text:
Lorenzengruppen
Lorenzengruppen var underlagt det forhadte uniformerede hjælpepoliti Hipo som afdeling 9c. Gruppen var opkaldt efter dens leder Jørgen Børge Axel Lorenzen. Gruppen var aktivt fra december 1944 til kapitulationen den 4. maj 1945. Gruppen arbejde bestod primært i at bekæmpe modstandsbevægelsens aktiviteter. Gruppen udførte en lang række mord, mordforsøg og anholdelser med efterfølgende brug af tortur.
Det var ikke ufarligt at være medlem af Hipo eller Lorenzengruppen. En del medlemmer blev dræbt under ildkampe med modstandsbevægelsen eller likvideret af samme.
En stor del af Lorenzengruppen flygtede den 4. maj 1945 til et sommerhus i Asserbo i Nordsjælland. Her planlagde de at vente til dagligdagen igen ville indfinde sig i Danmark. Gruppen på 19 mænd og kvinder blev dog opdaget og lokale frihedskæmpere med hjemmelavet pansret køretøj arresterede gruppen efter en voldsom beskydning af sommerhuset. Under beskydningen blev 2 dræbt, en begik selvmord, 5 blev hårdt sårede, mens de resterende 11 slap med småskrammer.
Medlemmer af Lorenzengruppen
Jørgen Børge Axel Lorentzen. Leder af Lorentzen-gruppen. Medlem af Hipo fra december 1944. Dødsdømt ved Københavns Byret den 29. januar 1949. Dødsdømt ved Østre Landsret den 26. juli 1947. Dødsdømt ved Højesteret den 31. marts 1948. Henrettet i København den 10. maj 1949 kl. 01:00.
Anna Østergaard Lorentzen (født Østergaard Nielsen, gift Lund, senere gift Lorenzen). Født den 19. juni 1913 i Sdr. Holsted. Medlem af Hipo fra den 1. januar 1945 med medlemsnummer 1400. Dødsdømt ved Københavns Byret den 29. januar 1947. Dødsdømt ved Østre Landsret den 26. juli 1947. Dødsdømt ved Højesteret den 31. marts 1948. Benådet af Justitsminister Niels Busch-Jensen (selvom hun ikke havde søgt om benådning) den 10. maj 1949. Løsladt fra Horserød Statsfængsel den 26. oktober 1956. Død den 2. juni 2007 i Flensborg, Tyskland.
Holger Buhl Andersen. Født den 23. marts 1911 på Nørrebro i København. Medlem af Hipo fra september 1944 med medlemsnummer 386. Forsøgt likvideret af modstandsmanden Viggo Blædel den 30. april 1945. Holger Buhl Andersen når dog at dræbe Viggo Blædel først. Arresteret den 17. juni 1945. Idømt 20 års fængsel i Københavns Byret. Idømt 16 års fængsel ved Østre Landsret. Idømt 12 års fængsel ved Højesteret. Benådet og løsladt den 5. juni 1949 i forbindelse med grundlovens 100 års jubilæum. Død den 6. januar 1994.
Peder Christian Hansen Barkholt. Født den 6. august 1904 i Føvling. Medlem af Hipo (primært som kontormedarbejder) fra den 1. marts 1945. Hårdt såret under arrestation i Asserbo den 5. maj 1945. Idømt 8 års fængsel i Københavns Byret. Benådet i forbindelse med grundlovens 100 års jubilæum den 5. juni 1949. Død i Høje Tåstrup den 23. december 1971.
Elo Drackner. Likvideret af modstandsfolk fra Holger Danske foran Tivolis hovedindgang den 30. april 1945.
Otto Gustav Engell. Født den 30. december 1901 i København. Medlem af Hipo fra april 1945. Idømt 14 års fængsel ved Københavns Byret. Idømt 10 års fængsel ved Østre Landsret. Benåedet og løsladt i forbindelse med grundlovens 100 års jubilæum den 5. juni 1949. Død den 3. december 1983.
Holger Vagner Hansen. Født den 1. maj 1922 i Brønshøj. Medlem af Hipo med medlemsnummer 1365 fra februar 1945. Skudt i hovedet og hårdt såret under likvidering af landsretssagfører Peter Schiørring-Thyssen og kone den 22. april 1945. Arresteret den 5. maj 1945. Dødsdømt ved Københavns Byret den 29. januar 1947. Dødsdømt ved Østre Landsret den 26. juli 1947. Dødsdømt ved Højesteret den 31. marts 1948. Benådet til livsvarigt fængsel i forbindelse med grundlovens 100 års jubilæum den 9. maj 1949. Benådet og løsladt i november 1958. Død i foråret 2002.
Karl Ferdinand Baagøe Hansen. Født den 30. april 1916 i Svendborg. Medlem af Hipo fra den 1. januar 1945. Anholdt den 13. juni 1945. Idømt 14 års fængsel i Københavns Byret. Løsladt i 1949. Død i Spanien slutningen af 1990’erne.
Karl-Heinz Kent Heinsbak. Født den 19. juli 1920 på Vesterbro i København. Mekaniker og chauffør for Hipo. Anholdt i Asserbo den 5. maj 1945. Ikke direkte tilknyttet Lorenzengruppen, men retsforfulgt sammen med gruppen. Idømt 20 års fængsel i Københavns Byret den 29. januar 1947. Senere idømt 16 års fængsel af Østre Landsret. Benådet af Justitsminister Helga Petersen den 25. november 1951. Herefter løsladt. Død i Kolding i 1995.
John Ernst Hemmingsen. Født den 29. november 1915 i Sorø. Medlem af Hipo og Lorenzengruppen fra den 19. januar 1945 med medlemsnummer 1362 og dæknavnet "Georg Poulsen". Anholdt i Asserbo den 5. maj 1945. Dødsdømt ved Københavns Byret den 29. januar 1947. Dødsdømt ved Østre Landsret den 26. juli 1947. Dødsdømt ved Højesteret den 31. marts 1948. Henrettet i København den 10. maj 1949 kl. 01:40.
Palle Carl Hans Priess Jensen. Født den 5. september 1917 i København. Medlem af Hipo fra januar 1945 med medlemsnummer 1177. Arresteret den 22. juni 1945. Var ikke et integreret medlem af Lorenzengruppen, men blev retsforfulgt sammen med dem. Idømt fængsel på livstid ved Københavns Byret den 29. januar 1947. Idømt 16 års fængsel i Østre Landsret. Benådet og løsladt den 19. september 1953. Død den 12. august 1977 i Høje Tåstrup.
Kurt Johansen. Født den 29. oktober 1916. Chauffør for ledende hipofolk fra efteråret 1944. Ikke fast tilknyttet Lorenzengruppen, men deltog ikke flere aktioner med dem. Retsforfulgt som medlem af Lorenzengruppen. Dødsdømt ved Københavns Byret den 29. januar 1947. Dødsdømt ved Østre Landsret den 26. juli 1947. Dødsdømt ved Højesteret den 31. marts 1948. Benådet af Justitsminister Niels Busch-Jensen til livsvarigt fængsel den 9. maj 1949. Reststraf eftergivet og løsladt den 29. november 1957. Død den 27. juli 1988.
Georg Richard Knud August Jørgensen. Født den 30. april 1922 på Vesterbro i København. Medlem af Hipo fra den 8. april 1945. Hårdt såret under anholdelse i Asserbo den 5. maj 1945. Idømt 14 års fængsel ved Københavns Byret. Benådet i forbindelse med grundlovens 100 års jubilæum den 5. juni 1949. Død den 9. oktober 1985.
Mathias Peter Kristensen. Født den 2. december 1918 i København. Medlem af Hipo fra den 19. september 1944 med medlemsnummer 537. Virker som chauffør for flere ledende medlemmer af Hipo. Retsforfulgt sammen med Lorenzengruppen. Arresteret den 19. maj 1945 i Helsingør. Idømt 16 års fængsel i Københavns Byret. Idømt 16 års fængsel i Østre Landsret. Benådet og løsladt den 5. december 1950. Død den 1. september 2001 på Østerbro i København.
Niels Christian Löjmann. Dræbt af skud under anholdelsen i Asserbo den 5. maj 1945.
Rupert Georg Nielsen. Født den 29. januar 1915 i København. Arbejder med at opspore tyske desertører og får lejlighedsvis assistance fra Lorenzengruppen. Arresteret den 17. maj 1945. Retsforfulgt sammen med Lorenzengruppen. Idømt 20 års fængsel ved Københavns Byret den 29. januar 1947. Senere idømt 12 års fængsel ved landsretten. Benådet og løsladt den 1. november 1951. Død den 2. februar 1973 i Rødovre.
Helge Pedersen. Født den 19. juli 1923. Medlem af Hipo fra den 20. februar 1920 med medlemsnummer 397. Anholdt i Asserbo den 5. maj 1945. Idømt 14 års fængsel i Københavns Byret. Idømt 12 års fængsel ved Østre Landsret. Dom nedsat til 10 års fængsel af Justitsminister Niels Busch-Jensen i 1949. Løsladt og benådet den 19. juli 1949. Død den 11. juni 1989.
Knud Peder Lomholdt-Pedersen. Født den 19. september 1888 i Helsingør. Medlem af Hipo fra november 1944 med medlemsnummer 1007. Idømt fængsel på livstid ved Københavns Byret den 29. januar 1947. Idømt 20 års fængsel i Østre Landsret. Idømt 16 års fængsel i Højesteret den 31. marts 1948. Benådet og løsladt den 25. september 1951. Død den 17. november 1967.
Tage Petersen. Født den 18. juli 1915 på Frederiksberg. Medlem af Hipo og Lorenzengruppen fra den 19, april 1945, men hans allerede tidligere deltaget i gruppen aktiviteter. Anholdt i Asserbo den 5. maj 1945. Dødsdømt ved Københavns Byret den 29. januar 1947. Dødsdømt ved Østre Landsret den 26. juli 1947. Dødsdømt ved Højesteret den 31. marts 1948. Henrettet i København den 10. maj 1949 kl. 02:34.
William Petersen. Født den 10. marts 1922 i Aalborg. Medlem af Hipo fra 19. september 1944 med medlemsnummer 543. Arresteret i Asserbo den 5. maj 1945. Dødsdømt ved Københavns Byret den 29. januar 1947. Dødsdømt ved Østre Landsret den 26. juli 1947. Dødsdømt ved Højesteret den 31. marts 1948. Benådet af Justitsminister Niels Busch-Jensen til livsvarigt fængsel den 9. maj 1949. Reststraf eftergivet og løsladt den 19. maj 1958. Død den 4. februar 1995.
Enrico Haakon Bernardo Rand. Født den 21. oktober 1915 i Palermo, Italien. Medlem af Hipo og Lorenzengruppen fra december 1944 med medlemsnummer 580. Dødsdømt ved Københavns Byret den 29. januar 1947. Dødsdømt ved Østre Landsret den 26. juli 1947. Dødsdømt ved Højesteret den 31. marts 1948. Henrettet i København den 10. maj 1949 kl. 02:02.
Erik Kristian Rasmus Rasmussen. Født den 5. november 1920 i Slagelse. Medlem af Hipo fra den 1. januar 1945 med medlemsnummer 317. Anholdt i Asserbo den 5. maj 1945. Dødsdømt ved Københavns Byret den 29. januar 1947. Dødsdømt ved Østre Landsret den 26. juli 1947. Dødsdømt ved Højesteret den 31. marts 1948. Benådet af Justitsminister Niels Busch-Jensen til livsvarigt fængsel den 9. maj 1949. Reststraf eftergivet og løsladt den 29. januar 1959. Død den 22. marts 2003.
Kristian Kjærsgaard Rasmussen. Født den 24-8-1898 i Brabrand ved Århus. Medlem af Hipo fra den 20. januar 1945. Ikke fast medlem af Lorenzengruppen, men deltog i flere aktioner sammen med gruppen. Retsforfulgt som medlem af Lorenzengruppen. Arresteret efter krigen den 17. maj 1945. Dødsdømt ved Københavns Byret den 29. januar 1947. Dødsdømt ved Østre Landsret den 26. juli 1947. Dødsdømt ved Højesteret den 31. marts 1948. Benådet af Justitsminister Niels Busch-Jensen til livsvarigt fængsel den 9. maj 1949. Reststraf eftergivet og løsladt den 21. november 1958. Død den 23. marts 1960 i København.
Anker Svendsen. Dræbt af skud under anholdelsen i Asserbo den 5. maj 1945.
(Carl Christian Thorsen. Født den 14. juni 1909 i Søborg. Var aldrig medlem af Hipo, men hjalp Lorenzengruppen ved flere lejligheder. Anholdt i Asserbo den 5. maj 1945. Idømt 16 års fængsel ved Københavns Byret. Idømt 14 års fængsel ved Østre Landsret. Benådet og løsladt den 12. oktober 1951. Død den 4. november 1981.)
Haaest, Erik: Hipofolk, Forlaget Documentas, 2007

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret


text:
Hvordan er det med fristerne? | Få faglig viden fra Martinsen
Forside / Nyheder og Faglig Viden / Skat og skatteregler / Hvordan er det med fristerne – ikke mindst de grove?
Hvordan er det med fristerne – ikke mindst de grove?
Vi selvangiver og helst så rigtigt som muligt. Elektronisk selvangivelse er stort set et krav for alle. Hvis Skattestyrelsen ikke er enig i de oplysninger, som vi har afgivet, resulterer det som regel i, at den selvangivne indkomst bliver ændret. Hvordan er det nu med fristerne for Skattestyrelsens ændring af indkomsten?
Vi sætter særlig fokus på de tilfælde, hvor Skattestyrelsen mener, at indkomsten kan forhøjes, selv om den ordinære frist for ændring er udløbet. Er de afgivne oplysninger af en sådan karakter, at der er handlet groft uagtsomt, og sender Skattestyrelsen en rettidig afgørelse herom, gælder en længere frist.
Skattestyrelsen kan normalt foretage ændringer (ordinær ansættelse) af den selvangivne indkomst inden for den såkaldte 3-års frist. Vil Skattestyrelsen forhøje en persons indkomst for indkomståret 2015, skal Skattestyrelsen senest den 1. maj 2019 varsle indkomstforhøjelsen, og endelig kendelse skal afsiges senest den 1. august 2019.
I visse tilfælde er fristen dog to år længere.
Den længere frist gælder for såkaldt kontrollerede transaktioner, eksempelvis en transaktion mellem en aktionær og et selskab, hvor aktionæren har bestemmende indflydelse.
Grov uagtsomhed foreligger, når man ved sin selvangivelse laver større sjuskefejl, er skødesløs, eller misforstår regler, man burde kende. Grov uagtsomhed er i skattemæssig sammenhæng en adfærd, der kan beskrives som en særlig bebrejdelsesværdig afvigelse fra normal handlemåde. Man kan også udtrykke det sådan, at man kunne og burde have selvangivet korrekt, men ikke har gjort det.
Det har betydning i to sammenhænge, at man har handlet groft uagtsomt. Dels har Skattestyrelsen i disse tilfælde mulighed for at ændre årsopgørelsen i ugunstig retning op til 10 år tilbage, og dels kan der være mulighed for at gøre et strafansvar gældende, hvis tilfældet er særlig groft.
I første række er det Skattestyrelsen, der tager stilling til, om man har handlet groft uagtsomt, og i sidste ende er det Skatteankenævnene, Landsskatteretten og domstolene, der afgør det. Man skal være opmærksom på, at der for tiden ikke altid skal ret meget til, for at man vil blive anset for at have handlet groft uagtsomt. I de senere år er praksis blevet skærpet.
Generelt kan man sige, at jo bedre man kan dokumentere, at man efter bedste evne har forsøgt at selvangive korrekt, jo mere taler det for, at den fejl, man har begået, kun kan karakteriseres som simpel uagtsom.
Småfejl kategoriseres som simpel uagtsomhed.
Åbenbare småfejl, regnefejl og andre mindre forglemmelser vil i så fald typisk blive anset for simpelt uagtsomme. Et eksempel kunne være, at man har lagt alle oplysninger korrekt frem for Skattestyrelsen, men ved den talmæssige opgørelse har lavet en mindre fejl.
Det kan også være, at man har flere skattepligtige aktiver af samme slags – eksempelvis fri bil – og får gjort nogle korrekt op, men ikke alle. I det sidste tilfælde har Landsskatteretten i 2016 meget konkret vurderet den pågældende fejl som simpel uagtsom.
Jo mere komplicerede reglerne er på et bestemt område, eller jo mere komplicerede de faktuelle forhold er, jo bredere margen har borgeren typisk, før at en fejl vil blive anset for groft uagtsom. Men det er i sidste ende en konkret vurdering, hvor langt dette princip rækker.
For nogle persongrupper er bedømmelsen generelt skærpet.
Grov uagtsomhed foreligger, når man ved sin selvangivelse laver større sjuskefejl, er skødesløs, eller misforstår regler, man burde kende.
Erhvervsdrivende har en pligt til at sætte sig ind i de regler, der gælder for deres erhverv. Det kan eksempelvis være regler om korrekt bogføring eller særlige dokumentations- eller indberetningspligter. Påhviler der en borger særlige pligter, vil det ofte være groft uagtsomtat tilsidesætte dem. Der gælder også en skærpet uagtsomhedsbedømmelse for fagprofessionelle personer eller personer i betroede stillinger med særligt ansvar.
Eksempelvis har Landsskatteretten i 2016 anset en cheftræner på sportens område for at burde have undersøgt skattereglerne vedrørende udbetaling af kørselsgodtgørelse nærmere, end hvad der var tilfældet. Ved at undlade dette, og derved ikke at have selvangivet sin indkomst korrekt, havde træneren handlet groft uagtsomt.
Generelt gælder, at hvis man modtager beløb, som Skattestyrelsen ikke umiddelbart kan se, hvor kommer fra, eksempelvis indkomst fra udlandet, må det tilrådes, at man oprindeligt har udarbejdet dokumentation vedrørende sådanne beløb.
Er der tale om lån, bør der eksempelvis foreligge underskrevne gældsbreve. Hvis Skattestyrelsen konkret i stedet mener, at der foreligger en gave, er der flere eksempler på, at det er blevet anset for groft uagtsomt, at sådanne beløb ikke er selvangivet som gaveindkomst. Generelt er der en tendens til, at fejl og mangler ved dokumentations- og regnskabsmateriale vil blive bedømt som groft uagtsomme fejl.
Hvis man ejer værdipapirer, bør man sætte sig ind i, hvilke regler, der gælder for opgørelse af skattepligtig fortjeneste – både mens man ejer værdipapirerne og ved salg. Utilstrækkelig undersøgelse af reglerne kan også i sådanne situationer indebære, at en forkert selvangivelse vil blive kategoriseret som grov uagtsomhed.
Højesteret har den 26. september 2018 taget stilling til, hvorvidt et ægtepar havde handlet groft uagtsomt ved alene at selvangive til Danmark som begrænset skattepligtig for perioden 2003-2006. I 2007 flyttede familien igen til Danmark.
Østre Landsret havde fastslået, at ægteparrets fulde danske skattepligt ikke var ophørt ved flytningen til Schweiz i 2003, blandt andet henset til, at parret ejede et sommerhus i Danmark, der lovligt måtte anvendes som helårsbolig, der var købt en projektlejlighed i Danmark før fraflytningen, den løbende indkomst udgjorde pensionsudbetalinger fra Danmark, de erhvervsmæssige interesser var ligeledes i Danmark osv.
Men Østre Landsrets flertal fandt ikke, at ægteparret havde handlet groft uagtsomt og udtalte i den forbindelse, at parret havde indrettet sig i overensstemmelse med rådgivning indhentet hos en advokat. Skattestyrelsens forhøjelse af indkomsten for indkomstårene 2003-2006 var derfor sket med urette, da fristen på tre år var overskredet. Der var med andre ord ikke grundlag for en ekstraordinær ansættelse.
Skatteministeriet fik en såkaldt tredjeinstansbevilling, og dommen fra Østre Landsret kunne herefter indbringes for Højesteret. Sagen for Højesteret angik alene spørgsmålet om, hvorvidt ægteparret havde handlet groft uagtsomt med den konsekvens, at betingelsen for en ekstraordinær ansættelse af ægteparrets indkomst for indkomstårene 2003-2006 var opfyldt.
Højesteret var ikke enig med Østre Landsret. Højesteret udtaler, at den omstændighed, at ægteparret havde søgt rådgivning hos en advokat, ikke kunne føre til, at der ikke var handlet groft uagtsomt.
Fristreglen i praksis
En ekstraordinær ansættelse skal overholde en særlig fristregel på seks måneder. Reglen betyder, at en forhøjelse af indkomsten skal varsles af Skattestyrelsen senest seks måneder efter, at styrelsen er ”kommet til kundskab om det forhold, der begrunder en fravigelse” af de ordinære frister. Denne fristregel har i praksis givet anledning til tvivl.
Modtager Skattestyrelsen bilag til en sag af flere omgange, vil det kunne give anledning til tvivl, hvornår styrelsen har tilstrækkeligt grundlag for at kunne varsle en forhøjelse af indkomsten.
På den ene side må det umiddelbart kunne antages, at fristen ikke først løber fra det tidspunkt, hvor en ændring kan endeligt gøres op, idet lovbestemmelsen alene kræver ”kundskab om det forhold”. På den anden side må det antages, at fristen ikke i alle tilfælde løber allerede fra modtagelsen af (de første) relevante oplysninger.
Som led i ”Money-Transfer-projektet” fik Skattestyrelsen fra en bank oplysninger om, at der til en persons bankkonto i 2005 var overført 2,5 mio. kr. fra et selskab på Cayman Islands. Personen oplyste til Skattestyrelsen, at der var tale om et lån, men udgangen på sagen blev, at personen blev beskattet af beløbet som løn. Denne forhøjelse af indkomsten skete efter udløbet af den ordinære frist på tre år.
Højesteret fandt det ikke godtgjort, at der bestod et reelt gældsforhold mellem personen og selskabet på Cayman Islands, og personen måtte anses for at have handlet i hvert fald groft uagtsomt. Skattestyrelsens forhøjelse af indkomsten var dermed sket med rette, forudsat at varslingsfristen på seks måneder var overholdt.
Påstanden for Højesteret var, at varslingsfristen løb fra den 7. december 2010, idet Skattestyrelsen på dette tidspunkt var vidende om, at der var indsat 2,5 mio. kr. på hans bankkonto. Da agterskrivelsen først var afsendt den 13. juli 2011, var varslingsfristen på seks måneder overskredet.
Tidsforløbet var følgende:
Den 7. december 2010 fik Skattestyrelsen oplysningerne om det til bankkontoen overførte beløb.
Marts-maj 2011 fik Skattestyrelsen yderligere oplysninger fra personen og dennes ægtefælle.
Den 13. juli 2011 udsendte Skattestyrelsen en skrivelse til personen om, at Skattestyrelsen foreslog den skattepligtige indkomst for 2005 forhøjet med det overførte beløb på 2,5 mio. kr.
Højesteret udtalte, at oplysning om indsætninger på personens konto ikke i sig selv gav Skattestyrelsen kundskab om, at der var grundlag for en ekstraordinær ansættelse. Først efter modtagelse af oplysninger i perioden marts-maj 2011 havde Skattestyrelsen tilstrækkelige oplysninger til at fastslå, at der var grundlag for ekstraordinær ansættelse – forhøjelse af personens indkomst.
Skattestyrelsens afsendelse af en agterskrivelse den 13. juli 2011 var derfor sket rettidigt – varslingsfristen på seks måneder var overholdt.
Ring, skriv eller kig forbi til en snak om selvangivelse, frister for selvangivelsen, revision eller regnskab.

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret


text:
Skat.dk: A.A.8.3.2.1.2.2 Direkte følge af en ændring
Der skal være en relevant og direkte årsagssammenhæng mellem den ansættelse, der giver anledning til ændringen, og følgeændringen.
xBanken havde fået nedsat sit momstilsvar pga. en ændring af dens delvise fradragsret efter ML § 38, stk. 1. Banken gjorde gældende, at den som en direkte følge af denne ændring havde krav på at få ændret sit lønsumsafgiftstilsvar, og at den derfor opfyldte betingelsen for ekstraordinær genoptagelse i medfør af SFL § 32, stk. 1, nr. 2. Højesteret fastslog, at der ikke var en sådan nær sammenhæng mellem en finansiel virksomheds adgang til delvist fradrag i momstilsvaret efter ML § 38, stk. 1, og opgørelsen af lønsumsafgiftsgrundlaget ved blandede erhvervsaktiviteter efter de dagældende lønsumsafgiftsregler, at en ændring af lønsumsafgiftstilsvaret kunne anses for en direkte følge af ændringen af momstilsvaret. Skattemyndighederne havde endvidere ikke ageret på en måde, der forpligtede Skatteministeriet til at anerkende, at banken havde ret til at opgøre lønsumsafgiftsgrundlaget på baggrund af den ændrede momsfradragsprocent efter ML § 38, stk. 1, med den virkning, at banken alligevel havde krav på ekstraordinær genoptagelse. Se SKM2019.378.HR.x
På denne baggrund, herunder forarbejderne til SFL § 32, stk. 1, nr. 2, ordlyden af LAL § 1 samt de i henhold til lønsumsafgiftsloven udstedte bekendtgørelser, fandt landsretten, at der ikke var en sådan nær sammenhæng mellem de ændringer af bankens lønsumsafgiftstilsvar, som banken anmodede om, og de ændringer af bankens momsfradrag, som SKAT foretog på baggrund af bankens anmodning af 18. august 2008, at eventuelle ændringer i bankens lønsumsafgiftstilsvar måtte anses for en direkte følge af ændringerne foretaget af SKAT, jf. SFL § 32, stk. 1, nr. 2. Se SKM2018.326.VLR. Stadfæstelse af SKM2017.517.BR.
Vedrørende den tilsvarende bestemmelse på skatteområdet - Se afsnit A.A.8.2.2.1.2.2.
Fra skatteområdet - Højesteret fastslog, at byrettens forhøjelse af skatteansættelsen for 2005 måtte anses for en direkte følge af nedsættelsen af ansættelsen for 2006 og dermed omfattet af SFL § 27, stk. 1, nr. 2. Højesteret afviste i den forbindelse, at der i ordlyden af bestemmelsen eller i dennes motiver var holdepunkter for at forstå bestemmelsen således, at forhøjelsen af en ansættelse for et indkomstår ikke kan ske ved den samme afgørelse som den nedsættelse for et andet indkomstår, som forhøjelsen er en direkte følge af. Højesteret fastslog endvidere, at fristen i § 27, stk. 2, var overholdt, idet den begyndte at løbe fra byrettens dom. Landsrettens dom blev derfor stadfæstet. Se SKM2018.203.HR
Fra skatteområdet - Højesteret fandt, at ændringen for indkomståret 2001 vedrørende samme aktieavance måtte anses for en direkte følge af Landsskatterettens kendelse om skatteansættelsen for indkomståret 2000, hvorfor ændringen af skatteansættelsen for indkomståret 2001 var rettidig, jf. SFL § 27, stk. 1, nr. 2. Se SKM2011.533.HR.
Fra skatteområdet - Byretten fandt, at ændringen af skatteansættelsen for 2003 var en direkte følge af ændringen for 2002. Det blev ikke tillagt betydning, at SKAT allerede på det tidspunkt, hvor SKAT foretog forhøjelsen for 2002, var i besiddelse af tilstrækkelige oplysninger til at foretage en korrekt periodisering. Betingelserne for genoptagelse i henhold til SFL § 27, stk. 1, nr. 2, var opfyldt. Se SKM2012.721.ØLR.
Fra skatteområdet - Efter skift af revisor i juni 2006 blev det konstateret, at et selskabs åbningsbalance primo regnskabsåret 2005/2006 viste en aktivmasse, som var 63.717.371 kr. højere end anført i regnskabet for 2004/2005. Det var ubestridt, at beløbet skulle indtægtsføres i selskabet. SKAT henførte, i mangel af dokumentation for andet, det fulde beløb til beskatning i det seneste indkomstår, 2006. I klagen til Landsskatteretten anførte selskabet bl.a., at det "allerede nu kan ... konkluderes vedrørende indkomståret 2006, at selskabets skatteansættelse for dette år er ansat 16.448.530,21 kr. for lavt." Bl.a. på den baggrund nedsatte Landsskatteretten forhøjelsen til 16.448.530 kr., mens Landsskatteretten fandt, at den resterende del, 47.268.841 kr., skulle henføres til beskatning i indkomståret 2005, som dog ikke var omfattet af den påklagede afgørelse. SKAT forhøjede som konsekvens heraf selskabets indkomst for 2005 med 47.268.841 kr., jf. SFL § 27, stk. 1, nr. 2. Landsskatteretten stadfæstede denne afgørelse. Landsretten fandt heller ikke afgørelsen ugyldig som følge af begrundelsesmangler eller manglende hjemmel. Se SKM2012.596.ØLR
Fra skatteområdet - Ansættelsen for 2004 var en direkte følge af ansættelsen for 2002 og 2003, men reaktionsfristen i SFL § 27, stk. 2, var ikke overholdt, da SKAT siden selskabet indgav selvangivelse havde haft kendskab til forholdet. Se SKM2012.390.BR.
xSKM2019.378.HRx
xBanken havde fået nedsat sit momstilsvar pga. en ændring af dens delvise fradragsret efter ML § 38, stk. 1. Banken gjorde gældende, at den som en direkte følge af denne ændring havde krav på at få ændret sit lønsumsafgiftstilsvar, og at den derfor opfyldte betingelsen for ekstraordinær genoptagelse i medfør af SFL § 32, stk. 1, nr. 2. Højesteret fastslog, at der ikke var en sådan nær sammenhæng mellem en finansiel virksomheds adgang til delvist fradrag i momstilsvaret efter ML § 38, stk. 1, og opgørelsen af lønsumsafgiftsgrundlaget ved blandede erhvervsaktiviteter efter de dagældende lønsumsafgiftsregler, at en ændring af lønsumsafgiftstilsvaret kunne anses for en direkte følge af ændringen af momstilsvaret. Skattemyndighederne havde endvidere ikke ageret på en måde, der forpligtede Skatteministeriet til at anerkende, at banken havde ret til at opgøre lønsumsafgiftsgrundlaget på baggrund af den ændrede momsfradragsprocent efter ML § 38, stk. 1, med den virkning, at banken alligevel havde krav på ekstraordinær genoptagelse.x
Højesteret fastslog, at byrettens forhøjelse af skatteansættelsen for 2005 måtte anses for en direkte følge af nedsættelsen af ansættelsen for 2006 og dermed omfattet af SFL § 27, stk. 1, nr. 2. Højesteret afviste i den forbindelse, at der i ordlyden af bestemmelsen eller i dennes motiver var holdepunkter for at forstå bestemmelsen således, at forhøjelsen af en ansættelse for et indkomstår ikke kan ske ved den samme afgørelse som den nedsættelse for et andet indkomstår, som forhøjelsen er en direkte følge af. Højesteret fastslog endvidere, at fristen i § 27, stk. 2, var overholdt, idet den begyndte at løbe fra byrettens dom. Landsrettens dom blev derfor stadfæstet.
Højesteret fandt, at ændringen for indkomståret 2001 vedrørende samme aktieavance måtte anses for en direkte følge af Landsskatterettens kendelse om skatteansættelsen for indkomståret 2000, hvorfor ændringen af skatteansættelsen for indkomståret 2001 var rettidig, jf. SFL § 27, stk. 1, nr. 2.
SKM2012.721.ØLR Byretten fandt, at ændringen af skatteansættelsen for 2003 var en direkte følge af ændringen for 2002. Det blev ikke tillagt betydning, at SKAT allerede på det tidspunkt, hvor SKAT foretog forhøjelsen for 2002, var i besiddelse af tilstrækkelige oplysninger til at foretage en korrekt periodisering. Betingelserne for genoptagelse i henhold til SFL § 27, stk. 1, nr. 2, var opfyldt.
Efter skift af revisor i juni 2006 blev det konstateret, at et selskabs åbningsbalance primo regnskabsåret 2005/2006 viste en aktivmasse, som var 63.717.371 kr. højere end anført i regnskabet for 2004/2005. Det var ubestridt, at beløbet skulle indtægtsføres i selskabet. SKAT henførte, i mangel af dokumentation for andet, det fulde beløb til beskatning i det seneste indkomstår, 2006. I klagen til Landsskatteretten anførte selskabet bl.a., at det "allerede nu kan ... konkluderes vedrørende indkomståret 2006, at selskabets skatteansættelse for dette år er ansat 16.448.530,21 kr. for lavt." Bl.a. på den baggrund nedsatte Landsskatteretten forhøjelsen til 16.448.530 kr., mens Landsskatteretten fandt, at den resterende del, 47.268.841 kr., skulle henføres til beskatning i indkomståret 2005, som dog ikke var omfattet af den påklagede afgørelse.
SKAT forhøjede som konsekvens heraf selskabets indkomst for 2005 med 47.268.841 kr., jf. SFL § 27, stk. 1, nr. 2. Landsskatteretten stadfæstede denne afgørelse.
Ansættelsen for 2004 var en direkte følge af ansættelsen for 2002 og 2003, men reaktionsfristen i SFL § 27, stk. 2, var ikke overholdt, da SKAT siden selskabet indgav selvangivelse havde haft kendskab til forholdet.

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret


text:
Skat.dk: Indberetninger til AKFA-systemet
SKM2020.139.LSR
18-0001686
Fagforening, AKFA-systemet, indberetninger, korrektion, pensionister, pension, fradrag, fagforeningskontingent
Landsskatteretten pålagde en fagforening at undlade at indberette kontingentbetalinger, der ikke er fradragsberettigede efter ligningslovens § 13, henset til, at indberetningspligten i § 8 T i den daværende skattekontrollov kun omfatter fradragsberettigede kontingentbetalinger.
Dagældende skattekontrollov
Den Juridiske Vejledning, afsnit A.B.1.2.6
SKAT har pålagt klageren (H1) at ændre sine indberetninger til AKFA-systemet for kalenderåret 2016.
H1 er en fagforening for danske […]. Det er et krav for at være medlem af fagforeningen, at man er uddannet eller er under uddannelse til […]. Fagforeningen har oplyst, at de har forhandlingsretten for medlemmer med hensyn til overenskomst.
SKAT har pålagt klageren at ændre sine indberetninger til AKFA-systemet for kalenderåret 2016.
SKAT har som følge af projekt vedrørende kontrol af indberetninger til AKFA-systemet tilfældigt udvalgt klageren til kontrol. SKAT har derfor bedt om at se H1s indberetninger, og har gennemgået delsystemet AKFA for kalenderåret 2016.
Resultatet er, at SKAT har pålagt foreningen at ændre foreningens indberetninger.
SKAT har i forbindelse med gennemgangen bemærkninger til følgende områder:
1. Anvendelse af rettekoder.
2. Indberetning af kontingenter.
3. Frasortering af medlemmer.
SKAT har pålagt foreningen følgende:
1. Anvendelse af rettekoder og efterreguleringer med opjusterede beløb
Det fremgår af udtræk fra AKFA-systemet, at klageren kun i et enkelt tilfælde har anvendt rettekode 1.
I forbindelse med kontrollen har SKAT konstateret, at klageren udelukkende har foretaget indberetninger med indbetalte kontingenter.
Ved mødet den 30. maj 2017 oplyste klageren, at deres praksis har fulgt lovens ordlyd i ligningsloven § 13, og der derfor udelukkende er sket indberetninger af kontingenter, der allerede er betalt. Klageren har samtidig accepteret at anvende vejledningens retningslinjer, således at den ordinære indberetning bliver samtlige opkrævede beløb.
Klageren har ved mail den 30. november 2017 oplyst, at de er enige i punktet og tilretter deres indberetninger som foreslået.
Det følger af SKATs interne vejledning for indberetninger til AKFA-systemet version 1.1. pr. 14. oktober 2016 i afsnittet omkring rettekode at:
"Rettekode 0 angives for de ordinære indberetninger der skal omfatte samtlige opkrævede beløb i årets løb (også i en omlevering efter aftale med SKAT).
Rettekode 1 angives, såfremt indberetningen er en korrektion til en tidligere godkendt indberetning. Denne kode anvendes fx, såfremt medlemmet ikke har betalt det fulde opkrævede beløb.
Rettekode 2 angives, såfremt indberetningen er en rettelse til en tidligere indberetning, der er afvist på fejlliste fra SKAT, jf. afsnittet: "Fejllister, fejlrettelse og omlevering". "
SKAT pålægger klageren at anvende rettekoder korrekt.
SKAT har modtaget klagerens bemærkninger, hvori de har accepteret at tilrette deres indberetninger ud fra tidligere udsendte forslag.
SKAT har derfor pålagt klageren at foretage korrektion af deres indberetninger indenfor 30 dage fra modtagelse af denne afgørelse.
2. Personer der udelukkende modtog pension
Det blev ved det indledende møde oplyst af klageren, at der ikke blev foretaget indberetning af pensionister, da disse ikke har fradrag for deres kontingent.
Klageren oplyste samtidig, at personer, der af andre årsager gik på førtidspension, ikke burde fremgå af klagerens data, da disse aktivt ville melde sig ud ved overgang til førtidspension.
SKAT har i forbindelse med gennemgangen af klagerens indberetninger sammenholdt klagerens medlemsdatabase med indkomstregisteret. SKAT har undersøgt, om de pågældende modtog pension i 2016. SKAT har samtidig kontrolleret, om de modtog anden indkomst, der berettiger dem til fradrag for deres fagforeningskontingent trods pension.
SKAT har lavet et udtræk over de medlemmer, der udelukkende modtog folke- og førtidspension i hele 2016.
Klageren har ved mail den 30. november 2017 vedrørende punktet oplyst, at klageren er uenig i, at SKAT kan pålægge dem at tilrette indberetninger, som er baseret på information, som klageren ikke kan tilgå ud fra de almindelige medlemsoplysninger. En tilretning af skattefradrag som følge af SKATs informationer om medlemmernes faktiske indkomstforhold anser klageren således for et mellemværende mellem SKAT og borgeren.
Det følger af skattekontrolloven (SKL) § 8T og § 8U (lovbekendtgørelse nr. 1264 af 31. oktober 2013 med senere ændringer), at foreninger og a-kasser hvert år skal foretage indberetning til told- og skatteforvaltningen om de for det foregående kalenderår modtagne indbetalinger fra medlemmer, herunder oplysninger til identifikation med CPR-nummer af den enkelte indbetaler.
Efter § 30 og § 31 i lov om arbejdsløshedsforsikring (lovbekendtgørelse nr. 832 af 7. juli 201, nu LBK nr. 784 af 21. juni 2017), fremgår det, at der ved en arbejdsløshedskasse forstås en forening af personer, der har sluttet sig sammen alene med det formål at sikre sig økonomisk bistand i tilfælde af ledighed og at administrere andre ordninger, som ifølge lovgivning er henlagt til kasserne. Arbejdsløshedskassen skal samtidig være anerkendt af Beskæftigelsesministeren.
Efter ligningsloven (LL) § 13, stk. 1 (lovbekendtgørelse nr. 1081 af 7. september 2015 nu LBK nr. 1162 af 1. september 2016 med senere ændringer), skal foreningen have til hovedformål at varetage de økonomiske interesser for den erhvervsgruppe, som den skattepligtige tilhører, for at den skattepligtige opnår fradrag for sit kontingent.
Loven definerer ikke, hvad man skal forstå ved at "varetage de økonomiske interesser", men efter praksis forstås, at foreningerne skal indgå, faktisk indgår, eller medvirker til at indgå, såvel kollektive, som enkeltstående aftaler om løn- og arbejdsvilkår.
Se SKM2016.618.ØLR. Afgørelsen vedrører indberetningspligt efter SKL § 8 T for medlemmer, som er pensionerede. Østre Landsret fastslår, at LL § 13 og SKL § 8 T, på baggrund af deres indbyrdes sammenhæng må forstås således, at alene kontingentindbetalinger, der er fradragsberettigede efter LL § 13, er omfattet af indberetningspligten.
Om fradragsretten er anført, at fradragsretten er betinget af, at fagforeningen har til hovedformål at varetage de økonomiske interesser for den erhvervsgruppe, som den skattepligtige tilhører.
Fradragsretten er ifølge forarbejderne til LL § 13 og SKL § 8 T knyttet til, at udgiften er afholdt til at erhverve, sikre og vedligeholde den skattepligtiges løbende indkomst.
Landsretten udtalte, at pensionsforholdene for H1's medlemmer endeligt var fastlagt ved pensioneringen, hvorfor medlemskabet ikke havde den fornødne sammenhæng med de pågældendes løbende indkomst. De pågældende medlemmer kunne endvidere ikke i relation til ligningslovens § 13 siges at tilhøre en erhvervsgruppe.
Kontingentbetaling fra en pensionist er således ikke omfattet af fradragsretten, hvis pensionsforholdene er endeligt fastlagt ved medlemmets pensionering, jf. ovenstående Østre Landsretsdom, som er stadfæstet af Højesteret den 26. april 2017 og trykt som SKM2017.327.HR.
SKAT har i forbindelse med SKATs kontrol konstateret, at klageren har foretaget indberetninger på 614 personer, der udelukkende har modtaget folke- eller førtidspension i 2016.
Disse personer har ikke fradragsret ifølge SKM2017.327.HR, og burde være frasorteret i forbindelse med indberetningen.
SKAT har pålagt klageren at korrigere indberetningerne for de pågældende personer.
I henhold til gældende praksis har klageren pligt til at undlade indberetning af medlemmer, hvis kontingent til fagforeningen ikke er fradragsberettiget.
SKAT fastholder forslaget og pålægger klageren at foretage korrektion af H1s indberetninger indenfor 30 dage fra modtagelsen af denne afgørelse.
3. Personer på bilag 103 - personer der er indberettet i AKFA, men som ikke er i rådata
SKAT har konstateret, at der er fem personer, som ikke fremgår af klagerens rådata, men som er blevet indberettet til AKFA-systemet. SKAT har fremsendt listen til klageren for at få afklaret uoverensstemmelsen.
Klageren har ved mail fremsendt d. 24. august 2017 oplyst, at medlemmerne er indberettet manuelt.
Klageren har ved mail den 30. november 2017, oplyst at klageren er enig i punktet og tilretter deres indberetninger som foreslået.
Det følger af statsskattelovens § 6, stk. 1, litra a, sammenholdt med § 4, stk. 1, at omkostninger, der i løbet af året er afholdt for at erhverve, sikre og vedligeholde indkomsten for det pågældende år, er fradragsberettigede i indkomståret.
Af ligningslovens § 13, stk. 1, 1. pkt. fremgår det at:
"Ved opgørelsen af den skattepligtige indkomst kan fradrages udgifter til kontingenter til arbejdsgiverforeninger, fagforeninger og andre faglige sammenslutninger, der har til hovedformål at varetage de økonomiske interesser for den erhvervsgruppe, hvortil den skattepligtige hører."
Der følger af skattekontrollovens § 8 T, stk. 1, 1. pkt. at:
"Faglige foreninger som nævnt i ligningslovens § 13 skal til brug for skatteligningen hvert år foretage indberetning til told- og skatteforvaltningen om de for det foregående kalenderår modtagne indbetalinger fra medlemmer, herunder oplysninger til identifikation med CPR-nummer af den enkelte indbetaler."
Den juridiske vejledning - C.A.4.3.1.3 Fagforeningskontingent og arbejdsløshedsforsikring.
Som det fremgår af statsskattelovens § 6, stk. 1, litra a, sammenholdt med § 4, stk. 1, skal omkostninger i løbet af året være afholdt for at erhverve, sikre og vedligeholde indkomsten for det pågældende år for at være fradragsberettiget i indkomståret.
Det fremgår af klagerens oplysninger, at to af indberetningerne vedrører kontingentindbetalinger, der vedrører indkomståret 2015, hvorfor SKAT pålægger klageren at korrigere indberetningerne til 2015. SKAT har ingen bemærkninger til de resterende tre indberetninger.
SKAT har modtaget klagerens bemærkninger, hvori klageren har accepteret at tilrette deres indberetninger ud fra tidligere udsendte forslag.
SKAT pålægger derfor klageren at foretage korrektion af deres indberetninger indenfor 30 dage fra modtagelse af denne afgørelse.
4. Personer på bilag 104 - personer i rådata der ikke er indberettet til AKFA
SKAT har i forbindelse med kontrol af klagerens rådata kunnet konstatere, at der er 50 personer, som fremgår af klagerens rådata, men som ikke er blevet indberettet til AKFA-systemet. SKAT har fremsendt en liste til klageren over de pågældende personer for at få en forklaring fra klageren.
Klageren har pr. mail fremsendt den 24. august 2017 oplyst, at personerne på bilaget er bosiddende i udlandet eller indmeldt i slutningen af året.
Klageren har på mødet den 7. september 2017 oplyst, at medlemmer med kontingenter på under 200 kr. ikke opkræves dette beløb som følge af en minimum opkrævningsgrænse hos klageren og dermed ikke er blevet indberettet.
Af ligningslovens § 13, stk. 1, 1. pkt. fremgår det, at:
Der følger af skattekontrollovens § 8 T, stk. 1, 1. pkt., at:
Det følger af SKATs interne vejledning for indberetninger til AKFA-systemet version 1.1. pr. 14. oktober 2016 omkring beløbsoplysninger, at:
"De indberetningspligtige skal alene indberette de kontingenter og bidrag, der vedrører det foregående kalenderår, såvel forfaldne som betalte bidrag. Kontingenter og bidrag, der er forfaldne ved årets udgang, men endnu ikke er betalt, indberettes altså på samme måde som de betalte kontingenter."
Det følger af SKATs oplysninger, at medlemmerne rent faktisk har været forpligtiget til at indbetale kontingenterne, men at disse først efterfølgende år bliver opkrævet beløbet, så snart deres samlede opkrævning overstiger 200 kr. Dette er en praktisk foranstaltning for fagforeningen, men giver en skævvridning i forhold til medlemmets fradrag, da medlemmet egentlig er retligt forpligtiget til at betale for kontingentet, men først får sit fradrag for kontingentet i forbindelse med indberetningen for året efter.
Det følger samtidig af statsskattelovens § 6, stk. 1, litra a, sammenholdt med § 4, stk. 1, at omkostninger, der i løbet af året er afholdt for at erhverve, sikre og vedligeholde indkomsten for det pågældende år, er fradragsberettigede i indkomståret.
SKAT pålægger klageren at foretage indberetning af de pågældende medlemmer med rettekode 0.
Såfremt medlemmerne endnu ikke har betalt kontingentet, skal klageren korrigere den manglende betaling med rettekode 1.
5. Personer på bilag 106 - Personer med sporadisk indkomst
SKAT har ved gennemgangen af klagerens data konstateret, at der er personer, som udelukkende arbejder periodisk, men i øvrigt i årets løb ikke modtager indkomst, der berettiger dem til fradrag for indbetalinger til fagforening eller a-kasse, som f.eks. dagpenge eller efterløn.
SKAT har tidligere sendt en oversigt til klageren for at få afklaret de pågældende medlemmers opkrævningsperiode.
Klageren har ved mail den 30. november 2017 vedrørende punktet oplyst, at foreningen er uenig i, at SKAT kan pålægge klageren at tilrette indberetninger, som er baseret på information, som foreningen ikke kan tilgå ud fra de almindelige medlemsoplysninger. En tilretning af skattefradrag som følge af SKATs informationer om medlemmernes faktiske indkomstforhold anser klageren således for et mellemværende mellem SKAT og borgeren.
Yderligere retsregler forefindes under punkt 1 ovenfor.
Den juridiske vejledning - C.A.4.3.1.3.
Det følger af LSRM 1959.67 LSR, at en skatteyder, som ikke er aktivt erhvervsbeskæftiget, ikke afskærer den pågældende fra retten til at fradrage fagforeningskontingent. Skatteydere, hvis indtægt udelukkende består i arbejdsløshedsunderstøttelse eller efterløn, anses for berettiget til at fratrække fagforeningskontingent.
Som det følger af statsskattelovens § 6, stk. 1, litra a, sammenholdt med § 4, stk. 1, skal omkostninger i løbet af året være afholdt for at erhverve, sikre og vedligeholde indkomsten for det pågældende år for at være fradragsberettiget i indkomståret.
Personer, der kun arbejder i januar eller december, er ikke berettiget til fradrag for kontingentindbetalinger i hele året, men udelukkende for de pågældende måneder, såfremt de i øvrigt ikke er berettiget til fradrag f.eks. på grund af modtagelse [af] dagpenge eller efterløn.
SKAT har taget et tilfældigt udpluk af personerne ud fra klagerens tilbagemeldte opkrævningsperioder. Ud fra disse tilfældigt udvalgte ti personer var der fejl i otte.
Disse personer bør reguleres således, at de udelukkende får fradrag for deres kontingentindbetalinger for de pågældende perioder, hvor de rent faktisk er i arbejde.
SKAT pålægger klageren at føre kontrol med medlemmer, som ikke er berettiget til fradrag, fordi de arbejder på tilfældig basis.
I henhold til gældende praksis har klageren pligt til at korrigere indberetningerne for medlemmer, hvis kontingent til fagforeningen ikke er fradragsberettiget.
SKAT fastholder forslaget og pålægger klageren at foretage korrektion af foreningens indberetninger indenfor 30 dage fra modtagelse af denne afgørelse.
6. Selvstændigt erhvervsdrivende
SKAT har i forbindelse med gennemgangen af klagerens indberetninger sammenholdt klagerens medlemsdatabase med indkomstregisteret. SKAT har undersøgt, om klagerens medlemmer er selvstændigt erhvervsdrivende. SKAT har samtidig kontrolleret, om de modtager anden indkomst, der berettiger dem til fradrag for deres fagforeningskontingent.
Den juridiske vejledning 2016-1, C.C.2.2.2.10: Udgifter til kontingenter i selvstændig erhvervsvirksomhed mv.:
"… En selvstændigt erhvervsdrivende kan i forbindelse med indkomstopgørelsen fratrække udgifter til kontingenter, som er afholdt for at erhverve, sikre og vedligeholde indkomsten. Se SL [statsskatteloven] § 6, stk. 1, litra a.
Uden for dette afsnit falder kontingenter, som selvstændigt erhvervsdrivende betaler til faglige foreninger og andre faglige sammenslutninger, selv om statsskattelovens driftsbegreb også der spiller en overordnet rolle."
Selvstændigt erhvervsdrivende kan fratrække udgifter til kontingent til arbejdsgiverforeninger og andre faglige sammenslutninger, som dog skal opfylde en række betingelser for at medlemmerne kan få fradrag, bl.a. skal foreningen som hovedformål varetage medlemmernes fagligt økonomiske interesser.
Hvis foreningen ikke direkte varetager den selvstændiges økonomiske interesser, selv om den behandler faglige emner, nægtes udgiften til kontingent fradragsret efter LL § 13, stk. 1.
Som det følger af Den juridiske vejledning, C.C.2.2.2.10, skal klageren varetage medlemmernes økonomiske interesse, for at der er fradrag for kontingentindbetalingerne til fagforeningen.
Det fremgår ikke af SKATs oplysninger, at klageren varetager de selvstændigt erhvervsdrivendes økonomiske interesser.
Det fremgår af SKATs udsøgning, at der er 38 af klagerens medlemmer, som er selvstændigt erhvervsdrivende, uden anden indkomst som i øvrigt berettiger dem til fradrag, som er medlem af fagforeningen.
SKAT fastholder derfor at pålægge klageren at slette (korrigere) indberetningerne på de pågældende personer.
I henhold til gældende praksis har klageren pligt til at korrigere indberetningerne af medlemmer, hvis kontingent til fagforeningen ikke er fradragsberettiget.
SKAT fastholder forslaget og pålægger klageren at foretage korrektion af klagerens indberetninger indenfor 30 dage fra modtagelse af denne afgørelse.
Klageren har nedlagt påstand om, at SKATs afgørelse ændres, da SKAT ikke har hjemmel, hverken i loven eller retspraksis, til at pålægge klageren at undersøge og forholde sig til medlemmernes individuelle fradragsret; dét må SKAT derimod sørge for, at indberetningssystemet kan håndtere.
SKAT lægger i sin afgørelse særligt vægt på Højesterets afgørelse af 26. april 2017 (sag 255/2016).
I afgørelsen kom Højesteret efter klagerens opfattelse imidlertid frem til følgende uheldige fejlkonklusion:
Det er et hovedspørgsmål under sagen, om [fagforeningen] efter skattekontrollovens § 8 T skal indberette kontingentindbetalinger fra samtlige medlemmer til SKAT, eller om [fagforeningen] efter bestemmelsen har pligt til at undlade at indberette kontingentindbetalinger, der ikke er fradragsberettiget efter ligningslovens § 13 for de pågældende medlemmer.
Af de grunde, som landsretten har anført, tiltræder Højesteret, at skattekontrollovens § 8 T må forstås på den måde, at indberetningspligten kun omfatter kontingentindbetalinger, der er fradragsberettiget efter ligningslovens § 13, og at vedkommende faglige forening derfor har pligt til at undlade at foretage indberetning af indbetalinger, der ikke er fradragsberettiget efter denne bestemmelse. (Klagerens fremhævelse)
Det er klagerens opfattelse, at bestemmelsen i Skattekontrollovens § 8 T er en pligtbestemmelse, som forpligter fagforeningen til at indberette medlemmernes samlede kontingentindbetalinger til SKAT.
Bekendtgørelse nr. 890 af 10. juli 2015 om indberetningspligter m.v. efter skattekontrolloven § 39 præciserer imidlertid, at indberetningspligten alene omfatter kontingentindbetalinger, som tillige er fradragsberettigede efter ligningslovens § 13, stk. 1.
Derimod kan det ikke udledes af retsreglerne, at der er noget forbud mod at indberette ikke-fradragsberettigede kontingentindbetalinger til SKAT. Da der ikke findes noget forbud, vil sådanne indberetninger rent logisk heller ikke kunne sanktioneres.
Klageren anerkender imidlertid, at Højesteret i den omhandlede afgørelse har udtalt sig specifikt om spørgsmålet, og at dommen derfor har retsvirkning efter sin ordlyd, upåagtet at den efter klagerens vurdering er uforenelig med gældende lov, sådan som loven er vedtaget af Folketinget.
Hvad kan egentlig udledes af Højesterets afgørelse?
Højesteret konkluderer i dommen, at en "faglig forening har pligt til at undlade at foretage indberetning af indbetalinger, der ikke er fradragsberettiget" efter ligningslovens § 13. Højesteret udtaler sig derimod ikke om, hvordan fagforeningen skal opfylde pligten til at undlade indberetning.
Højesteret er for så vidt heller ikke blevet spurgt om dette; det valgte Skatteministeriet nemlig ikke at spørge om:
- Dommen pålægger da heller ikke fagforeningen nogen undersøgelsespligt eller lign., men udleder blot en "undladepligt" for fagforeningen af lovgivningen.
- Der er - efter klagerens opfattelse - heller ikke hjemmel i Skattekontrolloven for skattemyndigheden til at pålægge fagforeningen en sådan (udvidet) undersøgelsespligt.
- Hertil kommer, at oplysninger om fagforeningsmedlemmernes personlige skatteretlige mulighed for - eller rettere mangel på - at få et ligningsmæssigt fradrag for deres medlemskontingent efter alt at dømme er udtryk for sådanne personlige data, som en fagforening slet ikke har lov til at behandle, jf. herved Persondataloven, medmindre der er hjemmel hertil i lovgivningen i øvrigt.
Idet Skatteministeriet ikke har nedlagt påstand om, at fagforeningen skulle have en sådan undersøgelsespligt, og da Højesteret ikke udtaler sig obiter dictum herom, er det klagerens opfattelse, at dommens resultat skal forstås som følger:
- For så vidt angår den praktiske gennemførelse (realisering) af domsresultatet, må dommen fortolkes indskrænkende til fordel for fagforeningen, og klageren opponerer derfor mod SKATs "løsningsforslag" (pålæg)
Skattestyrelsen bedes derfor udlægge dommen således, at det er SKAT selv, der skal facilitere et indberetningssystem, som kan rumme og dermed håndtere domsresultatet.
Dette vil tillige harmonere med den forvaltningsretlige grundsætning om proportionalitet i forvaltningens afgørelser, der som bekendt indebærer, at det offentlige altid skal vælge den for (her:) fagforeningen mindst bebyrdende foranstaltning til opfyldelse af et givent formål.
- Eftersom SKAT i forvejen ligger inde med alle relevante oplysninger i SKATs eget AKFA-register, må SKAT derfor kunne indrette indberetningssystemet således, at en indberetning af en kontingentbetaling automatisk vil blive afvist helt eller delvist (dvs. nulstillet eller reduceret) af systemet, såfremt den skattepligtige person (fagforeningsmedlemmet) ikke har den fornødne fradragsret, jf. AKFA-registeret.
- Hertil kommer det ovenfor anførte om forholdet til persondataretten, at oplysninger om fagforeningsmedlemmers personlige fradragsmuligheder er udtryk for sådanne personlige data, som en fagforening slet ikke har lov til at behandle, uden at det er hjemlet i loven.
Hvad er det så egentlig, SKAT beder H1 om?
SKATs "løsningsmodel" indebærer for en umiddelbar betragtning et pålæg om egentlig samkøring i kontroløjemed i form af samkøring af registrerede indbetalinger til skatteindberetning og oplysningerne i AKFA-registeret.
Herom skriver Datatilsynet følgende på sin hjemmeside:
"Samkøring i kontroløjemed
Myndighedernes muligheder for at kontrollere dig ved hjælp af samkøring
Ved samkøring i kontroløjemed forstås først og fremmest myndigheders samkøring/sammenstilling af oplysninger fra forskellige registre.
Formålet kan være at afsløre, om en person har modtaget en ydelse, som vedkommende ikke er berettiget til, f.eks. socialt bedrageri.
Formålet kan også være at afsløre ulovlige bopælsforhold eller i øvrigt at kontrollere de oplysninger, som borgeren har afgivet.
Lovhjemmel og forudgående information
Sådanne samkøringer anses for acceptable under forudsætning af:
At de er vedtaget af Folketinget, det vil sige, der er en lovhjemmel, og
At de berørte personer på forhånd informeres om, at kontrollen kan blive gennemført.
Samkøringer i kontroløjemed er en type behandling, der skal anmeldes til Datatilsynet, der skal afgive en udtalelse, før behandlingen kan startes.
Det er udelukkende offentlige myndigheder, herunder SKAT, der må foretage samkøringer, og det kun såfremt betingelserne herfor i øvrigt er opfyldt, herunder betingelsen om anmeldelse til Datatilsynet efter persondatalovens § 45, stk. 1, nr. 4.
Datatilsynets praksis om samkøring
Offentlige myndigheders samkøring af registre i kontroløjemed, navnlig i forbindelse med udbetaling af offentlige ydelser, skal efter Datatilsynets praksis følge de retningslinjer, der fremgår af en tilkendegivelse fra Retsudvalgets flertal i betænkningen over forslaget til L 1991 346 (lov om offentlige myndigheders registre).
Dette indebærer først og fremmest et krav om, at en sådan samkøring skal ske på et klart og utvetydigt retsgrundlag, hvilket i praksis vil sige på grundlag af direkte lovhjemmel, og at de berørte personer har fået meddelelse om kontrollen, inden de afgiver oplysninger til myndigheden.
Kravet om forudgående besked støttes nu tillige af persondatalovens § 5, stk. 1, om god databehandlingsskik.
Klageren har altså slet ikke lov til at samkøre registre og kan derfor ikke lovligt imødekomme SKATs pålæg.
Hvordan kan klageren imødekomme SKATs ønsker til indberetninger?
For at leve op til SKATs ønske om, at klageren alene indberetter fradragsberettigede kontingenter, har klageren taget følgende initiativer:
I den løbende kontakt med medlemmerne sikrer klageren så vidt muligt korrekt registrering af kontingenttype - også i forhold til fradragsret:
- Aktive […]
- Dimittender
- Under videreuddannelse med SU
- Beskæftiget max 12 timer om ugen i gennemsnit
- Fleksjob (bevilget efter 1. januar 2013)
- Dagpenge (fx barsel, ledighedsydelse og sygdom)
- Passive medlemmer
Klageren overfører systematisk medlemmerne til seniormedlemskab uden fradragsret, når medlemmer fylder 65. Alderen vil ændre sig i takt med, at pensionsalderen ændrer sig.
Klageren informerer derudover om fradragsret på H1s hjemmeside.
Skattekontrolloven ophæves snart
Med virkning fra 1. januar 2019 ophæves Skattekontrolloven og i stedet træder Skatteindberetningsloven i kraft; det indebærer så, at § 8 T bliver erstattet af ny § 31:
"§ 31. Faglige foreninger som nævnt i ligningslovens § 13 skal hvert år indberette til told- og skatteforvaltningen om de indbetalinger, der er modtaget fra medlemmer i det forudgående kalenderår, og som er fradragsberettigede efter ligningslovens § 13, stk. 1, herunder oplysninger til identifikation af den enkelte indbetaler. Det enkelte foreningsmedlem kan inden kalenderårets udgang pålægge foreningen ikke at foretage indberetning efter 1. pkt.
Stk. 2. Skatteministeren kan fastsætte nærmere regler om indberetningen. (Klagerens fremhævelse)."
Det følger af den gældende bekendtgørelse om indberetningspligter m.v. efter skattekontrolloven (890/2015), jf. herved skattekontrollovens § 8T, stk. 3, at:
"§ 39. Indberetningspligten efter skattekontrollovens § 8 T omfatter alene kontingenter, der er fradragsberettiget efter ligningslovens § 13, stk. 1.
Stk. 3. Anvendes en del af kontingentet til præmie til en gruppelivsforsikring som nævnt i pensionsbeskatningslovens § 56, stk. 4, oplyses dette i indberetningen."
Bekendtgørelsens § 39, stk. 1, bliver altså skrevet direkte ind i Skatteindberetningslovens § 31, stk. 1, med virkning for skatteåret 2018.
Fra bemærkningerne til lovforslaget til Skatteindberetningsloven (2017/1 LFS 14) som fremsat den 4. oktober 2017:
Efter forslagets § 31, stk. 1, 1. pkt., skal faglige foreninger som nævnt i ligningslovens § 13 hvert år indberette til SKAT om de indbetalinger, der er modtaget fra medlemmer i det forudgående kalenderår, og som er fradragsberettigede efter ligningslovens § 13, stk. 1, herunder oplysninger til identifikation af den enkelte indbetaler. Det enkelte foreningsmedlem kan inden kalenderårets udgang pålægge foreningen ikke at foretage indberetning efter 1. pkt.
Bestemmelsen indebærer, at de faglige foreninger, der er nævnt i ligningslovens § 13, vil have pligt til hvert år at indberette til SKAT om de indbetalinger, der er modtaget fra medlemmer for det forudgående kalenderår.
Ligningslovens § 13 nævner arbejdsgiverforeninger, faglige foreninger og andre faglige sammenslutninger, der har til formål at varetage de økonomiske interesser for den erhvervsgruppe, som den skattepligtige tilhører.
Det fremgår af § 39, stk. 1, i bekendtgørelse nr. 890 af 10. juli 2015 om indberetningspligter m.v. efter skattekontrolloven, at indberetningspligten alene omfatter kontingenter, der er fradragsberettigede efter ligningslovens § 13, stk. 1. Eventuelle ikke fradragsberettigede indbetalinger fra medlemmerne til foreningerne omfattes ikke. Dette foreslås indsat i lovteksten.
Det er påfaldende, at Folketinget ikke har fundet det betimeligt - i lyset af den her omhandlede afgørelse fra Højesteret - at formulere en bestemmelse i den nye lov, som opsummerer Højesterets afgørelse, sådan at Højesterets fortolkning af loven fremover ville følge direkte af den nye lov; altså en bestemmelse om, at fagforeninger har pligt til at undlade at foretage indberetning af indbetalinger, der ikke er fradragsberettiget.
At Folketinget har undladt dette, og da afgørelsen i øvrigt ikke er refereret i bemærkningerne til lovforslaget, er domresultatet altså ikke blevet ophævet til lov, og det må derfor antages, at afgørelsen, når den nye lov træder i kraft, dermed mister sin normerende retsvirkning fremadrettet.
Det er klagerens påstand, at SKAT ikke har hjemmel (i hverken lovgivning eller retspraksis) til at pålægge klageren at undersøge og forholde sig til medlemmernes individuelle fradragsret. Klageren har den opfattelse, at dommen afsagt af Højesteret den 26. april 2017 ikke er korrekt. Klageren fremfører de samme argumenter, som parten i domstolssagen fremførte i deres sag mod SKAT.
Klageren henviser i klagen til Højesterets afgørelse af 26. april 2017 (sag 255/2016), hvor det konkluderes:
"Det er et hovedspørgsmål under sagen, om H1 (fagforeningen) efter skattekontrollovens § 8 T skal indberette kontingentbetalinger fra samtlige medlemmer til SKAT, eller om H1 (fagforeningen) efter bestemmelsen har pligt til at undlade at indberette kontingentindbetalinger, der ikke er fradragsberettiget efter ligningslovens § 13 for de pågældende medlemmer.
Af de grunde, som landsretten har anført, tiltræder Højesteret, at skattekontrollovens § 8 T må forstås på den måde, at indberetningspligten kun omfatter kontingentindbetalinger, der er fradragsberettiget efter ligningslovens § 13, og at vedkommende faglige forening derfor har pligt til at undlade at foretage indberetning af indbetalinger, der ikke er fradragsberettiget efter denne bestemmelse. " (SKATs understregning og tilføjelse).
På klagens side 1 fremgår det, at det er klagerens opfattelse, at bestemmelsen i skattekontrollovens § 8 T er en pligtbestemmelse, som forpligter fagforeningen til at indberette medlemmernes samlede kontingentbetalinger til SKAT.
Klageren fejlciterer i klagen ved gengivelsen af bekendtgørelse nr. 890:
"Jf. bekendtgørelse nr. 890 af 10. juli 2015 om indberetningspligter mv. efter skattekontrollovens § 39 er det imidlertid præciseret, at indberetningspligten alene omfatter kontingentbetalinger, som tillige er fradragsberettigede efter ligningslovens § 13, stk. 1."
Den korrekte ordlyd er (SKATs understregning):
"Jf. bekendtgørelse nr. 890 af 10. juli 2015 om indberetningspligter mv. efter skattekontrollovens § 39 er det imidlertid præciseret, at indberetningspligten efter skattekontrollovens § 8 T omfatter alene kontingentbetalinger, der er fradragsberettigede efter ligningslovens § 13, stk. 1."
Af Østre Landsrets dom afsagt den 10. oktober 2016 (SKM2016.618.ØLD) (SKM2017.327.HR) fremgår:
"Ligningslovens § 13 og skattekontrollovens § 8 T må på baggrund af deres indbyrdes sammenhæng og de ovenfor citerede forarbejder forstås således, at det alene er de kontingentindbetalinger, der er fradragsberettiget efter ligningslovens § 13, som er omfattet af indberetningspligten i § 8 T. Indberetningsbekendtgørelsens § 39, stk. 1, er i overensstemmelse hermed. Som indberetningspligtig efter ligningslovens § 8 T skal HK derfor sondre mellem fradragsberettigede og ikke-fradragsberettigede kontingentindbetalinger og alene indberette de fradragsberettigede indbetalinger til SKAT."
Ifølge klageren, er der intetsteds i lovgivningen givet noget forbud mod at indberette ikke-fradragsberettigede kontingentindbetalinger, hvorved Højesteret i sin konklusion ("faglig forening derfor har pligt til at undlade at foretage indberetning af indbetalinger, der ikke er fradragsberettiget"), fortolker loven bredere end vedtaget af Folketinget.
Det er SKATs vurdering og opfattelse, at Højesteret netop har anvendt lovens ord og Folketingets baggrund for loven i dommen, hvilket kan henføres til forslag til lov om ændring af skattekontrollen LFF1990-1191.2.110 samt den nye Skatteindberetningslov af Lov nr. 1536 af 19/12 2017 som jf. § 64 træder i kraft den 1/1 2019 fremgår af § 31 (Kap. 5 - Fagforeninger og arbejdsløshedskasser):
"Faglige foreninger som nævnt i ligningslovens § 13 skal hvert år indberette til told- og skatteforvaltningen om de indbetalinger, der er modtaget fra medlemmer i det forudgående kalenderår, og som er fradragsberettigede efter ligningslovens § 13, stk. 1…… ".
Af Folketingets bemærkninger til skatteindberetningslovens § 52 (Kap. 8 - Fællesbestemmelser og administrations- og kontrolbestemmelser) fremgår det:
"Efter de gældende regler i skattekontrollovens §§ 8 K og 10 D kan SKAT meddele den indberetningspligtige de oplysninger, der er nødvendige til opfyldelse af indberetningspligten efter en række af den gældende skattekontrollovs regler. De oplysninger, der tænkes på, er identifikationsoplysninger. Det foreslås, at denne mulighed ikke videreføres, da det vurderes, at den indberetningspligtige må være den nærmeste til at fremskaffe de nødvendige identifikationsoplysninger i forhold til at kunne opfylde sin indberetningspligt. Da SKAT ikke har den direkte kontakt til den, der skal indberettes om, vil der være en risiko for fejlidentifikation eller for, at SKAT ikke kan identificere den pågældende." (SKATs understregning).
Det er korrekt, at SKAT har forklaret på møder med fagforeningen, at der vil blive iværksat en undersøgelse af mulighederne for at hjælpe fagforeningerne, ved en præcisering af indkomstregisterlovens § 7, stk. 1 eller en mulighed for en form for læseadgang til felt 68 i SKATs systemer, som omhandler løn. SKAT har dog pointeret, at kontrolpligten ligger hos fagforeningen.
SKAT anerkender, at klageren faktisk gør noget for at undgå indberetninger af ikke fradragsberettiget kontingent til pensionister.
SKAT har i forbindelse med den gennemførte kontrol konstateret, at der stadig er fejl i indberetningerne. Det kræver en grundigere kontrol fra klagerens side for at nedbringe antallet af fejl.
AKFA systemet er ikke et univers, hvor SKATs data er samlet, men et indberetningssystem. SKAT har ikke data liggende i systemet til kontrol af de indkommende data.
Det er SKATs opfattelse, at både lovgivningen og retspraksis giver SKAT ret til at pålægge en fagforening, efter skattekontrollovens § 8 T (efter 1/1 2019 skatteindberetningslovens § 31), kun at foretage indberetning for det enkelte medlems fradragsberettigede del af kontingentet, jf. ligningslovens § 13, stk. 1.
SKAT fastholder derfor afgørelsen.
SKAT har ved den påklagede afgørelse pålagt klageren at foretage korrektion af indberetningerne for 2016, da klageren har pligt til at undlade at indberette, hvis kontingentet ikke er fradragsberettiget.
Af dagældende skattekontrollov, jf. lovbekendtgørelse nr. 1264 af 31. oktober 2013, § 8 T, om faglige foreninger, fremgår det:
"Faglige foreninger som nævnt i ligningslovens § 13 skal til brug for skatteligningen hvert år foretage indberetning til told- og skatteforvaltningen om de for det foregående kalenderår modtagne indbetalinger fra medlemmer, herunder oplysninger til identifikation med CPR-nummer af den enkelte indbetaler. (…)"
"Ved opgørelsen af den skattepligtige indkomst kan fradrages udgifter til kontingenter til arbejdsgiverforeninger, fagforeninger og andre faglige sammenslutninger, der har til hovedformål at varetage de økonomiske interesser for den erhvervsgruppe, hvortil den skattepligtige hører (…)."
Det er derfor afgørende for at kunne anses indberetningspligtig til AKFA-systemet, at kontingenterne fra foreningens medlemmer er fradragsberettigede efter ligningslovens § 13, herunder, at foreningen har til hovedformål at varetage de økonomiske interesser for den erhvervsgruppe, som medlemmet tilhører.
Det fremgår af Højesterets afgørelse, offentliggjort ved SKM2017.327.HR, blandt andet:
"Det er et hovedspørgsmål under sagen, om H1 efter skattekontrollovens § 8 T skal indberette kontingentbetalinger fra samtlige medlemmer til SKAT, eller om H1 efter bestemmelsen har pligt til at undlade at indberette kontingentindbetalinger, der ikke er fradragsberettiget efter ligningslovens § 13 for de pågældende medlemmer.
Af de grunde, som landsretten har anført, tiltræder Højesteret, at kontingentindbetalinger fra disse pensionistmedlemmer ikke er fradragsberettiget efter ligningslovens § 13. SKAT har derfor været berettiget til at pålægge H1 at undlade at indberette de pågældende indbetalinger."
Under henvisning til SKM2017.327.HR er det med rette, at SKAT har pålagt klageren at undlade at indberette de kontingentindbetalinger, der ikke er fradragsberettigede efter ligningslovens § 13.
De af klageren anførte forhold anses ikke at kunne medføre et andet resultat.