text:
Skat.dk: C.B.2.15.2 Beskatning af udenlandske trusts (fonde)
I dette afsnit beskrives de skattemæssige forhold, når en dansk skattepligtig stifter, sætter penge ind i eller modtager afkast fra en udenlandsk trust. Praksis for, om en udenlandsk trust ved arv eller gave er overgået til en person, som ikke har stiftet trusten, beskrives også.
Hvordan behandles stifteren af en udenlandsk trust eller en båndlagt kapital
En person, som er skattepligtig til Danmark, modtager afkast fra en udenlandsk trust eller er indsat som begunstiget
Den skattemæssige vurdering af udenlandske trusts og de spørgsmål, som opstår i forbindelse med den skattemæssige behandling af personer og selskaber, der er involveret i udenlandske trusts, fremgår ikke af lovgivningen, men beror på en langvarig praksis.
Praksis viser, at udenlandske trusts efter dansk ret enten kan sammenlignes med danske fonde eller båndlagte kapitaler. Det vil sige, at en udenlandsk trust efter dansk skatteret enten vil kunne anses for et selvstændigt rets- og skattesubjekt eller en transparent enhed.
Det er almindeligt anerkendt, at et udenlandsk retssubjekt, der er lovligt bestående i henhold til lovgivningen i domicillandet, betragtes som selvstændigt i civilretlig henseende i Danmark.
Dansk ret indeholder således ingen særregler, der kan begrunde, at man betragter et selskab eller lignende, der er gyldigt stiftet i udlandet, som ikke eksisterende i Danmark.
Udenlandske civilretlige regler har betydning for bedømmelsen af realiteten i en udenlandsk disposition og indgår i fastlæggelsen af faktum.
Om muligt identificeres et udenlandsk civilretligt begreb efterfølgende med et kendt dansk civilretligt begreb.
Herefter foretages der en skatteretlig kvalifikation af det fastlagte faktum. Denne kvalifikation foretages udelukkende på baggrund af de danske skatteregler. I praksis har det primært drejet sig om udenlandske trusts.
Spørgsmålet om, hvorvidt der foreligger en udenlandsk trust, kan have betydning, hvis en person er skattepligtig til Danmark.
Skatteretligt er der i praksis to spørgsmål:
En person eller et selskab har stiftet eller indskudt kapital i en udenlandsk trust (fond). Anerkendes dette skattemæssigt, så stifteren ikke bliver beskattet af renter, udbytter og gevinster?
En person, som er skattepligtig til Danmark, modtager afkast fra en udenlandsk trust (fond) eller er i øvrigt indsat som begunstiget. Hvad har det af skattemæssige konsekvenser?
C.B.2.15.3 om udenlandske trusts (fonde) - stiftet/indskud 1. juli 2015 eller senere, hvor reglen i LL § 16 K, som blev indført ved lov nr. 540 af 29. april 2015 er beskrevet.
C.D.9.1.5 "Fonde og foreninger med hjemsted i udlandet".
C.D.9.1.5.2 om udenlandske fonde, trusts m.v. med ledelsens sæde i Danmark.
C.D.9.5.5.4 om afgift af kapital fra en udenlandsk fond/trust, som ikke har betalt afgift eller skat, hvor FBL § 3 B er beskrevet.
C.D.9.5.5.5 om afgift af indskud i en båndlagt kapital uden aktuel kapitalejer eller rentenyder, hvor FBL § 3 C er beskrevet.
Det sker, at personer, som er skattepligtige til Danmark, stifter eller sætter penge ind i udenlandske trusts. Udenlandske "trusts" kan ikke sammenlignes med danske fonde, og de kan have forskelligt indhold fra land til land og fra trust til trust.
For at en udenlandsk trust kan tillægges betydning for en dansk skattepligtig, er det Skattestyrelsens opfattelse, at kapitalen både skal være
definitivt og
effektivt udskilt fra stifterens/indskyderens formuesfære.
Med definitivt menes, at stifteren ikke må have mulighed for at "tilbagekalde" trusten, så den udskilte kapital igen indgår i stifterens formuesfære.
Med effektivt menes, at stifteren ikke fortsat må have rådighed over den udskilte kapital. Hvis stifteren eller den person, som har "arvet" trustkapitalen, fx kan få trustee til at træde tilbage som trustee, antages det at kapitalen ikke er effektivt udskilt.
Hvis stifteren er død, skal vurderingen af om trusten er definitivt og effektivt udskilt ikke foretages i forhold til stifteren, men i forhold til den person, som eventuelt må anses at have "arvet" rådigheden over trustkapitalen. Se SKM2012.95.HR og SKM2015.9.HR.
Hvis stifteren allerede fra stiftelse af trusten har givet rådigheden til andre, skal vurderingen foretages i forhold til dem. Se SKM2014.314.SR.
I SKM2015.9.HR fremgår det af Højesterets flertals begrundelse, at spørgsmålet om beskatning af fondens indtægter hos A måtte bero på en selvstændig vurdering af, hvorvidt fonden i forhold til ham (som ikke var stifter) måtte anses for et selvstændigt skattesubjekt efter dansk skatteret. Vurderingen af fondens selvstændighed i forhold til As økonomi måtte tage udgangspunkt i de seneste vedtægter. Højesteret fandt, at der ikke var noget i vedtægterne, der førte til, at A i realiteten havde en sådan rådighed over fondens formue, at denne måtte anses for ejet af ham. Højesteret fandt endvidere, at det ikke var godtgjort, at formuen var overgået ved arv fra stifteren til A.
Stifteren
En stifter er i denne sammenhæng den person eller selskab, som opretter en trust eller en båndlagt kapital, og sætter penge ind i trusten eller den båndlagte kapital.
For at den, som har stiftet en trust eller indskudt kapital i en trust, ikke mere skal beskattes af afkastet af den indskudte kapital, skal betingelserne for, at der foreligger en udenlandsk trust, være opfyldt.
Hvis blot en af betingelserne ikke er opfyldt, bliver trusten ikke anerkendt skattemæssigt, og kapitalen betragtes derfor fortsat som en del af stifterens formuesfære, og stifteren bliver fortsat beskattet af afkastet i trusten.
Ved stiftelse af en dansk fond, anses midlerne altid for udskilt fra stifteren, da det er en forudsætning for, at en dansk enhed kan anses for en fond, at stifteren ikke kan råde over formuen i fonden.
For at vurdere hvordan indtægten skal beskattes, når en eller flere personer, som er skattepligtige til Danmark, får penge fra en udenlandsk trust, skal det afgøres, om den udenlandske trust efter dansk ret må sidestilles med en dansk fond eller med en båndlagt kapital/rentenydelsesret.
Hvis trusten sidestilles med en båndlagt kapital, skal det vurderes, om personen må anses som kapitalejer eller rentenyder. Når det er afgjort, kan man vurdere, hvordan afkastet i enheden skal beskattes og hvordan personen skal beskattes.
Hvis betingelserne for, at der foreligger en udenlandsk trust, er opfyldt, skal det undersøges, hvad trusten minder mest om i dansk skatteret. Der kan efter Skattestyrelsens opfattelse ikke opstilles en generel definition af, hvorledes en trust skal kvalificeres i skattemæssig henseende i Danmark. Dertil varierer de forskellige trusts indholdsmæssigt for meget.
I de typiske tilfælde, hvor de danske skattemyndigheder har taget stilling til den skattemæssige behandling af en trust, har settlor/stifter indskudt en kapital i en trust og indsat familiemedlemmer som beneficiaries. Denne konstruktion minder i dansk ret mest om enten en familiefond eller en båndlagt kapital med rentenydelsesret set ud fra fremgangsmåden og en formålsfortolkning af hensigten med dispositionerne.
Det er Skattestyrelsens vurdering, at en trust, hvor kapitalen er definitivt og endeligt udskilt, skattemæssigt skal behandles som enten en fond eller en båndlagt kapital, selv om alle formkrav ikke er opfyldt.
Det er nødvendigt at skelne mellem en begunstiget fra en familiefond og rentenydelsesret. Udbetalinger til en begunstiget fra en familiefond beskattes som personlig indkomst. Udbetalinger til en begunstiget fra en rentenydelsesret beskattes som kapitalindkomst eller aktieindkomst, afhængig af hvor afkastet kommer fra.
Ved bedømmelsen af om der er tale om en fondslignende trust eller en rentenydelsesret, kan der lægges vægt på, om der er tale om en fixed trust eller en discretionary trust. Det vil sige, hvor mange beføjelser trustee har for så vidt angår hvem
der skal modtage kapital/indtægter af kapitalen i trusten og hvor meget
i en gruppe af flere mulige begunstigede, der skal modtage kapital/indtægter af kapitalen og hvor meget.
Det er efter Skattestyrelsens opfattelse ikke mulig at give en udtømmende facitliste på, hvilke forhold der skal bedømmes, men som overordnet retningslinje kan angives, at jo større mulighed trustee har for at påvirke udbetalingerne, herunder tidspunktet for udbetalinger, hvem som skal modtage beløb og beløbene størrelse, jo mere taler det for, at trusten skal sidestilles med en fond.
Hvis alle de nævnte forhold på forhånd er bestemt, og trustee kun virker som administrator, skal trusten derimod behandles som en rentenydelsesret.
Rentenydelsesret
Hvis trusten er en kapital med en rentenydelsesret, skal det desuden vurderes, om der er tale om at kapitalen er båndlagt, og hvis den er det, skal det vurderes, om der er en aktuel kapitalejer.
Hvis trusten må sammenlignes med en dansk fond, skal udbetalinger fra fonden beskattes som personlig indkomst. Se PSL § 3, stk. 1.
Er der en udlagt kapitalejer, som er skattepligtig til Danmark, skal kapitalejeren beskattes af de indtægter, som tilfalder den båndlagte kapital. Det gælder både renter, udbytter og gevinster omfattet af aktieavancebeskatningsloven eller kursgevinstloven. Indtægterne beskattes på samme måde, som hvis indtægterne tilfaldt den aktuelle kapitalejer personligt. Det vil sige, at gevinster og udbytter mv. vedrørende aktier beskattes som aktieindkomst, og renter, kursgevinst og afkast på ABL § 19-aktier beskattes som kapitalindkomst. Ved lov nr. 84 af 30. januar 2019 blev beskatningen af afkast fra investeringsselskaber for personer gjort forskellig afhængig af om investeringsselskabet er aktiebaseret eller ej. Afkastet fra investeringsselskaber, som skal beskattes hos den aktuelle kapitalejer, skal efter at ændringen har virkning fra, beskattes afhængig af om investeringsselskabet er aktiebaseret eller ej.
Hvis det er en anden end den aktuelle ejer, der er tillagt retten til hele afkastet eller en del af dette, er det Skattestyrelsens opfattelse, at kun rentenyderen skal beskattes af det modtagne beløb, da der ellers sker dobbeltbeskatning. I dette tilfælde skal den aktuelle ejer, efter Skattestyrelsens opfattelse, kun beskattes af det nettoafkast, der tilgår den båndlagte kapital efter fradrag af den del, der udbetales til rentenyderen. Beskatningen af rentenyderen skal efter Skattestyrelsens opfattelse også som udgangspunkt ske som nævnt ovenfor.
Hvis B fx får penge fra en trust, som må sammenlignes med en dansk båndlagt kapital, hvor A er kapitalejer, skal A beskattes af de indtægter, der tilfalder den båndlagte kapital, men hvis pengene straks tilfalder B, er det B, som skal beskattes. Det vil sige, at kapitalejeren kun beskattes af de indtægter, som ikke straks tilfalder B.
I de tilfælde, hvor den aktuelle ejer helt eller delvist har rådighed over kapitalen, kan det eventuelt komme på tale at kvalificere udbetalinger til rentenyderen som personlig indkomst.
Hvis det er en person, som er skattepligtig til Danmark, som er trustee, afhænger den skattemæssige bedømmelse af trustee af, om han efter en samlet bedømmelse må anses for at være ejer af trustkapitalen. Er det tilfældet, beskattes han som enhver anden ejer, selv om formuen er båndlagt, ellers beskattes han ikke. Se TfS 1984,131.SKM.
Se C.B.4.3 "Gevinst og tab på aktier og investeringsbeviser mv., der er udstedt af et investeringsselskab".
I en sag fandt Skatterådet, at der ikke faktuelt var en sådan adskillelse mellem den udenlandske fond, med hjemsted i Liechtenstein, og stifteren og med den uafhængig af stifteren selvstændige ledelse og administration, som ellers efter dansk ret er en vigtig garanti for, at en ny uafhængig ejerrådighed er tilvejebragt. Skatterådet fandt ikke, at der var en sådan uafhængighed, at retsdannelsen i henhold til de almindelige retsgrundsætninger om fondes stiftelse, kan medføre at der foreligger en enhed, der kan sidestilles med danske fonde. Fonden kunne derfor ikke efter danske retsregler sidestilles med en familefond, og fonden kunne ikke anses for et selvstændigt skattesubjekt.
Skatterådet fandt endvidere, ud fra en vurdering af de opregnede momenter, at forholdet ikke kunne sidestilles med en båndlagt kapital, idet forudsætningen herfor er, at stifteren/båndlæggeren ikke må have råderet over den formue, som er båndlagt, og hvorefter der skal være tale om endelig og effektiv udskillelse af de indskudte aktiver fra stifterens formuesfære. Da fonden ikke kan anses som et selvstændigt skattesubjekt eller en båndlagt kapital efter danske regler, vil indestående i fonden og afkastet heraf skattemæssigt skulle henføres til stifteren.
Stifteren var bosiddende i England og ikke fuldt skattepligtig til Danmark. Midler fra fonden til begunstigede i Danmark skulle anses for at være ydet direkte af stifteren, og de begunstigede i Danmark skulle gavebeskattes af modtagne ydelser, jf. SL § 4. Der vil kunne være gaveafgiftsfritagelse i overensstemmelse med lov om afgift af dødsboer og gaver.
Ved stifterens død vil kapitalen ud fra en samlet konkret vurdering blive anset for at tilhøre stifterens formuesfære og skattemæssigt blive anset for at falde i arv til de begunstigede, hvor de begunstigede får en ideel ejendomsret til formuen.
Se SKM2011.740.SR. Se SKM2015.9.HR, hvor Højesteret fandt, at trustformuen ikke ved stifterens død var overgået til A.
I nogle lande oprette arvelader en trust, hvor trustees opgave er at realisere aktiverne bedst muligt ved stifterens død og derefter udbetale midlerne til arvingerne. I disse tilfælde kan udbetalinger eventuelt anses for udbetaling af arv. Se SKM2009.758.SR.
Den person som har stiftet eller i øvrigt indskudt penge i en udenlandsk trust.
Den person som skal modtage ydelser fra en trust.
Den person som forvalter en udenlandsk trust, og som efter udenlandske regler måske anses for den, der har råderet over formuen.
Trust sammenlignes med en dansk fond
Se også afsnit C.B.2.17.1 "Beskatning af rentenydelsesretter herunder båndlagte kapitaler".
SKM2018.376.HR
Stifteren af en nederlandsk fond blev anset for skattepligtig til Danmark af udbytte fra et holdingselskab, som fonden var eneaktionær i, da fonden ikke kunne anses for et selvstændigt skattesubjekt. Den dansk-nederlandske dobbeltbeskatningsoverenskomst fandt følgelig ikke anvendelse. Den manglende anerkendelse af fonden som værende et selvstændigt skattesubjekt stred endvidere ikke mod EU-retten. Da fondens stifter skulle anses for skattepligtig af udbyttet, havde holdingselskabet været ubeføjet til at undlade at indeholde udbytteskat. Holdingselskabet var ansvarlig over for det offentlige for den manglende indeholdelse af udbytteskatten.
Tidligere SKM2017.539.VLR
SKM2015.9.HR
Sagen angik, om appellanten skulle beskattes af afkastet af formuen i en fond i Liechtenstein.
Skatteministeriets krav var baseret på en betragtning om, at appellanten i skattemæssig henseende måtte anses som ejer af formuen i fonden. Appellanten gjorde gældende, at han ikke havde mulighed for at råde over fonden, da han ikke var stifter af fonden, og at stifterens ret ikke kunne overføres til andre, heller ikke ved arv.
Et flertal i Højesteret tog appellantens påstande til følge. Flertallet lagde bl.a. vægt på, at spørgsmålet om beskatning af fondens indtægter hos appellanten måtte bero på en selvstændig vurdering af, om fonden i forhold til appellantens økonomi måtte anses som et selvstændigt skattesubjekt efter dansk skatteret. Flertallet fandt det ikke godtgjort, at fondens formue var overgået til appellanten, og appellanten var derfor ikke rette indkomstmodtager til afkastet af formuen.
Tidligere SKM2013.741.ØLR
SKM2012.95.HR
Østre Landsret lagde vægt på følgende: Da sagsøgtes mor ved morfaderens testamente er tillagt en ret til i eget testamente at kunne bestemme, hvem af hendes børn eller disses efterkommere, der ved hendes død endeligt skal erhverve ret til trustkapitalen, og derved er tillagt ret til at testere over trustkapitalen, og da sagsøgtes mor, som følge af kravet om hendes skriftlige samtykke til udbetaling af forskud, har rådighed over kapitalen, mens hun er i live, må sagsøgtes mor i dansk afgiftsmæssig henseende anses for at være ejer af trustkapitalen. Det forhold, at sagsøgtes mor i 2009 erklærede, at hun afstod fra at udnytte sin ret til at bestemme, hvordan trustkapitalen skal fordeles ved hendes død, kunne ikke føre til et andet resultat.
Højesteret stadfæstede dommen med de af landsretten anførte grunde, og tilføjede at moren havde en vis adgang til at råde over trustkapitalen dels ved testamente, dels - i form af vetoret - i levende live. Højesteret tiltrådte, at moderen på denne baggrund måtte anses for ejer af trustkapitalen i dansk afgiftsmæssig henseende. Det modtagne beløb måtte herefter karakteriseres som en gave, og der skulle betales gaveafgift.
Tidligere SKM2010.495.ØLR
Engelsk trust
En person, som nu var skattepligtig til Danmark, havde været medstifter af en trust på Isle of Man, og blev senere indsat som "Protector".
Under Landsskatterettens bemærkninger fremgår bl.a. følgende: "Vedrørende sagens realitet bemærkes, at det er en forudsætning for at anse en udenlandsk trust for et selvstændigt skattesubjekt i forhold til danske regler, at der er sket en effektiv og uigenkaldelig udskillelse af trustformuen fra den person, der indskyder midler i trusten. ... Klageren anses for at have haft den fulde råden over trustens formue, som dermed ikke var adskilt fra klagerens formue. På baggrund heraf er det ikke dokumenteret, at der er sket en effektiv og uigenkaldelig udskillelse af trustens midler fra klagerens formue, hvorfor beskatning af trustens indtægter skal ske hos ham."
Ikke effektivt og uigenkaldeligt udskilt fra stifterens formue.
Trust på Isle of Man
SKM2010.459.ØLR
Da sagsøgtes mor ved morfaderens testamente var tillagt en ret til i eget testamente at kunne bestemme, hvem af hendes børn eller disses efterkommere, der ved hendes død endeligt skulle erhverve ret til trustkapitalen, og derved var tillagt ret til at testere over trustkapitalen, og da sagsøgtes mor, som følge af kravet om hendes skriftlige samtykke til udbetaling af forskud, havde rådighed over kapitalen, mens hun var i live, måtte sagsøgtes mor i dansk afgiftsmæssig henseende anses for at være ejer af trustkapitalen. Det forhold, at sagsøgtes mor i 2009 erklærede, at hun afstod fra at udnytte sin ret til at bestemme, hvordan trustkapitalen skulle fordeles ved hendes død, kunne ikke føre til et andet resultat.
Kapitalejer
SKM2005.67.ØLR
Landsretten fandt, at en fond, der var hjemmehørende i Liechtenstein, ikke var et selvstændigt skattesubjekt efter de danske regler, og at fondens formue og indtægter derfor kunne beskattes hos de stiftere, der havde haft bopæl i Danmark, og som nu var døde.
Landsretten lagde bl.a. vægt på fondens vedtægter, som åbnede mulighed for, at stifterne bevarede rådigheden over fondens formue, og at formuen ved fondens eventuelle opløsning kunne føres tilbage til stifterne, sammenholdt med at der ikke efter liechtensteinsk ret var et krav om effektiv udskillelse.
Spørgsmål om effektiv udskillelse.
SKM2019.464.BRx
Sagsøgerne, mor og søn, der var fuld skattepligtige til Danmark, havde i slutningen af 1980’erne arvet deres far/bedstefar. Arven bestod af kapitalandele i et amerikansk selskab samt andele i en fast ejendom i USA. Der var enighed om, at aktiverne i indkomstårene 2002-2011 havde givet afkast, og spørgsmålet i sagen var, om sagsøgerne var skattepligtige af dette afkast i Danmark.
Ifølge sagsøgernes amerikanske selvangivelser, som SKAT havde indhentet fra de amerikanske myndigheder, var der betalt skat af afkastet i USA. Sagsøgerne gjorde imidlertid gældende, at de først i 2012 var blevet bekendt med de arvede aktiver, afkastet og de amerikanske selvangivelser. Endvidere gjorde sagsøgerne gældende, at de ikke havde modtaget afkastet, idet sagsøgernes bror/onkel, der havde bestyret aktiverne, uberettiget havde tilegnet sig afkastet.
Retten fandt, at sagsøgerne i medfør af LL § 16 A og SL § 4 sammenholdt med retserhvervelsesprincippet var skattepligtige af det afkast, de var berettiget til at modtage i årene 2002-2011, uanset om de ikke måtte have modtaget beløbene.
For så vidt angår årene 2002-2008 angik sagen tillige, hvorvidt der var grundlag for ekstraordinær genoptagelse efter SFL § 27, stk. 1, nr. 5.
Retten fandt, at det ikke med tilstrækkelig sikkerhed kunne lægges til grund, at sagsøgerne havde modtaget afkastet eller havde haft kendskab til de amerikanske selvangivelser. Retten fandt imidlertid, at sagsøgerne på baggrund af en fremlagt Trust Agreement, som sagsøgerne havde underskrevet i forbindelse med faren/bedstefarens død, samt oplysningerne i øvrigt om dødsboets behandling burde have været klar over, at de arvede og ejede aktiver i USA, og at der ville komme indtægter herfra. Sagsøgerne havde derfor handlet groft uagtsomt.
Endelig fandt retten det ikke bevist, at en række indsætninger på sønnens bankkonto udgjorde lån fra onklen, og sønnen var derfor også skattepligtig heraf. Skatteministeriet blev derfor frifundet.
SKM2019.336.BR
Sagen angik for det første beskatning af sagsøgeren for 2003-2009 af indtægter (renter og udbytte) i en liechtensteinsk ”fond”, som ubestridt ikke opfyldt kravene efter dansk ret for at blive anerkendt som et selvstændigt retssubjekt. I mangel af regnskaber havde SKAT udøvet et skøn over indkomsten, og retten fandt ikke, at sagsøgeren havde fremlagt oplysninger, som gav grundlag for at tilsidesætte de principper, der var anvendt ved skønsudøvelsen.
SKM2010.675.BR
I 1994 havde A overdraget aktier til 3 trusts i USA - oprettet til fordel for hvert af hans 3 børn, hvoraf de 2 var mindreårige og hjemmeboende. De 3 trusts var oprettet af hans mor, hver med en indskudskapital på 1 US $, og A var indsat som "individual trustee" med beføjelse til at udskifte pengeinstituttet, der var indsat som "corporate trustee" - en beføjelse han også havde benyttet sig af. Desuden havde han beføjelse til sammen med pengeinstituttet at træffe bestemmelse om forvaltningen af formuen og om udbetaling af beløb til de begunstigede, hjemmeboende børn mv. Under disse omstændigheder indebar overdragelsen af aktier til de 3 trusts ikke en sådan effektiv, reel og uigenkaldelig udskillelse af aktierne fra As øvrige formue, at der var tale om en gaveafståelse, som kunne udløse gaveafgift. A måtte således fortsat anses for ejer af aktierne.
A havde givet penge til en udenlandsk trust stiftet af hans mor. Formuen ansås ikke for uigenkaldeligt udskilt fra givers formue, og giveren var derfor fortsat skattepligtig af afkastet fra formuen.
xSKM2019.583.LSRx
xSkatterådet havde besvaret et spørgsmål om, hvorvidt fjernelse af en begunstiget i en trust kunne ske uden skatte- og afgiftsmæssige konsekvenser for hende, benægtende. Landsskatteretten stadfæstede besvarelsen. Landsskatten lagde vægt på, at retten i en tidligere afgørelse om den samme trust havde fundet, at den var transparent i forhold til den pågældende person, hvorfor trustens formue ansås for at tilhøre hendes formue. Der ville således ske en overførsel af en formuefordel fra hendes formue til de nye begunstigede.x
xTidligere SKM2016.220.SRx
SKM2018.612.LSR
En trust kunne ikke anses for et selvstændigt skattesubjekt, men måtte anses for en rentenydelseskapital til fordel for en bestemt begunstiget. Trusten skulle ophøre ved den begunstigedes død.
Tidligere SKM2014.503.SR
SKM2018.276.LSR
Landsskatteretten fandt, at en trust ikke kunne anses for at være et selvstændigt skattesubjekt efter dansk ret, hvorfor beskatningen skulle ske hos klagerens ægtefælle, der hensad i uskiftet bo. Opgørelsen af skattemæssige indgangsværdi samt den nærmere beløbsmæssige opgørelse blev henvist til SKAT.
SKM2018.274.LSR
Skatterådet havde afgivet bindende svar efter skatteforvaltningslovens kapitel 8 i en sag om, hvorvidt en udenlandsk pensionsordning, der blandt andet omfattede en trust, var omfattet af pensionsbeskatningslovens § 53 B. Landsskatteretten fandt, at der herskede en sådan usikkerhed med hensyn til det faktiske grundlag for besvarelsen af spørgsmålene, at Skatterådet burde have afvist at besvare de stillede spørgsmål efter skatteforvaltningslovens § 24, stk. 2. Landsskatteretten ændrede det bindende svar således, at spørgsmålene ikke realitetsbehandledes.
Tidligere SKM2013.83.SR
SKM2015.458.LSR
Det fremgik af sagen, at bestyrelsen i fonden siden 1992 havde bestået af A som bestyrelsesformand, og dennes forældre, som henholdsvis treasurer og bestyrelsesmedlem. Fonden blev i henhold til vedtægten tegnet af bestyrelsesformanden sammen med et andet bestyrelsesmedlem. Suppleanter var ikke indtrådt i bestyrelsen. Fonden blev således ledet uden deltagelse af tredjemænd, således at der ikke var en selvstændig ledelse i fonden i relation til stifteren A. Landsskatteretten fandt det på denne baggrund godtgjort, at der ikke var sket en effektiv og uigenkaldelig udskillelse af fondskapitalen fra stifterens formue, hvorfor det var det med rette, at fonden ikke var tillagt dansk skattesubjektivitet.
Det blev derfor lagt til grund, at A var modtager af udbytte til fonden fra et dansk selskab, idet fonden var transparent. A var derfor begrænset skattepligtig af udbytterne, jf. den dagældende KSL § 2, stk. 1, litra f.
Hollandsk fond
TfS 1994, 605 LSR
Midler overført til en trust, hjemmehørende på Guernsey, ansås for endelig udskilt fra overdragerens formue. Afkastet skulle således ikke medregnes til overdragerens indkomst.
Udskilt
TfS 1992, 425 LSR
En løbende udbetaling fra en trust i USA til en her i landet hjemmehørende person kunne sidestilles med en rentenydelse og var skattepligtig efter statsskattelovens § 4 c. Beløbet skulle beskattes som kapitalindkomst, bl.a. fordi trustens midler overvejende var anbragt i obligationer.
TfS 1988,199 LSR
A, der var bosat i Spanien, klagede over en bindende forhåndsbesked afgivet af Ligningsrådet, hvorefter den formue, som tilhørte hans familiefond, hjemmehørende i Liechtenstein, skulle beskattes i Danmark ved hans - fondsstifterens - tilbageflytning til Danmark.
Ligningsrådet havde til støtte for forhåndsbeskeden henvist til, at fonden i Liechtenstein ikke opfyldte betingelserne efter dansk fondslovgivning til at blive anset for et i forhold til stifteren selvstændigt retssubjekt. Ligningsrådet henviste desuden til, at der ikke kunne tilvejebringes et sådant offentligt indseende med fondens virke, at det kunne afgøres, om fondskapitalen var effektivt udskilt fra stifterens formue.
Landsskatteretten fandt, at udenlandske fonde ikke var omfattet af den danske fondslovgivnings krav om registrering mv. Det var imidlertid afgørende for vurderingen af, om fonden skulle betragtes som et selvstændigt skattesubjekt, at der kunne stilles et tilsvarende krav om effektiv udskillelse af fondskapitalen fra stifterens formue, som tilsvarende gjaldt danske fonde. Landsskatteretten fandt, at der ikke efter de foreliggende oplysninger var givet tilstrækkelig sikkerhed for, at en sådan udskillelse var sket. Ligningsrådets forhåndsbesked blev således stadfæstet.
LSRM 1977, 134
En farfar havde båndlagt en post aktier. Aktierne skulle tilhøre hans søn, men ved sønnens død tilfaldt den båndlagte kapital de to børnebørn dog med livsvarig rentenydelsesret for den afdøde søns hustru.
Da der blev solgt aktier fra den båndlagte kapital, var det børnene, som var ejere af den båndlagte kapital, som skulle beskattes af gevinst på aktierne.
De aktuelle ejer af en båndlagt kapital skulle beskattes af gevinst på aktier.
LSRM 1976, 20
En mor havde båndlagt obligationer i en forvaltningsafdeling med bestemmelse om, at obligationerne skulle tilhøre datterens særeje, og at datteren skulle have de årlige indtægter, men at datteren var uberettiget til at disponere over kapitalen i levende live. Ved datterens død skulle kapitalen udbetales til datterens livsarvinger.
Landsskatteretten fandt, at ejerforholdene til den båndlagte kapital afhang af arveforholdene ved datterens død, så der var ikke nogen aktuel ejer til formuen. Hverken datteren eller andre skulle beskattes af gevinst på aktier.
Da der ikke var en aktuel ejer til den båndlagte kapital skulle gevinst ved salg af aktier fra den båndlagte kapital ikke beskattes.
LSRM 1971, 112
Klageren blev på grundlag af de konkrete oplysninger i sagen anset for aktuel ejer af den båndlagte kapital, og derfor skulle hun beskattes af en aktiegevinst.
Spørger, hvis amerikanske mand i sin tid oprettede en amerikansk trust, ønskede bekræftet, at efter lov nr. 1723 af 27. december 2018, kunne trusten ikke anses for skattepligtig til Danmark.
Spørger var fra stiftelsen trustee, og var stadig efter stifterens død trustee, og spørger var nu blevet fuldt skattepligtig til Danmark. Trusten overgik ved stifterens død til at blive transparent i forhold til spørger, da benificienterne var stifterens og spørgers mindreårige hjemmeboende børn under 18 år.
Da trusten ansås for et selvstændigt skattesubjekt i USA, og spørger var trustee, var spørgsmålet, om trusten havde ledelsens sæde i Danmark, jf. fondsbeskatningslovens § 1, stk. 1, nr. 4. Henset til at spørger, der var bosiddende her i landet, var trustee, at det var trustee, som besluttede om der fx skulle foretages uddelinger fra trusten, at det var trustee, som besluttede, hvilken trustmanager trusten skulle anvende, at det var trustee, som kunne fastsætte under hvilke betingelser trustmanageren skulle forvalte trustens midler, og hvilken risikoprofil trusten skulle have, havde trusten fast driftssted i Danmark, uanset at det var oplyst, at spørger underskrev alle dokumenter om investeringer, når hun var på ferie i USA.
xSKM2019.595.SRx
xSpørger, som skulle modtage penge fra en trust i USA, som blev stiftet af hans bror, ønskede bekræftet, at han hverken skulle betale skat eller afgift af de penge, han modtog fra trusten. Stifteren var død, og fordi stifterens søn døde før stifteren og ikke havde børn eller andre livsarvinger, skulle spørger og de andre af stifterens søskende, som overlevede stifteren, dele trustens formue ligeligt. Trusten overgik ved stifterens død til at blive en båndlagt kapital med kapitalejere. Benificienterne skulle derfor beskattes af deres forholdsmæssige andel af trustens indtægter fra det tidspunkt, hvor stifteren døde. Spørgsmålet kunne derfor ikke besvares bekræftende. x
xTrust - båndlagt kapital med kapitalejerex
xSKM2019.580.SRx
Spørger stod overfor at få udbetalt £ 27.000 fra en trust, som var stiftet af hendes nu afdøde farmor.
Trustee var bosiddende på Malta og ville ikke udlevere trustens dokumenter i sin helhed til spørger. Der forelå således alene et uddrag af trustens stiftelsesdokument (settlement) tillige med et brev fra trustee til spørger om selve udbetalingen.
Spørger ønskede bekræftet, at udbetalingen fra trusten var skatte- og afgiftsfri. Spørgsmålet i sagen var, om trustens kapital var effektivt og uigenkaldeligt udskilt i forhold til spørger, og dernæst om trusten skulle anses for et selvstændigt skattesubjekt i henhold til dansk skatteret. Trusten var stiftet som en ”discretionary trust”, og spørger ses ikke at have et retskrav på udbetaling fra trusten, ligesom hun ikke ses at have indflydelse på trustens ledelse.
Skatterådet kunne derfor ikke bekræfte, at udbetalingen fra trusten var skatte- og afgiftsfri.
xSKM2019.513.SRx
Spørger, som modtog penge fra en trust i USA, som blev stiftet af hendes mors veninde, ønskede bekræftet, at hun hverken skulle betale skat eller afgift af de penge hun modtog fra trusten, idet pengene skulle anses for arv.
Stifteren var død, og spørger og hendes søster og mor var indsat som benificienter. Trustee var uafhængig og kunne vælge fx kun at give penge til en begunstiget eller at akkumulere pengene. Hvis der stadig var trustmidler, når de tre benificienter var døde, skulle midlerne tilgå de to søstres livsarvinger.
Skatterådet fandt, at trusten skulle anses for en fondslignende trust, og de modtagne beløb skulle beskattes som personlig indkomst. Da trusten havde fradrag for uddelingerne fandt ligningslovens § 7 V, stk. 2, 2. pkt. ikke anvendelse, og hele det modtagne beløb skulle derfor beskattes.
xSKM2019.453.SRx
xSkatterådet bekræftede, at danske ansatte og deres personlige holdingselskaber ikke gennem et depotbevis rådede over stichtingens formue på en sådan måde, at det kunne sidestilles med råden over egen formue. De ansatte og deres personlige holdingselskaber var derfor i skattemæssig henseende ikke rette indkomstmodtager af afkastet fra aktierne, og dermed skulle de ikke behandle afkastet som indkomst fra aktier.x
xSKM2019.389.SRx
xFordi stifteren havde indsat nære slægtninge i form af sit barn og dennes ægtefælle som trustee, således at disse administrerede formuen, var der ikke tale om et selvstændigt skattesubjekt.x
SKM2019.361.SR
Spørger, som var fuldt skattepligtig til Danmark, påtænkte at stifte en trust i USA, som var skattemæssigt transparent efter amerikansk ret. Trusten skulle eje en ejendom i USA, hvor spørger ville få rådighed over en bolig. Skatterådet bekræftede, at trusten kunne anses for skattemæssigt transparent efter dansk skattepraksis. Skatterådet bekræftede desuden, at spørgeren ikke blev beskattet efter ligningslovens § 16, stk. 9, men kun blev beskattet efter ejendomsværdiskatteloven. Det var forudsat, at spørger ikke udlejede ejendommen.
SKM2019.251.SR
Skatterådet bekræftede, at en engelsk trust skulle anses for skatteretligt transparent i forhold til de begunstigede, der var hjemmehørende i Danmark. De pågældende begunstigede var i udgangspunktet gaveafgiftspligtige af udlodninger fra trusten.
SKM2019.188.SR
Skatterådet bekræftede, at en trust på Jersey ansås for transparent i forhold til spørger, som havde stiftet trusten sammen med sin hustru. Trusten var opdelt i subtrusts. Han skulle beskattes af de aktiver, som måtte anses for at tilhøre ham. Skatterådet kunne ikke bekræfte, at det først var for det indkomstår, hvor værdipapirer, som var omfattet af aktieavancebeskatningsloven, og som var deponeret i udenlandsk depot og som indtil en eventuel opløsning af trusten formelt og juridisk var ejet af den omhandlede trust, at der skulle oplyses om identitet, antal, anskaffelsestidspunkt og anskaffelsessum.
SKM2019.1.SR
Skatterådet bekræftede, at en australsk trust ansås for transparent i forhold til spørger, som havde stiftet trusten. Skatterådet bekræftede desuden, at en påtænkt ændring af the ”beneficiaries” ikke ville have nogle skattemæssige konsekvenser for hverken spørger, hans hustru eller deres to fælles børn.
SKM2018.392.SR
Skatterådet bekræftede, at en trust etableret på Jersey skulle anses for skattemæssig transparent efter danske skatteregler såvel før som efter, at der blev foretaget ændringer i sammensætningen af begunstigede.
SKM2018.391.SR
Skatterådet bekræftede, at spørgeren ikke skulle anses for skattepligtig af erhvervelsen af sin andel af den trustkapital, som spørgeren var berettiget til at arve gennem sin forælder, der havde ejet trustkapitalen direkte. Derudover afviste Skatterådet at besvare spørgsmålet om, hvorvidt regler i dødsboskatteloven ville kunne finde anvendelse på tidspunktet for spørgerens retserhvervelse af trustkapitalen, idet de arve- og skifteretlige forhold i første led måtte afklares ved skifteretten.
Amerikansk trust
SKM2018.324.SR
Skatterådet bekræftede, at udbytte der udloddes fra Spørger til en engelsk trust i perioden frem til februar 2020, ikke skulle beskattes i Danmark, da udbyttet måtte sidestilles med udbytte på egne aktier, som i henhold til SEL § 13, stk. 1, nr. 3, ikke beskattes. Der blev bl.a. henset til, at Spørger havde stiftet trusten, og at trusten var transparent i forhold til Spørger, samt at de engelske skattemyndgheder ikke ville anse udbyttet for modtaget af trusten/beneficiaries, men derimod af Spørger.
Udbytte på stifterens egne aktier
SKM2018.254.SR
Skatterådet bekræftede på baggrund af en samlet konkret vurdering, at et hollandsk Stichting administratie kantoor efter danske skatteregler måtte anses for at være skattemæssigt transparent.
SKM2018.142.SR
Skatterådet bekræftede, at en trust hjemmehørende i Liechtenstein skulle anses for skattemæssigt transparent efter dansk skatteret. Den begunstigede skulle anses for indtrådt i stifterens rettigheder og skulle anses for at have arvet trustkapitalen.
SKM2017.713.SR
Skatterådet bekræftede, at spørgeren, der var skattepligtig her til landet og begunstiget i og arving af kapitalen i en amerikansk trust, som blev stiftet af den pågældendes nu afdøde far, ikke skulle beskattes af udlodning af stamkapitalen i den pågældende trust i forbindelse med morens død. Der blev ikke taget stilling til eventuelle spørgsmål om boafgift. Skatterådet tilføjede dog, at trusten var transparent efter danske skatteregler i forhold til spørgeren, og at spørgeren derfor var skattepligtig af det løbende afkast mv. af den arvede trustkapital.
SKM2017.681.SR
Skatterådet kunne ikke bekræfte, at en Anstalt i Liechtenstein var en enhed, der efter en dansk fortolkning kunne anses for et selvstændigt skattesubjekt. Anstalten var en transparent enhed.
SKM2017.637.SR
Skatterådet bekræftede, at spørger (stifteren) var personligt skattepligtig af indtægter og udgifter oparbejdet i en trust indregistreret i Schweiz fra tidspunktet for spørgers skattepligt til Danmark, idet det alene var spørger, der havde den reelle indflydelse og beslutningsret i trusten, uanset at trustens vedtægter gav indtryk af at det var trustens trustee, der uden indblanding fra spørger kunne træffe beslutninger på trustens vegne. Der blev lagt vægt på, at spørger var begunstiget i trusten og at spørger på et hvilket som helst tidspunkt kunne afsætte den fungerende trustee, såfremt han ikke rettede sig efter spørgers ønsker.
SKM2017.615.SR
Skatterådet bekræftede, at en amerikansk trust skulle anses for skattemæssig transparent, således at uddelinger til den begunstigede efter dansk skatteret skulle behandles som gaver modtaget fra stifteren.
SKM2017.568.SR
Skatterådet bekræftede, at en amerikansk trust stiftet af en dansk skattepligtig skulle anses for skattemæssig transparent, således at der ikke skulle ske beskatning efter ligningslovens § 16 K, og således at overdragelser til trusten ikke ansås for en skattemæssig afståelse, ligesom stifteren fortsat var skattepligtig af afkastet mv. af de indskudte aktiver i trusten, samt at udbetalinger til begunstigede i udgangspunktet ansås for gaver.
SKM2017.484.SR
Skatterådet bekræftede, at Fondens formue var definitivt og effektivt udskilt fra Spørgers formuesfære, og Fonden dermed ansås for et selvstændigt skattemæssigt subjekt.
Skatterådet bekræftede endvidere, at Spørger ikke var omfattet af LL § 16 K, dels fordi der var givet endeligt og uigenkaldeligt afkald på formuen, jf. LL § 16 K, stk. 4, nr. 1, og dels fordi Fondens formue udelukkende skulle anvendes i almenvelgørende eller på anden måde almennyttigt øjemed til fordel for en større kreds af personer, jf. LL § 16 K, stk. 4, nr. 2.
SKM2017.476.SR
Skatterådet fandt, at en trust hjemmehørende i Liechtenstein efter dansk skatteret ikke kunne anses for at være et selvstændigt skattesubjekt, idet kapitalen ikke var definitivt og effektiv udskilt af stifterens formuesfære. Formuen skulle derfor anses for overgået til den begunstigede. Derudover fandt Skatterådet, at den begunstigede efter en konkret vurdering først havde erhvervet ret til afkastet på kundskabstidspunktet.
SKM2016.374.SR
Skatterådet bekræftede, at A Foundation efter dansk skatteret i forhold til K ansås for at være en transparent enhed, idet A Foundations bestyrelse havde mulighed for ved en intern beslutning at nedsætte kapitalen og dele den op til henholdsvis en ny almenvelgørende fond i Danmark og stifterens datter samt at ændre bestyrelsessammensætningen, således at familien fik den fulde rådighed over midlerne i fonden.
Skatterådet kunne bekræfte, at det ikke havde skattemæssige konsekvenser, når en person - her K - stiftede en dansk almenvelgørende fond.
Skatterådet bekræftede videre, at ved udbetalingen af den resterende formue i A Foundation til K var der tale om en formue, der allerede tilhørte hende, hvorfor dette ikke havde nogen skattemæssige konsekvenser.
Skatterådet afviste at besvare spørgsmål om Ks skatteansættelser og evt. genoptagelse heraf, da spørgsmålet ikke omhandlede en handlings skattemæssige konsekvens, og dermed ikke var af en sådan karakter, at det kunne besvares i form af et bindende svar.
SKM2016.257.SR
Skatterådet besvarede spørgsmål 1 benægtende således, at The A Foundation ikke ansås for et selvstændigt skattesubjekt efter dansk skatteret.
Ud fra en samlet vurdering af sagens omstændigheder, herunder stifteren og protektorernes relationer, fandt Skatterådet ikke, at formuen kunne anses for definitivt og effektivt udskilt fra stifterens formuesfære, da protektorerne ikke var uafhængige af stifteren. Betingelsen, om at der skal være tilvejebragt en ny uafhængig ejerrådighed af trustens formue, ansås ikke for opfyldt.
Spørgsmål 2, om lånet ville blive anset for indskud omfattet af FBL § 3 A, stk. 2, og LL § 16 K, bortfaldt, allerede fordi det i spørgsmål 1 var fastslået, at The A Foundation skattemæssigt ansås for at være transparent. Dermed fandt LL § 16 K ikke anvendelse.
SKM2014.680.SR
B, bosiddende i England og far til spørger A, oprettede den 4. april 2002 "The xx Family Trust".
B afgik ved døden i England den 16. juli 2013, hvorfor boet blev skiftet der.
Skatterådet fandt, at der efter danske regler ikke forelå en definitiv og effektiv udskillelse af trustens midler i forhold til afdøde.
Derfor var det opfattelsen, at trusten skattemæssigt skulle anses for at være transparent, og trustens midler måtte efter dansk ret anses for at henhøre under afdødes formuesfære.
Skatterådet bekræftede, at spørgers modtagelse af aktiver ansås som arv og derfor afgiftsfri efter boafgiftslovens § 9, stk. 2.
SKM2014.679.SR
The xx Family Trust, blev stiftet af B og A den 2. november 1988. Enken A var bosat i USA fra 1971 indtil sin død den 11. november 2012.
Skatterådet fandt, at der efter danske regler ikke forelå en endelig og effektiv udskillelse af trustens midler i forhold til de afdøde stiftere.
Der blev lagt vægt på, at stifterne kunne ændre og opløse trusten, mens de var i live, at der ikke var en selvstændig bestyrelse/administration, og at stifterne i levende live var trustens begunstigede.
Derfor var opfattelsen, at trusten skattemæssigt skulle anses for at være transparent, og trustens midler måtte efter dansk ret anses for at henhøre under længstlevendes formuesfære.
Repræsentantens oplysning om, at trusten skulle ophøre, og hele trustformuen skulle udbetales til arvingerne, blev lagt til grund, hvorfor det ikke er nødvendigt, at kvalificerer trusten i forhold spørgerne/arvingerne.
Skatterådet bekræftede, at spørgerne arvede deres del af trustkapitalen ved længstlevende As død. Da boet blev skiftet i USA, hvor afdøde var hjemmehørende, og der ikke indgik aktiver i boet i form af fast ejendom eller virksomhed med fast driftssted i Danmark, skulle der ikke betales boafgift til Danmark i forbindelse med arveerhvervelsen.
SKM2014.493.SR
Stifteren af The X Will Trust har ved testamente besluttet at oprette Trusten ved sin død. Vurderingen af Trustens skattemæssige kvalifikation efter dansk ret skal foretages i forhold til sønnen, idet sønnen som begunstiget anses for at råde over Trustens midler.
Hertil lægges der vægt på, at der ikke er en uafhængig bestyrelse/administration af Trusten, idet trustee på foranledning af sønnen vil opløse Trusten.
På denne baggrund anses The X Will Trust skattemæssigt for at være transparent, hvorfor sønnen skal beskattes af det løbende afkast i Trusten.
Sønnen arver trustkapitalen direkte ved stifterens død, og da boet er skiftet i UK, hvor stifteren var hjemmehørende, og der ikke indgår aktiver i boet i form af fast ejendom i Danmark eller virksomhed med fast driftssted i Danmark, skal der ikke betales boafgift til Danmark i forbindelse med arveerhvervelsen.
Skatterådet bekræfter, at den del af trustens midler, som stammer fra arven, kan udbetales til sønnen, hans hustru og børnene eventuelt med gaveafgift på 15 pct., uden at der derudover forfalder danske skatter og afgifter, når The X Will Trust opløses.
Skatterådet bekræfter, at den del af trustens midler, som stammer fra afkast af arven, og under forudsætning af at sønnen er beskattet af afkastet, kan udbetales til sønnen, hans hustru og børnene, eventuelt med en gaveafgift på 15 pct., uden at der derudover forfalder danske skatter og afgifter, når The X Will Trust opløses.
SKM2014.491.SR Udbetalinger fra en af afdøde A oprettet trust i USA til afdødes enke B anses for arv, da den oprettede trust ifølge vedtægterne er "revocable" og dermed transparent. Trustformuen er ikke definitivt og effektivt udskilt fra stifterens formuesfære, hvorfor udbetaling af trustformuen til stifterens enke må anses som arv, der ikke medfører indkomstskattemæssige konsekvenser.
SKAT bemærker, at efter at B arver trustformuen, anses trusten tillige for at være transparent i forhold til hende, idet hun har råderet over trusten i form af, at hun efter 36 måneder til enhver tid kan afsætte trustee og indsætte en ny. Derfor skal hun beskattes af det løbende afkast fra trusten.
SKM2014.314.SR Sagen handler om, hvorvidt beneficianterne, to søstre (O og P), hjemmehørende i USA kan betragtes som værende de reelle udbyttemodtagere ved udbytteudlodninger fra Selskabet hjemmehørende i Danmark til Trusten.
Stifterne (forældrene) har oprettet Trusten på Bermuda (A og B Family Trust), hvori er indskudt 49 pct. af anparterne i Selskabet (C ApS) hjemmehørende i Danmark. De resterende 51 pct. af anpartskapitalen i selskabet er ejet af et schweizisk selskab, hvis ultimative ejer er stifternes søn, M.
Beneficianterne har fået udlagt trustkapitalen som en gave fra stifterne (forældrene), hvorfor Trusten skal vurderes i forhold til de to søstre og ikke stifterne.
Trusten på Bermuda har to beneficianter, stifternes to døtre, som begge er hjemmehørende i USA, en uafhængig trustee eller trustees og en protektor. Protektor for Trusten er broderen, som kan afsætte trustee eller trustees samt vælge en ny trustee eller trustees. Dette skal godkendes af beneficianterne. Endvidere skal beneficianterne selv udpege en ny protektor, såfremt broderen selv træder af som protektor, eller hvis han ikke længere kan varetage opgaven. Beneficianterne skal også godkende eventuelle ændringer af vedtægten for Trusten.
SKAT finder efter en samlet konkret vurdering, at Trusten skattemæssigt er transparent, og at de to søstre er ejere af Trustens midler.
Skatterådet bekræfter, at de to søstre anses for at være de reelle udbyttemodtagere ved en udbytteudlodning fra Selskabet til Trusten, og derfor finder dobbeltbeskatningsoverenskomsten mellem Danmark og USA, artikel 10, nr. 2, litra b, anvendelse, således at Danmark ved en sådan udlodning kan indeholde 15 pct. af bruttobeløbet af udbyttet.
SKM2013.764.SR En udenlandsk trust anses efter danske regler for at være transparent, og derfor er trustmidlerne en del af stifterens formuesfære. Stifteren er hjemmehørende i England. Skatterådet bekræfter, at udbetalinger fra trusten til beneficianter med bopæl i Danmark ved stifterens død skal behandles som arv fra et bo, der ikke behandles i Danmark, og dermed afgiftsfri efter boafgiftslovens § 9, stk. 2, bortset fra afgiftspligt vedrørende faste ejendomme samt faste driftssteder i Danmark.
SKM2013.176.SR Skatterådet bekræfter, at indestående og urealiserede kapitalgevinster i udenlandsk trust, "Firma B Employee Trust", oprettet af spørgerens tidligere arbejdsgiver til fordel for dennes ansatte, herunder spørgeren, frem til xx dato 2011, hvor spørgeren er flyttet til Danmark, vil kunne udbetales uden dansk skat til spørgeren. Det bekræftes videre, at værditilvækst efter xx dato 2011 vil blive beskattet som renter/udbytter og kapitalgevinster hos spørgeren. Skatterådet kan ikke bekræfte, at en eventuel engelsk skat, som opstår i forbindelse med udbetalingerne fra trusten, vil kunne fratrækkes i den danske skattebetaling. Arbejdsgiverfinansieret trust
SKM2011.835.SR
Person B overvejer at bosætte sig i Danmark, hvorfor det er relevant at afklare, om trusten A betragtes som en transparent enhed.
Skatterådet bekræfter, at trusten A i skattemæssig henseende anses som en transparent enhed for Person B. Endvidere bekræftes, at udbetalinger fra trust A ikke vil blive beskattet som personlig indkomst. Spørger skal beskattes af de indtægter, som tilfalder kapitalen, herunder renter, udbytter og gevinster, og indtægter beskattes som om indtægterne i øvrigt tilfaldt kapitalejeren personligt, som aktieindkomst og kapitalindkomst.
Trust på Jersey
SKM2011.740.SR
A ønsker oplyst, hvordan de begunstigede til en i 1994 oprettet "Foundation" med hjemsted i Liechtenstein, skal beskattes, herunder om de udbetalte legater beskattes som arv, gave eller indkomst. A finder, at eftersom fonden ikke kan anses som et selvstændigt skattesubjekt eller en båndlagt kapital efter danske regler, vil indestående i fonden og afkastet heraf skattemæssigt skulle henføres til A, og midler hidrørende fra fonden til begunstigede i Danmark skal anses for at være ydet direkte af A og vil være skattepligtig indkomst for de begunstigede. Ved fondsstifterens død, vil fondens kapital blive anset for at tilhøre A's formuesfære og skattemæssigt blive anset for at falde i arv til fondens begunstigede.
SKM2011.739.SR Både aktiverne i "A Irrevocable Family Trust" og i "F Trust" blev anset for at tilgå personerne D og E, som var skattepligtige til Danmark, ved stifteren A's død. A var hjemmehørende i USA. Der skulle derfor ikke betales arveafgift. Amerikanske trusts
SKM2011.540.SR
Der var tidligere givet bindende svar, som fremgår af SKM2011.76.SR, og i den nye anmodning var fremsendt ændrede vedtægter for trusten, med det formål at sikre "overensstemmelse mellem formålet af trusten og den forventede skattemæssige behandling".
Skatterådet kan ikke bekræfte, at "Trust B" oprettet i New Zealand, efter dansk ret anerkendes som et selvstændigt retssubjekt, og Skatterådet finder heller ikke, at "Trust B" kan sidestilles med en båndlagt kapital, idet forudsætningen herfor er, at stifteren/båndlæggeren ikke må have råderet over den formue, som er båndlagt, og hvorefter der skal være tale om endelig og effektiv udskillelse af de indskudte aktiver fra stifterens formuesfære. Da trusten ikke kunne anses som et selvstændigt skattesubjekt eller selvstændig kapitalenhed adskilt fra stifteren efter danske regler vil indestående i trusten og afkastet heraf skattemæssigt skulle henføres til stifteren.
SKM2011.76.SR
Skatterådet kan ikke bekræfte, at Person A ikke er skattepligtig af den del af indkomsten som oppebæres af "Trust B", en New Zealandsk trust, og som ikke udbetales til ham, når han har skattemæssig bopæl i Danmark.
Skatteministeriet fandt, ud fra en samlet konkret vurdering, at der ikke foreligger en definitiv og effektiv udskillelse af kapitalen fra stifterens formuesfære. Der er herved henset til, at stifteren er indsat som primær begunstiget, og at formuen skal tilbageføres til "Primary Beneficies", dvs. stifteren ved opløsning. Det er således en forudsætning for, at en fond kan anses for et selvstændigt skattesubjekt, at fondens formue er endeligt, effektivt og uigenkaldeligt udskilt fra stifterens formue, samt at fondens formue ikke alene formelt, men også reelt ud fra den faktiske disponering kan anses for uigenkaldeligt udskilt i forbindelse med overførsel af midler til og fra fonden.
Skatteministeriet fandt derfor ikke, at trusten efter danske retsregler kan sidestilles med en familiefond eller båndlagt kapital, og at trusten således kan anses for et selvstændigt skattesubjekt.
Idet trusten ikke kan anses for et selvstændigt skattesubjekt efter danske regler vil indestående i trusten og afkastet heraf skattemæssigt skulle henføres til stifteren.
En trust i New Zealandsk blev ikke anset for et selvstændigt skattesubjekt, og hvis stifteren flyttede til Danmark, ville han derfor blive beskattet af trustens afkast.
SKM2011.75.SR
Skatterådet svarer bekræftende på, at en trust stiftet på Cypern kan anerkendes som et selvstændigt skattesubjekt i Danmark.
SKM2010.211.SR
En person, som var fuldt skattepligtig til Danmark, ville oprette en trust omfattet af de cypriotiske regler. Stifterens to børn skulle indsættes som begunstigede. Børnene var begge fuldt skattepligtige til Danmark. På stiftelsestidspunktet var børnene hjemmeboende og mindreårige. De ville først modtage udlodninger fra trusten, når de var fyldt 18 år. Skatterådet fandt, at den påtænkte trusts midler kunne anses for adskilt fra stifterens formue, så stifteren ikke beskattes af den løbende indkomst i trusten. Efter en konkret vurdering fandt Skatterådet, at vedtægternes udformning giver trustee en sådan begrænset handlefrihed, at forholdet må sidestilles med en rentenydelsesret uden aktuel ejer. Derfor er der ikke hjemmel til at beskatte de begunstigede af den løbende indkomst i trusten, som ikke udbetales til dem, da de ikke anses for at være de aktuelle ejere af formuen.
En trust omfattet af de cypriotiske regler var udskilt fra stifterens formue. Der forelå en rentenydelsesret uden aktuel ejer, men ikke en fond, da ikke effektivt udskilt.
Sagen vedrørte en californisk trust, hvorefter det er trustees opgave ved stifterens død at få aktiverne realiseret bedst muligt, med henblik på efterfølgende udbetaling af midlerne til de begunstigede og afvikling af trusten. Skatterådet bekræftede, at de udbetalinger, som spørgerne modtager fra den i sagen omtalte trust, skulle anses som arv fra afdøde til spørgerne. Der blev i besvarelsen lagt særlig vægt på det forhold, at aktiverne i trusten skulle realiseres så hurtigt, som det var muligt og efterfølgende udbetales til de begunstigede. Det var derfor Skatterådets vurdering, at forholdene i trusten minder mest om afvikling af et dødsbo.
Udbetalinger fra en californisk trust blev anset for arv fra den afdøde stifter.
En engelsk trust blev stiftet i 2004, da W, som boede i England, døde. Der var ikke udarbejdet vedtægter for trusten, men stifterens tilkendegivelser om anvendelse af trustens formue blev fulgt. SKAT fandt, at der efter danske regler foreligger en endelig og effektiv udskillelse af stifterens midler til trusten. Henset til de konkrete forhold fandt SKAT dog, at forholdene i trusten måtte sidestilles med en båndlagt kapital med en aktuel ejer. SKAT vurderede, at i de tilfælde, hvor en anden end den aktuelle ejer er tillagt retten til hele afkastet eller en del af dette, skal beskatningen ske hos denne anden person, da der ellers vil ske dobbeltbeskatning. Den aktuelle ejer skal således beskattes af det nettoafkast, der tilgår den bundne kapital fratrukket den del, der udbetales til rentenyderen. SKAT finder, at den rette indkomstmodtager er den, der er tillagt retten til indtægten. I dette tilfælde vil den aktuelle ejer ikke have erhvervet ret til afkastet, da dette skal tilgå rentenyderen. Når rentenyderen modtager en del eller hele afkastet, er der således ikke tale om et dispositivt afkald fra den aktuelle ejers side, men derimod et resultat af tredjemands beslutning.
SKAT vurderede, at i de tilfælde, hvor en anden end den aktuelle ejer er tillagt retten til hele afkastet eller en del af dette, skal beskatningen ske hos denne anden person, da der ellers vil ske dobbeltbeskatning.
Danske A´s amerikanske far B havde efterladt en betydelig formue i en "trust for B". Ved farens død overgik hovedparten af midlerne i "trust for B" til "trust for A", hvor A var den eneste begunstigede. SKAT fandt, at der var tale om forhold, der må sidestilles med en båndlagt kapital uden aktuel ejer. Skatterådet kunne derfor bekræfte, at A ikke var skattepligtig af indkomst oppebåret af "trust for A". Skatterådet kunne endvidere bekræfte, at A skulle medregne den del af udbetalinger fra "trust for A", der stammer fra aktieudbytte til aktieindkomsten efter personskattelovens § 4a. De resterende udbetalinger skal beskattes som kapitalindkomst.
Situationen blev sidestilles med en båndlagt kapital uden aktuel ejer.
TfS 1991,530 DEP
TfS 1992,194 DEP
I situationer, hvor en afdød ved testamente har bestemt, at en aktie- eller obligationspost skal båndlægges til livsvarig rentenydelse for en anden end den, der skal have kapitalen, skal rentenyderen betale kapitalindkomst af rentenydelsesindtægten. Består rentenydelsen af aktieudbytte, skal det medregnes til aktieindkomsten.
I TfS 1992, 194 DEP kommenteres TfS 1991,530 DEP.
TfS 1984,131 SKM
Den skattemæssige bedømmelse af en trustee afhænger af, om han efter en samlet bedømmelse må anses for at være ejer af trustkapitalen. Er dette tilfældet, beskattes han som enhver anden ejer, selv om formuen er båndlagt, ellers beskattes han ikke.
Statsskattedirektoratet udtalte bl.a., at det ved den skattemæssige behandling af en person, som er trustee, må være afgørende, om den pågældende kan anses for ejer af de i trustfonden beroende midler. Det vil for afgørelsen af dette spørgsmål være nødvendigt at undersøge, om
trustee kan disponere over kapitalen i levende live
kapitalen er beskyttet mod retsforfølgning fra hans kreditorers side
trustee eventuelt kan disponere over kapitalen ved testamente eller har andre ejerbeføjelser.
Meddelelser fra Skd. 1976.39.293
En båndlagt formue var i særboet efter afdøde udlagt med 1/3 til hvert af børnene, men med en livsvarig rentenydelsesret for den dødes hustru.
Skattedepartementet fandt, at børnene var de aktuelle ejere af den båndlagte kapital og derfor skulle beskattes af gevinst ved salg af aktie og tegningsretter, der indgik i den båndlagte kapital.
De aktuelle ejer af en båndlagt kapital, skulle beskattes af gevinst på aktier.
Meddelelser fra Skd. 1967.1.4
Den aktuelle ejer af en kapital skulle betale skat af gevinst på aktier hvis
en kapital bestående af aktier mv. i henhold til tredjemands bestemmelse er båndlagt med ret til udbytte til fordel for en anden end kapitalejeren.
en skattepligtig i levende live har bestemt, at en kapital skal overføres til descendenter og arveberettigede eller andre, medens ret til udbytte beholdes.
Hvor det er bestemt, at udbyttet skal tillægges kapitalen, er der ikke nogen aktuel ejer af kapitalen, er der ingen mulighed for at foretage beskatning.


text:
Skat.dk: Ejendomssalg - selskab til hovedanpartshaver - handelsværdi - vurderet som ikke-fri - udlejning til familie - maskeret udlodning
28 Nov 2013 14:08
27 Nov 2013 13:08
SKM2013.841.HR
2. afdeling, 32/2012
Ejendomsvurdering + Selskabsbeskatning + Personlig indkomst
Interesseforbundne, udbytte, handelspris, børn, eneanpartshaver
Et selskab erhvervede i 2002 en ejerlejlighed for kr. 1.895.871,- med henblik på at udleje den til eneanpartshaverens sønner. Lejemålet var ikke tidsbestemt og blev indgået med sædvanlige opsigelsesbegrænsninger for udlejer. I 2005 solgte selskabet lejligheden til faren for kr. 850.000,-. Lejligheden var på dette tidspunkt fortsat udlejet til sønnerne. Spørgsmålet i sagen var, hvorvidt der ved vurderingen af handelsværdien af lejligheden skulle tages hensyn til lejemålet. I så fald var der enighed om, at værdien udgjorde kr. 850.000,-. Der var også enighed mellem parterne om, at værdien af lejligheden udgjorde kr. 2.600.000,-, hvis der ikke skulle tages hensyn til lejemålet.
Højesteret fastslog i modsætning til Landsskatteretten og landsrettens flertal, at udlejningen til sønnerne ikke kunne anses at udgøre en sådan byrde for faren, at lejemålet havde betydning for fastsættelsen af lejlighedens handelsværdi ved salget fra hans selskab til ham. Handelsværdien blev derfor fastsat til lejlighedens handelsværdi på salgstidspunktet, når der ses bort fra lejekontrakten. Konsekvensen heraf var, at selskabet skulle avancebeskattes og ikke havde lidt et fradragsberettiget tab, mens faren skulle udbyttebeskattes efter ligningslovens § 16 A.
Den juridiske vejledning 2013-2 C.B.3.5.3.2
Den juridiske vejledning 2013-2 C.D.11.1
Den juridiske vejledning 2013-2 C.H.2.1.8.2
(advokat Søren Aagaard for begge)
Lene Pagter Kristensen, Niels Grubbe, Marianne Højgaard Pedersen, Hanne Schmidt og Oliver Talevski
I tidligere instans er afsagt dom af Vestre Landsrets 11. afdeling den 9. december 2011.
Appellanten, Skatteministeriet, har gentaget sine påstande.
De indstævnte, H1.1 ApS og A, har påstået stadfæstelse.
I H1.1 ApS' opgørelse af sambeskatningsindkomst og skattepligtig indkomst for indkomståret 2005 er tabet ved salg af ejerlejligheden ...1, opgjort til 1.155.830 kr. Beløbet fremkommer som forskellen mellem salgssummen pr. 1. januar 2005 på 850.000 kr. og købesummen pr. 1. september 2002 på 1.942.335 kr. med tillæg af købsomkostninger på 33.495 kr. og yderligere tillæg på i alt 30.000 kr. svarende til 10.000 kr. for hvert af årene 2002, 2003 og 2004.
Skatteministeriet har for Højesteret anerkendt, at H1.1 ApS overdrog ejerlejligheden til A forud for den 3. februar 2005, og at den senest offentliggjorte ejendomsvurdering på overdragelsestidspunktet dermed var vurderingen pr. 1. oktober 2003 på 850.000 kr.
Parterne, som er enige om de beløbsmæssige opgørelser i påstandene, har i øvrigt gentaget deres anbringender.
Vurdering af udlejede ejerlejligheder
Det fremgår af punkt B.3.1.1.3 i vurderingsvejledningen for 2005, at der ved ansættelsen af ejendomsværdien for udlejede ejerlejligheder tages hensyn til lejelovgivningens regler om begrænsning i adgangen til opsigelse af lejemålet. På baggrund af indberettede salgspriser på udlejede ejerlejligheder har der siden 18. almindelige vurdering pr. 1. januar 1986 dannet sig en administrativ praksis, hvorefter ejendomsværdien for en udlejet lejlighed almindeligvis ansættes til 50 % af, hvad ejendomsværdien ville være blevet ansat til, hvis ejerlejligheden havde været fri. Særlige forhold kan dog føre til, at denne praksis fraviges. Der vil således kunne gøres undtagelse i de tilfælde, hvor lejeren vil kunne opsiges med 1 års varsel, jf. lejelovens § 83, stk. 1, litra a, sammenholdt med § 84, og § 86, stk. 1. I sådanne tilfælde skal lejligheden vurderes, som om der var tale om en fri ejerlejlighed, idet der dog kan indrømmes et skønsmæssigt nedslag på op til 20 % under hensyn til opsigelsesfristen. Det samme gælder i tilfælde, hvor lejeaftalen er tidsbestemt og derfor ophører uden opsigelse ved lejeperiodens udløb.
Handel mellem interesseforbundne parter
Ved salg af en fast ejendom mellem interesseforbundne parter skal ved afgørelsen af den skatte- eller udlodningspligtige indkomst anvendes en salgspris svarende til, hvad en uafhængig tredjemand ville have betalt på det tidspunkt, hvor bindende aftale er indgået, jf. herved også ligningslovens § 2, stk. 1, hvor armslængdeprincippet er lovfæstet.
Ved vurderingen af, om overdragelse af en fast ejendom mellem interesseforbundne parter er sket i overensstemmelse med armslængdeprincippet, vil der efter administrativ praksis i almindelighed blive lagt vægt på den senest offentliggjorte ejendomsvurdering. Dette gælder dog ikke, hvis den senest offentliggjorte ejendomsvurdering ikke giver et retvisende udtryk for ejendommens handelsværdi på overdragelsestidspunktet. Der kan herom henvises til det dagældende TSS-cirkulære 2000-5 af 15. marts 2000 om værdiansættelse af fast ejendom ved overdragelse mellem interesseforbundne parter og punkt S.F.2.3.2 i ligningsvejledningen for 2005.
H1.1 ApS solgte forud for den 3. februar 2005 en ejerlejlighed til A, der var eneanpartshaver i selskabet. Anpartsselskabet havde i 2002 købt ejerlejligheden for knap 2 mio. kr. med henblik på at udleje den til As sønner, der skulle studere i ...2. Lejemålet, der ikke var tidsbestemt, blev indgået med sædvanlige opsigelsesbegrænsninger for udlejer. Ved købet af ejerlejligheden i 2005 skulle A respektere anpartsselskabets lejeaftale med hans sønner, og prisen blev aftalt til 850.000 kr., hvilket svarede til den senest offentliggjorte ejendomsvurdering på salgstidspunktet. Ved denne vurdering, som var fra oktober 2003, var der efter anmodning fra anpartsselskabet taget hensyn til lejemålet og givet et nedslag på 50 % i, hvad ejendomsværdien ville være ansat til, hvis lejligheden ikke havde været udlejet. Parterne er enige om, at handelsværdien på overdragelsestidspunktet var 2,6 mio. kr., hvis der ses bort fra lejekontrakten.
Hovedspørgsmålet i sagen er, om der ved vurderingen af handelsværdien af ejerlejligheden ved salget i 2005 skal tages hensyn til, at anpartsselskabet havde udlejet lejligheden til As sønner.
Da der er tale om en ejendomshandel mellem interesseforbundne parter, skal armslængdeprincippet overholdes, jf. herved ligningslovens § 2, stk. 1. Ved bedømmelsen af, om salget af ejerlejligheden er sket i overensstemmelse med armslængdeprincippet, kan der efter administrativ praksis som udgangspunkt lægges vægt på den senest offentliggjorte ejendomsvurdering, men skattemyndighederne er ikke bundet af denne vurdering, hvis den ikke giver et retvisende udtryk for ejerlejlighedens handelsværdi ved salget. Den senest offentliggjorte ejendomsvurdering vil f.eks. ikke være retvisende, hvis værdien af ejerlejligheden er ansat under hensyn til, at ejendommen er udlejet, såfremt ejerlejligheden i realiteten er overdraget som fri.
H1.1 ApS erhvervede ejerlejligheden i 2002 med henblik på at udleje den til eneanpartshaveren As sønner, der skulle studere i ...2, og lejligheden var ved salget i 2005 til A fortsat udlejet til hans sønner. Under disse omstændigheder finder Højesteret, at udlejningen til As sønner ikke kan anses at udgøre en sådan byrde for A, at dette har betydning for fastlæggelsen af lejlighedens handelsværdi ved salget til ham.
På denne baggrund er Højesteret enig med landsrettens mindretal i, at den seneste offentlige vurdering af ejerlejligheden til 850.000 kr., hvor der som nævnt er taget hensyn til lejekontrakten, ikke giver et retvisende udtryk for lejlighedens handelsværdi ved salget til A. Handelsværdien må i stedet fastsættes til 2,6 mio. kr., som ubestridt svarer til lejlighedens handelsværdi på salgstidspunktet, når der ses bort fra lejekontrakten.
H1.1 ApS har herefter ikke lidt et fremførselsberettiget tab på 1.155.830 kr. i forbindelse med afståelsen af lejligheden, men skal efter reglerne i ejendomsavancebeskatningsloven beskattes af en avance svarende til differencen mellem handelsværdien på 2,6 mio. kr. og anskaffelsessummen.
A skal endvidere beskattes af en udlodning svarende til forskellen mellem den aftalte købesum på 850.000 kr. og handelsværdien, jf. ligningslovens § 16 A.
Højesteret tager herefter Skatteministeriets påstande til følge som nedenfor bestemt.
I sagsomkostninger for begge instanser skal H1.1 ApS og A solidarisk betale 10.000 kr. til Skatteministeriet, og herudover skal de hver betale 100.000 kr. til Skatteministeriet. Beløbet på 10.000 kr. er til dækning af udgifter til retsafgift, mens beløbene på 100.000 kr. er til dækning af udgifter til advokatbistand.
H1.1 ApS' skattepligtige indkomst for indkomståret 2005 forhøjes med 594.170 kr.
H1.1 ApS skal anerkende, at et tab på 1.115.830 kr. ved afståelse af ejendommen ...1, til A ikke er fremførselsberettiget.
Skatteministeriet frifindes for H1.1 ApS' selvstændige påstand om, at selskabets frem-førelsesberettigede tab udgør 1.155.830 kr.
As aktieindkomst for indkomståret 2005 forhøjes med 1.710.000 kr.
Skatteministeriet frifindes for As selvstændige påstand om, at hans aktieindkomst for 2005 nedsættes med 40.000 kr.
I sagsomkostninger for landsret og Højesteret skal H1.1 ApS og A solidarisk betale 10.000 kr. til Skatteministeriet. I sagsomkostninger for landsret og Højesteret skal H1.1 ApS og A herudover hver betale 100.000 kr. til Skatteministeriet.

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret


text:
Advokaten 7 - Højesteret bremser forsikringsselskaber
Højesteret sikrer borgerne langt bedre muligheder for erstatning fra forsikringer mod tab af erhvervsevne og dækninger fra ulykkesforsikringer. Det sker ved at sætte en stopper for forsikringsselskabernes meget skrappe udlægning af betingelserne om “objektive sygdomstegn”. En betingelse flere forsikringsselskaber opererer med, men som Højesteret har sat ud af spillet.
Af Birgitte Pedersen, Advokat (H), HjulmandKaptain
Indtil 19. januar 2011 var forståelsen af forsikringsbetingelser med undtagelsesbestemmelser for objektive sygdomstegn ikke afklaret. Flere forsikringsselskaber har i deres betingelser en undtagelse for manglende objektive sygdomstegn. I den sag, som Højesteret afgjorde, var undtagelsen formuleret således: “Undtaget er legemlige sygdomstilstande uden objektive sygdomstegn.”
Der var tale om en forsikring mod tab af erhvervsevne. Kunden havde ret til udbetaling af invalidepension og præmiefritagelse, hvis kunden mistede sin erhvervsevne som følge af sygdom eller et ulykkestilfælde. Undtagelsen var her, at uanset hvor længe forsikringen havde været i kraft, var der ikke dækning ved invaliditet, såfremt den skyldtes “legemlige sygdomstilstande uden objektive sygdomstegn”.
Whiplash uden objektive sygdomstegn
Kunden havde haft en ganske høj indtægt og et lovende karriereforløb, indtil han blev påkørt bagfra og derved pådrog sig en Whiplash læsion. Som bekendt er en Whiplash læsion en bløddelsskade, som ikke kan ses på røntgen, scanning eller tilsvarende. Derfor er der som udgangspunkt ikke “objektive fund” ved en Whiplash læsion. Kunden blev undersøgt af en neurokirurg, og blev på foranledning af forsikringsselskabet undersøgt to gange af en neuropsykolog. Selskabet anførte, at forsikringsbetingelserne undtog legemlige sygdomstilstande uden objektive sygdomstegn, at kunden ikke havde påvist nogen legemlig sygdomstilstand med objektive sygdomstegn, og at der derfor ikke var grundlag for at fortolke dækningsundtagelsen indskrænkende. Selskabet mente således ikke, at kunden skulle have udbetalt erstatning.
H ø jesteret klar i mælet
Østre Landsret anførte, at man på baggrund af neuropsykologens erklæringer og vidneforklaring fandt, at der netop forelå objektive sygdomstegn. Landsretten fremhævede, at testresultaterne underbyggede de symptomer, som var beskrevet af kunden, og at testene ifølge neuropsykologens forklaring ikke afdækkede andre neuropsykologiske forhold eller tegn på kognitive lidelser, som en del af kundens sygdomsbillede.
Forsikringsselskabet ankede Østre Landsrets afgørelse til Højesteret, hvor fire ud af fem dommere stadfæstede landsrettens dom. I begrundelsen anførte Højesteret om objektive sygdomstegn, at betingelsen skulle forstås som en undtagelse fra tilsagnet om dækning af mistet erhvervsevne. Derfor var det forsikringsselskabet, som skulle bevise, at der forelå et forhold, som efter vilkåret var undtaget for dækning. Højesteret udtalte helt principielt, at vilkåret måtte antages at have til formål at undtage tilfælde, hvor der ikke var et sikkert grundlag for at fastslå en sygdomstilstand.
I sagen var der tale om, at kunden efter de lægelige erklæringer led af kronisk smertesyndrom. Højesteret udtalte, at selv om kronisk smertesyndrom er karakteriseret ved manglende objektive fund, er der tale om en diagnose, som stilles efter undersøgelse på et lægefagligt anerkendt grundlag og i overensstemmelse med den lægefaglige tradition, hvorefter konstatering af ømhed m.v. henregnes under objektive data.
Højesteret udtalte endelig, at formålet med vilkåret var ikke at dække i tilfælde, hvor der ikke er fornødent lægefagligt belæg for at anse vedkommende for syg.
Forsikringsselskaberne skal nu dokumentere, at en undtagelse i forsikringsbetingelserne finder anvendelse, og samtidig dokumentere, at der ikke er fornødent lægefagligt belæg for at anse kunden for syg, at der ikke er sikkert grundlag for at fastslå en sygdomstilstand, og at der ikke kan stilles en diagnose, som stilles efter undersøgelse på et lægefagligt anerkendt grundlag. Forsikringsselskaberne har derfor efter min opfattelse ganske svært ved at påberåbe sig undtagelsesbestemmelsen i fremtiden.
Svært at undgå at betale erstatning i fremtiden
Efter afsigelse af Højesterets dom har Ankenævnet for Forsikring i sagen nr. 79.781 af 14. juni 2011 truffet afgørelse i en sag, hvor et forsikringsselskab også havde påberåbt sig en undtagelsesbestemmelse. Det fremgik af forsikringen, at den ikke dækkede sygdom eller tilstand, hvor der alene var subjektive klager over smerter, gener eller tilsvarende. Det vil sige situationer, hvor der ved lægelig undersøgelse ikke kunne påvises objektive tegn på tilstedeværelse af mén eller sygdom. Ved en ikke-objektiv bestemt lidelse forstås en lidelse, hvis diagnose er bestemt ved lægelig undersøgelse, som udelukkende baserer sig på kundens udsagn eller handling. Eksempler på ikke-objektive bestemte lidelser kan være syns- og høreforstyrrelser, nervøst hjerte, svimmelhed, hovedpine, hysteri, krisereaktioner, stress, myoser og tilsvarende lidelser.
Forsikringsselskabet gjorde for Ankenævnet gældende, at Højesterets afgørelse af 19. januar 2011 kun havde begrænset præjudikatsværdi i forhold til den aktuelle sag, idet de aktuelle forsikringsbetingelser var væsentligt forskellige fra dem, Højesteret havde taget stilling til.
Ankenævnet lagde vægt på, at der til brug for en sag mod ansvarsforsikringsselskabet, som var ansvarsfor- sikrer for kundens modparts bil, var afgivet en udtalelse af Retslægerådet på grundlag af det lægelige ma- teriale, der forelå. Retslægerådet havde oplyst, at der objektivt set var nedsat bevægelighed i nakke og smerter ved yderstillinger. Der fandtes endvidere smertebetinget kraftnedsættelse over skulder og albue i højre arm. Ankenævnet lagde også vægt på, at Arbejdsskadestyrelsen ved afgivelse af en vejledende udta- lelse efter erstatningsansvarslovens §10 havde lagt til grund, at der ved speciallægeundersøgelser blev konstateret nedsat bevægelighed i halshvirvelsøjlen. På denne baggrund fandt nævnet, at selskabet ikke havde godtgjort, at kundens tilstand alene var subjektive klager, hvor der ved lægelige undersøgelser ikke kunne påvises objektive tegn på tilstedeværelse af mén eller sygdom.
Ankenævnet for Forsikring lægger sig, efter min opfattelse, derfor i kølvandet på Højesterets afgørelse af 19. januar 2011, og der skal ganske meget til, for at forsikringsselskaberne kan påberåbe sig de pågældende undtagelsesbestemmelser fremover.

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret


text:
Værdien af feriefridage kunne ikke kræves udbetalt ved arbejdsgiverens konkurs
Sagen omhandlede, hvorvidt Lønmodtagernes Garantifond (LG) havde været berettiget til ikke at udbetale værdien af fem feriefridage til en medarbejder med den begrundelse, at feriefridagene skulle betragtes som afholdt i fritstillingsperioden. Højesteret lagde til grund, at ansættelseskontrakten ikke regulerede medarbejderens ret til feriefridage, og at HK's sammenlignelige overenskomst på området ikke fandt anvendelse i sagen. Højesteret stadfæstede derfor Sø- og Handelsrettens dom, hvorefter LG blev frifundet. Højesterets dom af 5. oktober 2016
I november 2008 ansatte en virksomhed en medarbejder som salgsassistent. Af ansættelsesaftalen fremgik det, at medarbejderen havde ret til ferie med løn eller feriegodtgørelse i overensstemmelse med ferielovens regler. Ferieloven regulerer ikke feriefridage, men medarbejderen og virksomheden havde indgået en mundtlig aftale om feriefridage. Medarbejderen optjente herefter feriefridage under sin ansættelse, men blev afskediget den 30. november 2011 med fratræden den 31. maj 2012. Virksomheden blev taget under konkursbehandling inden udløbet af medarbejderens fratrædelsesperiode, hvorfor medarbejderen blev fritstillet i perioden fra den 10. maj til den 31. maj 2012.
LG traf afgørelse om, at medarbejderen ikke var berettiget til at få udbetalt sine uafholdte feriefridage. LG anførte, at feriefridagene måtte anses for afholdt i opsigelsesperioden og betalt med den løn, som var blevet betalt i fritstillingsperioden.
Højesteret fandt ligesom Sø- og Handelsretten, at ansættelsesaftalen ikke regulerede afholdelsen af feriefridage, og at HK's overenskomst på området ikke kunne indfortolkes i ansættelsesaftalen. Højesteret konkluderede derfor, at medarbejderens ret til fem feriefridage alene fulgte af virksomhedens kutyme, og at medarbejderen ikke havde godtgjort, at medarbejderens ret til feriefridage kunne konverteres til et økonomisk krav.
Højesteret bemærkede hertil, at selv hvis medarbejderens ret til feriefridage kunne konverteres til et økonomisk krav, indebar kutymen ikke, at feriefridagene skulle varsles, for at de kunne afvikles med frigørende virkning for arbejdsgiveren i fritstillingsperioden.
Højesteret stadfæstede derfor Sø- og Handelsrettens dom.
Dommen viser, at en medarbejder som udgangspunkt ikke er berettiget til at få udbetalt værdien af optjente feriefridage i tilfælde, hvor medarbejderen er blevet fritstillet. Ifølge Sø- og Handelsrettens dom af 18. december 2015 (F-1-15) gælder dette udgangspunkt også selvom, at ansættelsesforholdet er omfattet af en kollektiv overenskomst. Det skal dog bemærkes, at overenskomsternes regler om feriefridage kan variere, og at udfaldet af en lignende sag kan blive anderledes.


text:
HR-dom af 22/4/20 - Ikke krav på yderligere erstatning for ”andet tab” efter EAL §§ 1 og 1a
Højesteret afsagde den 22. april 2020 dom (skriftligt behandlet) i en principiel sag vedrørende krav om dækning af udgifter efter EAL §§ 1, stk. 1 og 1 a.
Sagen udsprang af en patientskade, og den var forudgående behandlet af Retten på Frederiksberg samt Østre Landsret, hvor Ankenævnet for Patienterstatning blev frifundet ved begge instanser.
Skadelidte blev som følge af en anerkendt patientskade afhængig af pleje døgnet rundt på et omsorgscenter i Norge, hvilket medførte en samlet udgift på ca. kr. 140.000 per år for skadelidte. Derudover havde skadelidte dokumenterede årlige udgifter på ca. kr. 65.000 til en støttekontaktperson samt en værge.
Skadelidte fremsatte som følge af patientskaden krav om erstatning hhv. godtgørelse for tabt arbejdsfortjeneste, svie og smerte, varigt mén og erhvervsevnetab. I tillæg hertil fremsatte skadelidte et betydeligt krav om erstatning for helbredsudgifter og andet tab, jf. EAL §§ 1, stk. 1 og 1 a.
Ankenævnet for Patienterstatning tilkendte skadelidte en samlet erstatning på godt kr. 3,8 mio., herunder erstatning for helbredsudgifter og andet tab efter EAL §§ 1 og 1a på kr. 337.500. I den forbindelse vurderede Ankenævnet for Patienterstatning, at skadelidtes erstatningsberettigede udgifter efter EAL §§ 1, stk. 1 og 1 a skønsmæssigt udgjorde kr. 25.000 per år.
Skadelidte anlagde herefter retssag mod Ankenævnet for Patienterstatning med krav om yderligere erstatning for afholdte samt fremtidige udgifter i forbindelse med bl.a. opholdet på omsorgscenteret. Kravet var for Højesteret opgjort og afrundet til kr. 1,4 mio., idet et tidligere fremsat krav vedrørende sparede udgifter ved skadelidtes tidligere samlevers pleje af skadelidte var frafaldet for Højesteret.
Højesterets vurdering af kravet efter EAL §§ 1, stk. 1 og 1 a
Højesteret fandt ikke, at skadelidte var berettiget til yderligere erstatning for afholdte såvel som fremtidige udgifter til ophold på omsorgscenteret samt plejeudgifter.
Udgifterne til opholdet på det omhandlede plejecenter dækkede udover helbredende behandling også kost og logi, medicin mv., og størrelsen af egenbetalingen for opholdet var desuden indtægtsafhængigt.
Højesteret fandt i det lys, at Ankenævnet for Patienterstatning havde foretaget er retvisende skøn over, hvilken andel af de afholdte og fremtidige udgifter, som havde karakter af udgifter, der havde til formål at sikre eller forbedre skadelidtes funktionsevne. Dermed fandt Højesteret det ikke det dermed ikke godtgjort, at en større andel af skadelidtes egenbetaling end de kr. 25.000 kr. om året, som Ankenævnet for Patienterstatning havde anerkendt, var erstatningsberettiget.
Beløbet udgjorde en skønsmæssig andel af de samlede udgifter, som angik egentlige funktionsopretholdende og komplikationsforebyggende behandling herunder pleje og træning, samt udgifter til medicin. Højesteret henviste i den henseende til dommen U2011.3098H, hvorefter udtrykket ”andet tab” i EAL § 1, stk. 1 omfatter udgifter, som har til formål at sikre eller forbedre skadelidtes funktionsevne.
Med den begrundelse afviste Højesteret, at skadelidte havde krav på yderligere erstatning efter EAL §§ 1 og 1 a.
Praksis vedrørende erstatning efter EAL §§ 1 og 1 a er forholdsvis restriktiv, og der kan alene forventes tilkendt udgifter til dækning af beviseligt helbredende formål.
I Højesterets dom af 22. april 2020 angik en væsentlig andel af den påståede yderligere erstatning således afholdte og særligt fremtidige udgifter til selve opholdet på det omtalte omsorgscenter, samt udgifter til en støttekontaktperson og en værge. Denne andel af de årlige udgifter vurderedes ikke at have et egentligt helbredende formål. Erstatning til sådanne udgifter er indeholdt i erstatning efter EAL § 2, hvorfor skadelidte ikke var berettiget til yderligere erstatning.
Sagen blev for skadelidte ført af advokat Karsten Høj, mens Ankenævnet for Patienterstatning var repræsenteret af advokat Paw Fruerlund.