text:
Skat.dk: Ejendomsavance
19 May 2015 13:20
24 Mar 2015 12:58
14-4870982
Skattemæssig kvalifikation - erstatning - erhvervelse af fast ejendom - afskrivning efter statsskatteloven, varig middelbar rettigheder.
Skatterådet kunne ikke bekræfte, at selskabet kunne fratrække udgifter til erstatninger, der betaltes til lodsejere i forbindelse med nedlæggelse af usikrede jernbaneoverkørsler, som driftsomkostninger, jf. statsskattelovens § 6, litra a. Selskabet kunne heller ikke afskrive de nævnte udgifter efter afskrivningsloven § 5 C, stk. 2 eller statsskattelovens § 6, litra a.
Skatterådet bekræftede, at udgifterne til kommissarius og landinspektør skattemæssigt skulle behandles på samme måde som de erstatninger, der udbetaltes til lodsejerne.
Endvidere bekræftede Skatterådet, at udgifterne til anlæg af nye grusveje kunne afskrives efter statsskattelovens 6, stk. 1, litra a, med en årlige afskrivningssats på 4 pct., svarende til den maksimale sats for afskrivning på veje, der kan afskrives efter afskrivningslovens § 14, stk. 3.
Ejendomsavancebeskatningsloven § 1 og 11
Statsskatteloven §§ 6, stk. 1, litra a.
Afskrivningslovens § 1, § 2, stk. 1, § 5 og § 5C
Den juridiske vejledning 2015-1, afsnit C.C.2.2.1.2.
Den juridiske vejledning 2015-1, afsnit C.C.2.2.
Den juridiske vejledning 2015-1, afsnit C.C.2.4.2.4.1.5.
Den juridiske vejledning 2014-2, C.H.2.1.5.2.2 afståelse af en middelbar varig rettighed over fast ejendom
Den juridiske vejledning 2014-2, C.H.2.1.6.5. Erstatning og forsikringssummer
Kan selskabet fratrække udgift til erstatninger, der betales til lodsejerne i forbindelse med nedlæggelse af usikrede jernbaneoverkørsler, som driftsomkostninger, jf. statsskattelovens § 6, litra a?
Hvis der svares "nej" til spørgsmål 1, kan selskabet så afskrive de i spørgsmål 1 nævnte udgifter til erstatninger jf. afskrivningslovens § 5 C, stk. 2?
Hvis der svares nej til spørgsmål 1 og 2, kan selskabet så afskrive de i spørgsmål 1 nævnte udgifter til erstatninger jf. statsskattelovens § 6, litra a?
Skal udgifterne til kommissarius og landinspektør skattemæssigt behandles på samme måde som de erstatninger, der udbetales?
Kan udgiften til nye grusveje afskrives efter statsskattelovens § 6, stk. 1, litra a?
Hvis der svares "ja" til spørgsmål 5, kan selskabet så afskrive udgifterne med en sats på 4 % årligt?
Spørger er et jernbaneselskab, der ejes af A og B Kommune. A har kontrakt med spørger og C A/S om driften af en jernbane.
Spørger ejer infrastrukturen på jernbanen. Spørger ejer ligeledes de arealer, hvorpå banen er beliggende. Selskabet har også ansvaret for vedligeholdelse, opgradering og nedlæggelse af overkørsler på banen.
Der er i dag mange overkørsler over jernbanen, heraf er nogle udformet som sikrede overkørsler med blink, klokke og flere steder også med bomme. De resterende overkørsler er usikrede, og disse overkørsler er primært placeret ved private fællesveje og markveje.
Der blev i forbindelse med anlæggelsen af banen ikke tinglyst andre lodsejers vejret til at krydse banen. Fremadrettet vil der blive tinglyst vejret hen over banen for de relevante lodsejere for de overkørsler, der bevares.
Trafikstyrelsen har en målsætning om, at alle usikrede overkørsler i Danmark enten skal nedlægges eller sikres. Spørger er i gang med at planlægge en sanering af usikrede, private overkørsler. Saneringen sker i forbindelse med en overordnet målsætning om at forbedre sikkerheden på jernbanen og samtidig skabe bedre arbejdsmiljø for lokoførerne ved at reducere antallet af "nærvedhændelser".
Nedlæggelse af private overkørsler vil påvirke lokaltrafikken og vil særligt medføre ændringer i adgangsforhold til marker og afviklingen af trafikken med landbrugsmaskiner. Der vil således skulle anlægges nye, private veje for at sikre den krydsende lokaltrafik, herunder landbrugstrafikken. Ud over de landbrugsmæssige forhold påvirker nedlæggelsen af overkørslerne også de lokale borgere, der benytter overkørslerne som adgangsveje til det offentlige vejnet.
Erhvervelse af arealer og rettigheder i forbindelse med anlæg af ændrede adgangsveje og ændringer i de nuværende rettigheder skal ske enten ved frivillige aftaler med de enkelte lodsejere eller gennem ekspropriation efter bestemmelserne i statsekspropriationsloven.
Man forventer at indgrebene vil medføre, at spørger skal betale erstatning til nogle lodsejere.
Spørger forventer, at selskabets samlede udgifter i 2014 vedrørende erstatning til lodsejerne vil udgøre ca. 3,7 mio.kr. De samlede udgifter til forberedelse og gennemførelse af projektet, herunder projektering og høring, kommissarius, udbud og entreprenørarbejde, forventes i alt i 2013-2016 at udgøre ca. 20 mio.kr.
Udgifter til forberedelse og gennemførelse af projektet er konsulentydelser, udgifter til kommissarius, udgifter til arealerhvervelser og udgifter til entrepriser.
Konsulentydelserne omfatter udgifter til konsulenter, som afholdes i forbindelse med, at der ved nedlæggelsen af overskæringer skal skaffes andre adgangsveje til de enkelte lodsejeres arealer. Dette sker ved at anlægge nye grusveje, der forud for høringer af lodsejere og myndigheder (kommune m.v.) skal planlægges og projekteres. Efterfølgende skal der ske en høring af de berørte lodsejere. Dette gennemføres af Kommissarius i forbindelse med en besigtigelsesforretning.
De nye erstatningsveje (grusveje), anlægges som private fællesveje, hvor drift og vedligeholdelse pålægges de lodsejere, der skal anvende vejene.
Udgifterne til Kommissarius vedrører alene fastsættelsen af størrelsen af de erstatninger, der skal udbetales til lodsejerne.
For så vidt udgifterne til konsulentydelserne, er der tale om følgende typer udgifter:
Udgifter til et landinspektørfirma, som foretager de relevante opmålinger og afsætninger i marken. Endvidere udarbejdelse af besigtigelses- og ekspropriationsmateriale, som anvendes i forbindelse med gennemførelse af ekspropriationsprocessen
Udgifter til et ingeniørfirma, der udarbejder projektmateriale for de nye erstatningsveje, herunder tegninger, beregninger og udbudsmateriale
Udgifter til Kommissarius omfatter udgifter til Kommissariatet og den ledende landinspektør. Alle aktiviteter i forbindelse med besigtigelsesforretninger og ekspropriationsforretninger gennemføres af Det Jyske Kommissariat.
Udgifter til arealerhvervelser omfatter udgifter til erstatninger til de berørte lodsejere.
Udgifterne til entrepriser omfatter udgifter til entreprenører i forbindelse med anlæggelse af erstatningsveje m.v.
Ifølge statsskattelovens § 6, litra a er der fradrag for udgifter, som i årets løb er anvendt til at erhverve, sikre og vedligeholde indkomsten, derunder ordinære afskrivninger. Driftsomkostninger skal afgrænses over for blandt andet anlægs- og etableringsudgifter, som ikke direkte relaterer sig til indkomsten, men derimod til indkomstgrundlaget.
Selskabet får ikke noget egentligt aktiv som modydelse for den erstatning, der ydes til lodsejerne i forbindelse med sletning af overkørsler, ændring af adgangsveje og ændring/aflysning af tinglyste vejrettigheder mv., ligesom selskabets indkomstgrundlag heller ikke forøges derved. På denne baggrund, og da saneringen af de usikrede overkørsler sker for at forbedre sikkerheden og skabe et bedre arbejdsmiljø i forbindelse med togdriften, taler det efter spørgers opfattelse for, at betaling af erstatning til lodsejerne kan anses for en driftsudgift, der er afholdt for at erhverve, sikre og vedligeholde indkomsten.
Udgifterne til infrastrukturanlæg kan afskrives efter reglerne i afskrivningslovens § 5 C, stk. 2. Fast jernbanemateriel er ifølge den juridiske vejledning, afsnit C.C.2.4.2.4.1.5., især skærver, sveller, skinner, signalanlæg, fjernstyringsanlæg, master og luftledninger.
Der kan efter spørgers opfattelse på den ene side argumenteres for, at udgifterne til erstatninger kan tillægges afskrivningsgrundlaget vedrørende infrastruktur, da udgifterne blandt andet har til formål at forbedre sikkerheden ved at køre tog på sporene. Havde man i stedet for at fjerne overkørslerne f.eks. valgt at forbedre sikkerheden ved at opsætte signalanlæg ved de usikrede overkørsler, ville udgiften efter spørgers opfattelse være afskrivningsberettiget efter denne bestemmelse.
På den anden side kan der argumenteres imod at betragte udgifterne til erstatninger som et tillæg til anskaffelsessummen for infrastrukturanlæg, da selskabet som nævnt under spørgsmål 1 ikke får noget egentligt aktiv som modydelse for erstatningen, bortset fra en mere sikker infrastruktur.
Hjemmelen til at afskrive på et aktiv, der benyttes erhvervsmæssigt, findes i afskrivningsloven. Der er dog ifølge praksis eksempler på, at der er godkendt afskrivning med hjemmel i statsskattelovens § 6 på aktiver/udgifter, som ikke opfylder betingelsen i afskrivningslovens § 1 om ejerskabet til aktivet.
Højesteret fandt eksempelvis i TfS 1985, 6 HR, at et skibsværfts udgifter til udbygning af en kommunalt ejet sluse var afskrivningsberettigede efter statsskattelovens § 6, litra a. Afskrivningsperioden blev fastsat til 10 år. Højesteret fandt, at udgiften udelukkende var en erhvervsmæssig udgift, der tjente til sikring af værftets fremtidige indkomst, og at udgiften derfor ikke havde en sådan karakter, at den fuldt ud kunne trækkes fra som en driftsomkostning i det år, hvor den var afholdt. Efter det oplyste om værftets forpligtelser i forbindelse med drift og eventuel nedrivning af slusen fandtes udgiften derimod at have en sådan forbindelse med værftets fremtidige indtægtserhvervelse, at udgiften kunne afskrives efter statsskattelovens § 6, litra a.
I SKM2010.229.SR godkendte Skatterådet ikke, at et erstatningsbeløb, som blev betalt af en vindmølleejer for værdiforringelse på naboejendommen, kunne anses som et tillæg til vindmøllens anskaffelsessum, en løbende lejeudgift eller som knyttet til køb af fast ejendom. Efter Skatterådets opfattelse kunne udgiften dog i stedet afskrives efter statsskattelovens § 6, litra a. Længden af afskrivningsperioden blev fastsat til 10 år.
Efter spørgers opfattelse kan der med udgangspunkt i den ovenfor beskrevne praksis argumenteres for, at selskabets udgifter til ekspropriationserstatninger kan afskrives med hjemmel i statsskattelovens § 6, litra a,
da udgifterne er et udslag af den risiko, der normalt er ved togdrift, dvs. udgifterne er erhvervsmæssige,
spørger afholder udgifterne til ekspropriationserstatningerne for at forbedre sikkerheden og arbejdsmiljøet og for at opfylde Trafikstyrelsens målsætning om nedlægning af alle usikrede overkørsler i Danmark. Udgifterne afholdes for at erhverve, sikre og vedligeholde selskabets indkomstgrundlag,
udgifterne er ikke medgået til anskaffelse af aktiver, der er afskrivningsberettigede efter afskrivningsloven,
de fremtidige udgifter til vedligeholdelse af overkørsler vil blive reduceret på grund af begrænsningen i antallet af overkørsler.
Spørger mener, at afskrivningsperioden passende kan fastsættes til 10 år, ligesom i TfS 1985, 6 HR og SKM2010.229.SR.
Spørgsmål 4-6
Efter spørgers opfattelse hænger selskabets udgifter i forbindelse med forberedelse og gennemførelse af projektet vedrørende nedlæggelse af de usikrede jernbaneoverkørsler, herunder udgifter til projektering, høring, kommissarius, udbud og entreprenørarbejde, sammen med udgifterne til erstatning. Spørger mener derfor, at udgifterne skal kvalificeres skattemæssigt på samme måde som erstatningerne. Vi henviser til argumentationen under spørgsmål 1-3.
Det ønskes bekræftet, at selskabet kan fratrække udgift til erstatninger, der betales til lodsejerne i forbindelse med nedlæggelse af usikrede jernbaneoverkørsler, som driftsomkostninger, jf. statsskattelovens § 6, litra a
Statsskatteloven § 6 (Uddrag)
§ 1. Fortjeneste ved afståelse af fast ejendom medregnes til den skattepligtige indkomst efter reglerne i denne lov.
Landsskatteretten fandt, at aflysning af en servitut på en naboejendom blev anset for delafståelse af fast ejendom, selv om der ikke var tale om afståelse af en middelbar rettighed. Ejeren af en ejendom blev anset for skattepligtig af en erstatning på 25.000 kr., som han modtog for aflysning af en servitut på naboejendommen. Det tidligere Statsskattedirektoratet udtalte under sagens behandling for Landsskatteretten, at den type servitut, som sagen handlede om, skulle tages i betragtning ved vurderingen af såvel den tjenende som den herskende ejendom. Formuegoder, der blev medtaget ved ejendommens ejendomsværdi, skulle også betragtes som fast ejendom i relation til reglerne om fortjeneste ved afståelse. Det gjaldt, uanset om det kunne konstateres, om der konkret havde været taget hensyn til servitutten ved vurderingerne forud for aflysningen af den. Landsskatteretten var enig og beskattede den fortjeneste, der var opnået ved aflysningen af servitutten.
TfS1994, 339
En klager havde ved et tidligere salg af en grund forbeholdt sig en dispositionsret over 7 huse. Denne dispositionsret blev senere afhændet. Dispositionsretten skulle efter Landsskatterettens opfattelse betragtes som en servitut over ejendommen, dvs. en varig middelbar ejendomsret over det solgte. Erhvervelse og afståelse af sådanne rettigheder skulle reguleres skattemæssigt af den dagældende § 2, nr. 13, i lovbekendtgørelsen om særlig indkomstskat (som omhandlede afståelse af fast ejendom) samt ejendomsavancebeskatningsloven
SKM2001.211.LSR
Der kunne ikke afskrives på en "ulempeerstatning" afholdt i forbindelse med køb af et areal til etablering af en vindmølle. Forholdet var ikke omfattet af Ligningslovens regler om afskrivning på vederlag for udbytteforpagtnings- og lejekontrakter, idet der var tale om overdragelse af fast ejendom. Forholdet var heller ikke omfattet af reglerne om afskrivning som følge af hjemfaldsforpligtelsen.
SKM2001.551.LSR
Vederlag for ret til at opstille vindmølle skulle medregnes i vederlag for grunden, der havde højere værdi end almindelig landbrugsjord, da der var grundlag for en indtægtsgivende vindmøllevirksomhed. Der kunne afskrives på udgift til vejetablering, jf. statsskattelovens § 6, stk. 1, litra a, samt vejret, jf. dagældende ligningslovs § 16F.
Højesteret fandt, at det måtte lægges til grund, at opstillingen og driften af en vindmølle reelt ikke havde påført ejeren af den omliggende ejendom gener - bortset fra færdselsretten - og at der ikke var påført sælgeren andre rådighedsindskrænkninger end dem, der fulgte af, at jordarealet var overdraget. Hele beløbet, hvoraf 5.000 kr. vedrørte jorden og 120.000 kr. var betaling for indskrænkninger og ulemper ved brugsretten, måtte derfor for køberen anses som vederlag for det erhvervede jordareal. Der var derfor ikke grundlag for, at køberen kunne afskrive de 120.000 kr. efter § 16 F, stk. 2, i den dagældende ligningslov (afskrivning på visse rettigheder). Højesteret fandt videre, da det ikke kunne fastslås, om og i givet fald med hvilket beløb, køberen ville lide tab i forbindelse med en senere tilbageskødning af jordarealet, at der ikke var grundlag for afskrivning af beløbet efter SL § 6, litra a, jf. nu AL § 25, stk.3, sammenholdt med stk. 7, sidste pkt.
Skatterådet fandt, at beløb benævnt "erstatning for rettighederne i henhold til nærværende aftale", lydende på 475.000 kr., som et vindmølleselskab udbetalte til lodsejerne i forbindelse med erhvervelse af jordlodder, var omfattet af ejendomsavancebeskatningsloven. Der var tale om et standardiseret beløb, som var blevet til ved forhandling med lodsejerne, og beløbet var i øvrigt på niveau med, hvad der betales i forbindelse med sædvanlige brugsrets-aftaler. Beløbet skulle bl.a. dække den ulempe for lodsejerne, der bestod i, at møllerne stod midt på en mark, idet landmanden skulle pløje uden om og ikke kunne dyrke jorden. Når henses til det oplyste, fandt Skatterådet ikke, at der var grundlag for at henføre erstatningsbeløbet til andre forhold end afståelsen af selve parcellen.
SKM2014.722.SR
Skatterådet kunne bekræfte at den fortjeneste, der var opnået ved modtagelsen af nogle nærmere beskrevne erstatningssummer i forbindelse med nedlæggelsen af en jernbaneoverskæring, kunne anses for omfattet af skattefritagelsen i ejendomsavancebeskatningslovens § 11.
SKM2015.27.SR
Skatterådet besvarede en række spørgsmål omkring den skattemæssige behandling af erstatninger som et forsyningsselskab udbetalte til hhv. lodsejere og naboer i forbindelse med udskiftning af et forsyningsnet.
Skatterådet fandt bl.a., at de udbetalte erstatninger til lodsejerne skulle behandles efter reglerne i ejendomsavancebeskatningsloven, idet de var knyttet til en tinglyst deklaration på ejendommene. Udgifterne til bl.a. nærføringserstatning samt erstatning for tab af herlighedsværdi, som blev udbetalt til naboer, kunne afskrives over nettets levetid efter praksis. Skatterådet kunne dermed ikke bekræfte, at spørger kunne afdrage udgifterne til ovenstående efter statsskattelovens § 6, stk. 1, litra a. Skatterådet kunne heller ikke bekræfte, at udgifterne kunne tillægges anskaffelsessummen for infrastrukturaktivet efter afskrivningslovens § 5C.
Den Juridiske Vejledning, afsnit C.H.2.1.5.2.2 Afståelse af en varig middelbar rettighed over fast ejendom
Den Juridiske Vejledning, afsnit C.H.2.1.6.5 Erstatnings- og forsikringssummer
En erstatning beskattes, ifølge praksis, som det, den træder i stedet for.
I SKM2014.722.SR kom Skatterådet frem til, at den fortjeneste der var opnået ved modtagelsen af en erstatning, som følge af nedlæggelse af jernbaneoverskæringer i overensstemmelse med "det grønne transportforlig" fra 2009, ville være en ekspropriationserstatning og hermed en afståelse af fast ejendom.
Det følger af, at der er tale om en opgivelse af en rettighed over en fast ejendom, som vil forringe ejendommens værdi. Erstatningen knytter sig således til en rettighed, som ejeren af ejendommen havde, men som opgives.
Ifølge praksis er en sådan rettighed over fast ejendom, som har servitutlignende karakter en delafståelse af fast ejendom, jf. Den Juridiske Vejledning, afsnit C.H.2.1.5.2.2, afståelse af en varig middelbar rettighed over fast ejendom.
Nedlæggelsen af jernbaneoverskæringen i SKM2014.722.SR er ligesom spørgers nedlæggelserne af jernbaneoverskæringerne en følge af regeringen og forligspartiernes politik om sikring og nedlæggelse af usikrede overkørsler.
Ved nedlæggelse af jernbaneoverskæringer udbetales der erstatning for erhvervelse af arealer og rettigheder i forbindelse med anlæg af ændret adgangsveje og ændringer i nuværende rettigheder til at krydse banen, herunder sletning af overkørsler.
Der er således tale om, at ejendomme beliggende i nærheden af banen har haft en færdselsret på spørgers ejendom. Spørger ejer den jord som banen er beliggende på.
En del af den erstatning, som spørger yder, vedrører nedlæggelsen af overkørslerne. Man kan sammenligne situationen med den situation, hvor en lodsejer har en færdselsret på naboejendommen, jf. SKM2005.500.HR. Erstatning for færdselsret på en ejendom vil være omfattet af ejendomsavancebeskatningslovens regler, da der vil være tale om en varig middelbar rettighed over fast ejendom.
Ved nedlæggelsen af overkørslerne bliver spørgers ejendom frigjort fra en forpligtigelse, som påhviler ejendommen nu. Den udbetalte erstatningen for frigørelse fra forpligtigelsen vil alt andet lige medføre en værdistigning som følge af, at ejendommen ikke længere er pålagt forpligtigelsen. Erstatningen betales hermed for ændring af en varig middelbar rettighed over fast ejendom. Betalingen for frigørelsen af forpligtigelsen vil kunne tillægges ejendommens anskaffelsessum.
En opgivelse af servitut på naboejendomme blev i LSRM 1983, 29 LSR anset for at være en delafståelse af fast ejendom for den lodsejer, der afstod servitutten. Afståelsen var derfor også i dette tilfælde omfattet af ejendomsavancebeskatningslovens regler.
I forbindelse med nedlæggelsen af overkørslerne ændres adgangsveje m.m., hvilket også medfører ændringer i nuværende rettigheder og erhvervelse af nye arealer/rettigheder over arealer i forbindelse med vejanlæg.
Erstatninger udbetalt for ulemper og rådighedsindskrænkninger i tilknytning til erhvervelse af arealer er efter praksis behandlet sammen med erhvervelsen af jorden og således skattemæssigt blevet behandlet efter ejendomsavancebeskatningsloven, jf. SKM2005.500.HR, SKM2001.211.LSR, SKM2001.551.LSR og SKM2010.313.SR
Erhvervelse af arealer/rettigheder over arealer og erhvervelse af varige middelbare rettigheder over fast ejendom er reguleret skattemæssigt efter ejendomsavancebeskatningslovens regler, jf. TfS1994, 339 og SKM2015.27.SR
Skatterådet besvarede i SKM2015.27.SR en række spørgsmål omkring den skattemæssige behandling af erstatninger som et forsyningsselskab udbetaler til hhv. lodsejere og naboer i forbindelse med udskiftning af et forsyningsnet.
Skatterådet fandt, at de udbetalte erstatninger til lodsejerne skulle behandles efter reglerne i ejendomsavancebeskatningsloven, idet de var knyttet til en tinglyst deklaration på ejendommene. Dette gjaldt også for udgifter til nærføringserstatning, hvor der ikke var tinglyst en rådighedsindskrænkning på ejendommen.
Alene erstatning for tab af herlighedsværdi, som blev udbetalt til naboer, kunne afskrives over nettets levetid efter praksis. Skatterådet kunne dermed ikke bekræfte, at spørger kunne afdrage udgifterne til ovenstående efter statsskattelovens § 6, stk. 1, litra a. Skatterådet kunne heller ikke bekræfte, at udgifterne kunne tillægges anskaffelsessummen for infrastrukturaktivet efter afskrivningslovens § 5C.
Der er i nærværende sag - ligesom i SKM2015.27.SR - tale om den skattemæssige kvalifikation af udgifter til udbetalte erstatninger, der for modtageren skal behandles som afståelse af fast ejendom.
Der er også i nærværende sag skattemæssigt tale om udgifter til anskaffelse af en del af en fast ejendom og udgifter til frigørelse fra varige middelbare rettigheder over fast ejendom. Udgiften skal behandles efter reglerne for det aktiv de vedrøre, hvilket i dette tilfælde vil sige reglerne i ejendomsavancebeskatningsloven.
Fortjeneste og tab opgøres efter denne lov ved realisation.
Dette gælder uanset, om aktivet er erhvervet som et led i den skattepligtiges erhvervsmæssige virksomhed.
Udgiften til erstatningen kan derfor ikke betragtes som en driftsomkostning, der kan fradrages ved indkomstopgørelsen efter reglerne i statsskattelovens § 6, stk. 1, litra a.
Hvis der svares nej til spørgsmål 1, ønskes det bekræftet, at selskabet så kan afskrive de i spørgsmål 1 nævnte udgifter til erstatninger jf. afskrivningslovens § 5 C, stk. 2
Kap. 2. Driftsmidler og skibe
Fælles bestemmelser (Uddrag)
Stk. 1 Maskiner, inventar og andre driftsmidler samt skibe afskrives efter reglerne i dette kapitel, såfremt de udelukkende eller delvis benyttes erhvervsmæssigt.
Stk. 1 Driftsmidler og skibe, som en skattepligtig udelukkende benytter erhvervsmæssigt, skal afskrives på en samlet saldo for den enkelte virksomhed, jf. dog § 5 B.
Stk. 3. Afskrivning kan højst udgøre 25 pct. af den afskrivningsberettigede saldoværdi efter stk. 2. Udgør den afskrivningsberettigede saldoværdi før indkomstårets afskrivning et grundbeløb på 12.300 kr. (2010-niveau) eller derunder, kan beløbet fradrages fuldt ud i den skattepligtige indkomst.
Stk. 1. Følgende driftsmidler afskrives på en særskilt saldo:
1. 1) Anlæg til transport, lagring og distribution m.v. af el, vand, varme, olie, gas og spildevand.
2. 2) Anlæg til transmission af radio-, tv- og telekommunikation.
3. 3) Fast jernbanemateriel.
Af de almindelige bemærkninger punkt 2.3:
"Saldoen omfatter også fast jernbanemateriel. Med fast jernbanemateriel menes især skinner, signalanlæg og luftledninger.
Saldoen omfatter ikke infrastrukturanlæg så som broer og landingsbaner, idet disse afskrives som bygninger. Saldoen omfatter heller ikke veje. Veje, der er beliggende i tilknytning til erhvervsmæssigt benyttede afskrivningsberettigede bygninger, kan afskrives sammen med bygningen, når vejen tjener virksomhedens drift.
Saldoen for infrastrukturanlæg foreslås afskrevet med en maksimal afskrivningssats på 7 pct."
TfS2000.199LR
Ligningsrådet tog stilling til den skattemæssige behandling af en række udgifter i forbindelse med opstilling af vindmøller. Herunder om udgifter til etablering af fast kørevej ville kunne indgå i afskrivningsgrundlaget for vindmøllerne. Ligningsrådet fandt at udgifter til etablering af fast kørevej vil ikke kunne indgå i afskrivningsgrundlaget for vindmøllerne.
SKM2001.551.SR
Landsskatteretten fandt, at vederlaget for retten til at opstille en vindmølle skulle medregnes i vederlaget for grunden, idet sælger ansås for på et tidligt tidspunkt at have accepteret de ulemper og gener, som vindmøllen ville medføre. Da der ville være skabt grundlag for en indtægtsgivende vindmøllevirksomhed finder retten, at handelsprisen for jorden var højere end for landbrugsjord. Retten finder herefter, at anskaffelsessummen for den pågældende parcel udgør 586.953,50 kr. (86.853,50 kr. for areal og 500.000 kr. for erstatning for retten til opstilling og drift af vindmølle på det solgte areal) reduceret med den del af vederlaget, der anses for betaling for vejetablering og vejret. Retten fandt, at en del af erstatningsbeløbet på 500.000 kr. måtte være for etablering af vejen og vejretten. Dette beløb kunne afskrives.
Skatterådet fandt bl.a., at de udbetalte erstatninger til lodsejerne skulle behandles efter reglerne i ejendomsavancebeskatningsloven, idet de var knyttet til en tinglyst deklaration på ejendommene. Skatterådet kunne bl.a. heller ikke bekræfte, at udgifterne kunne tillægges anskaffelsessummen for infrastrukturaktivet efter afskrivningslovens § 5C.
Den Juridiske vejledning afsnit C.C.2.4.2.4.1.5 Infrastrukturanlæg og andre driftsmidler med lang levetid
Afskrivninger giver ejeren af et aktiv ret til at tage et skattemæssigt fradrag for den løbende værdiforringelse af aktivet, som ejeren benytter til en afskrivningsberettiget aktivitet.
Infrastrukturanlæg anses skatteretligt for driftsmidler med særlig lang levetid, se Den juridiske Vejledning, afsnit C.C.2.4.2.4.1.5 om infrastrukturanlæg og andre driftsmidler med lang levetid.
Infrastrukturanlæg omfatter f.eks. fast jernbanemateriel. Hermed menes især sten (skærver), sveller, skinner, signalanlæg, fjernstyringsanlæg, master og luftledninger, jf. Den juridiske Vejledning, afsnit C.C.2.4.2.4.1.5.
Det fremgår af de almindelige bemærkninger til lovforslaget, at saldoen vedrørende infrastrukturanlæg ikke omfatter veje, da disse alene kan afskrives som accessoriske til erhvervsmæssigt benyttet afskrivningsberettigede bygninger.
Tidligere var afskrivning på infrastrukturanlæg omfattet af den generelle bestemmelse om afskrivninger på driftsmidler og skibe i afskrivningslovens § 5. Herefter gjaldt, at driftsmidler og skibe, som en skattepligtig udelukkende benytter erhvervsmæssigt, skulle afskrives på en samlet saldo for den enkelte virksomhed, jf. afskrivningslovens § 5, stk. 1. Ved lov nr. 540 af 6. juni 2007 er det bestemt, at afskrivning af infrastrukturanlæg skal ske på en særskilt konto. Afskrivninger på disse aktiver kan højst udgøre 7 procent af den afskrivningsberettigede saldoværdi.
Ved lovændringen blev opdelingen af virksomhedens driftsmidler ændret, således, at der fremover skal føres op til fire særskilte saldi med forskellige afskrivningssatser. Ændringen blev gennemført for at skabe en større grad af overensstemmelse mellem de skattemæssige afskrivninger og den faktiske økonomiske værdiforringelse.
Erhvervelse af arealer og rettigheder over fast ejendom, er ikke et driftsmiddel der kan afskrives efter afskrivningslovens § 5 C, jf. SKM2015.27.SR. Erhvervelsen af arealer vil som udgangspunkt ikke udsættes for en værdiforringelse, der kan sammenlignes med den værdiforringelse, som et driftsmiddel udsættes for.
Det fremgår ligeledes af SKM2015.27.SR, at det hverken efter ordlyden eller forarbejderne til afskrivningslovens § 5, stk. 2, 1. og 2. pkt., fremgår, at udgifter til erhvervelse samt tab ved afståelse af fast ejendom og/eller ekspropriationserstatninger indgår i anskaffelsessummen for driftsmidler.
De erstatninger der udbetales i nærværende sag, er ligesom erstatningerne i SKM2015.27.SR erstatning for erhvervelse af dels areal og dels varige middelbare rettigheder over fast ejendom, jf. svaret på spørgsmål 1.
Ifølge praksis vil salg af fast ejendom, enten i form af jord eller i form af varige middelbare rettigheder over den faste ejendom skattemæssigt skulle behandles som en delafståelse af fast ejendom for sælgers vedkommende. For den der udbetaler erstatningen, vil der være tale om køb af fast ejendom. Anskaffelsessummer for fast ejendom behandles efter bestemmelserne i ejendomsavancebeskatningsloven. Erstatningen bliver derfor et tillæg til anskaffelsessummen for ejendommen og ikke en udgift, der er afskrivningsberettiget, jf. SKM2001.551.LSR og SKM2015.27.SR.
Det er derfor SKATs opfattelse, at spørgsmålet skal besvares med nej.
Hvis der svares nej til spørgsmål 1 og 2, ønskes det bekræftet, at selskabet så kan afskrive de i spørgsmål 1 nævnte udgifter til erstatninger jf. statsskattelovens § 6, litra a
Afskrivningsloven § 1 (Uddrag)
Stk. 1. Efter reglerne i denne lov kan skattemæssig afskrivning foretages på udgifter til anskaffelse og forbedring af aktiver, der benyttes erhvervsmæssigt af den skattepligtige, samt på visse andre udgifter.
SKM2009.479.VLR.
Det fremgår af dommen, at særligt efter indførelsen af den seneste afskrivningslov i 1998 er anvendelsesområdet for statsskattelovens § 6, stk. 1, litra a, til at foretage skattemæssige afskrivninger blevet begrænset. Det fremgår af forarbejderne til 1998-afskrivningsloven (lov nr. 433 af 26. juni 1998), at formålet med loven bl.a. var at overflytte en række regler for afskrivninger, der fandtes andre steder i skattelovgivningen, til afskrivningsloven, således at afskrivningsreglerne som udgangspunkt blev samlet i én lov, jf. Folketingstidende 1997-98, 2. samling, tillæg A, side 2487. Det fremgår af afskrivningslovens § 1, at der efter reglerne i denne lov kan foretages skattemæssig afskrivning på udgifter til anskaffelse og forbedring af aktiver, der benyttes erhvervsmæssigt af den skattepligtige. På denne baggrund må en ejers adgang til at foretage sådanne afskrivninger på et aktiv, der benyttes erhvervsmæssigt, anses for alene at være reguleret af reglerne i afskrivningsloven og ikke tillige af statsskattelovens § 6, stk. 1, litra a.
Som det fremgår af besvarelsen af spørgsmål 1, skal udgiften til erstatning for erhvervelse af arealer og rettigheder i forbindelse med anlæg af ændret adgangsveje og ændringer i nuværende rettigheder til at krydse banen, herunder sletning af overkørsler - skattemæssigt behandles som erhvervelse af fast ejendom.
Anskaffelsessummer for fast ejendom behandles efter bestemmelserne i ejendomsavancebeskatningsloven. Fortjeneste eller tab opgøres efter denne lov ved realisation.
I afskrivningsloven er dog hjemlet adgang til at foretage skattemæssige afskrivninger på visse anskaffelsessummer, som indgår i anskaffelsessummen for den faste ejendom. Det gælder f.eks. visse typer bygningstyper og installationer. Der er ikke i afskrivningsloven hjemmel til at foretage afskrivning på udgifterne til erhvervelse af rettigheder over fast ejendom af den karakter, som er omfattet af nærværende forespørgsel.
Afskrivningsloven er udtømmende for så vidt angår hjemmel til at foretage skattemæssige afskrivninger på aktiver omfattet af ejendomsavancebeskatningsloven jf. principperne i SKM2009.479.VLR
Nærværende sag adskiller sig faktuelt fra SKM2010.229.SR. Nærværende sag omhandler nedlæggelsen af jernbaneoverskæringer, der dels medfører en ændring af adgangsveje og dels en ændring i de forpligtigelser, der er på den faste ejendom. Der er således tale om, at rettighederne over den fast ejendom ændres og derfor vil erstatningen skulle behandles efter reglerne om køb og salg af fast ejendom i ejendomsavancebeskatningsloven for både køber og sælger.
I SKM2010.229.SR var der netop ikke sket nogen ændring i rettigheder eller erhvervede arealer over den faste ejendom, erstatningen udbetaltes til. Erstatningen var derimod alene udbetalt for at kompensere et værditab på den faste ejendom, der således ikke var knyttet nogen rettigheder til. På tilsvarende vis blev naboerstatningerne, der ikke var knyttet til en deklaration i SKM 2015.27SR også anset for omfattet af SL § 6, litra a, og kunne afskrives over 10 år, mens alle de erstatninger, der knyttede sig til deklarationer over den faste ejendom samt erstatninger i forbindelse med nærføring, blev behandlet som køb af fast ejendom.
Det ønskes bekræftet, at udgifterne til kommissarius og landinspektør skattemæssigt skal behandles på samme måde som de erstatninger, der udbetales.
Ejendomsavancebeskatningslovens § 1:
Højesteret udtalte, at der i afskrivningsgrundlaget for den omhandlede ejendoms bygninger og installationer, kun kan indgå udgifter, der kan knyttes til berigtigelse og gennemførelse af selve købet af de afskrivningsberettigede aktiver.
Da Højesteret lagde til grund, at et udbyderhonorar vedrørte den overordnede strukturering og tilrettelæggelse af investeringsprojektet, kunne der ikke være tale om en udgift, der kunne knyttes til berigtigelse og gennemførelse af selve ejendomskøbet. Højesteret fandt, at der derimod var tale om en etableringsudgift
Udgiften til udbyderhonorar kunne derfor ikke indgå i afskrivningsgrundlaget.
Spørgsmålet i sagen var, om honoraret til en udbyder af et investeringsprojekt skulle indgå i anskaffelsessummen for en ejendom ved opgørelsen af avancen i medfør af ejendomsavancebeskatningslovens § 4. Højesteret fastslog, at honoraret ikke kunne henføres til berigtigelsen og gennemførelsen af selve ejendomskøbet og derfor ikke skulle medregnes ved opgørelsen af anskaffelsessummen efter ejendomsavancebeskatningsloven. Investoren var heller ikke omfattet af skattemyndighedernes dagældende praksis vedrørende "brugte anparter".
Med henvisning til SKM2008.967.HR udtalte Højesteret, at der ikke er holdepunkter for at anlægge en anden bedømmelse af, hvad der indgår i anskaffelsessummen efter ejendomsavancebeskatningsloven end af, hvad der indgår efter afskrivningsloven.
I det omfang de afholdte udgifter vedrører udbetaling af erstatninger i forbindelse med erhvervelse af arealer og middelbare rettigheder over fast ejendom, og udgifterne vedrører berigtigelse og gennemførelse af selve erhvervelsen, skal udgifterne efter SKATs opfattelse indgå i den anskaffelsessum, der skal opgøres efter ejendomsavancebeskatningsloven, jf. SKM2008.967.HR og SKM2014.236.HR.
De udgifter, der er forventes afholdt til kommissarius, vedrører efter SKATs opfattelse gennemførelsen af erstatningsudbetalingerne. Udgifterne skal derfor tillægges anskaffelsessummen for de arealer og de rettigheder, der erhverves.
Ligeledes finder SKAT, at den del af udgifterne til landlandinspektør, der vedrører erhvervelse af arealer og middelbare rettigheder over fast ejendom skal tillægges anskaffelsessummen for de arealer og de rettigheder, der erhverves.
SKAT indstiller, at spørgsmål 4 besvares med "ja"
Det ønskes bekræftet, at udgifterne til anlæg af nye grusveje kan afskrives efter statsskattelovens § 6, stk. 1, litra a.
Afskrivningslovens § 14, stk. 1-3
Stk. 3. Uanset stk. 2, nr. 1-3, kan bygninger eller lokaler, der er beliggende i tilknytning til erhvervsmæssigt benyttede bygninger afskrives, når de pågældende bygninger eller lokaler tjener driften af den virksomhed, hvortil de afskrivningsberettigede bygninger anvendes. Under samme betingelser omfatter bestemmelsen i 1. pkt. også udgravninger, veje, gårdspladser, parkeringspladser, hegn eller lignende, dog ikke udgifter til erhvervelse af grund. Uanset stk. 1 kan bygninger eller lokaler, dog bortset fra garager og laboratorier, der er beliggende i tilknytning til erhvervsmæssigt benyttede bygninger, hvorpå der ikke kan afskrives efter stk. 2, heller ikke afskrives, når de pågældende bygninger eller lokaler tjener driften af den virksomhed, hvortil de ikkeafskrivningsberettigede bygninger anvendes. Under samme betingelser omfatter bestemmelsen i 3. pkt. også udgravninger, veje, gårdspladser, parkeringspladser, hegn eller lignende.
Et skibsværft omlagde produktionen fra fiskekuttere til mindre fragtskibe, hvilket gjorde en udbygning af en kommunalt ejet sluse nødvendig. Skibsværftet påtog sig dels at afholde en del af anlægsudgifterne til bygningen af en ny sluse, dels at afholde visse forpligtelser i forbindelse med slusens drift og nedrivning. Højesteret fandt, at udgiften udelukkende var en erhvervsmæssig udgift, der tjente til sikring af værftets fremtidige indkomst, og at udgiften derfor ikke havde en sådan karakter, at den kunne trækkes fuldt ud fra som en driftsomkostning i det år, hvor den var afholdt. Efter det oplyste om værftets forpligtelser i forbindelse med drift og eventuel nedrivning af slusen fandtes udgiften derimod at have en sådan forbindelse med værftets fremtidige indtægtserhvervelse, at udgiften kunne afskrives efter statsskattelovens § 6, stk. 1, litra a. Årsagen var, at det blev anset for at være uden betydning, at værftet ikke var ejer af slusen, da det udelukkende skyldtes en bestemmelse, som var truffet af en anden offentlig myndighed.
Der var ikke hjemmel § statsskattelovens § 6, stk. 1, litra a, til at afskrive på et golfbaneanlæg. Landsretten fastslog, at en ejers adgang til at foretage skattemæssige afskrivninger på et aktiv, der benyttes erhvervsmæssigt, alene må anses at være reguleret af reglerne i afskrivningsloven og ikke tillige af statsskattelovens § 6, stk. 1, litra a. Retten begrunder dette med, at særligt efter indførelsen af den seneste afskrivningslov i 1998 er anvendelsesområdet for statsskattelovens § 6, stk. 1, litra a, til at foretage skattemæssige afskrivninger blevet begrænset. Det fremgår af forarbejderne til 1998-afskrivningsloven (lov nr. 433 af 26. juni 1998), at formålet med loven bl.a. var at overflytte en række regler for afskrivninger, der fandtes andre steder i skattelovgivningen, til afskrivningsloven, således at afskrivningsreglerne som udgangspunkt blev samlet i én lov, jf. Folketingstidende 1997-98, 2. samling, tillæg A, side 2487. Det fremgår af afskrivningslovens § 1, at der efter reglerne i denne lov kan foretages skattemæssig afskrivning på udgifter til anskaffelse og forbedring af aktiver, der benyttes erhvervsmæssigt af den skattepligtige.
Skatterådet fandt, at et kommunalt kloakselskab skattemæssigt kunne aktivere og afskrive investeringsomkostninger efter statsskattelovens § 6, stk. 1, litra a, som defineret i bekendtgørelse om spildevandsforsyningsselskabers medfinansiering af kommunale og private projekter vedrørende tag- og overfladevand § 15, stk. 2, til kommunale projekter på A-vej og B-Allé.
Sagen vedrørte et spildevandsforsyningsselskab, der ydede bidrag til medfinansiering af klimatilpasningsprojekter i henhold til Miljøministeriets særlige regler herom.
Rådet kunne ikke bekræfte, at selskabet efter statsskattelovens § 6, stk. 1, litra a, som løbende driftsomkostninger i de enkelte indkomstår kunne fratrække betalinger til en kommune, der dækkede kommunens anlægsudgifter.
Skatterådet bekræftede derimod, at selskabets betaling af projektejers anlægsudgift, der vedrører anlæg, som selskabet ikke kunne være ejer af, men som ejedes af projektejer, ville kunne aktiveres og afskrives efter statsskattelovens § 6, stk. 1, litra a.
Skatterådet bekræftede endvidere, at selskabet efter statsskattelovens § 6, stk. 1, litra a, som løbende driftsomkostninger i de enkelte indkomstår kunne fratrække betalinger til projektejer, der dækkede drifts- og vedligeholdelsesudgifter.
Det udtaltes vejledende, at der for denne type udgifter, der vedrører aktiver, som virksomheden ikke selv ejer, fastsættes en passende afskrivningsperiode, der her - med en nærmere begrundelse - normalt vil kunne fastsættes til 25 år.
Efter det oplyste må det lægges til grund, at den del af udgifterne til landsinspektør, der ikke vedrører erhvervelse af arealer og middelbare rettigheder over fast ejendom, samt udgifterne til ingeniørarbejde og udgifterne til entrepriser hovedsageligt vedrører anlæg af nye grusveje.
Vejene anlægges på jordarealer, der tilhører lodsejerne. Allerede af denne grund, er det udelukket at afskrive udgifterne efter afskrivningsloven SKM.2009.479.VLR. Endvidere er det efter afskrivningslovens § 14, stk. 3, en betingelse for at afskrive på udgifter til etablering af en vej, at vejen er accessoriske til afskrivningsberettigede bygninger. Dette er ikke tilfældet her.
Udgifterne til anlæg af nye grusveje er afholdt som led i selskabets bestræbelser på at leve op til Trafikstyrelsens målsætning om at nedlægge eller sikre alle usikrede jernbaneoverkørsler i Danmark. Efter SKATs opfattelse har afholdelse af udgifterne derfor en driftsmæssig begrundelse.
Da udgifterne relaterer sig til en flerårig periode findes udgifterne at skulle afskrives efter statsskattelovens § 6, stk. 1, litra a.
Hvis der svares "ja" til spørgsmål 5 ønskes det bekræftet, om satsen for afskrivning af udgifterne til anlæg af nye veje udgør 4 % årligt.
Afskrivninger efter statsskatteloven foretages med samme sats over hele afskrivningsperioden. Afskrivningerne er bundne.
Efter SKATs opfattelse kan den årlige afskrivningssats passende fastsættes til 4 pct. årligt, svarende til den maksimale sats for afskrivning på veje, der kan afskrives efter afskrivningslovens § 14, stk. 3.

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret


text:
Danske domstole trodser EU-domstolen - UgebrevetA4.dk
Hvem har det sidste ord i Danmark - Højesteret eller EU-domstolen? Det strides man i øjeblikket om.
Sagen virkede ligetil for købmand Niels-Henrik Hoffmann.
En medarbejder med leddegigt havde i 2009 været sygemeldt 120 dage inden for et år. Et opkald til Dansk Erhverv bekræftede hans antagelse om, at medarbejderen dermed kunne afskediges med forkortet opsigelsesvarsel.
Der var intet i funktionærloven eller dansk praksis på området, der pegede på andet, og medarbejderen blev afskediget. Da HK efterfølgende rejste sagen på vegne af medarbejderen, følte Niels-Henrik Hoffmann sig tryg ved, at han havde handlet i overensstemmelse med reglerne.
Nu, seks år senere, er Niels-Henrik Hoffmann dømt i Højesteret til at betale medarbejderen 370.000 kroner i erstatning.
Højesteret versus EU-domstolen
Sagen er et symptom på en ulmende konflikt mellem Højesteret og EU-domstolen, der endnu ikke er løst. Og den er blot en af flere sager, der i de senere år har skabt fornyet debat om spørgsmålet: Hvem har det sidste ord i Danmark - Højesteret eller EU-domstolen?
»Der er et slagsmål i gang om, hvor langt den danske lovgivning, som måtte være på tværs af EU-retten, har fortrinsret i forhold til EU-retten,« siger Ole Hasselbalch, jur.dr. og professor i erhvervsret ved Aarhus Universitet, til Ugebrevet A4.
EU-retsfolkene har jo altid hævdet, at EU-retten har fortrinsret. Men det har den jo ikke, for hvis det danske Folketing bevidst vedtager det modsatte, så er det det modsatte, der gælder. Ole Hasselbalch, dr.jur. og professsor, Aarhus Universitet
I Niels-Henrik Hoffmanns sag valgte Højesteret at følge EU-domstolen, men i andre tilfælde har Højesteret anlagt en ny og mere konfronterende linje over for EU-domstolen.
Ole Hasselbalch ser positivt på den udvikling.
»EU-retsfolkene har jo altid hævdet, at EU-retten har fortrinsret. Men det har den jo ikke, for hvis det danske Folketing bevidst vedtager det modsatte, så er det det modsatte, der gælder. Og så er resten et slagsmål mellem EU og Kongeriget Danmark,« siger Ole Hasselbalch.
Arbejdsmarkedet i front
Ifølge Jens Kristiansen, professor i arbejdsret på Københavns Universitet, er konflikten mellem EU-retten og den danske retspraksis ’en generel udfordring’ for det danske retssystem, men den ses mest tydeligt på arbejdsmarkedet.
»Der er ingen tvivl om, at de principielle sager, hvor der er involveret private parter, har været mest synlige inden for det arbejdsretlige område. Det er måske, fordi der er kollektive aktører på begge sider, så der bliver de her problemstillinger hurtigt bragt frem – også til Højesteret,« siger Jens Kristiansen.
Når EU-retten tilsyneladende siger det ene, og den danske skrevne ret siger noget andet: Hvad gør man så? Hvad skal man følge, og hvilke rettigheder har man? Flemming Dreesen, ansættelsesretlig chef, DA
»Det vil typisk være organisationer på både lønmodtager- og arbejdsgiversiden, som kan se det principielle i sagerne og har ressourcerne til at få bragt sagerne frem – og også få dem forelagt for EU-domstolen,« siger Jens Kristiansen.
I Dansk Arbejdsgiverforening holder man da også skarpt øje med, hvad der lige nu sker i konflikten. For det er svært at køre sager uden at vide præcist, hvilke regler man skal lægge vægt på.
»Når EU-retten tilsyneladende siger det ene, og den danske skrevne ret siger noget andet:Hvad gør man så? Hvad skal man følge, og hvilke rettigheder har man?« siger Flemming Dreesen, ansættelsesretlig chef i DA.
Ud af dukserollen
Højesterets mere konfronterende kurs kommer efter, at de danske domstole i årtier har været flittige til at spørge – og rette ind efter – EU-domstolen, når der har været tvivl, om dansk lov nu også passede med EU-retten.
Men de senere år er Højesteret altså begyndt at stille spørgsmålstegn ved, om det nu også skal ske så automatisk som hidtil.
I en sag om aldersdiskrimination fra 2012 afviste Højesteret at konsultere EU-domstolen, selvom en af parterne, fagforbundet HK, bad om det. Det er udtryk for en ny linje, forklarer Jens Kristiansen.
»Højesteret sagde 'Nej, det kan I ikke få, for der er ingen tvivl om, hvordan EU-reglerne skal forstås, og det er os, der skal bedømme, om en regel er forenelig med EU-retten eller ej. Det er ikke EU-domstolens kompetence’. Det mener jeg sådan set, Højesteret har ret i, men det mener EU-domstolen altså ikke,« siger han.
Men dermed er der også lagt op til en konflikt.
»I andre sager har EU-domstolen sagt, at det har den faktisk kompetence til. De ser ikke ens på, hvem det egentlig er, der skal vurdere, om en given national regel er forenelig med EU-retten,« siger Jens Kristiansen.
Tvivl om hvad der gælder
Højesterets afvisning handler ikke kun om det principielle i, at EU-domstolen ikke skal indblandes unødigt.
Den konfronterende kurs hænger også sammen med, at det skaber problemer, når EU-domstolen indblandes og fortolker regler anderledes, end vi gør i Danmark.
I nogle tilfælde har den vendt sager fuldstændig på hovedet, som det skete for Niels-Henrik Hoffmann.
Det er det, der ifølge både Ole Hasselbalch og Jens Kristiansen er det helt store problem: At man i nogle tilfælde ikke ved, hvilke regler man skal rette ind efter. Det handler altså om grundlæggende retssikkerhed.
Ole Hasselbalch fremhæver en anden sag, der handlede om, hvorvidt en medarbejder har ret til erstatningsferie ved sygdom.
På den ene side er der klar praksis fra EU-domstolen, som siger, at EU-reglerne skal forstås på én måde, og på den anden side er der danske regler, som viser, at sådan har det danske folketing ikke forstået reglerne. Jens Kristiansen, professor i arbejdsret, Københavns Universitet
Ifølge de danske regler på tidspunktet havde medarbejderen ikke ret til erstatningsferie, hvis sygdommen opstod efter ferien var begyndt, mens EU-domstolens praksis sagde det modsatte.
Sagen var anlagt mod Grundfos, som pressede på for, at det blev slået fast, hvorvidt det skulle være dansk lov eller EU-retten, man skulle rette sig efter, når de var modstridende.
»De sagde, at de vil saftsuseme ikke finde sig i, at det, der stod i Lovtidende, ikke stod til troende. Der har tidligere været tilsvarende sager, hvor arbejdsgiverorganisationerne veg ud, men nu kom Grundfos og sagde ’Vi kan altså ikke leve med, at man ikke kan stole på, at det der står i Lovtidende, faktisk gælder,« siger Ole Hasselbalch.
Nye usikkerheder
Den danske ferielov er efterfølgende blevet ændret, så den harmonerer med EU-lovgivningen, men i Grundfos-sagen valgte Højesteret i tråd med den nye, konfronterende kurs at slå fast, at dansk lov gælder, og at det ikke her var muligt at tolke ’EU-konformt’ – dvs. sådan at afgørelsen var i tråd med EU-domstolens praksis.
Ole Hasselbalch mener, at det er et sundhedstegn, men at det også har åbnet for nye usikkerheder.
»Den der forestilling om, at EU-retten har den højeste prioritet, den holder ikke efter nyeste højesteretspraksis. Og det gør det jo endnu vanskeligere at have med at gøre, fordi man jo gang på gang kan se, at der er modstrid mellem EU-retten og de danske regler,« siger han.
Jens Kristiansen mener også, at Højesterets nye linje er udtryk for, at vi befinder os i uudforsket land.
Som virksomhedsejer, der skal ansætte folk på arbejdsmarkedet ud fra nogle vilkår, så er det underligt, at man kan blive dømt for en handling fra 2009 ud fra nogle fortolkninger, som EU laver i 2013. Niels-Henrik Hoffmann, købmand
»Det er et eksempel på, at domstolene kommer til at befinde sig i et dilemma. På den ene side er der klar praksis fra EU-domstolen, som siger, at EU-reglerne skal forstås på én måde, og på den anden side er der danske regler, som viser, at sådan har det danske folketing ikke forstået reglerne.«
EU-Domstolen har ingen talsmænd og udtaler sig som institution aldrig om politiske spørgsmål. Lederen af EU-domstolens nordiske oplysningskontor, Gitte Stadler, forklarer dog, at det allerede tilbage i 1960’erne blev fastslået, at EU-retten har forrang for national ret.
Hvis en national lovregel er i modstrid med en EU-bestemmelse, skal medlemsstaternes myndigheder altså anvende EU-bestemmelsen.
Juridisk kolbøtte
Det, der vendte Niels-Henrik Hoffmanns sag på hovedet, var to EU-domme, der blev afsagt i 2013.
Dommene slog fast, at 120-dagesreglen ikke gælder for medarbejdere med et handicap, og at leddegigt betragtes som et handicap.
Det er en ny fortolkning i dansk sammenhæng, og Niels-Henrik Hoffmann føler derfor sig ramt på retssikkerheden.
»Som virksomhedsejer, der skal ansætte folk på arbejdsmarkedet ud fra nogle vilkår, så er det underligt, at man kan blive dømt for en handling fra 2009 ud fra nogle fortolkninger, som EU laver i 2013,« siger Niels-Henrik Hoffmann til Ugebrevet A4.
»Der bliver rusket godt og grundigt i ens retsbevidsthed. Alle mands bedste bud på det tidspunkt, hvor vi traf beslutningen, skete ud fra dansk lovgivning og retspraksis. Og fire år efter bliver man så mødt med, at man burde have gjort det anderledes, fordi der siden da er kommet nogle fortolkninger,« siger Niels Henrik Hoffmann.
I hans øjne sætter det arbejdsgiverne i en umulig position.
»Det gør det umuligt at agere ud fra gældende lov, fordi man både som rådgiver og som lægmand skal kunne forudsige, hvad der mon kan ske,« siger Niels-Henrik Hoffmann.
I hans øjne er Højesteret som minimum nødt til at stå på mål for den danske lovgivning og praksis, som borgerne til enhver tid har at holde sig til.
»Jeg håber på, at Højesteret fremover vil understøtte, at det ikke er muligt at agere ud fra lovgivning med tilbagevirkende kraft, men vil basere sine domme på den lovgivning, der var gældende på tidspunktet for handlingerne,« siger Niels-Henrik Hoffmann.

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret


text:
Skat.dk: C.C.2.4.5.9 Afskrivninger uden for afskrivningsloven
Dette afsnit handler om mulighederne for afskrivning uden for afskrivningsloven.
Afskrivninger efter statsskatteloven
Afskrivninger efter ligningsloven
Selv om hensigten med at gennemføre den gældende afskrivningslov bl.a. var at samle alle afskrivninger i denne lov, kan der stadig afskrives med hjemmel uden for afskrivningsloven.
Først og fremmest kan der afskrives efter SL § 6, stk. 1, litra a. Derudover er der adgang til at afskrive forsøgs- og forskningsudgifter efter LL § 8 B, stk. 1.
Ordinære afskrivninger kan bl.a. fradrages ved indkomstopgørelsen. Se SL § 6, stk. 1, litra a. Denne bestemmelse var hovedbestemmelsen til at foretage skattemæssige afskrivninger indtil 1957, hvor den første afskrivningslov blev gennemført.
Det må antages, at en ejers adgang til at afskrive på et aktiv, der benyttes erhvervsmæssigt, udelukkende er reguleret i afskrivningsloven og ikke også af SL § 6, stk. 1, litra a. Se SKM2009.479.VLR, hvor det blev afvist, at der kunne afskrives på en golfbane efter SL § 6, stk. 1, litra a.
Afskrivningsmetoden efter statsskatteloven er lineær, bunden og pro anno. Se TfS 1987, 109 DEP og TfS 1997, 126 LSR.
De afskrivningsberettigede aktiver/udgifter, der omfattes af SL § 6, er typisk aktiver/udgifter, som ikke opfylder betingelsen i AL § 1 om ejerskabet til aktivet.
Det må antages, at den eksisterende praksis om afskrivningsret på aktiver efter SL § 6, stk. 1, litra a, vedrører tilfælde, hvor der ville bestå afskrivningsret efter afskrivningsloven, såfremt det pågældende aktiv var ejet af den pågældende skatteyder, jf. SKM2014.193.SR.
Nedenstående gennemgang af praksis illustrerer, hvilke typer udgifter, der kan afskrives efter SL § 6, stk. 1, litra a.
Fradrag godkendt - praksis
Et skibsværft udbyggede en kommunalt ejet sluse. Højesteret fandt, at udgifterne hertil var afskrivningsberettigede efter SL § 6, stk. 1, litra a. Se TfS 1985, 6 HR. (Slusedommen). Sagen blev hjemvist til de lignende myndigheder til fornyet behandling med henblik på at fastsætte størrelsen af den nævnte afskrivning. Af TfS 1987, 109 DEP fremgår det, at afskrivningsperioden blev fastsat til ti år.
Efter Højesterets dom i TfS 1985, 6 HR, må erhvervsdrivendes udgifter til anlæg af
offentlige gågader
anses for at være afskrivningsberettigede efter SL § 6, stk. 1, litra a. Afskrivningsperioden kan i almindelighed sættes til 30 år for offentlige gågader og parkeringspladser. Se TfS 1987, 125 DEP. Det forudsættes, at anlæggene er udsat for en sådan fysisk forringelse, at værdien ikke kan opretholdes gennem normal vedligeholdelse.
Selskaber, der som lejere afholdte udgifter til udskibningsanlæg og udgifter til forbedringer af en sejlrende, kunne afskrive udgifterne over ti år efter SL § 6, stk. 1, litra a. Se TfS 1987, 125 DEP og TfS 1987, 109 DEP.
I TfS 1987, 315 HR blev et vognmandsfirmas udgifter til indskud i en fragtmandshal anset for at være afskrivningsberettigede efter SL § 6, stk. 1, litra a.
Et selskabs havde forgæves afholdt udgifter til anlæg af en rørledning og et jernbanespor. Disse udgifter kunne afskrives efter SL § 6, stk. 1, litra a. Se TfS 1987, 559 ØLD.
En forpagters udgifter til miljøforbedrende foranstaltninger på den forpagtede landbrugsejendom kunne afskrives efter SL § 6, stk. 1, litra a. Se TfS 1993, 54 LSR.
En skatteyder var berettiget til at fradrage udgifter, der gik til vedligeholdelse og renovering af et vejanlæg som driftsomkostning. Se SKM2001.209.LSR.
Et erstatningsbeløb, som en vindmølleejer skulle betale for værdiforringelse på naboejendommen, fandtes at have en sådan tilknytning til den løbende indkomsterhvervelse, at udgiften kunne afskrives efter SL § 6, stk. 1, litra a. Se SKM2010.229.SR.
Fradrag nægtet - praksis
Der var ikke adgang til at afskrive på bidrag til kommunalt ejede parkeringspladser. Se TfS 1988, 444 SD. Kommunens vedligeholdelsesforpligtelse var ikke begrænset, men bestod reelt i at sørge for, at parkeringspladserne var til stede og kunne benyttes af virksomhedens kunder i en ubestemt fremtid.
Et selskab kunne ikke afskrive på et tilskud til etablering af en rundkørsel på offentlig vej, se SKM2003.578.LSR. Tilsvarende kunne der i SKM2017.222.LSR ikke afskrives på bidrag til anlæg af en ny offentligt tilgængelig bro, der var ejet af det offentlige.
Der var ikke hjemmel i SL § 6, stk. 1, litra a, til at afskrive på et golfbaneanlæg. Se SKM2009.479.VLR.
Et selskab havde afholdt udgifter i forbindelse med planlægningen af et byggeri. Disse udgifter kunne hverken afskrives eller fradrages. Se SKM2012.238.HR.
Rationaliseringsudgifter kan normalt fradrages i indkomstopgørelsen for det enkelte år.
Udgifter, der i forhold til virksomhedens omfang er betydelige, afskrives efter skøn i det enkelte tilfælde over en periode på fem til ti år og undtagelsesvis over et kortere åremål.
Et selskab havde afholdt nogle rationaliseringsudgifter, som Landsskatteretten anså for at være så betydelige i forhold til selskabets størrelse, at de kunne afskrives over en 5-årig periode. Se TfS 1997, 126 LSR.
Rådgiverudgifter m.m. i forbindelse med omstrukturering mv. af et selskab blev ikke anset for at være omfattet af SL § 6, stk. 1, litra a. Se SKM2011.602.HR.
Bygninger samt om- og tilbygninger til bygninger, maskiner og andre afskrivningsberettigede genstande, der anskaffes eller forbedres i tilslutning til en rationalisering, behandles efter afskrivningslovens regler.
Afskrivning af ombygningsudgifter af lejede lokaler er beskrevet i afsnit C.C.2.4.4.9.
Transferudgifter - spillerrettigheder
Sportsvirksomheders driftsudgifter til transfersummer for professionelle sportsudøvere kan afskrives over kontraktens levetid efter SL § 6, stk. 1, litra a. Se SKM2006.466.LSR.
Sportsvirksomheders transferindtægter er indkomstskattepligtige i det år indkomsten erhverves, jf. SL § 4. Se SKM2010.553.HR.
Skatterådet har i to afgørelser, SKM2014.193.SR og SKM2014.876.SR vedrørende kommunale spildevandsforsyningsselskaber anset selskabernes udgifter afholdt til medfinansiering af klimatilpasningsanlæg for afskrivningsberettigede efter SL § 6, stk. 1, litra a. Det følger af lovgivningen på området, at spildevandsselskaber er afskåret fra at eje anlægsaktiverne. Da selskaberne ikke ejede klimatilpasningsanlæggene, var afskrivning efter afskrivningsloven udelukket. Skatterådet fandt derimod, at udgifterne kunne afskrives efter statsskatteloven, og henviste til TfS 1985, 6 HR (Slusedommen).
I flere tilfælde har kommunerne oprettet skaterbaner i forbindelse med sådanne klimatilpasningsanlæg. De merudgifter, der er afholdt til udførelse af skaterbanerne, er ikke afskrivningsberettigede, da udgifterne typisk afholdes af kommunerne selv, og da udgifterne ikke vedrører erhvervsmæssige formål.
Udgifter, som er afholdt til forsøgs- og forskningsvirksomhed i tilknytning til den skattepligtiges erhverv, kan efter den skattepligtiges frie valg enten fradrages fuldt ud i det indkomstår, hvori de er afholdt, eller afskrives. Se LL § 8 B, stk. 1.
Afskrivning gennemføres med lige store beløb over en 5-årig periode fra og med det indkomstår, hvor udgiften er afholdt. Se LL § 8 B, stk. 1
Afskrivningsmetoden er således lineær, bunden og helårs.
Bestemmelsen gælder ikke udgifter til efterforskning af råstoffer, der kan fradrages efter reglerne i LL § 8, stk. 2.
Se også afsnit C.C.2.2.2.20 om forsøgs- og forskningsudgifter.
Et selskab overvejede at etablere et yderligere driftscenter på en grund. Selskabet havde i forvejen to driftscentre. Pladsen på de to eksisterende driftscentre blev vurderet til ikke at være tilstrækkelig. I forbindelse med planlægningen afholdt selskabet udgifter til rådgivere. Selskabet trak udgiften fra som fradragsberettigede driftsomkostninger efter SL § 6 a.
Højesteret fandt, at udgifterne ikke havde en sådan forbindelse til virksomhedens eksisterende drift, at udgifterne kunne
trækkes fra som driftsomkostninger efter SL § 6 a, eller
afskrives efter SL § 6 a.
Sagen vedrørte udgifter til advokater og revisorer, investeringsbanker, prospektskrivning, ejendomsopmåling mv., som var afholdt med henblik på en grenspaltning.
Det indskydende selskab, A, beholdte en division af virksomheden, mens en anden division blev overført til et nystiftet selskab, B. I forbindelse med børsnotering af det nye selskab solgte selskabet A nogle aktier i dette.
Landsretten udtalte, at selskabets A's udgifter til
spaltning af selskabet A
til børsnotering af selskabet B
til selskabet A's salg af aktier i B
ikke havde en sådan tilknytning til selskabernes drift - dvs. til at erhverve, sikre og vedligeholde indkomsten - at udgifterne kunne anses som driftsomkostninger, der kunne trækkes fra efter SL § 6, stk. 1, litra a. Selskabet fik heller ikke medhold i, at udgifterne kunne afskrives efter SL § 6, stk. 1, litra a. Selskabet B blev desuden tilskudsbeskattet af udgiften til selskabets børsnotering og halvdelen af de øvrige udgifter, som selskabet A havde afholdt, fordi selskabet B blev anset for at være rette omkostningsbærer.
Højesteret udtalte, at der ikke var tale om udgifter vedrørende driften, herunder dennes rationalisering, men om udgifter vedrørende en ændring af selskabsstruktur, børsnotering og aktiesalg. Højesteret tiltrådte derfor, at udgifterne ikke var fradragsberettigede efter SL § 6, stk. 1, litra a. Højesteret tiltrådte også, at selskabet A ikke havde fradrag for udgifterne efter den dagældende bestemmelse i LL § 8 J, da der ikke var sket en udvidelse ved spaltningen, men en indskrænkning af virksomheden.
Højesteret fastslog, at en fodboldklubs transferindtægter udgør kompensation til klubben for, at den til fordel for den betalende klub opgiver sine rettigheder i henhold til en ansættelseskontrakt, klubben har indgået med en spiller. En sådan til- og afgang af spillere indgår som en sædvanlig del af klubbens driftsaktiviteter med henblik på at optimere de sportslige og økonomiske resultater.
På den baggrund fandt Højesteret, at transferindtægter ikke vedrører selve indkomstgrundlaget og ikke kan anses for at være en skattefri formuegevinst, der er fremkommet ved salg af ejendele. Transferindtægterne er derfor skattepligtige efter SL § 4, som sædvanligt forekommende løbende indtægter.
TfS 1987, 315 HR
Et selskab, der drev fragtmandskørsel mellem København og Aalborg, blev optaget som medlem af Københavns Fragtmandshaller i 1977. Selskabet betalte et indskud på 175.000 kr., som ikke kunne tilbagebetales ved udmeldelse, og som ikke kunne overdrages til en køber mod betaling. Formålet med optagelsen i Københavns Fragtmandshaller fandtes at være sikring af virksomhedens hidtidige konkurrencedygtighed og indkomst. Indskuddet fandtes herefter at være en driftsomkostning, der kunne afskrives efter SL § 6, stk. 1, litra a. Sagen blev hjemvist til ligningsmyndighederne til fornyet behandling med det formål at fastsætte metoden og størrelsen af afskrivningen.
Et skibsværft omlagde produktionen fra fiskekuttere til mindre fragtskibe, hvilket gjorde en udbygning af en kommunalt ejet sluse nødvendig. Skibsværftet påtog sig at afholde
en del af anlægsudgifterne til bygningen af en ny sluse
visse forpligtelser i forbindelse med slusens drift og nedrivning.
Højesteret fandt, at udgiften udelukkende var en erhvervsmæssig udgift, der tjente til sikring af værftets fremtidige indkomst, og at udgiften derfor ikke havde en sådan karakter, at den kunne trækkes fuldt ud fra som en driftsomkostning i det år, hvor den var afholdt. Efter det oplyste om værftets forpligtelser i forbindelse med drift og eventuel nedrivning af slusen fandtes udgiften derimod at have en sådan forbindelse med værftets fremtidige indtægtserhvervelse, at udgiften kunne afskrives efter SL § 6, stk. 1, litra a. Årsagen var, at det blev anset for at være uden betydning, at værftet ikke var ejer af slusen, da det udelukkende skyldtes en bestemmelse, som var truffet af en anden offentlig myndighed.
(Slusedommen)
TfS 1987, 109 DEP og
TfS 1987, 125 DEP
Landsretten udtalte bl.a., at anvendelsesområdet for SL § 6 a, stk. 1, litra a, til at foretage skattemæssige afskrivninger er blevet begrænset efter indførelsen af den seneste afskrivningslov i 1998.Det fremgår af forarbejderne til 1998-afskrivningsloven (lov nr. 433 af 26. juni 1998), at formålet med loven bl.a. var at overflytte en række regler for afskrivninger, der fandtes andre steder i skattelovgivningen, til afskrivningsloven, så afskrivningsreglerne som udgangspunkt blev samlet i én lov.
Det fremgår af AL § 1, at der efter reglerne i denne lov kan afskrives skattemæssigt på udgifter til at anskaffe og forbedre aktiver, der benyttes erhvervsmæssigt af den skattepligtige. På denne baggrund må en ejers adgang til at foretage sådanne afskrivninger på et aktiv, der benyttes erhvervsmæssigt, anses for udelukkende at være reguleret af reglerne i afskrivningsloven og ikke også af SL § 6, stk. 1, litra a.
Landsretten fandt derfor, at de afskrivninger, som selskabet havde foretaget på et golfbaneanlæg, ikke havde hjemmel i SL § 6, stk. 1, litra a.
Et selskab afholdt udgifter på 730.000 kr. til projektering i forbindelse med anlæg af en rørledning og et jernbanespor i tilslutning til selskabets ammoniaktanklager. Amtsrådet havde godkendt projektet efter anbefaling af kommunen, men projektet måtte opgives, efter at kommunen på grund af indkomne miljømæssige protester ændrede holdning og nægtede godkendelse. Selv om landsretten fandt, at projekteringsudgifterne principielt var anlægsudgifter, der var indkomstopgørelsen uvedkommende, anerkendte retten dog i denne sag, at udgifterne var afskrivningsberettigede efter SL § 6, stk. 1, litra a. Retten lagde til grund, at udgifterne
ville have været afskrivningsberettigede, hvis projektet var blevet gennemført
var afholdt ud fra berettigede forventninger om, at myndighederne ville give de fornødne tilladelser til projektets gennemførelse.
Sagen blev hjemvist til de lignende myndigheder til fastsættelse af afskrivningens størrelse.
Et selskab betalte et bidrag til anlæg af en ny bro, der var ejet af det offentlige og var tilgængelig for offentligheden generelt. Broen havde ikke nogen dokumenterbar direkte betydning for selskabet. Bidraget til broen kunne ikke afskrives efter SL § 6, stk. 1, litra a, eller AL § 43, da der ikke var en direkte sammenhæng mellem broen og selskabets erhvervsmæssige aktivitet.
I forbindelse med udbygningen af en lystbådehavn var det nødvendigt at etablere et vejkryds for at undgå trafikable problemer som følge af, at vinteroplægningspladsen for lystbåde blev flyttet. Kommunen etablerede derfor det pågældende vejkryds og videresendte i overensstemmelse med vejlovgivningen fakturaen til det selskab, der drev lystbådehavnen. Selskabets betaling til kommunen kunne ikke fradrages efter SL § 6, stk. 1, litra a, da det ikke kunne anses for godtgjort, at der ved udbygningen af lystbådehavnen ikke tillige skete en udvidelse af selskabets hidtidige virksomhed udover, hvad der var nødvendigt for blot at sikre det eksisterende indkomstgrundlag.
SKM2006.466.LSR
Transferindtægter, der knyttede sig til salg og køb af spillerrettigheder, var skattepligtige efter SL § 4 som vederlag for overdragelse af rettigheder. Transferudgifter kunne afskrives efter SL § 6, stk. 1, litra a.
Spørgsmålet om skattepligten af transferindtægter blev indbragt for og stadfæstet af Højesteret. Se SKM2010.553.HR.
SKM2003.578.LSR
Et selskab havde i denne sag ydet et bidrag til anlæg af en rundkørsel. Kommunen skulle anlægge rundkørslen, der skulle blive en del af det offentlige vejnet i området. Der var ikke belæg for at antage, at kommunen havde stillet krav om, at selskabet fremover skulle yde bidrag til vedligeholdelse af rundkørslen.
Landsskatteretten udtalte, at rundkørslen ikke kunne antages at undergå en sådan fysisk forringelse, der ikke kunne afhjælpes ved kommunens normale vedligeholdelse af vejnettet. Landsskatteretten fandt derfor, at det betalte bidrag til anlægget havde tilført selskabets virksomhed et aktiv i form af en nytteværdi for driften, der ville bevare sin værdi for indkomsterhvervelsen i en ubestemt fremtid, fordi der ikke indtræder en værdiforringelse af aktivet. Der kunne derfor ikke afskrives på det betalte bidrag.
SKM2001.209.LSR
En skatteyder var berettiget til at trække udgifter til vedligeholdelse og renovering af et vejanlæg fra som driftsomkostning. Landsskatteretten henviste til, at
Da skatteyderen ikke ejede vejanlægget, var det uden betydning for fradragsretten, om udgiften var gået med til dækning af grundejerforeningens drifts- eller anlægsudgifter.
TfS 1997, 126 LSR
Landsskatteretten bemærkede i sagen, at rationaliseringsudgifter var udgifter, der var afholdt for at forenkle og effektivisere de løbende interne arbejdsgange i virksomheden, samt at disse udgifter normalt ville have betydelig indvirkning på det fremtidige indkomstgrundlag. Udgifterne måtte derfor som udgangspunkt aktiveres og afskrives over en årrække. Dvs. sædvanligvis over 5-10 år efter SL § 6, stk. 1, litra a, eller efter omstændighederne over et kortere åremål. I praksis blev det dog tilladt, at rationaliseringsudgifter kunne trækkes fra i det indkomstår, hvori udgifterne var afholdt, hvis udgifterne til rationalisering ikke kunne anses for at være betydelige. Landsskatteretten fandt, at
rationaliseringsudgiften på ca. 1,7 millioner kr. var betydelig i forhold til virksomhedens drifts- og administrationsudgifter på ca. 12 millioner kr.
rationaliseringsudgiften kunne aktiveres og afskrives over en 5-årig periode
afskrivning skulle ske som pro anno afskrivning, hvorfor indkomstårets afskrivning blev fastsat til 3/12 af en femtedel af de samlede udgifter.
TfS 1993, 54 LSR
Skatteyderen havde forpagtet sin mors landbrugsejendom. Han afholdt udgifter til miljøforbedrende foranstaltninger på ejendommen (gødningsopbevaringsanlæg mv.). Landsskatteretten fandt, at der var tale om en forbedring af det oprindelige anlæg, der måtte anses som en bygningsbestanddel. Det var en forudsætning for at afskrive efter afskrivningsloven, herunder på miljøforbedring, at skatteyderen var ejer af ejendommen. Da skatteyderen havde forpagtet ejendommen, kunne der derfor ikke straksafskrives på den afholdte udgift efter AL § 21 A. Afskrivning skulle ske efter SL § 6 a.
Udgifter til visse typer erstatninger i forbindelse med udskiftning af elforsyningsnet kunne afskrives efter SL § 6, stk. 1, litra a. Længden af afskrivningsperioden fandtes at kunne fastsættes til 10 år.
Tidligere afgørelse: SKM2015.27.SR.
Afgørelser fra Skatterådet
Afgørelsen omtales også i afsnit C.C.2.2.1.2 og C.C.2.2.1.11 om driftsomkostninger og i afsnit C.C.2.5.3.3.1 om pligtpådragelsesprincippet.
SKM2014.193.SR Skatterådet fandt, at et kommunalt kloakselskab skattemæssigt kunne aktivere og afskrive investeringsomkostninger efter SL § 6, stk. 1, litra a, som defineret i bekendtgørelse om spildevandsforsyningsselskabers medfinansiering af kommunale og private projekter vedrørende tag- og overfladevand § 15, stk. 2, til kommunale projekter på A-vej og B-Allé. Se også SKM2014.876.SR.
Skatterådet kunne ikke bekræfte, at et erstatningsbeløb, som blev betalt af vindmølleejeren for værdiforringelse på naboejendommen efter § 6 i lov nr. 1392 af 27/12 2008 om fremme af vedvarende energi, kunne anses som
et tillæg til vindmøllens anskaffelsessum
en løbende lejeudgift
knyttet til køb af fast ejendom.
Efter rådets opfattelse kunne udgiften dog afskrives efter SL § 6, stk. 1, litra a.
Erstatningsbeløbet skulle anses for at vedrøre afståelse af fast ejendom for modtageren. Erstatningsbetaling vil ofte kunne henføres til boligen og dermed være skattefri.
TfS 1987.125 DEP
Statsskattedirektoratet anmodede om, at skattedepartementet tog stilling til spørgsmålet om, hvorvidt et bidrag til anlæg af en gågade kunne afskrives efter SL § 6, litra a, på baggrund af højesteretsdom af 14/12 1984 om Nordsøværftet A/S i TfS 1985, 6 HR.
Skattedepartementet var enigt med Statsskattedirektoratet i, at bidraget kunne afskrives efter SL § 6, litra a. Det forudsattes dog, at anlægget var udsat for en sådan fysisk forringelse, at dets værdi ikke ville blive opretholdt gennem normal vedligeholdelse. Skattedepartementet fandt, at afskrivningsperioden kunne sættes til 30 år.
I højesteretsdom af 14/12 1984 om Nordsøværftet A/S i TfS 1985, 6 HR var værftet blevet kendt berettiget til at afskrive en sluse efter SL § 6, litra a, selv om værftet ikke ejede slusen. Der var dog ikke blevet taget stilling til, hvordan slusen skulle afskrives.
På baggrund af to lignende sager, der vedrørte selskabers udskibningsanlæg blev statsskattedirektoratet bedt om at udtale sig om, hvordan selskaberne skulle afskrive efter SL § 6, litra a. Statsskattedirektoratet oplyste, at den sluse, som højesteretsdommen handlede om, var blevet tilladt afskrevet over en 10-årig periode. Baggrunden for, at perioden var blevet fastsat til ti år, var bl.a., at slusen ville have været omfattet af den daværende bestemmelse i AL § 29 D, hvis den tilhørte selskabet. Afskrivninger efter SL § 6, litra a, blev foretaget som bundne og lineære, og Statsskattedirektoratet havde derfor fundet, at afskrivningsperioden kunne fastsættes til ti år. Statsskattedirektoratet fandt, at disse retningslinjer også måtte gælde for selskabernes udskibningsanlæg.
Statsskattedirektoratet forelagde samtidig spørgsmålet om et selskab, der var forpligtet til at afholde udgifter til forbedringer af en sejlrende, kunne afskrive efter SL § 6, litra a.
Efter højesteretsdommen kunne aktiver, som er afskrivningsberettigede for ejere, også afskrives efter SL § 6, litra a, hvis det var lejeren, som afholdt udgiften. Dette gjaldt, når lejeren ikke kunne blive ejer på grund af en offentlig myndigheds bestemmelse. Hvis slusen og udskibningsanlæggene kunne være blevet afskrevet efter afskrivningsloven, kunne slusen mv. afskrives over ca. syv år. På baggrund heraf kunne afskrivningsperioden sættes til ti år.

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret


text:
torsdag, 16 marts 2017 09:07	Opd. 12.05: Livedækning fra Højesteret afsluttet
Out & About rapporterer live fra Højesteret.
Out & About rapporterer live fra Højesteret fra sagen mod Staten vedrørende indgåelse af kirkelig vielse mellem to af samme køn.	12.05:
Kammeradvokaten har afsluttet sin fremlæggelse, og sagsøgers advokat Nikolaj Nikokajsen afstår fra kommentarer. Der afsiges dom torsdag den 23. marts kl. 12.00.
Out & Abouts livedækning er hermed afsluttet.
Kammeradvokaten fastslår igen og igen, at det er regering og Folketinget der har retten til at lovgive vedrørende Folkekirkens anliggender.
Han understreger også, at hvis man som medlem af Folkekirken ikke kan leve med kirkelige vielser af homoseksuelle, så står det én frit for, at finde eller grundlægge et andet trossamfund.
Kammeradvokatens fremlæggelse er betydeligt længere end i Østre Landsret. Det er tyderligt, at man har gravet dybere i paragraffer og andet materiale denne gang. En tabt sag i Hæjesteret kan ikke appelleres og der er utroligt meget på spil for LGBTQ-miljøet.
Sagens vigtighed understreges af, at der er syv dommere på sagen. Det normale er fem, men "I sager om vigtige, principielle spørgsmål deltager dog syv eller flere dommere."
Kammeradvokaten er stadig i gang med citater og uddrag for biskoppers og andres holdning til kirkelige vielser af homoseksuelle. Han gennemgår dem én for én. Man må beundre det researcharbejde begge advokater har foretaget.
I 1997 afviste et flertal af biskopperne at indføre en kirkelig velsignelse af par af samme køn. I 2017 erklærer et flertal af biskopperne, at de "glæder sig over" muligheden for at vie par af samme køn.
Der kommer masser af gode citater af nyere karakter, som udtrykker positive holdninger fra biskopper angående homoseksuelle ægteskaber i denne periode af fremlæggelsen.
Samlet set giver Kammeadvokatens fremlæggelse et indtryk af stor velvilje blandt et flertal af biskopperne.
Kammeradvokaten gennemgår de enkelte biskoppers holdninger til homoseksuelle ægteskaber. Seks er for, og fire imod. Grønlands biskop tæller man traditionelt ikke med i denne sammenhæng.
Et af stridspunkterne i sagen er hvorvidt Folketinget og ministeren har ret til at lovgive på kirkens område. Problemet er, at det ikke er fastslået direkte ved lov, men at er gennem tiderne er oparbejdet en sædvane på området. Der er heller ingen fast procedure vedlovgivning, men tradittion for, at minsteren hører biskopperne i pågældende sager.
Højeserets dommere er i øvrigt fem mænd, og to kvinder. Den ene af disse to er retspræsident, og leder dermed sagen. Seks af dommerne bærer briller... og alle den karakteriskiske vinrøde kappe, mens de to advkater bærer en sort kappe.
Vi er inde i en usædvanlig kedelig del af fremlæggelsen...
Statens advokat slår fast, at der IKKE er retsligt grundlag for påstanden om, at Folketinget ikke kan/må lovgive om kirkens indre anliggender. Han fremhæver flereområder hvor der er lovgivet om kirkens indre anliggender siden 1849. Blandt andet vielse af fraskilte og kvindelige præster.
Det er meget der er på spil:
Umiddelbart før retten blev sat talte vi med sagens advokat Sune Fugleholm:
Hvad vil konsekvensen være af et nederlag til Staten i sagen?
Konsekvensen vil være, at lov nr. 532 af 12. juni 2012 om ændring af lov om ægteskabets indgåelse mv vil være ugyldig, da ingen står over Grundloven. Dermed vil indgåede ægteskaber principielt være ugyldige, men hvorvidt de vil blive ophævet kan ikke siges. Det vil man tage stilling til efter et eventuelt nederlag.
Statens advokat "går i rette" med sin kollega, som har sagt, at retten aldrig har forholdt sig til trosbekendelsen. Det passer ikke. Det har retten i 18-og-noget. Bom!
Vi er ude en juridisk kamp på argumenter ogfortolkninger på højt niveau. Utallige tidligere domme og domspræmisser fremdrages og fortolkes. States advokak virker sikker i sin fremlæggelse. Hans modstander advokat Nikolaj Nikolajsen bider i sin kuglepen...
Sagen må være guf for jurastuderende.
Statens advokat gennemgår sin modstanders argumenter, og tilbageviser dem ét efter ét. Der er ofte tale om samme tekst, som de fortoler diametralt modsat.
Han slår blandet fast, at der i Folkekirken er bred enighed om, at homoseksuelle ikke skal dømmes syndig, selvom det fremgår af biblen.
Sjov og lidt overraskende oplevelse i pausen: Højesteret har ét herretoilet, og ét kvinde/handicaptoilet. I køen opstod der under lettere løssluppenn stemning hurtig konsensus om ligestilling, og toiletterne blev benyttet uden hensynstagen til køn af både ældre og unge.
Retten holder ti minutters pause, og vi skal forlade lokalet.
Han starter med at slå fast, at kirken i Danmark er underlagt Regering og Folketing, samt at vi her i landet har religionsLIGHED.
Han begynder OGSÅ med en historisk gennemgang...
Det ser ud til, at enkelte tilskuere er ved at falde i søvn...
Bilagssamlingen er et indbundet hæfte på cirka fem centimeters tykkelse.
Advokat Nikolaj Nikolajsen afslutter sin fremlæggelse med en sidste appel: Sagen har haft principiel karakter og er kompleks, og han anmoder derfor om, at sagsøgerne som privatpersoner IKKE pålægges sagens omkostninger, hvis de skulle tabe.
Sagens omkostninger var 50.000 kr. ved Østre Landsrets dom, som blav pålagt sagsøgerne, da de tabte deres sag.
Statens advokat begynder nu sin fremlæggelse, som han siger vil tage en time...
Vi er nået til den Europæiske Menneskerettigheds Konvention. Advokat Nikolaj Nikolajsen, at Højesteret ikke er bundet af konventionen, men beder om, at man forholder sig til denne. Argumentet går på retten til trosfrihed. Det er i en tidligere som anført, at Steten skal være neutral i religiøse anliggender. Det mener advokat Nikolaj Nikolajsen er overtrådt da Folketinget vedtog loven.
Nu citeres Dalai Lama og den kinsesiske stats indblanding i hans forhold som religiøs leder. Eksemplet tjener til at vise hvad statslig indblanding i religiøse anliggender kan medføre. Advokat Nikolaj Nikolajsen slår fast, at sagsøgerne påstand er, at den pågældende ægteskabslov er ugyldig. Måske vi nærmer os hans afslutning...
En sjov detalje fra gamle dage i retssalen er indbyggede askebægre i borderne der er reserveret pressen. Der er iøvrigt kun én anden presserepræsentant. En ung fyr, som jeg ikke ved hvor kommer fra.
Advokat Nikolaj Nikolajsen gennemgår diverse biskoppers høringssvar i gbindelse med lovgivningen i 2012. Han har naturligvis udvalgt de to biskopper, som "af samvittigheds grunde der relaterer sig til deet religiøse", har nægtet at deltge i udarbejdelsen af det kirkelige vielsesritual.
Han anfører også,at kirken sagtens kunne klare sig uden, og at par af samme køn sagtens kunne blive gift alligevel. Dog kun på rådhuset. Guds velsignelse må vi i følge sagsøgerne ikke få.
Tror jeg lærte i skolen, at "Gud er kærlighed"...
Det er disse smukke omgivelser sagen føres i. Højesterets store sal, og her er som tidligere nævnt fyldt på tilskuerpladserne.
Advokat Nikolaj Nikolajsen påpeger, at Højesteret historisk har været yderst tilbageholdende med, at blande sig i Kirkens indre anliggender og religiøse forhold, og har lagt sig op af biskoppernes holdninger.
Det betyder, at man har indskrænket Folketingets magt over Kirken. Advokat Nikolaj Nikolajsen forsøger angiveligt at anskueliggøre, at Folketinet med loven om indgåelse af ægteskab for to af samme køn, har overtrædt denne sædvane.
Har Folketinget overtrådt denne sædvane før spørger advokat Nikolaj Nikolajsen? Ja, i 1947, da Folketinget vedtog at kvinder kunne bliver præster. Dette på trods af hvad Apostlen Paulus havde nedfældet. Han skrev også, at kvinder skal tie i forsamlingern, men dette var dog præget af den tid Paulus levede i...
Der er ikke umiddelbart nogle Grindr-profiler online i retslokalet. Nærmeste er 149 meter væk... Det kunne måske være i Folketingssalen, men det er spekulationer...
Hve bestemmer over Folkekirkens ritualer? Advokat Nikolaj Nikolajsen påpeger, at siddende ministre traditionelt har reguleret dette, men at Folketinget hidtil har afstået fra at lovgive på området. Tidligere ministre siden 1849 har være skånsomme med at lovgive om indre kirkelige områder. Reguleringerne er udsted på baggrund af ønsker og rådgivning fra kredsen af biskopper. Dette har gjort adfærden til retsadfærd, og dermed grundlovsrang. I følge advokat Nikolaj Nikolajsen.
Altså: Folketinger har ikke blandet sig i indre kirkelige anliggende siden 1849.
En af dommerne afbryder advokat Nikolaj Nikolajsen: "Jeg har tabt tråden, hvilket bilag omtalte De?" -Man er Des i Højesteret.
Vi er nu nået til daværende Kirkeminister Manu Sareen, som, efter sagsøgers mening, har trumlet hen over både Grundlov og kirkens selvbestemmelse. Der noteres flittigt blandt dommerne.
Grundlovens garanti for religionsfrihed påpges. Sagsøgere mener, at denen ret er undertrykt af Statens lovgivning om homoægteskaber i Folkekirken.
Vi kan desværre ikke bringer billeder fra sagen, da det ikke er tilladt, at tage billeder i danske retssale. Heller ikke i gangene udenfor, hvilket flere tilhører fik påtalt af retsbetjentene før sagens start. Deres medbragte lommekameraer måtte ikke bruges.
Det er kompliceret - og kedeligt - stof. Masser af årstal, gamle religiøse udtryk og fortolkninger. Advokat Nikoaj Nikolajsen har svært ved at udtale nogle af de gamle knudrede udtryk.
På tilhørspladserne er der stille - som man jo er i retten - men der lyttes intenst, og nikkes bifaldende. Flere sidder med foldede hænder og sænket blik.
Advokat Nikolaj Nikolajsen fremlægger historiske eksempler, som underbygger hans påstand. Han forklarer også de syv Højesteretsdommere hvordan man helt tilbage fra middelalderen har studeret jura på unisversiteterne, og hvordan man gennem tiderne har tolket teksterne. Der ses et skævt smil på retspræsidenten.
Vi er nu ved en fortolkning af Grundloven af 1849s betydning for kirkens position i Danmark. Den Danske Folkekirke står over andre trosretninger i følge advokaten. Der gennemgåes historiske trosbekendelser. Blandt anden den Habsburgske, som vi vel alle husker... - Vi fortsætter til Christian IIIs Kongelov.
Retten er sat, og det smukke nyklassisiske lokale er fyldt. Der er umidelbat ingen repræsentanter fra LGBTQ-miljøet, og gennemsnitsalderen er omkring 60 år.
Begge parter fastholder deres oprindelige påstande. Sagsøger ved advokat Nikolaj Nikolajsen har begyndt sit indlæg. Han påstår, at sagen IKKE handler om homoseksuelles ret til ægteskab, men om et overgreb mod medlemmer af trosamfund.	Tagget under
« Homoægteskaber i Højesteret i dag	Maria Gerhardt er død »

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret