text:
Skat.dk: Fradrag for forbedringer i grundværdien
22 Sep 2016 08:07
12 Apr 2016 13:58
SKM2016.417.ØLR
B-1896-13
Fradrag, forbedring, grundværdien, grundforbedring, fiktiv, udstykning, kloak- ,og, vandforsyning
Retten bemærkede herefter, at det af senere praksis fremgår, at der ved vurderingen af, hvorvidt et anlæg har medført en stigning i værdien af grunden i ubebygget stand, lægges afgørende vægt på anlæggets placering i forhold til allerede opførte bygninger.
Det var ubestridt, at ledningsanlægget på ejendommen blev etableret i forbindelse med byggeriet på grunden. Derudover fremgik det af sagens kortbilag, at de dele af ledningsnettet, som grundejeren ønskede fradrag for, nøje fulgte de enkelte bygninger. Endvidere fremgik det af skønsmandens (ingeniør) skønserklæringer, at genanvendelse af ledningsnettet i det væsentligste forudsatte, at et eventuelt nyt byggeri på grunden var identisk med etier i det væsentligste svarede til det aktuelle.
Landsretten bemærkede videre, at der efter Højesterets beskrivelse af administrativ praksis i SKM2013.369.HR og SKM2013.879.HR, sammenholdt med de under sagen påberåbte Landsskatteretskendelser, ikke var grundlag for at anse et anlæg for fradragsberettiget på baggrund af en fiktiv udstykning af ejendommen.
For så vidt angår nogle afløbsstykker, der løb uden for grunden, fandt retten, at disse ledningsstrækninger ikke kunne anses som grundforbedrende, d3: det ikke bidrog til at lede vandet væk fra grundejerens ejendom.
Landsretten ændrede herefter byrettens dom (SKM2013.520.BR) i overensstemmelse med den af Skatteministeriet nedlagte påstand for landsretten.
Ejendomsvurderingslovens § 17
(adv Eduardo Vistisen)
Byrettens dom af 27. maj 2013 (BS 15-1312/2012) er anket af H1 med påstand om, at Skatteministeriet skal anerkende, at H1 i henhold til vurderingslovens § 17 er berettiget til fradrag i grundværdien for forbedringer ved vurderingen for årene 2002 og 2004 af ejendommen beliggende Y1 1-49 og 106-130 for udgifter til anlæg af kloakforsyningsanlæg markeret med gult og blåt i bilag 77 (SKAT: ej vedlagt), samt udgifter til anlæg af brugsvandsforsyningsanlæg markeret med blåt i bilag 64 (SKAT: ej vedlagt), og at den beløbsmæssige opgørelse hjemvises til vurderingsmyndighederne.
Indstævnte, Skatteministeriet, har påstået stadfæstelse, idet Skatteministeriet dog anerkender, at boligselskabet har fradragsret for den del af kloakledningerne, der er markeret med lyserød farve på bilag 77, og at fradraget herfor hjemvises til beløbsmæssig ansættelse hos vurderingsmyndigheden.
H1 har endvidere kæret Byrettens omkostningsafgørelse i dommen af 27. maj 2013 med påstand om, at omkostningerne nedsættes til et mindre beløb. Skatteministeriet har påstået stadfæstelse.
Landsretten har den 15. august 2014 bestemt, at kæremålet behandles sammen med ankesagen.
Skatteministeriet har for landsretten anerkendt, at H1 har afholdt udgifter til anlæg af kloak- og vandledninger internt på ejendommen. Sagen vedrører herefter alene spørgsmålet om, hvorvidt anlæg af disse ledninger har bevirket en stigning i værdien af grunden i ubebygget stand, således at der kan gives fradrag i grundværdien efter vurderingslovens dagældende § 17.
Sagen er behandlet sammen med landsrettens ankesag B-4101-13 vedrørende Byrets dom af 18. december 2013 (BS 17-2003/2012), der omhandler en naboejendom (Y2) til ejendommen i nærværende sag og vedrører samme parter og i det væsentlige samme problemstillinger.
Der er som bilag 77 og 64 fremlagt kort (luftfotos) med påtegninger, der viser de i sagen omhandlede ledninger. Disse kort er medtaget som bilag til dommen.
Bilag 77 viser regnvands- og spildevandsledningerne på arealet og svarer indholdsmæssigt til sagens bilag 43(SKAT: ej vedlagt), der har været anvendt i forbindelse med de foretagne syn og skøn.
Skatteministeriets bilag F svarer indholdsmæssigt i det væsentlige til bilag 77.
Bilag 64 viser brugsvandsledningerne på arealet og svarer indholdsmæssigt til sagens bilag 44 (SKAT, ej vedlagt), der har været anvendt i forbindelse med de foretagne syn og skøn.
Der er for landsretten foretaget syn og skøn af rådgivende ingeniør LO vedrørende ledningerne og muligheden for genanvendelse heraf og af landinspektør PF om muligheden for udstykning af ejendommen.
Af rådgivende ingeniør LOs skønserklæring af 16. november 2015 fremgår blandt andet:
Det er skønsmandens vurdering, at regnvandsledningerne markeret på bilag 43 ikke adskiller sig - hverken i placering eller dimension - fra regnvandsledninger i lignende bebyggelser af tilsvarende størrelse.
Udover afvandingen fra interne veje, stier og andre fællesarealer, betjener regnvandsledningerne markeret i bilag 43 ligeledes de enkelte bygninger, for så vidt angår tagafvanding og de belagte arealer omkring bygningerne.
Såfremt spørgsmål 14 besvares bekræftende, bedes skønsmanden oplyse, hvor mange boliger og/eller bygninger regnvandsledningerne markeret i bilag 43 forsyner.
De markerede regnvandsledninger, forsyner tilsammen samtlige boliger/bygninger på arealet.
Det er skønsmandens vurdering, at spildevandsledningerne markeret på bilag 43 ikke adskiller sig - hverken i placering eller dimension - fra spildevandsledninger i lignende bebyggelser af tilsvarende størrelse.
Skønsmanden bedes oplyse, og spildevandsledningerne markeret i bilag 43 forsyner boliger (dvs. husstande) på grunden.
Spildevandsledningerne markeret i bilag 43, betjener boligerne på arealet gennem ledninger fra boligerne direkte til den markerede ledning
Skønsmanden bedes oplyse, om spildevandsledningerne markeret i bilag 43, forsyner flere boliger.
Såfremt spørgsmål 20 besvares bekræftende, bedes skønsmanden oplyse, hvor mange boliger og /eller bygninger spildevandsledningerne markeret i bilag 43 forsyner.
De markerede spildevandsledninger forsyner tilsammen samtlige boliger/bygninger på arealet.
Skønsmanden bedes ... vurdere, om brugsvandsledningerne adskiller sig fra andre tilsvarende brugsvandsledninger (herunder for så vidt angår placering og dimensionering), der forsyner boliger (dvs. husstande) af samme art og størrelse. ...
Det er skønsmandens vurdering, at brugsvandsledningerne markeret på bilag 44 ikke adskiller sig - hverken i placering eller dimension - fra brugsvandsledninger i lignende bebyggelser af tilsvarende størrelse.
Skønsmanden bedes oplyse, om brugsvandsledningerne markeret i bilag 44 forsyner boliger (dvs. husstande) på grunden
Skønsmanden bedes oplyse, om brugsvandsledningerne markeret i bilag 44, forsyner flere boliger.
Såfremt spørgsmål 26 besvares bekræftende, bedes skønsmanden oplyse, hvor mange boliger og/eller bygninger brugsvandsledninger markeret i bilag 44 forsyner.
De markerede brugsvandsledninger forsyner samtlige boliger/bygninger på arealet.
Skønsmanden bedes oplyse, om de i bilag 43 markerede regnvandsledninger vil kunne genanvendes helt eller delvist, hvis den nuværende bebyggelse nedrives, og der etableres en ny bebyggelse på grunden.
a) Hvis en bekræftende besvarelse af spørgsmålet forudsætter, at visse betingelser opfyldes, herunder eventuelle betingelser med hensyn til placeringen og karakteren samt størrelsen af et nyt byggeri på grunden, bedes disse betingelser anført. Herunder bedes skønsmanden oplyse, om genanvendelsen forudsætter, at der opføres en ny bebyggelse, der i al væsentlighed er identisk med eller i det væsentligste svarer til den nuværende bebyggelse og nærmere redegørelse for de identiske punkter.
a) Genanvendelsen af de markerede regnvandsledninger forudsætter at en eventuel ny bebyggelse er identisk med eller i det væsentligste svarer til den nuværende bebyggelse - både hvad angår placeringen og det bebyggede areal, samt omfanget af belagte udearealer.
b) Afhængig af en eventuelt ny bebyggelses udformning vil en hensyntagen til de eksisterende ledninger være urentabel, såfremt alle påstik og tilløb til hovedledningerne ikke kan genanvendes. Såfremt disse ikke kan genanvendes, skal disse alligevel afproppes og så skal det graves op langs ledningerne for at dette kan foretages korrekt.
c) Afhængig af en eventuel ny bebyggelses udformning vil en delvis genanvendelse kunne være rentabel for de ledninger der ligger tættest mod skel mod øst - det vil sige ledningerne fra brønd R60 og hen forbi tunnel/stien mod vest, ca. 10 meter
Skønsmanden bedes oplyse, om de i bilag 43 markerede spildevandsledninger vil kunne genanvendes helt eller delvist, hvis den nuværende bebyggelse nedrives, og der etableres en ny bebyggelse på grunden.
a) Genanvendelsen af de markerede spildevandsledninger forudsætter at en eventuel ny bebyggelse er identisk med eller i det væsentligste svarer til den nuværende bebyggelse - både hvad angår placeringen og det bebyggede areal, samt omfanget af belagte udearealer.
c) Afhængig af en eventuel ny bebyggelses udformning vil en delvis genanvendelse kunne være rentabel for de ledninger der ligger tættest mod skel mod øst - det vil sige ledningerne fra brønd S60 og hen forbi tunnel/stien mod vest, ca. 10 meter
Skønsmanden bedes oplyse, om de i bilag 44 markerede vandledninger vil kunne genanvendes helt eller delvist, hvis den nuværende bebyggelse nedrives, og der etableres en ny bebyggelse på grunden.
a) Genanvendelsen af de markerede vandledninger forudsætter at en eventuel ny bebyggelse er identisk med eller i det væsentligste svarer til den nuværende bebyggelse - både hvad angår placeringen og det bebyggede areal og antal lejemål.
c) Afhængig af en eventuel ny bebyggelses udformning vil en delvis genanvendelse kun være rentabel for hovedledningen langs med skellet mod afsnit 3 og hovedledningen over mod vestskellet ved tunnel/sti - i alt ca. 90 meter ø90 m.m. PEL vandledning.
Skønsmanden bedes oplyse, hvad den forventede levetid er på de i bilag 43 markerede regnvandsledninger
Skønsmanden bedes oplyse, hvad den forventede levetid er på de i bilag 43 markerede spildevandsledninger.
Skønsmanden bedes oplyse, hvad den forventede levetid er på de i bilag 44 markerede vandledninger
Af rådgivende ingeniør LOs supplerende skønserklæring af 31. december 2015 fremgår blandt andet:
Såfremt hovedledningerne kan bevares for en tilsvarende bebyggelse, er det skønsmandens vurdering, at man sædvanligvis vil bestræbe sig på at anvende eksisterende påstik og tilløb i videst muligt omfang af hensyn til den økonomiske vurdering af byggeomkostningerne.
Til uddybning af svarende på spørgsmål 37, 38 og 39 spørges om ledningerne i større omfang kan genanvendes, hvis bygningerne befandt sig på selvstændige matrikler i stedet for én stor matrikel.
Det er igen et spørgsmål om den nye bebyggelses omfang og placering, men skønsmanden vurderer at der ikke er forskel på omfanget af genanvendelse i forhold til selvstændige matrikler eller én stor matrikel - hovedledningerne er pt placeret i fællesområderne, også i forhold til det udmatrikuleringsforslag som landinspektøren er fremkommet med.
Af landinspektør PF skønserklæring af 24. november 2015 fremgår blandt andet:
Skønsmanden bedes give en kort beskrivelse af bygningerne og boligerne (dvs. den enkelte husstand) på matriklen Y3.
Bebyggelsen består af 7 blokke med boliger, nogle i 1 plan, nogle i 2 plan. Alle bygninger er opført i røde / rødbrune mursten, tage af cementtagsten. Til hver bolig hører 1 udhus opført i træ med samme tagtype som boligerne, ved siden af udhuset findes for hver bolig et lille befæstet gårdareal og på den modsatte side af boligen findes et lille privat haveareal.
Ejendommen er imidlertid omfattet af Lokalplan nr. 64 ifølge hvilken området kun må udstykkes i overensstemmelse med en områdeopdeling. Bestemmelsen findes i lokalplanens § 4. Lokalplanen samlede udstrækningsområde er opdelt i 2 områder, nemlig et område til boligformål og et område offentlige formål (bypark). Lokalplanen tillader, at boligområdet etapeopdeles ved udstykning, og på den måde udgør matr.nr. Y3 en etape af boligområdet.
Hvis lokalplanens bestemmelse om udelukkende at tillade udstykning af etaper ophæves eller erstattes af en bestemmelse, er udstykning af de enkelte boliger således mulig. Der findes i henhold til tingbogen ikke andre hindringer for udstykning.
Lokalplan 64 (SKAT, ej vedlagt) vedlægges som nyt bilag.
Såfremt spørgsmål 2 besvares bekræftende, bedes skønsmanden oplyse, hvorledes en sædvanlig udstykning vil kunne gennemføres. Skønsmanden bedes markere de enkelte selvstændige matrikler ved en sådan udstykning på bilag 43.
På bilag 43 er skellene indtegnet med grøn farve.
Ville regnvandsledningerne markeret i bilag 43 befinde sig på de udstykkede boligmatrikler eller uden for disse boligmatrikler.
Ville spildevandsledningerne markeret i bilag 43 befinde sig på de udstykkede boligmatrikler eller uden for disse boligmatrikler.
De på kortbilaget med rød farve markerede spildevandsledninger befinder sig alle uden for boligmatriklerne bortset fra ledningerne ved de 2 sydligste boligblokke, hvor spildevandsledningerne befinder sig i de nordskellene af boligmatriklerne.
Ville brugsvandsledningerne markeret i bilag 44 befinde sig på de udstykkede boligmatrikler eller uden for disse boligmatrikler.
De på bilag 44 med blå farve markerede brugsvandsledninger forløber alle uden for boligmatriklerne.
Af landinspektør PF supplerende skønserklæring af 24. november 2015 fremgår blandt andet:
I spørgsmål 3 er skønsmanden anmodet om at oplyse, hvorledes en sædvanlig udstykning vil kunne gennemføres. Skønsmanden bedes oplyse, hvad der efter hans opfattelse forstås ved en "sædvanlig udstykning".
Ved en "sædvanlig udstykning" forstår jeg en udstykning, der ikke forudsætter dispensationer fra bestemmelserne om skelafstande, bygningshøjder mv.
Såfremt spørgsmål 33 (der menes nok spørgsmål 34) besvares bekræftende, bedes skønsmanden oplyse, hvorledes en "sædvanlig udstykning" af grunden, hvor der ikke tages udgangspunkt i den eksisterende bebyggelse mv. på grunden ville kunne gennemføres. Skønsmanden bedes markere de enkelte selvstændige matrikler ved en sådan udstykning på bilagene 43 og 44.
En udstykning, hvor der ikke tages udgangspunkt i den eksisterende bebyggelse og dermed ikke i lokalplanens ganske specifikke bestemmelser om bebyggelsernes, vejenes, stiernes og fællesarealernes beliggenhed, er ren spekulation og uden hold i nogen form for virkelighed.
At forlange at jeg som skønsmand skal producere et alternativ til lokalplanen, der ville kunne godkendelse af ... kommune, ligger uden for min kompetence, hvorfor en alternativ udstykningsplan ikke udarbejdes.
Skatteministeriet har fremlagt kendelser afsagt i perioden fra den 22. november 2011 til den 25. juni 2012.
Parterne er enige om, at nogle af forsyningsledningerne på (matriklen) er omfattet af praksis vedrørende hovedanlæg. Parterne er imidlertid ikke enige om hvilke ledninger, der er omfattet. Skatteministeriet vil således kun anerkende en mindre del af ledningerne end H1.
Y1 - kloak
H1 gør gældende, at alle forsyningsledningerne markeret med gult og blåt i (bilag 77) er hovedanlæg.
Skatteministeriet gør gældende, at kun de forsyningsledninger, der er markeret med lyserødt i (bilag 77) er omfattet af SKATs praksis. H1 er enige med Skatteministeriet i, at de lyserøde ledninger i hvert fald er hovedanlæg.
Y1 - brugsvand
H1 gør gældende, at alle forsyningsledningerne markeret med blåt i (bilag 64) er hovedanlæg.
Landsskatteretten har fundet, at kun de forsyningsledninger, der er markeret med grønt i (bilag 64), er fradragsberettigede.
I SKM2015.89.ØLR lagde Østre Landsret væsentlig vægt på et tilsvarende syn- og skøn ... I SKM2015.503.ØLR lagde Østre Landsret vægt på, at der ikke var foretaget et syn- og skøn ...
Baggrunden for anmodning om syn- og skøn er, at hovedanlæg skal sammenlignes med forsyningsledninger for parcelhusejere.
(Bilag 43) er en optegning af de omtvistede kloakledninger på Y1. Spildevandsledningerne er markeret med rødt og regnvandsledningerne er markeret med blåt. Landinspektør PF har med grønt optegnet den sædvanlige udstykning af rækkehusene, jf. (skønserklæringen af 24. november 2015, spm. 3).
Alle spildevandsledningerne - på nær de sydligste - befinder dig uden udstykningerne ... De sydligste spildevandsledninger befinder i skelgrænsen, ikke inde på selve matriklerne.
(Bilag 44) er en optegning af de omtvistede brugsvandsledninger på Hindbærvej. Brugsvandsledninger er markeret med blåt. Landinspektør PF har med grønt optegnet den sædvanlige udstykning af rækkehusene, jf. (skønserklæringen af 24. november 2015, spørgsmål 6)
Alle brugsvandsledningerne befinder sig uden for udstykningerne
Skønsmand LO oplyser, at forsyningsledningerne forsyner flere bygninger og tilsammen forsyner alle boligerne på Y1 ...
Administrativ praksis vedrørende hovedanlæg for forsyningsledninger er slået fast af Højesteret i U.2013.2277 H (SKM2013.369.HR) ... og gentaget i SKM2015.89.ØLR.
Der kan efter myndighedernes praksis gives fradrag for hovedanlæg på linje med den adgang til at give fradrag for foranstaltninger uden for grunden, som øger værdien af grunde i traditionelle parcel- eller rækkehuskvarterer. (mine understregninger)
Det er endvidere fast administrativ praksis, at forsyningsledninger som i nærværende sag er grundværdiforbedrende, ... jf. hovedanbringende nr. 7.
I vurderingslovens § 17 og § 18, som var gældende frem til den 1. januar 2013, hedder det bl.a. ...:
Det fremgik således af cirkulære af 1. marts 1916 fra Overskyldrådet ...:
I den efter de forestaaende Regler fastsatte Jordskyldssum skal der beregnes et Fradrag for de ved det pågældende Jordstykke foretagne Forbedringer, som skyldes private Foranstaltninger, Arbejde eller Kapitalanvendelse ... Som Eksempler nævnes Dræning og anden Afvanding, Udtørring, Overrisling, Mergling, Opfyldning, Vejanlæg, Indhegning, Kloakanlæg og Pilotering. ...
For Værdiforøgelser, som skyldes privat Arbejds- eller Kapitalanvendelse udenfor den paagældende Ejendom - f. Eks. Anlæg af Gader, Kloaker, og andet, der kan virke til Fordel for Ejendommen - beregnes intet Fradrag, medmindre der er paalagt Ejendommen eller dens Ejer en Del af Omkostningerne; det er uden Betydning, om det sidste sker gennem forøget Købe- sum eller ved periodiske Ydelser. (mine understregninger)
Noget tilsvarende fremgår af Overskyldrådets publikation »Bestemmelser vedrørende Vurdering til Ejendomsskyld og Grundskyld i Henhold til Lov af 7. august 1922 om Beskatning til Staten af Faste Ejendomme m.m.« fra 1931, hvor det bl.a. fremgår ...:
2) Som det fremgaar af de ovenfor nævnte Eksempler paa fradragsberettiende Forbedringer falder herunder ikke alene Forbedringer, der bestaar i Foranstaltninger ved Grunden til selve den paagældende Ejendom, f. Eks. Afvanding, men ogsaa Værdiforøgelser, som skyldes Foranstaltninger udenfor Ejendommen. I Bekendtgørelsen Bilag I udtales det, at de Regler, der skal følges ved Ansættelsen til Grundskyld, »i alt væsentligt svarer til de Bestemmelser, som har været bragt til Anvendelse ved de tidligere foretagne Prøvevurderinger«. De nævnte Bestemmelser hvilede paa Finansministeriets Regler af 3. april 1911, og i disse nævnes som fradragsberettigede Forbedringer ogsaa »Værdiforøgelser, som skyldes privat Arbejde eller Kapitalanvendelse udenfor den paagældende Ejendom, f. Eks. Anlæg af Gader, Kloaker og andet, der kan virke til Fordel for Ejendommen«, forudsat, at Ejendommens Ejer bidrager til Omkostningerne ... (mine understregninger)
Dette er baggrunden for, at almindelige parcelhusejere har fradrag for forsyningsledninger, der befinder sig uden for matriklen. Dette ligger helt fast i praksis, jf. eksempelvis SKM2009.70.LSR ... vedrørende rækkehusbebyggelse, kendelse af 11. juni 2009 ..., kendelse af 28. september 2009 ... og SKM2009.323.VLR ... .
SKM2009.323.VLR vedrørte 36 udstykkede parceller beliggende på vejen Y4, der dannede en trekant. Alle grundejerne på denne vej havde afholdt udgiften til fjernvarmeledningen markeret med orange ...
Sagen ved Vestre Landsret vedrørte, om der også kunne opnås fradrag for den grønne ledning ... dvs. om der var fradrag for fjernvarmeledningen indtil til selve Y4. Selve spørgsmålet om fradrag for forsyningsledninger indtil selve grundgrænsen blev ikke bestridt af Skatteministeriet, ...:
Der er mellem parterne enighed om, at udgiften til etablering af fjernvarmenettet inden for udstykningen X-parken blev afholdt af byggemodningsafgiften, og at der er fradragsret for denne udgift efter vurderingslovens § 17. (mine understregninger)
Det er således netop den beskrevne praksis vedrørende udstykkede parceller, skattemyndighederne ønsker at overføre på de såkaldte hovedanlæg, hvor matriklerne er meget større end traditionelle parcelhusmatrikler som de udstykkede matrikler i fx Y4, og hvor forsyningsledningerne derfor befinder sig på matriklen. Dette fremgår eksempelvis af Statens Ligningsdirektorats vurderingsvejledning fra 1962 ...:
I bymæssige områder er de hyppigst forekommende fradragsberettigende grund-forbedringer vej- og kloakanlæg samt udstykningsomkostninger...
Veje og kloaker udføres meget ofte som fællesanlæg af eller i samarbejde med kommunerne, der i reglen også foretager påligning og opkrævning af de pålignede bidrag...
Er ejendommen imidlertid af en sådan størrelse, at det vil være naturligt at betragte en del af de på ejendommen værende vej- og kloakanlæg som et hovedanlæg til betjening af dele af ejendommen i tilfælde af udstykning, kan der være grundlag for at give fradrag for sådanne anlæg. Betingelsen for at give fradrag i sådanne tilfælde er dog, at ejendommens grundværdi ansættes ud fra denne forudsætning. (mine understregninger)
Det helt afgørende hensyn bag denne praksis er, at hovedanlæg på store matrikler skal sidestilles med forsyningsledninger og veje på almindelige parcel- og rækkehusmatrikler, som i eksempelvis Y4, jf. hertil hovedanbringende nr. 5.
Administrativ praksis vedrørende hovedanlæg er behandlet i to Højesteretsdomme.
Den første dom, U.2013.2277 H (SKM2013.369.HR), vedrørte, hvorvidt nogle parkeringspladser på en storparcel var et "hovedanlæg".
Efter skattemyndighedernes langvarige praksis gives fradrag for vej- og forsyningsanlæg mv. i f.eks. et traditionelt parcel- eller rækkehuskvarter i reglen kun for udgifter til anlæg uden for den pågældende grund, mens udgifter til anlæg samt til pladsbelægning mv. på selve grunden anses for at være en del af bygge-omkostningerne. Der gives eksempelvis fradragsret for kloak frem til skel, men ikke fra skel til hus.
Denne praksis må anses for at være i god overensstemmelse med den praksis, som blev fulgt forud for ejendomsvurderingsloven fra 1922, og som det efter forarbejderne til loven var meningen at videreføre. Højesteret finder derfor, at den beskrevne praksis har hjemmel i loven, og at der ikke i det, som andelsboligforeningen har anført, er grundlag for at tilsidesætte den beskrevne praksis. (mine understregninger)
Hovedanlægspraksis søger at kompensere storparceller - typisk andelsboligforeninger - således at grundejere af storparceller kan få fradrag for tilsvarende forsyningsledninger, selv om forsyningsledningerne befinder sig på storparcellen.
Ved vurderingen i henhold til hovedanlægspraksis er det derfor helt centralt, om forsyningsledningerne ville befinde sig uden for matriklen "i tilfælde af udstykning" af storparcellen i enkelte rækkehuse.
Heraf fremgår, at Højesteret fuldt ud prøvede, om de faktiske forhold var omfattet af den administrative praksis. Der var ingen begrænsning i prøvelsen.
Dette bekræfter, at Østre Landsret skal foretage en fuld prøvelse i nærværende sag.
Den anden ledende Højesteretsdom vedrørende hovedanlæg er SKM2013.879.HR, der bl.a. vedrørte, om et stianlæg var omfattet af administrativ praksis vedrørende hovedanlæg ...:
Tvisten for Højesteret angår, om G2 efter den dagældende § 17 i vurderingsloven har ret til fradrag i grundværdien for udgifter til anlæg af stier og ret til yderligere fradrag for udgifter til etablering af hovedledning til fjernvarme.
Højesteret har i dom af 8. maj 2013 (U.2013.2277 H (SKM2013.369.HR)) fastslået, at der i overensstemmelse med skattemyndighedernes praksis for større ejendomme udlagt til f.eks. tæt, lav bebyggelse med andelsboliger kan gives fradrag for hovedanlæg på linje med adgangen til at give fradrag for foranstaltninger uden for grunden, der øger værdien af grunde i traditionelle parcel- eller rækkehuskvarterer. Der kan således gives fradrag for et hovedanlæg bestående af f.eks. en hovedforsyningsledning, der betjener eller fremover vil betjene en større del af ejendommen, mens stikledninger fra hovedledningen og til de enkelte bygninger eller boliger ikke udgør et hovedanlæg. Udgifter vedrørende f.eks. veje eller hovedstier, der tjener adgangen til grunden, kan ligeledes være fradragsberettiget, mens stikveje eller stier, der betjener de enkelte bygninger eller boliger, ikke vil kunne føre til fradrag.
Praksis for hvornår stianlæg kan udgøre hovedanlæg blev først etableret i 1986 (Landsskatterettens kendelse af 26. marts 1986), hvortil der også henvises i (SKM2013.879.HR) ... samt (Skats vurderingsvejledning 2013-1). Højesteret henviser i U.2014.859 H specifikt til Landsskatterettens beskrivelse af praksis vedrørende stianlæg ...
Skatteministeriet procederede da også på følgende i U.2014.859 H ...:
Skatteministeriet har heroverfor supplerende anført, at stisystemet består af flere afbrudte stiforløb, der ikke tjener adgangen til grunden. Linjeføringen følger nøje de opførte bygninger og betjener kun enkelte af disse. Stierne er anlagt til brug for det konkrete byggeri og udgør en integreret del heraf. Stierne har ikke tjent til at klargøre grunden til bebyggelse og har ingen selvstændig værdi for den ubebyggede grund. Dette gælder også den sti, der løber langs den adgangsgivende vej, idet den ikke er nødvendig for gående færdsel. Det er vejen og ikke stien, der tjener adgangen til grunden, også for gående trafik. Det er ikke afgørende, om den interne vej er forsynet med fortov. (mine understregninger)
Hvis man betragter kortet (i U2014.859H), synes det ikke at være oplagt, at stianlægget tjener adgangen til grunden og er nødvendig for færdslen. Med denne baggrund er Højesteretsdommen forståelig.
I nærværende sag er der helt ny bevisførelse, der aldrig har været fremlagt tidligere - på nær i SKM2015.89.ØLR.
Denne prøvelse i forhold til en fiktiv udstykning fremgår også af SKM2013.819.BR, hvor byretten fandt, at forsyningsledningen markeret med gult ... var en del af et hovedanlæg ... :
Denne praksis kan kun ændres af Landsskatteretten med fremtidig virkning for vurderingsår efter 2004, jf. (U1965.399H) og (U1965B.250).
(Kendelsen af 22. november 2011) vedrørte en genoptagelse af Landsskatterettens kendelser af 31. maj 2011 ..., hvor Landsskatteretten specifikt nævner den administrative praksis vedrørende hovedanlæg, samt at der foreligger et hovedanlæg i sagerne.
Skatteministeriet bemærker, at det er en nødvendig betingelse for, at der foreligger et hovedanlæg, at anlægget forsyner mere end én ejendom i tilfælde af udstykning.
(Landsskatterettens kendelse af 25. juni 2012)
(Landsskatterettens kendelse af 25. juni 2012) er også et eksempel på den ulovlige praksisændring nævnt vedrørende (Landsskatterettens kendelse af 23. april 2012), der blev frafaldet ... Heller ikke i denne sag udarbejdede Landskatteretten i forbindelse med kendelsen et kort med optegning af de ledninger, der udgjorde hovedanlæg.
Boligselskabet har ikke godtgjort, at de omtvistede dele af det interne kloak- og vandforsyningsanlæg har medført en stigning af grundens værdi i ubebygget stand.
Ledningerne er etableret i forbindelse med byggeriet og er placeret således, at de nøje følger bebyggelsen og er knyttet til byggeriet således, at de ikke har nogen værdi uden bebyggelsen. Dette, og ikke spørgsmålet om ledningernes placering i tilfælde af en fiktiv udstykning af grunden, er det centrale for bedømmelse af fradragsretten.
Boligselskabet har heller ikke godtgjort eksistensen af en fast administrativ praksis, hvorefter der indrømmes fradrag for forsyningsledninger svarende til de under denne sag omtvistede.
I UfR 2013.2277H (SKM2013.369.HR) fastslog Højesteret, at vurderingsmyndighedernes praksis med hensyn til afgrænsningen af fradragsberettigede hovedanlæg over for ikkefradragsberettigede forbedringer har hjemmel i vurderingsloven.
Der kan således gives fradrag for et hovedanlæg bestående af f.eks. en hovedforsyningsledning, der betjener eller fremover vil betjene en større del af ejendommen, mens stikledninger fra hovedledningen og til de enkelte bygninger eller boliger ikke udgør et hovedanlæg. Udgifter vedrørende f.eks. veje eller hovedstier, der tjener adgangen til grunden, kan ligeledes være fradragsberettigede, mens stikveje eller stier, der betjener de enkelte bygninger eller boliger, ikke vil kunne føre til fradrag.
Hverken præmisserne eller den sammenhæng, hvori de indgår, giver belæg for, at Højesteret skulle have forstået administrativ praksis sådan, at et anlæg må anses for et fradragsberettiget hovedanlæg, hvis bare det i et fiktivt tilfælde af en udstykning vil komme til at forsyne mere end blot én ejendom.
Dommen i UfR 2014.859H (SKM2013.879.HR) viser ligeledes, at Højesteret ikke kan have forstået administrativ praksis på den måde, at et anlæg må anses for et fradragsberettiget hovedanlæg, hvis bare det i et fiktivt tilfælde af en udstykning vil komme til at forsyne mere end blot én ejendom.
Sagen drejede sig om et stianlæg, der var anlagt på en større ejendom med tætlav bebyggelse. Grundejerens påstand om fradragsret for stierne blev blandt andet støttet på, at der var tale om fællesstier, og at "stierne betjener mere end en bolig eller bygning". Endvidere blev det gjort gældende, at stierne i tilfælde af ejendommens udstykning til almindelig rækkehusbebyggelse ville være fradragsberettigede, idet stierne i så fald ville befinde sig uden for de enkelte udstykkede ejendommes skel, jf. grundejerens første skriftlige procedureindlæg til Højesteret ...
Af dommen kan således udledes, at et anlæg ifølge Højesteret ikke skal anses for et fradragsberettiget hovedanlæg, blot fordi det i et fiktivt tilfælde af en udstykning vil komme til at forsyne mere end blot én ejendom.
I den seneste Højesteretsdom på området, UfR 2014.3322H (SKM2014.574.HR) vedrørende et drænanlæg fandt Højesteret med henvisning til, at drænanlægget blev udført i forbindelse med byggeriet på grunden, at drænanlægget nøje fulgte husmurene og kanten af parkeringspladserne/haveanlægget, og at en for Højesteret indhentet skønserklæring viste, at det ville være besværligt at genanvende anlægget, hvis der blev etableret en ny bebyggelse på grunden, at drænanlægget ikke udgjorde et fradragsberettiget hovedanlæg.
Af Højesterets praksis følger således, at der ved bedømmelsen af, om et anlæg må anses for et fradragsberettiget hovedanlæg, skal lægges afgørende vægt på anlæggets placering i forhold til den på grunden opførte bebyggelse, da der ikke kan indrømmes fradrag for anlæg, der er knyttet til bebyggelsen. Det stemmer også med, at der ifølge lovens ordlyd alene kan indrømmes fradrag for forbedringer, som har medført en værdiforøgelse af grunden i "ubebygget stand", jf. lovens §§ 17 og 18, sammenholdt med 13, stk. 1.
Østre Landsrets dom, SKM2015.89.ØLR er ikke på linje med Højesterets praksis. Landsretten forholder sig i dommen ikke til kriteriet vedrørende anlæggets placering i forhold til byggeriet.
På bilag F ... er de kloakledningsstrækninger, der udgør fradragsberettiget hovedanlæg, markeret med lyserød farve.
Det fremgår af bilag F, at boligselskabet ikke har påstået fradrag for samtlige lyserøde ledningstrækninger (strækningerne fra henholdsvis brønd R 50 Y2 og ud til to brønde (R 31 og S 31) ved nærværende ejendoms nordlige matrikelgrænse, hvor regn- og spildevand ledes over i det offentlige kloaknet uden for grunden.
Uden den med lyserød farve markerede ledning ville kloakvandet, der kommer fra ejendommen og naboejendommen, Y2, være uden forbindelse til det øvrige kloaknet.
De med gul og lyseblå farve markerede kloakledninger på oversigtskortet (bilag 77 ...) er anlagt således, at de nøje følger bygningerne. Der er derfor ikke grundlag for at anse disse ledninger for et fradragsberettiget hovedanlæg.
Særligt for så vidt angår det med gul og lyseblå farve markerede lednings stykke ved vejen øst for matrikelskellet bemærkes, at strækningen ikke er grundforberedende, da disse kloakledninger ikke tjener til at lede kloakvandet væk fra ejendommen.
Af oversigtskortet over vandledningerne (bilag 64 ...) fremgår, at der er anlagt en offentlig forsyningsledning på ejendommen (markeret med grøn farve).
Denne ledning forsyner en større del af ejendommen, og boligselskabet har fået fradrag for denne ledningsstrækning, idet boligselskabet har fået fradrag for tilslutningsbidrag til vandforsyning (jf. bl.a. signaturforklaringen på bilag 64).
De med blå farve markerede vandforsyningsledninger er knyttet til byggeriet og er anlagt således, at de nøje følger bebyggelsen. Der er derfor ikke grundlag for at anse disse ledninger for et fradragsberettiget hovedanlæg.
De af skønsmand, rådgivende ingeniør LO, afgivne skønserklæringer af 16. november og 31. december 2015 ... ændrer ikke herved.
Skønsmanden har blandt andet udtalt sig om muligheden for at genanvende forsyningsledningerne ved opførelse af ny bebyggelse. Skønsmanden har ved besvarelsen af spørgsmål 37 c), 38 c) og 39 c) anført, at dele af de omtvistede vand- og kloakanlæg vil kunne genanvendes delvist.
Muligheden for genanvendelse kan imidlertid ikke stå alene som kriterium for bedømmelse af fradragsretten.
Det forhold, at det ud fra en teknisk bedømmelse måtte være rentabelt at genanvende et anlæg ved ny bebyggelse, medfører således ikke i sig selv, at der er fradragsret for anlægget.
Det af skønsmanden anførte om genanvendelighed for de omtvistede vandledninger kan således ikke føre til, at ledningerne kan anses for grundforbedrende. Særligt når der henses til, at den af forsyningsselskabet anlagte vandledning (markeret med grøn på bilag 64) forsyner en større del af grunden.
For så vidt angår kloakledningerne, bemærkes det, at en del af den ledningsstrækning, som er angivet i skønsmandens besvarelse af spørgsmål 37c) og 38c) i skønserklæring af 16. november 2015 vedrørende regnvands- og spildevandsledningerne, i øvrigt er anerkendt som fradragsberettiget.
Den resterende del af ledningsstrækningen medfører ikke en værdiforøgelse af boligselskabets grund, jf. ovenfor vedrørende ledningsstrækningen øst for matrikelskellet.
Som anført kan et anlæg ikke anses for et hovedanlæg, blot fordi det i et fiktivt tilfælde af en udstykning vil komme til at forsyne mere end en enkelt ejendom. Det under sagen tilvejebragte syn og skøn vedrørende muligheden for at udstykke de enkelte boliger i selvstændige matrikler er derfor uden betydning for fradragsretten ...
Syns- og skønsmanden, landinspektør PF har således i besvarelsen af spørgsmål 2 i skønserklæring af 24. november 2015 ... blandt andet anført:
Skønsmandens besvarelse af spørgsmål 3 og 6 og den i forbindelse hermed foretagne markering af skel i bilag 43 og 44 ..., er således baseret på den hypotese, at lokalplanen har et andet indhold, end det faktisk er tilfældet.
Selv om lokalplanen ifølge skønsmandens besvarelse er til hinder for at gennemføre en udstykning som angivet i bilag 43 og 44, er det tilsyneladende også skønsmandens opfattelse, at der desuagtet er tale om en "sædvanlig" udstykning.
Hertil kommer, at der ifølge skønsmandens besvarelse af spørgsmål 34 i skønserklæring af 24. november 2015 ... er taget udgangspunkt i den eksisterende bebyggelse og ikke i grunden i ubebygget stand.
Skønsmandens besvarelse af spørgsmål 35 må forstås således, at en udstykning, hvor der ikke tages udgangspunkt i den eksisterende bebyggelse på grunden og lokalplanens specifikke bestemmelser om bebyggelsen kan gennemføres på anden måde end vist på bilag 43 og 44. En sådan udstykning vil ifølge skønsmanden være "ren spekulation og uden hold i nogen form for virkelighed".
Dette gælder imidlertid for udstykningsspørgsmålet i det hele. Der er ikke blot tale om et hypotetisk faktum, men tillige en forudsætning om et retligt grundlag for udstykning, som ikke foreligger.
Boligselskabet har ... gjort gældende, at det følger af Landsskatterettens faste praksis for vurderingsårene 2001, 2002 og 2004, at
Boligselskabet har i tilslutning hertil gjort gældende, at Landsskatteretten strammede op på praksis i slutningen af 2012, at praksis tidligst blev ændret 24. september 2012, og at der foreligger en klar praksis indtil juni 2012 ved Landsskatteretten, hvorefter grundejere faktisk får fradragsret for forsyningsledninger som påstået af boligsleskabet i nærværende sag.
Det er boligselskabets opfattelse, at det vil være i strid med praksis, såfremt boligselskabet ikke opnår samme fradrag for forsyningsledningerne i nærværende sag.
Det følger af fast højesteretspraksis, at den, der påberåber sig eksistensen af en fast administrativ praksis, har bevisbyrden for eksistensen af en sådan praksis, jf. eksempelvis UfR 2011.3305H (SKM2011.587.HR)
Boligselskabet har ikke godtgjort eksistensen af en fast administrativ praksis som hævdet. Der består ikke en fast praksis, hvorefter der indrømmes fradrag for hele ledningsnettet på matriklen, bortset fra ledninger, der fører ind til de enkelte boliger.
De af boligselskabet fremlagte kendelser ... er enkeltafgørelser i konkrete sager, hvor der i det enkelte tilfælde er foretaget et konkret skøn. Kendelserne statuerer ikke nogen administrativ praksis som hævdet af boligselskabet.
Der findes andre konkrete afgørelser fra Landsskatteretten, hvor der er givet fradrag for en mindre del af ledningsnettet. Dette gælder også for perioden forud for juni 2012 jf. eksempelvis (kendelser af 22. november 2011, 23. april 2012 og 25. juni 2012).
Til det (af boligselskabet) anførte vedrørende (kendelserne af 22. november 2011, 23. april 2012 og 25. juni 2012) bemærkes, at heller ikke indholdet af (de af boligselskabet fremlagte to kendelser af 31. maj 2011) støtter boligselskabets synspunkt vedrørene en fast administrativ praksis.
At der ikke - heller ikke forud for sommeren 2012 - har bestået en fast praksis hos Landsskatteretten om indrømmelse af fradrag for udgiften til hele ledningsnettet, bortset fra selve stikledningerne ind til de enkelte boliger, illustreres i øvrigt af Landsskatterettens kendelse af 29. maj 2009 ... Der var tale om en ejendom på ca. 22.000 m², hvorpå der var opført 20 bygninger omfattende 58 lejligheder (boliger). Om varmeforsyningsanlægget anførte Landsskatteretten blandt andet:
Fradrag kan herefter godkendes for den del af udgiften, der vedrører anlæg af hovedvarmeledning i vejen, idet stikledninger til de enkelte bygningsgrupper må anses at vedrøre bebyggelsen. (min understregning).
Højesteret har i dom af 8. maj 2013 gengivet i U 2013.2277 fastslået, at der i overensstemmelse med skattemyndighedernes praksis for større ejendomme udlagt til for eksempel tæt, lav bebyggelse med andelsboliger kan gives fradrag for udgifter til hovedanlæg på linje med adgangen til at give fradrag for udgifter til foranstaltninger uden for den enkelte grund, som øger værdien af grunden i et traditionelt parcel- eller rækkehuskvarter. Der kan således gives fradrag for et hovedanlæg bestående af for eksempel en hovedforsyningsledning, der betjener eller fremover vil betjene en større del af ejendommen, mens stikledninger fra hovedledningen og til de enkelte bygninger eller boliger ikke udgør et hovedanlæg.
Af senere praksis, herunder Højesterets domme gengivet i U 2014.859 (SKM2013.879.HR) og SKM2013.396.HR (SKM2014.574.HR) og Østre Landsrets dom af 2. juli 2015 gengivet i TfS 2015.724/SKM2015.503.ØLR, fremgår, at der ved vurderingen af, hvorvidt et anlæg har medført en stigning i værdien af grunden i ubebygget stand, lægges afgørende vægt på anlæggets placering i forhold til allerede opførte bygninger.
Det er ubestridt, at ledningsanlægget på Y1 blev etableret i forbindelse med byggeriet på grunden. Det fremgår af kortmaterialet, at de dele af ledningsnettet, som H1 ønsker fradrag for, nøje følger de enkelte bygninger. Endvidere fremgår af skønsmand LOs besvarelser af spørgsmålene 37-39 og 44-46, at genanvendelse af ledningsnettet i det væsentlige forudsætter, at et eventuelt nyt byggeri på grunden er identisk med eller i det væsentligste svarer til det aktuelle.
På denne baggrund finder landsretten, at de af sagen omhandlede ledninger, der befinder sig på grunden, er således knyttet til byggeriet, at de ikke kan anses for at have medført en stigning i værdien af grunden i ubebygget stand.
Det bemærkes herved, at der efter Højesterets beskrivelse af administrativ praksis i U 2013.2277 (SKM2013.369.HR) og U 2014.859 (SKM2013.879.HR) sammenholdt med de påberåbte kendelser fra Landsskatteretten ikke er grundlag for at anse et anlæg for et fradragsberettiget hovedanlæg på baggrund af en fiktiv udstykning af ejendommen, se i modsætning hertil Østre Landsrets dom af 19. december 2014 gengivet i TfS 2015.330/SKM2015.89.ØLR. Det forhold, at ledningsnettet under nærmere angivne forudsætninger i større eller mindre omfang er genanvendeligt, kan ikke føre til et andet resultat.
For så vidt angår de afløbsledningsstykker, der forbinder Y1 med naboejendommen Y2, er det ubestridt, at disse ledningsstykker leder afløbsvandet fra Y2 og ind på Y1, hvorfra det ledes mod nord ad de ledningsstykker, som Skatteministeriet har anerkendt udgør et fradragsberettiget hovedanlæg. Da den del af ledningsstykkerne, som ligger uden for grunden, således ikke bidrager til at aflede vand fra Y1, kan heller ikke disse ledningsstykker antages at have medført en stigning i grundværdien.
Landsretten tager herefter Skatteministeriets påstand om stadfæstelse til følge, således at sagen hjemvises til vurderingsmyndigheden til beløbsmæssig ansættelse af fradraget for den del af kloakledningerne, der er markeret med lyserød farve på bilag 77 (vedhæftet som bilag til dommen).
Da Skatteministeriet i det væsentlige har vundet sagen, skal H1 betale sagsomkostninger for landsretten til Skatteministeriet.
For byretten, hvor sagens værdi var opgjort til 243.309 kr., vedrørte sagen alene spørgsmålet om, hvorvidt H1 havde afholdt udgifter til etablering af kloak- og vandledninger. På denne baggrund finder landsretten, at de af byretten fastsatte sagsomkostninger skal nedsættes til 30.000 kr.
For landsretten, hvor sagens værdi er opgjort til 43.894 kr., fastsættes omkostningsbeløbet til i alt 33.195 kr., der omfatter 25.000 kr. til dækning af udgifter til advokatbistand inkl. moms og 8.195 kr. til dækning af afholdte udgifter til syn og skøn. Ved fastsættelsen af beløbet til dækning af udgifter til advokatbistand er der ud over sagens værdi på den ene side lagt vægt på, at sagen er forberedt og behandlet sammen med ankesagen B-4101-13, og at der er afholdt to syn og skøn. Der er på den anden side endvidere lagt vægt på, at Skatteministeriet først under forberedelsen har frafaldet sit anbringende om, at H1 ikke havde afholdt udgifter til ledningsanlæg, og at Skatteministeriet først kort før hovedforhandlingen har anerkendt H1s fradragsret for en del af ledningsnettet.
Byrettens dom stadfæstes, således at sagen hjemvises til vurderingsmyndigheden til beløbsmæssig ansættelse af fradraget for den del af kloakledningerne, der er markeret med lyserød farve på bilag 77 (vedhæftet som bilag til dommen).
I sagsomkostninger for byretten og landsretten skal H1 inden 14 dage betale 63.195 kr. til Skatteministeriet.

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret


text:
Print Højesterets dom i sag 67/2008: Per Aarsleff A/S mod Amager Strandpark I/S
05. April 2011 Tilbage til nyhedsliste
(Dommen er hentet fra Domstolsstyrelsens hjemmeside domstol.dk)
afsagt tirsdag den 5. april 2011
(advokat Peter Wengler-Jørgensen)
I tidligere instans er afsagt dom af Østre Landsrets 9. afdeling den 5. februar 2008.
I pådømmelsen har deltaget fem dommere: Peter Blok, Lene Pagter Kristensen, Jytte Scharling, Marianne Højgaard Pedersen og Vibeke Rønne.
Appellanten, Per Aarsleff A/S, har nedlagt følgende påstande:
Indstævnte, Amager Strandpark I/S, skal anerkende at have handlet i strid med udbudsdirektiv 93/37 af 14. juni 1993 (bygge- og anlægsdirektivet) artikel 6, stk. 6, og det EU-udbudsretlige ligebehandlingsprincip ved at have tildelt den udbudte kontrakt til Hoffmann/Boskalis JV.
Amager Strandpark I/S skal anerkende at have handlet i strid med bygge- og anlægsdirektivet artikel 6, stk. 6, og det EU-udbudsretlige ligebehandlingsprincip ved at have valgt at kontrahere den udbudte entreprise til anden side end ved tildeling til Per Aarsleff A/S.
Amager Strandpark I/S skal betale 20.045.863 kr. til Per Aarsleff A/S med rente efter renteloven af 19.500.685 kr. fra den 6. maj 2004 og af 545.178 kr. fra den 9. februar 2005.
Amager Strandpark I/S har påstået stadfæstelse.
Per Aarsleff A/S har navnlig anført, at Amager Strandpark I/S i henhold til bygge- og anlægsdirektivets artikel 6, stk. 6, og det EU-udbudsretlige ligebehandlingsprincip samt de af Amager Strandpark opstillede udbudsbetingelser har været forpligtet til at afvise tilbud, der indeholdt forbehold, som var i strid med grundlæggende elementer i udbudsbetingelserne eller udgjorde væsentlige forbehold i forhold til disse.
Hoffmann/Boskalis JV’s tilbud indeholdt vilkår eller forbehold, der var i strid med grundlæggende elementer i udbudsbetingelserne eller udgjorde et væsentligt forbehold i forhold til disse. Anvendelse af Dansk Byggeris Standardforbehold af marts 2001 pkt. 5 og 6 var direkte i modstrid med udbudsbetingelsernes vilkår om fast pris og tid og placeringen af den fulde økonomiske og tidsmæssige risiko for vejrligsforanstaltninger i vinterperioden hos entreprenøren. Vilkår om risikofordeling udgør i sig selv grundlæggende vilkår for en udbudsforretning. Placeringen af risikoen for vinterforanstaltninger er af stor betydning for anlægsarbejder og i særdeleshed for anlægsarbejder, der i overvejende eller i væsentlig grad skal gennemføres hen over en vinterperiode. Amager Strandpark har selv i udbudsvilkårene lagt afgørende vægt på den valgte risikofordeling. En foreliggende mulighed for prissætning af et forbehold er ikke et relevant kriterium for bedømmelsen af, om forbeholdet strider mod grundlæggende elementer i udbudsvilkårene.
Amager Strandpark har endvidere ikke foretaget en tilstrækkelig kvalificeret prissætning af Hoffmann/Boskalis’ forbehold som krævet efter udbudsreglerne. Amager Strandpark har heller ikke godtgjort, at en prissætning kunne have været foretaget på en tilstrækkelig objektiv måde. Prissætning af forbehold skal foretages på grundlag af udbudsbetingelserne. Det skal ske objektivt, tilstrækkelig sikkert og således, at det sikres, at den tilbudsgiver, der har taget forbehold, ikke opnår en fordel på de øvrige tilbudsgiveres bekostning.
Det følger af bygge- og anlægsdirektivets artikel 6, stk. 6, og det EU-udbudsretlige ligebehandlingsprincip samt udbudsbetingelserne, at Amager Strandpark var forpligtet til at afvise tilbuddet og afstå fra at indgå kontrakt med Hoffmann/Boskalis. I henhold til udbudsreglerne, udbudsgrundlaget og Amager Strandparks egen tilbudsvurdering var Amager Strandpark forpligtet til at tildele kontrakten til Per Aarsleff A/S.
Amager Strandpark har handlet ansvarspådragende ved overtrædelsen af bygge- og anlægsdirektivets artikel 6, stk. 6, det EU-udbudsretlige ligebehandlingsprincip samt udbudsbetingelserne.
Amager Strandparks adfærd har forårsaget et adækvat økonomisk tab for Per Aarsleff A/S, der består af det mistede dækningsbidrag vedrørende kontrakten med tillæg af de udgifter, som Per Aarsleff A/S har haft som følge af Amager Strandparks overtrædelse af udbudsreglerne.
Amager Strandpark I/S har navnlig anført, at Amager Strandpark i forbindelse med sin til-budsvurdering foretog en objektiv, saglig og korrekt vurdering af det økonomisk mest fordelagtige tilbud.
Dansk Byggeris Standardforbehold af marts 2001 udgjorde hverken generelt eller konkret i forhold til det aktuelle udbud et forbehold for grundlæggende eller væsentlige elementer i udbudsbetingelserne, hvis økonomiske rækkevidde var så usikker, at forbeholdene ikke kunne prissættes med tilstrækkelig sikkerhed. Hverken udbudsreglerne eller EU-domstolens praksis herom giver grundlag for at antage, at der skulle være tale om grundlæggende eller væsentlige elementer i udbudsbetingelserne, blot fordi det omhandlede forbehold relaterer sig til klart formulerede betingelser i udbuddet og en gennemtænkt risikofordeling vedrørende vejrligsafhængige faktorer.
Der foreligger ikke i denne sag faktiske forhold, som gjorde det umuligt eller vanskeligt for Amager Strandpark at vurdere det af Hoffmann/Boskalis tagne standardforbehold, herunder forbeholdene vedrørende vinterforanstaltninger og indeksregulering mv. Standardforbeholdet gør det ikke umuligt eller vanskeligt at sammenligne tilbud med og uden dette forbehold, hvilket er afgørende for vurderingen af, om et forbehold vedrører et grundlæggende element. Standardforbeholdet anvendes i udbredt grad i byggebranchen, hvor en ordregiver således ofte skal foretage en vurdering af tilbud med dette standardforbehold i forhold til tilbud uden samme. Hoffmann/Boskalis er ikke blevet givet en konkurrencemæssig fordel ved at tage forbeholdet.
Udbudsbetingelserne af december 2003 indeholdt hverken direkte eller indirekte bestemmelser, krav eller lignende, som medførte, at Amager Strandpark skulle have afvist tilbud indeholdende det omhandlede forbehold. Amager Strandpark havde et vidt skøn i den forbindelse, og grænsen for dette skøn er ikke overskredet.
Amager Strandpark var derfor berettiget til på et objektivt og sagligt grundlag at prissætte de forbehold, der var aktuelle i forbindelse med tilbudsgivningen, for derved at undgå, at der skete forskelsbehandling af tilbud med og uden forbehold.
Amager Strandpark foretog en objektiv, saglig og korrekt prissætning af forbeholdet og undlod ikke ved denne prissætning at identificere det økonomisk mest fordelagtige tilbud. Amager Strandpark handlede derfor ikke i strid med de udbudsretlige regler ved at tage tilbuddet fra Hoffmann/Boskalis i betragtning.
Amager Strandpark har ikke handlet erstatningspådragende i forhold til Per Aarsleff A/S. Amager Strandpark har udvist den fornødne agtpågivenhed, har handlet forsvarligt og fuldt ud inden for rammerne af det skøn, der tilkommer Amager Strandpark som led i sin virksomhed som offentligretligt organ. En mulig overtrædelse af de EU-retlige udbudsregler må i givet fald betragtes som forårsaget af et ikke helt korrekt anlagt skøn, der dog er anlagt inden for de ganske vide rammer, der tilkommer offentlige myndigheder. En konstatering af, at der er handlet i strid med de EU-retlige udbudsregler, medfører i henhold til retspraksis ikke uden videre, at der også foreligger et ansvarsgrundlag i erstatningsretlig forstand.
Amager Strandpark har ikke bestridt, at Per Aarsleff A/S ville have fået tildelt entreprisen, hvis tilbuddet fra Hoffmann/Boskalis var blevet afvist.
Per Aarsleff A/S har imidlertid ikke godtgjort at have lidt et tab. I hvert fald kan der ikke tages udgangspunkt i det forventede dækningsbidrag, idet det afgørende i givet fald må være den mistede nettofortjeneste. Det er i øvrigt ikke dokumenteret, at Per Aarsleff A/S konkret på det omhandlede projekt ville have opnået en dækningsgrad på 10,22 %. De lønudgifter, interne udgifter og advokatudgifter, som er medtaget i erstatningsopgørelsen, kan ikke kræves erstattet ved siden af erstatning for mistet fortjeneste.
Af en af Amager Strandpark udarbejdet dagsorden af 12. januar 2004 til et formøde med tilbudsgiverne fremgår bl.a.:
”7 Udbudsmæssige forhold Leif Sjøgren 20 min. ..
-tidsplan (vanskelig (presset))
-klar fordeling af risiko (ikke nødvendigvis ”rimelig” men klar)…
- særligt om risikofordeling
-vejr
- vind, tåge, temperatur,
strøm (udgår), is, ikke nedbør
-vinterforanstaltninger
Tidligere projektchef hos MT Group, civilingeniør Ove Lauritsen, har som sagkyndig til brug for Højesteret afgivet erklæring af 25. august 2009. I erklæringen hedder det bl.a.:
”Spørgsmål I:
Skønsmanden bedes beskrive det overordnede tekniske og fysiske indhold
og omfang af de arbejder og konstruktioner, der skulle udføres i henhold
til udbuddet af hovedentreprisen vedrørende etablering af Amager Strand-
Besvarelse af spørgsmål I:
I henhold til udbuddet skal Hovedentreprisen omfatte anlæg af en kunstig ø med mole, pynt og anløbshavn i det lavvandede farvand ud for Amagers østkyst, uddybning af laguner og kanaler i området mellem øen og Amager og bygning af broer mellem øen og Amager. På øens østside skal der anlægges en landskabsstrand og en bystrand.
Den kunstige ø opbygges af indpumpet fyldsand, indpumpet strandsand og materialer fra uddybningen af laguner og kanaler.
I udbuddet angives følgende hovedtakt for arbejdets udførelse:
Der tilføres fyldsand til opbygning af den kunstige ø og bygges dæmninger mellem øen og Amager, således at havbunden kan tørlægges, hvor den sydlige lagune (markeret i bilag SS3 side 2 som etape1) og den nordlige lagune (markeret i bilag SS3 side 2 som etape 2) skal udgraves. Derefter udgraves lagunerne, og det udgravede materiale indbygges i den kunstige ø. Samtidig hermed fortsættes sandindpumpningen, og vandbygningsarbejderne udføres. Broarbejderne opstartes, når etape1 henholdsvis etape 2 er tørlagt. Når øen er færdigopbygget udføres overfladeregulering, og der anlægges veje, stier strandpromenade og pladser. Samtidig hermed bygges strandstationer (toilet- og servicebygninger). Endelig udføres der beplantning.
Spørgsmål II:
Skønsmanden bedes oplyse, hvorvidt den udbudte vandbygnings- og anlægsentreprise kan udføres af enhver entreprenørvirksomhed, eller om der kræves særlige faglige kvalifikationer, mandskab, tilladelser, materiel eller materialer til at udføre entreprisen helt eller delvist. I bekræftende fald bedes disse krav oplyst og antallet/omfanget af den gruppe af danske entreprenørvirksomheder, der vil være i stand til at udføre entreprisen.
Besvarelse af spørgsmål II:
Ved udførelsen af Hovedentreprisen stilles der efter min vurdering særlige krav til mandskab og materiel for adskillige af arbejderne:
Det er min vurdering, at Hovedentreprisen vedrørende etablering af Amager Strandpark ikke kan udføres af enhver entreprenørvirksomhed. Hovedentreprenøren kan naturligvis lade de dele af arbejdet, han ikke selv behersker eller har ledig kapacitet til, udføre af underentreprenører. Planlægning af arbejdet, kontrahering af underentreprenører, ledelse af og kontrol med arbejdets udførelse kræver dog betydelig erfaring i større anlægs - og vandbygningsarbejder. Det er derfor nødvendigt, at Hovedentreprenøren i sin organisation råder over denne erfaring. I praksis vil det også være vanskeligt at gennem-føre entreprisen, med mindre Hovedentreprenøren udfører væsentlige dele af entreprisen i eget regi.
Det er min vurdering, at højst 5 danske entreprenører kan påtage sig at udføre Hovedentreprisen.
Spørgsmål III:
Skønsmanden bedes beskrive hvilke arbejder, der - som følge af den reviderede tidsplan med indbygget option (ændret til senere opstart), jf. punkt 4 ovenfor - må påregnes at skulle udføres i perioden 1. oktober- 30. april (vinterperioden). Skønsmanden skal ved besvarelsen af dette spørgsmål og følgende spørgsmål lægge til grund, at vinterperioden udgør månederne oktober til og med april.
Besvarelse af spørgsmål III:
Besvarelsen er baseres på, at Bygherren gør brug af option nr. 1, hvor entreprisens start rykkes til 1. juli 2004 (kontraktoverdragelse) og afleveringsterminen 1. juli 2005 fastholdes.
Under forudsætning af, at opstartfasen – som i udbudstidsplanen (bilag SS1 pkt. 4) – er 2 måneder, påbegyndes egentlig produktion ca.1. september 2004 og afsluttes senest 1. juli 2005.
Den samlede egentlige produktionstid er således skåret ned fra 13 måneder i udbuds-tidsplanen til 10 måneder ved brug af option nr.1. Det nødvendiggør en kraftig forcering, og besvarelsen af spørgsmål III må således baseres på en forceret tidsplan.
I spørgetemaet dateret 3. april er i punkt 4 noteret, hvilke dagbodsbehæftede terminer der er gældende for entreprisen ved kontraktoverdragelse den 1. juli 2004. Det er således anført, at 2. mellemtermin er 31. december 2004 (uddybning i tørlægning, etape 1 afsluttet), og 3. mellemtermin er 11. januar 2005 (uddybning i tørlægning, etape 2 afsluttet).
For god ordens skyld skal bemærkes, at Bygherren i svar på spørgsmål nr. 120 (side 983) har oplyst, at ”bygherren vil acceptere flytning af 2. og 3. Mellemtermin, når afleveringsterminen fastholdes”.
Jeg har lagt til grund, at Hovedentreprenøren som anført i spørgetemaet skal overholde 2. og 3. mellemtermin i udbudstidsplanen.
Dette nødvendiggør efter min vurdering, at uddybning og opfyldning skal forceres så kraftigt, at disse arbejder kan afsluttes som forudsat i udbudstidsplanen (11. januar 2005).
Også vandbygningsarbejder skal forceres kraftigt, medens øvrige arbejder skal forceres moderat.
Ud fra denne forceringsplan har jeg vurderet, hvor stor en procentdel af nedenstående arbejder, der skal udføres i vinterperioden oktober til og med april:
Fyldsand: ca.50 %
Strandsand: ca. 97 %
Pumpning for tørlægning: ca. 75 %
Uddybning: 100 %
Terrænregulering: 100 %
Vandbygning: ca. 80 %
Adgangsbroer: ca. 70 %
Veje, stier og pladser: ca. 50 %
Strandstationer: ca. 60 %
Spørgsmål IV:
Skønsmanden bedes angive hvilke vejrforhold - om nogen - der kan antages at få indflydelse på mulighederne for at opretholde produktionen og gennemføre entreprisen i vinterperioden 1. oktober - 30.april i henhold til den reviderede tidsplan med option (ændret til senere opstart), jf. punkt 4 ovenfor.
Besvarelse af spørgsmål IV:
Besvarelsen er baseret på, at Bygherren gør brug af option nr. 1, hvor entreprisens start rykkes til 1. juli 2004 (kontraktoverdragelse) og afleveringsterminen 1. juli 2005 fastholdes.
Følgende vejrforhold kan efter min vurdering få indflydelse på mulighederne for at opretholde produktionen og gennemføre entreprisen:
Nedbør i form af sne og slud
Nedbør i form af regn
Frostvejr, der medfører isdannelser
Frostvejr, der medfører overisning
I forbindelse med spørgsmål IV ønskes skønsmandens særlige besvarelse, hvorvidt og i givet fald i hvilket omfang (med hvilke påvirkningsgrader – eksempelvis meget eller lidt):
a. is, strøm, vind, temperatur eller nedbør kan antages at påvirke
mulighederne for at udføre (jf. SAB 2)
i. indpumpning/opbygning og vedligeholdelse af de kunstige øer/dæmninger af fyldsand,
ii. uddybningen af lagunen (udgravning i de glaciale leraflejringer),
iii. indbygning af uddybningsmaterialer
iv. etablering af moler og pynter, og
v. sandindpumpning af strandsand (ved hjælp af indvindingsfartøjet (sandsugeren),
b. is, strøm, vind, temperatur eller nedbør kan antages at have
indflydelse på mulighederne for (jf. SAB 1) at opbygge og/eller
vedligeholde alle nødvendige midlertidige køre-, transport-, ad-
gangs- og arbejdsveje,
c. is, strøm, vind, temperatur eller nedbør kan antages at have
indflydelse på eller påvirke mulighederne for (jf. SAB 3) at opføre adgangsbroerne (herunder støbning af betonbrokonstruktionerne),
d. is, strøm, vind, temperatur eller nedbør kan antages at påvirke
mulighederne for (jf. SAB 4) at etablere veje stier og pladser,
e. is, strøm, vind, temperatur eller nedbør kan antages at påvirke
mulighederne for (jf. SAB 5) at udføre strandstationerne, og
f. is, strøm, vind, temperatur eller nedbør kan antages at påvirke
mulighederne for (jf. SAB 6) at udføre kloak og ledningsarbejderne samt installationer og pumpestationer mv.
Besvarelse af spørgsmål V:
I nedenstående besvarelse har jeg alene givet en generel vurdering af, hvorledes udførelsen af de angivne arbejder er underlagt vejrligets indflydelse. Jeg har således ikke vurderet risikoen for vejrligets reelle indflydelse på det konkrete arbejde, da dette i høj grad afhænger af i hvilken del af perioden oktober til og med april, arbejdet skal udføres.
Nedenstående er anført min vurdering af graden af den indflydelse, som is, strøm, vind, temperatur og nedbør har på mulighederne for at udføre de arbejder, der er listet op i spørgsmål V:
a i.: Is: stor, strøm: stor, vind: stor, temperatur: væsentlig, nedbør: ingen
a ii.: Is: ingen, strøm: ingen, vind: ingen, temperatur: stor, nedbør: stor.
a iii.: Is: ingen, strøm: ingen, vind: ingen, temperatur: stor, nedbør: stor.
a iv.: Is: stor, strøm: stor, vind: stor, temperatur: væsentlig, nedbør: moderat.
a v.: Is: stor, strøm: stor, vind: stor, temperatur: væsentlig, nedbør: ingen.
b.: Is: ingen, strøm: ingen, vind: ingen, temperatur: stor, nedbør: stor.
c.: Is: ingen, strøm: ingen, vind: moderat, temperatur: stor, nedbør: stor.
d.: Is: ingen, strøm: ingen, vind: ingen, temperatur: stor, nedbør: stor.
e.: Is: ingen, strøm: ingen, vind: moderat, temperatur: stor, nedbør: stor.
f.: Is: ingen, strøm: ingen, vind: ingen, temperatur: stor, nedbør: stor.
Spørgsmål VI:
Skønsmanden bedes på grundlag af oplysningerne i punkt 21, bilag SS8, punkt (ii), op-lyse det akkumulerede og gennemsnitlige antal isvintre i de forudgående 100, henholdsvis 30 år (henholdsvis perioderne 1904-2004 og 1974-2004).
Besvarelse af spørgsmål VI:
I bilag SS8 punkt ii har Dansk Meteorologisk Institut i januar 2003 oplistet isvintrene i Danmark i de sidste 100 år, i alt 15 isvintre heraf 6 isvintre efter 1973.
I 2003 har der ikke været isvinter.
I 100 års perioden fra og med 1904 til og med 2003 har der således været 15 isvintre, altså gennemsnitlig 15 % isvintre.
I 30 års perioden fra og med 1974 til og med 2003 har der været 6 isvintre, altså gennemsnitlig 20 % isvintre.
Spørgsmål VII:
Skønsmanden bedes be- eller afkræfte, om foranstaltningerne angivet i de 3 dokumenter under punkt 18 (bilag SS4 og SS5) udgør et sagligt og/eller rimeligt bud på de sandsynlige typer af vinterforanstaltninger, der er nødvendige eller hensigtsmæssige at iværksætte for at sikre gennemførelse af entreprisen til aftalt tid, samt angive eventuelle forskelle på hvilke typer af vinterforanstaltninger, der er nødvendige eller hensigtsmæssige at iværksætte for at sikre gennemførelse af entreprisen til aftalt tid for henholdsvis(i) en mild, (ii) en gennemsnitlig og (iii) en streng vinter, jf. oplysningerne
i punkt 19-21 ovenfor.
Besvarelse af spørgsmål VII:
Jeg kan bekræfte, at dokumenterne SS4 i: ”Vejledning i sæsonudjævningsforanstaltninger indenfor anlægssektoren” dateret 1976, opdateret 1981, SS5 i: ” Checkliste
Vinterkonsulenterne for Bygge og Anlæg” og SS5 ii: ”oplæg til drøftelse med bygherren om Dansk Byggeri`s Standardforbehold” efter min mening udgør et sagligt og rimeligt bud på de sandsynlige typer af vinterforanstaltninger, der er nødvendige eller hensigtsmæssige at iværksætte for at sikre gennemførelsen af entreprisen til aftalt tid.
Efter min vurdering er der væsentlig forskel på typer og omfang af de vinterforanstaltninger, det vil være nødvendigt og hensigtsmæssig at iværksætte for henholdsvis (i) en mild, (ii) en gennemsnitlig og (iii) en hård vinter.
Dette kan illustreres ved at udvælge 2 af Hovedentreprisens poster:
1: Uddybning og transport, indbygning og regulering af uddybningsjord.
Ved en vil de væsentligste vinterforanstaltninger være: Snerydning i mindre omfang, etablering af befæstede interimsveje, eventuel stabilisering af opblødt jord og anvendelse af materiel, der er særlig velegnet til at håndtere opblødt jord, ved indbygning og regulering.
Snerydning, opbrydning af frostskorpe, afdækning af udgravningsområdet med isolationsmåtter og afdækning af indbygningsområdet med isolationsmåtter og presenninger. vil de væsentligste vinterforanstaltninger være:
Ved en gennemsnitlig vinter vil alle ovennævnte foranstaltninger komme på tale dog i mindre omfang for den enkelte foranstaltning.
2: Broarbejder, beton.
Ved en vil de væsentligste vinterforanstaltninger være: Snerydning i mindre omfang, afdækning med presenninger i mindre omfang og brug af varm beton.
Ved en vil de væsentligste vinterforanstaltninger være: Snerydning, afdækning med presenninger, afdækning med isolationsmåtter, overdækning med flytbare telte, opvarmning, isolering af form og brug af varm beton.
gennemsnitlig vinter vil alle ovennævnte foranstaltninger komme på tale dog i mindre omfang for den enkelte foranstaltning.
Spørgsmål VIII:
Skønsmanden bedes herunder på grundlag af udbudsmaterialets vilkår om risikoen for vejrlig/adgang til tidsfristforlængelse, jf. bl.a. SB pkt. 4.5, bilaget ”Vejrforhold” (jf. pkt. 19 ovenfor) og oplysningerne ovenfor under pkt. 20 om den maksimale længde af eventuelle tidsfristforlængelser for 2 af de 5 vejrligskriterier, vurdere stramheden eller fleksibiliteten i tidsplanen for udførelse af arbejderne med den senere opstart (jf. punkt 4 ovenfor). I tillæg hertil bedes den sagkyndige:
i. angive/vurdere (uden hensyntagen til referencevejrligs-
kriterierne i udbudsvilkårene) mulighederne for at flytte
vejrfølsomme arbejder ud af vinterperioden, og
ii. den sandsynlige forsinkelse af den udbudte entreprise
(det udbudte arbejde, den angivne udførelsesperiode jf.
punkt 4 ovenfor, og med tanke på udførelsesstedet i
strandkanten til Øresund), såfremt der i perioden oktober - april ikke iværksættes nogen ikke-overenskomstmæssige vinterforanstaltninger.
Besvarelse af spørgsmål VIII:
Min vurdering er, at selv når der ses bort fra, at væsentlige dele af Hovedentreprisen skal udføres i vinterperioden, er der tale om en stram og ufleksibel tidsplan:
• Den egentlige produktionstid er reduceret fra 13 måneder til 10 måneder.
• Tidsplanen er ufleksibel med hensyn til rækkefølgen af arbejderne: Uddybningsområderne skal således være tørlagte, inden broarbejderne kan påbegyndes, og uddybnings - og tilfyldningsarbejderne skal i store træk være afsluttede, før de resterende arbejder kan påbegyndes.
Som reglerne for eventuel tidsfristforlængelse på grund af usædvanligt vejrlig er udformet i udbudsmaterialet, er det min vurdering, at en sådan tidsfristforlængelse kun vil komme i betragtning i meget ringe omfang.
Også på dette område er tidsplanen således ufleksibel.
Nedenstående uddybes baggrunden for denne vurdering:
Udbudsmaterialets vilkår om den tidsmæssige risiko ved usædvanligt vejrlig er udformet således, at risikoen i forbindelse med nedbør alene ligger hos Hovedentreprenøren. Kun på områderne vind, tåge, temperatur, strøm og isforhold, kan en tidsfristforlængelse komme på tale.
Proceduren for, at der kan rejses krav om en eventuel tidsfristforlængelse på grund af usædvanligt vejrlig, illustreres bedst med et eksempel, hvor jeg har valgt ”temperatur”:
Bygherren har angivet en ”tærskelværdi” på 0 grader C i middeltemperatur for døgnet, ud fra en vurdering af, at en lavere middeltemperatur end 0 grader C vanskeliggør entreprenørarbejdet betragteligt. Dernæst har Bygherren ud fra Dansk Meteorologisk Instituts vejrdata for en lang årrække beregnet, hvor mange dage i hver måned middel-temperaturen i gennemsnit har været under ”tærskelværdien”. Ud fra antallet af disse ”middeldage” beregner Bygherren efter et af ham opstillet risikokriterium et antal ”referencedage”, der for ”temperatur” er ca. det dobbelte af antallet af ”middeldage”. Kun hvis antallet af dage, hvor middeltemperaturen i en måned er under 0 grader C, overskrider antallet af ”referencedage” i samme måned, kan der rejses krav om tidsfrist-forlængelse. Denne tidsfristforlængelse kan være op til forskellen mellem det antal dage, middeltemperaturen er under 0 grader C og antallet af ”middeldage”.
Samme forhold gør sig gældende for de øvrige vejrforhold, idet antallet af ”reference-dage” for isforhold dog er ca. 3,5 gange antallet af ”middeldage” og opgøres over hele vinterperioden.
Da krav om tidsfristforlængelse kun kan rejses, hvis antallet af dage med vejr værre end ”tærskelværdien” overskrider antallet af ”referencedage”, vil tidsfristforlængelse på grund af usædvanligt vejrlig kun komme i betragtning i meget ringe omfang.
Dette underbygges af oplysningerne i spørgetemaet pkt. 20. Her er ud fra vejrdata fra Dansk Meteorologisk Institut for de sidste ca. 50 år beregnet den maksimale gennemsnitlige tidsfristforlængelse, en entreprenør kan opnå, som reglerne for eventuel tids-fristforlængelse på grund af usædvanligt vejrlig er udformet i udbudsmaterialet.
Den maksimale gennemsnitlige tidsfristforlængelse er beregnet til:
For temperatur 6 dage i perioden december til marts og for isforekomst 3 dage pr. vinter.
Besvarelse af spørgsmål VIII i:
Med definitionen på vinterperioden som perioden oktober til og med april, vil vejrføl-somme arbejder kun i ubetydeligt omfang kunne flyttes udenfor vinterperioden.
Den reelle vejrligsrisiko for et arbejde afhænger dog i meget høj grad, hvornår i vinterperioden arbejdet skal udføres. Som eksempel derpå har jeg nedenfor vurderet risikoen for, at opfyldningsarbejderne bliver udsat for en isvinter.
Som angivet i mit svar på spørgsmål III nødvendiggør overholdelsen af mellemtermin nr. 2 (31. december 2004) og nr. 3 (11. januar 2005) efter min vurdering, at uddybning og opfyldning skal være afsluttet 11. januar 2005 som forudsat i udbudstidsplanen
Dansk Meteorologisk Institut definerer i bilag SS8 ii en isvinter som en vinter, hvor alle fire statsisbrydere sættes ind. Det ses af tabel 6 i bilag SS7, at dette altovervejende sker fra midt i januar til ind i februar.
Selv om størstedelen af arbejderne med anlæg af den kunstige ø ved opfyldning med fyldsand, strandsand og materialer fra uddybningen skal udføres i vinterperioden, skal disse arbejder således være afsluttede, inden der er en statistisk risiko for isvinter.
Besvarelse af spørgsmål VIII ii.
Det vil være et rent gæt fra min side at sætte tal på den sandsynlige forsinkelse, såfremt der i perioden oktober til april inklusive ikke iværksættes ikkeoverenskomstmæssige vinterforanstaltninger. Det er dog min vurdering, at der vil blive tale om en væsentlig forsinkelse af flere måneders varighed.
Spørgsmål IX:
Skønsmanden bedes vurdere, om den udbudte entreprise, som følge af (i) det udbudte arbejde, (ii) den angivne udførelsesperiode, jf. punkt 4 ovenfor og/eller (iii) udførelses-stedet (i strandkant til Øresund) entreprenørfaglig og vandbygningsteknisk kan karakteriseres som en
a. entreprise (i) af særlig beskaffenhed eller (ii) ikke af særlig beskaffenhed,
b. (i) ualmindelig entreprise eller (ii) almindelig entreprise og/eller
c. (i) kompliceret entreprise eller (ii) ukompliceret entreprise.
Besvarelse af spørgsmål IX:
Min vurdering er, at Hovedentreprisen kan karakteriseres som værende:
a. af særlig beskaffenhed
b. ualmindelig
c. kompliceret
Skønsmanden bedes vurdere, om den udbudte entreprise, på grundlag af (i) det udbudte arbejde, (ii) den angivne udførelsesperiode, jf. punkt 4 ovenfor, og/eller (iii) udførelsesstedet (i strandkant til Øresund) må anses for udsat for vejrforhold/vejrlig inklusive nedbør i form af regn og/eller sne, herunder i vinterperioden (01.10-30.04), i (x) ubetydelig, (y) moderat eller (z) betydelig grad.
Besvarelse af spørgsmål X:
Min vurdering er, at Hovedentreprisen er udsat for vejrforhold/vejrlig inklusive nedbør i form af regn og/eller sne i betydelig grad.
Spørgsmål XI:
Skønsmanden bedes vurdere, hvorvidt der findes en entydig standard eller praksis ved udbud af tilsvarende offentlige vandbygnings- og anlægsentrepriser til at prissætte den økonomiske og tidsmæssige risiko for alle de foranstaltninger, der kan blive nødvendige at iværksætte for at kunne holde en entreprise af tilsvarende type, omfang og udførelsesperiode i gang i vinterperioden.
Besvarelse af spørgsmål XI:
Min vurdering er, at der ved udbud af offentlige vandbygnings- og anlægsentrepriser af tilsvarende type og omfang og med tilsvarende udførelsesperiode som Hovedentreprisen ikke findes en entydig standard eller praksis til at prissætte den økonomiske og tidsmæssige risiko for alle de foranstaltninger, der kan blive nødvendige at iværksætte for at kunne holde entreprisen i gang i vinterperioden.
En prissætning af de nødvendige foranstaltninger for et bestemt vandbygnings/anlægsarbejde må efter min mening baseres på konkrete forudsætninger for netop dette arbejde med hensyn til valg af arbejdsmetode, indsats af mandskab og indsats af materiel. ”
Dansk Byggeri har til brug for Højesteret afgivet en brancheerklæring af 17. marts 2010. I erklæringen hedder det bl.a.:
”Spørgsmål c er således lydende:
”Det bedes i forbindelse med besvarelsen af spørgsmål a. blandt andet angivet, hvorvidt
en eller flere af de omhandlede begreber for vinterforanstaltninger …. også omfatter foranstaltninger mod nedbør, slud og/eller regn.”
Dansk Byggeris svar på spørgsmål c:
Såvel overenskomstmæssige vinterforanstaltninger som ikke overenskomstmæssige vinterforanstaltninger omfatter foranstaltninger mod nedbør.
Som det fremgår af ovenstående kan nedbør være årsag til mange vinterforanstaltninger. Hertil kommer, at kombinationen af nedbør med andre vejrligssituationer ofte kan have en skadelig effekt på anlægsarbejder, hvis man ikke ved effektive vinterforanstaltninger har tænkt på at imødegå situationen, før den opstår. Skader som følge af erosion, oversvømmelser, opblødning, vandmætning af jord mv. er ikke ukendte fænomener ved store anlægsarbejder.
Særskilt bemærkes, at det af Klagenævnets kendelse fremgår, at jordarbejderne, som denne sag vedrører, forudsattes gennemført umiddelbart efter årsskiftet 2004/2005. Ifølge ovenstående, er der derfor en betydelig risiko for, at der skal anvendes store udgifter til vejrligsforanstaltninger, herunder foranstaltninger forårsaget af nedbør.”
Statsautoriseret revisor Harald Birkwald og statsautoriseret revisor Claus Lindholm Jacobsen har den 21. december 2006 afgivet en erklæring, hvoraf bl.a. fremgår følgende:
”Som generalforsamlingsvalgte revisorer for Per Aarsleff A/S skal vi efter anmodning erklære os om, hvorvidt den af Per Aarsleff A/S udarbejdede opgørelse af dækningsbidrag for Per Aarsleff A/S’ anlægsafdeling for så vidt angår arbejder udført i Danmark, dateret den 30. marts 2006, udvisende en dækningsgrad for Danmark i alt for regnskabsåret 2002/2003 på 7,9, for 2003/2004 på 9,1 og for 2004/2005 på 9,3 er udarbejdet i overensstemmelse med selskabets interne regnskaber og entrepriseregnskaber, der er anvendt som grundlag for selskabets reviderede årsrapporter, samt efter angivet forholdsmæssig fordeling af maskinresultat.
Vi kan erklære, at den af ledelsen udarbejdede dækningsbidragsopgørelse, jf. vedlagte bilag 17, er i overensstemmelse med selskabets interne regnskaber og entrepriseregnskaber, der er anvendt som grundlag for selskabets reviderede årsrapporter for 2002/2003, 2003/2004 og 2004/2005, samt efter den angivne forholdsmæssige fordeling af maskinresultat i bilag 17.”
Det er oplyst, at Per Aarsleff A/S’ resultat af primær drift i årene 2002/2003, 2003/2004 og 2004/2005 har været henholdsvis 1,2 %, 2,3 % og 2,5 % af nettoomsætningen.
Der er for Højesteret afgivet supplerende forklaring af Jesper Jacobsen og forklaring af Lars Carlsen.
Jesper Jacobsen har forklaret bl.a., at han kan godkende sin forklaring som gengivet i landsrettens dom, dog med den præcisering, at det nævnte beløb på ca. 12,4 mio. kr. til vinterforanstaltninger var den beregning, som Per Aarsleff A/S udarbejdede i forbindelse med sagen for Klagenævnet for Udbud. Hans forklaring vedrører således ikke , hvilken pris for vinterforanstaltninger Per Aarsleff A/S havde indlagt i sit eget tilbud, men alene, at man havde beregnet, hvilket beløb der måtte lægges oven i Hoffmanns tilbud som følge af, at Hoffmann havde taget et standardforbehold vedrørende vinterforanstaltninger.
Per Aarsleff A/S havde grundlæggende overvejet, om standardforbeholdet kunne tages, men vurderede, at et sådant forbehold ikke ville være konditionsmæssigt, og derfor blev det ikke taget. Per Aarsleff A/S vurderede, at standardforbeholdet var grundlæggende i strid med ud-budsmaterialet. Problemet med standardforbeholdet i forhold til den konkrete tilbudsgivning var, at der i standardforbeholdet var indeholdt en mulighed for fristforlængelse. Dette var imidlertid ikke en mulighed, der forelå i udbudsmaterialet. Det var derfor ikke konkret muligt at prisfastsætte forbeholdet.
Lars Carlsen har forklaret bl.a., at han er direktør i Per Aarsleff A/S. Han var involveret i tilbudsgivningen vedrørende Amager Strandpark, men det var Ole Rask, der var udpeget til at foretage de konkrete beregninger. Derudover var der udpeget 2 ingeniører. De 2 ingeniører sørgede for at udarbejde en strategi for indkøb af materialer og underentrepriser samt en tidsplan for tilbuddet. Da den interne kalkule var udarbejdet, blev der til sidst afholdt et møde, hvor kalkulationen blev gennemgået, og hvor der skete rettelser vedrørende underentreprenører og materialer. Derefter blev der udregnet en kostpris for de enkelte elementer, hvortil der blev lagt risiko- og dækningsbidrag. Per Aarsleff A/S har nogle retningslinjer for størrelsen af dækningsbidraget. Sædvanligvis består dækningsbidraget af 5-6 % til dækning af administrationsomkostninger, hvortil der lægges en avance på omkring 5 %. Tallene er afhængige af konkurrencesituationen, og hvor vigtig opgaven er for Per Aarsleff A/S.
Man vurderede, at standardforbeholdet ikke ville være konditionsmæssigt, idet det grundlæggende var i strid med udbudsmaterialet. Per Aarsleff A/S valgte derfor i stedet at indregne vinterforanstaltninger i tilbuddet. Vinterforanstaltningerne blev indarbejdet på de enkelte poster i tilbuddet, således at man tog højde for de vejrsituationer, der kunne opstå på det konkrete tidspunkt, hvor opgaven skulle udføres. Der blev således i de enkelte poster taget højde for vinterforanstaltninger og for, at der kunne komme en vinter med is. For eksempel blev der i relation til opgaven med uddybning til lagune indregnet omkostninger til opgravning af frostskorpe, og i forhold til sandudpumpning gjorde man sig overvejelser om, hvordan man holdt farvandet omkring anlægspladsen fri for is. Hvis der havde været tyk is eller store flager af drivis ved anlægspladsen i Amager Strandpark, ville det have krævet en slæbebåd til at knuse isen, idet det ellers ikke ville have været muligt at pumpe sand. Han kan ikke udtale sig om, hvilken samlet udgift vinterforanstaltninger blev indarbejdet med i Per Aarsleff A/S’ eget tilbud, idet udgiften hertil løbende blev indregnet post for post. Det er dog hans vurdering, at der var tale om et anseligt millionbeløb, formentlig op imod et tocifret millionbeløb. Han beskrev og instruerede Ole Rask i, hvilke foranstaltninger de enkelte vejrsituationer kunne give anledning til, hvorefter Ole Rask foretog den konkrete beregning. Han inkorporerede ikke beregninger omkring vind, strøm eller tåge, selvom vind, men dog ikke strøm eller tåge, kunne udgøre et problem på Amager Strandpark projektet. Han tog således afsæt i de mest væsentlige vejrbetingelser.
I forbindelse med afgivelse af tilbuddet mente Per Aarsleff A/S sig godt stillet i feltet af tilbudsgivere, fordi man havde det rette materiel og den rette erfaring. Dækningsbidraget var fastsat i normalt leje for opgaver, som Per Aarsleff A/S gerne ville have, dvs. i et leje på ca. 10 %.
Anlægsarbejdet vedrørende Amager Strandpark omfattede ifølge udbudsbetingelserne tre hovedelementer: 1) en ø (ca. 34 ha) med badestrand langs den østlige afgrænsning, 2) en lagune og i tilknytning hertil åbne forbindelser til Øresund mod nord og syd, sidstnævnte via kanal/anløbshavn, samt 3) den eksisterende Amager Strandpark. Hovedentreprisen skulle udføres i tidsrummet fra april, alternativt juli, 2004 til juli 2005.
På grundlag af den sagkyndige erklæring lægger Højesteret til grund, at hovedentreprisen var af særlig beskaffenhed og var kompliceret, at en væsentlig del af hovedentreprisen skulle udføres i vinterperioden, at der var tale om en stram og ufleksibel tidsplan, samt at hovedentreprisen i betydelig grad var udsat for vejrlig, herunder nedbør.
I udbudsbetingelserne var AB 92 § 24 om entreprenørens ret til tidsfristforlængelse erstattet af særlige definitioner for vejrlige parametre, som indebar, at nedbør ikke kunne medføre fristforlængelse, og at andre vejrforhold kun i meget begrænset omfang ville kunne begrunde fristforlængelse. Samtidig var det bestemt, at alle nødvendige vejrligsforanstaltninger, inklusive udvidede vinterforanstaltninger, skulle være indeholdt i tilbuddet. Udbudsbetingelserne indebar således, at den økonomiske risiko for vejrlig i alt væsentligt skulle bæres af entreprenøren. Dette vilkår må – sammenholdt med opgavens omfang og karakter – anses for et grundlæggende element i udbudsbetingelserne.
Hoffmann/Boskalis JV angav i sit tilbud, at Dansk Byggeris Standardforbehold af marts 2001 skulle være gældende. Efter pkt. 5 i disse forbehold skal udgifter til snerydning og ikke-overenskomstmæssige vinterforanstaltninger betales særskilt som ekstraarbejder, og afviser bygherren at betale disse merudgifter, har entreprenøren ret til tidsfristforlængelse og i visse tilfælde betaling af stilstandsomkostninger. Ved dette forbehold blev den økonomiske risiko for vinterforanstaltninger i vidt omfang pålagt bygherren.
Da pkt. 5 i Dansk Byggeris Standardforbehold således var i strid med et grundlæggende element i udbudsbetingelserne, var Amager Strandpark I/S i medfør af den udbudsretlige lighedsgrundsætning, jf. artikel 6, stk. 6, i det dagældende rådsdirektiv 93/37, forpligtet til at se bort fra Hoffmann/Boskalis’ tilbud.
Det er herefter unødvendigt at tage stilling til betydningen af de øvrige forbehold, som var indeholdt i Dansk Byggeris Standardforbehold.
Det følger af det anførte, at Amager Strandpark var forpligtet til ikke at tage tilbuddet fra Hoffmann/Boskalis i betragtning, selv om forbeholdet vedrørende vinterforanstaltninger i pkt. 5 i Dansk Byggeris Standforbehold måtte kunne prissættes på en tilstrækkelig saglig og objektiv måde. Højesteret finder dog anledning til at bemærke, at en sådan prissætning under alle omstændigheder måtte tage udgangspunkt i, at det beregnede beløb med sikkerhed eller i hvert fald med en høj grad af sikkerhed skulle kunne dække den tillægsbetaling, som forbeholdet ville kunne indebære for bygherren. Prissætningen af forbeholdet kunne derfor ikke som anført i bilag 5 til Amager Strandparks tilbudsvurdering beregnes på grundlag af ”traditionelt niveau for prissætningen af vinterforanstaltninger” eller som anført af COWI i dennes vurdering af 25. november 2004 på grundlag af en ”normalvinter”. Det må derfor antages, at de prissætninger af forbeholdet, som blev foretaget af Amager Strandpark og efterfølgende af COWI, var væsentligt for lave, når det drejede sig om at sikre, at Hoffmann/Boskalis ikke skulle kunne få en fordel i forhold til de øvrige tilbudsgivere ved at tage forbeholdet.
Højesteret finder, at Amager Strandpark efter karakteren af overtrædelsen af udbudsreglerne har handlet ansvarspådragende over for Per Aarsleff A/S.
Det er ubestridt, at Per Aarsleff A/S ville have fået tildelt entreprisen, hvis tilbuddet fra Hoffmann/Boskalis var blevet afvist.
Per Aarsleff A/S har herefter krav på erstatning for sit tab i form af mistet fortjeneste. Ved fastsættelsen af erstatningens størrelse må der bl.a. tages hensyn til usikkerheden med hensyn til, om virksomheden faktisk kunne have realiseret det forventede dækningsbidrag, og usikkerheden med hensyn til, i hvilket omfang opgaven havde nødvendiggjort en kapacitetsudvidelse og dermed en forøgelse af de faste omkostninger. Erstatningen for mistet fortjeneste fastsættes herefter skønsmæssigt til 8 mio. kr. Der er ikke grundlag for herudover at yde erstatning for de lønudgifter mv., som er medtaget i Per Aarsleff A/S’ erstatningsopgørelse.
Per Aarsleff A/S’ påstande tages herefter til følge, dog således at erstatningen fastsættes til 8 mio. kr.
Sagsomkostningerne for begge retter fastsættes til i alt 947.500 kr. Beløbet omfatter 500.000 kr. til dækning af advokatudgift, 375.500 kr. til dækning af retsafgift og 72.000 kr. til dækning af udgift til den sagkyndige erklæring.
Amager Strandpark I/S skal anerkende at have handlet i strid med udbudsdirektiv 93/37 af 14. juni 1993 artikel 6, stk. 6, og det EU-udbudsretlige ligebehandlingsprincip ved at have tildelt den udbudte kontrakt vedrørende anlæg af Amager Strandpark til Hoffmann/Boskalis JV.
Amager Strandpark I/S skal anerkende at have handlet i strid med udbudsdirektiv 93/37 af 14. juni 1993 artikel 6, stk. 6, og det EU-udbudsretlige ligebehandlingsprincip ved at have valgt at kontrahere den udbudte entreprise vedrørende anlæg af Amager Strandpark til anden side end ved tildeling til Per Aarsleff A/S.
Amager Strandpark I/S skal til Per Aarsleff A/S betale 8.000.000 kr. med rente efter renteloven fra den 6. maj 2004.
I sagsomkostninger for landsret og Højesteret skal Amager Strandpark I/S betale 947.500 kr. til Per Aarsleff A/S.

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret


text:
I sagen Rohde Nielsen A/S mod Naturstyrelsen og Natur- og Miljøklagenævnet har Højesteret netop bestemt, at der ikke er grundlag for at fravige udgangspunktet om at den tabende part skal betale sagsomkostninger til modparten og ophæve sagsomkostningerne | Forum Orientering
I sagen Rohde Nielsen A/S mod Naturstyrelsen og Natur- og Miljøklagenævnet har Højesteret netop bestemt, at der ikke er grundlag for at fravige udgangspunktet om at den tabende part skal betale sagsomkostninger til modparten og ophæve sagsomkostningerne
Skrevet af Allan Ohms d. 26/9 - 2012
Rhode Nielsen A/S tabte for landsretten en sag og ankede den derefter til Højesteret.
Anken blev imidlertid hævet bortset fra en påstand om ophævelse af sagsomkostningerne for såvel landsretten som Højesteret.
Højesteret udtalte, at der ikke forelå omstændigheder, som gav anledning til at fravige udgangspunktet om, at den tabende part skal betale sagsomkostninger til modparten. Der var derfor ikke grundlag for at ophæve sagsomkostningerne hverken for landsretten eller Højesteret.
Sagsomkostningerne for Højesteret blev fastsat skønsmæssigt under hensyn til bl.a. værdien af den hævede ankesag og til, at spørgsmålet om sagsomkostninger havde nødvendiggjort en relativ omfattende sagsbehandling for de indstævnte.
Højesteret stadfæstede herefter landsrettens dom. For så vidt angår udmålingen af sagsomkostninger for Højesteret bemærkede Højesteret, at Rhode Nielsen ankede sagen, hvis værdi var 275 mio. kr., med gentagelse af påstandene for landsretten, men hævede anken efter, at der var afgivet svarskrift. Selskabets skriftlige indlæg vedrørende omkostningsspørgsmålet havde endvidere nødvendiggjort en relativt omfattende sagsbehandling for de indstævnte. Højesteret fastsætter på denne baggrund skønsmæssigt sagsomkostningerne for Højesteret til 250.000 kr (hvortil kommer omkostnigneren for landsretten).
ERKLÆRING OM DET LEJEDES VÆRDI SKULLE...

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret


text:
Skat.dk: Elafgift - godtgørelse - kommunal gadebelysning - serviceselskab
04 Oct 2005 14:02
16 Sep 2005 11:33
Elektricitet, elafgift, gadebelysning, vejbelysning, kommune, serviceselskab, forbrugt, kvalificeret produktionsproces, eget anlæg, forrentning, offentligretlige regler, overvæltning
Spørgsmålet i sagen var, om selskabet var berettiget til afgiftsgodtgørelse efter elektricitetsafgiftslovens § 11, stk. 1, nr. 1, og kuldioxidafgiftslovens § 9, stk. 1, jf. stk. 4, nr. 3, for den elektricitet, som var indkøbt til brug for driften af vejbelysningen i perioden 1. januar 2000 til 30. juni 2002.
For så vidt angår perioden efter den 1. januar 2001, hvor selskabet blev momsregistreret, udtalte Højesteret, at det følger af elafgiftslovens § 11, stk. 1, nr. 1, og kuldioxidafgiftslovens dagældende § 9, stk. 4, nr. 3, at virksomheder kan få delvist tilbagebetalt el- og kuldioxidafgift af den af virksomheden forbrugte afgiftspligtige elektricitet. Højesteret fandt, at der ikke i bestemmelsernes ordlyd, forarbejder eller formål er holdepunkter for at begrænse retten til tilbagebetaling til elforbrug, der foregår som led i en særligt kvalificeret produktionsproces. Ved produktion af belysning anvendes elektricitet, der forbruges som led i produktionen, og sådant elforbrug kan berettige til tilbagebetaling af el- og kuldioxidafgift i medfør af de nævnte bestemmelser, såfremt de øvrige betingelser herfor er opfyldt. Højesteret lagde til grund, at selskabet efter aftale med kommunen leverede vejbelysning til kommunen under forbrug af elektricitet på virksomhedens eget anlæg, og under disse omstændigheder måtte den elektricitet, som selskabet anvendte ved driften af vejbelysningsanlægget, anses for en af virksomheden forbrugt afgiftspligtig elektricitet.
Højesteret anførte videre, at det var uden betydning, at kommunen efter offentligretlige regler som vejmyndighed er forpligtet til at sikre vejbelysning, og at det ligeledes var uden betydning, om der ved beregning af vederlag for levering af vejbelysning er sket overvæltning af afgifterne på aftageren.
Elektricitetsafgiftsloven § 11, stk. 1, nr. 1
Kuldioxidafgiftsloven § 9, stk. 1, jf. stk. 4, nr. 3 (dagældende)
Skatteministeriets cirkulære nr. 157 af 14. oktober 1987 § 8
Punktafgiftvejledningen 2005-3 F.6.2.1
EnergiGruppen Jylland Service A/S
(advokat Ulrik Jacobsen)
Per Sørensen, Peter Blok, Per Walsøe, Asbjørn Jensen og Niels Grubbe.
I tidligere instans er afsagt dom af Vestre Landsrets 3. afdeling den 18. februar 2004.
Appellanten, EnergiGruppen Jylland Service A/S, har principalt gentaget sin påstand, dog således at renter tillægges fra den 11. februar 2001. Subsidiært har EnergiGruppen Jylland Service A/S nedlagt påstand om, at indstævnte, Skatteministeriet, skal anerkende, at appellanten for perioden 1. januar 2001 - 30. juni 2002 er berettiget til godtgørelse af el-afgift og kuldioxidafgift vedrørende elektricitet indkøbt af appellanten med henblik på produktion og salg af vejbelysning, i alt opgjort til 2.204.449,41 kr. med tillæg af rente fra den 11. februar 2001.
Skatteministeriet har principalt påstået stadfæstelse og har subsidiært påstået sagen hjemvist til fornyet behandling ved afgiftsmyndighederne.
EnergiGruppen Jylland Service har til støtte for rentepåstanden særligt henvist til punkt 8 i cirkulære nr. 157 af 14. oktober 1987 om forrentning af visse tilbagebetalingsbeløb.
Skatteministeriet har til stødte for den subsidiære påstand anført, at såfremt Højesteret måtte finde, at EnergiGruppen Jylland Service alene har ret til godtgørelse af elektricitets- og kuldioxidafgift for en del af den omhandlede periode, bør sagen hjemvises til afgiftsmyndighederne med henblik på opgørelse af godtgørelsesbeløbet for den pågældende periode under hensyntagen til det af Højesteret anførte.
I ToldSkats brev af 26. juli 2000 til KPMG C. Jespersen Statsautoriserede revisorer hedder det bl.a.:
De har i brev af 7. juli 2000 . . . på vegne af Herning Kommunale værker, Herning, anmodet told- og skatteregionen om:
At der ved overdragelsen af investeringsgoder fra Herning Kommunale Værker til EnergiGruppen Jylland ikke opgøres momsreguleringsforpligtelse for goderne.
At EnergiGruppen Jyllands angivelse og afregning af afgifter, A-skat, ATP og AM-bidrag indtil 1. januar 2001 sker under Herning Kommunale Værkers registreringsforhold.
Energigruppen Jylland er indforstået med at indestå over for ToldSkat for skyldige afgifter, A-skat, og bidrag, som kan henføres til selskabets aktiviteter, såfremt beløbene ikke afregnes af Herning Kommunale Værker.
De har tidligere om baggrunden for anmodningen telefonisk oplyst følgende til regionen:
Energigruppen A/S, der er stiftet pr. 1. januar 2000, og som for tiden er under registrering i Erhvervs- og Selskabsstyrelsen, har med virkning fra nævnte dato overtaget den del af de kommunalt ejede Herning Kommunale Værker's virksomhed og dertil hørende materielle aktiver...
I en periode efter tidspunktet for den retsstiftende overtagelse med tilbagevirkende kraft af den omhandlede sektor vil det nystiftede aktieselskab ikke have egne ansatte medarbejdere til at bestride virksomhedens opgaver, men Herning Kommunale Værker stiller i denne overgangsperiode, efter herom truffet aftale mellem parterne, i fornødent omfang (mod vederlag) sit personale til rådighed for selskabet til varetagelse af dettes regnskabsmæssige og andre administrative samt tekniske funktioner.
I betragtning af de betydelige praktiske vanskeligheder, der er forbundet med en regnskabsmæssig fordeling, er det parternes ønske, at der i dette tidsrum med virkning for indeholdelse af A-skat, ATP-bidrag m.v. tillades foretaget en del summariske registreringer i Herning Kommunale Værkers regnskab af udbetalt "blandet" løn m.v. til ansatte på Værkerne, som individuelt er beskæftiget skiftevis med arbejde, der vedrører sidstnævntes egen virksomhed, og arbejde, der kan henføres til aktiviteter i EnergiGruppen Jylland's regi. Heraf følger naturligt, at Værkernes bestående registreringsforhold ønskes anvendt midlertidigt til samlet afregning af moms, energiafgift og kildeskat m.v. for de to virksomheder.
Regionen bevilger efter omstændighederne det ansøgte
I et brev af 10. januar 2001 fra KPMG C. Jespersen Statsautoriserede revisorer til Told- Skat anføres bl.a.:
"Møde hos regionen onsdag den 17. januar 2001 kl. 8.30, vedrørende EnergiGruppen Jylland Service A/S
Som aftalt vil vi hermed redegøre for den problemstilling, som ønskes drøftet under mødet.
Vi vil gerne tale med regionen om, hvorvidt EnergiGruppen Jylland Service A/S, der ejer vejbelysningsanlæg og sælger vejbelysning til Herning Kommune, har mulighed for at få godtgørelse af elafgift og CO2-afgift på indkøb af el til denne vejbelysning.
Nærmere bestemt må spørgsmålet i denne sag være, hvorvidt ovennævnte el til vejbelysning i lovgivningens forstand forbruges af selskabet, som leverer vejbelysning til Herning Kommune, idet selskabet uden tvivl opfylder de øvrige betingelser for afgiftsgodtgørelse i henhold til elafgiftsloven og CO2-afgiftsloven.
Hvis selskabet er berettiget til godtgørelse af afgifter kan selskabet få godtgørelse af elafgiften på nær 1 øre/kWh og 10 pct. af CO2-afgiften for el til vejbelysningen. Der kan i givet fald blive tale om godtgørelsesbeløb af væsentligt omfang.
For så vidt angår regler, hvorefter momspligtige virksomheder som hovedregel kan få afgiftsgodtgørelse for "den af virksomheden forbrugte afgiftspligtige elektricitet", er det vor vurdering, at hovedreglen gælder for en momspligtig virksomheds køb af el, som er anvendt i forbindelse med virksomhedens aktiviteter bortset fra el, som leveres videre til fremmede.
Denne vurdering indebærer, at EnergiGruppen Jylland Service A/S, som ejer af vejbelysningsanlæg og sælger af vejbelysning til Herning Kommune, har mulighed for at få godtgørelse af elafgift og CO2-afgift på indkøb af el til denne vejbelysning."
Virksomheder, der er registreret efter merværdiafgiftsloven, kan under visse betingelser få tilbagebetalt el- og kuldioxidafgift i medfør af elafgiftslovens § 11, stk. 1, nr. 1, og kuldioxidafgiftslovens dagældende § 9, stk. 4, nr. 3.
EnergiGruppen Jylland Service A/S blev først momsregistreret med virkning fra den 1. januar 2001, og selskabet betalte ikke energiafgifter i 2000. Herefter finder Højesteret, at selskabet ikke er berettiget til at få tilbagebetalt el- og kuldioxidafgift, som angår elforbrug før 1. januar 2001. Det kan ikke føre til andet resultat, at afgiftsmyndighederne den 26. juli 2000 havde godkendt, at selskabets moderselskab, EnergiGruppen Jylland A/S, midlertidigt kunne anvende Herning Kommunale Værkers registreringsforhold til samlet afregning af moms og energiafgift m.v. for de to virksomheder under forudsætning af, at de af EnergiGruppen Jylland A/S overtagne aktiviteter var de samme som dem, Herning Kommunale Værker tidligere havde udført, og at den mornsmæssige status med hensyn til fradragsrettens omfang var den samme for de to virksomheder.
Herefter tager Højesteret ikke EnergiGruppen Jylland Service's principale påstand til følge.
Ifølge elafgiftslovens § 11, stk. 1, nr. 1, og kuldioxidafgiftslovens dagældende § 9, stk. 4, nr. 3, kan virksomheder få delvist tilbagebetalt el- og kuldioxidafgift af den af virksomheden forbrugte afgiftspligtige elektricitet. Højesteret finder, at der ikke i bestemmelsernes ordlyd, forarbejder eller formål er holdepunkter for at begrænse retten til tilbagebetaling til elforbrug, der foregår som led i en særligt kvalificeret produktionsproces. Ved produktion af belysning anvendes elektricitet, der forbruges som led i produktionen, og sådant elforbrug kan berettige til tilbagebetaling af el- og kuldioxidafgift i medfør af elafgiftslovens § 11, stk. 1, nr. 1, og kuldioxidafgiftslovens dagældende § 9, stk. 4, nr. 3, såfremt de øvrige betingelser herfor er opfyldt.
Det er herved uden betydning, at kommunen efter offentligretlige regler som vejmyndighed er forpligtet til at sikre vejbelysning. Det er ligeledes uden betydning, om der ved beregning af vederlag for levering af vejbelysning er sket overvæltning af afgifterne på aftageren.
Kravet om tilbagebetaling af afgifter skal i medfør af rentelovens § 8 som udgangspunkt forrentes med procesrente. Henvendelsen af 10. januar 2001 fra KPMG C. Jespersen Statsautoriserede revisorer på vegne af EnergiGruppen Jylland Service vedrører for så vidt angår perioden 2001 ikke allerede indbetalte afgifter og kan derfor i hvert fald ikke for denne periode anses for omfattet af § 8 i Skatteministeriets cirkulære nr. 157 af 14. oktober 1987 om forrentning af visse tilbagebetalingsbeløb. Herefter og da der ikke foreligger andet grundlag for at fravige udgangspunktet i rentelovens § 8, finder Højesteret, at tilbagebetalingskravet skal forrentes med procesrente fra sagens anlæg den 18. september 2002.
Højesteret finder, at der bør gives myndighederne mulighed for at gennemgå opgørelsen af tilbagebetalingskravet på grundlag af de af Højesteret fastsatte retningslinier, og hjemviser derfor sagen til fornyet behandling ved afgiftsmyndighederne med henblik på opgørelse af EnergiGruppen Jylland Service's tilbagebetalingskrav for perioden fra 1. januar 2001 til 30. juni 2002 med tillæg af renter.
Sagen hjemvises til fornyet behandling ved afgiftsmyndighederne.
I sagsomkostninger for landsret og Højesteret skal Skatteministeriet inden 14 dage efter denne højesteretsdoms afsigelse betale 300.000 kr. til EnergiGruppen Jylland Service A/S.

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret