text:
Skat.dk: Dansk-tysk billeasingkoncept - levering - finansiering af brændstof
12 Jan 2009 13:30
01 Dec 2008 14:37
SKM2009.25.HR
2. afdeling, 258/2006
Leasing, leasingaftaler, finansiering, brændstof, fradragsret
Højesteret fastslog, at et i Tyskland hjemmehørende billeasingselskab i H1-koncernen ikke i momsmæssig henseende havde indkøbt brændstof fra danske benzinselskaber og videresolgt dette til selskabets danske leasingtagere, som tankede brændstoffet fra danske tankstationer. Højesteret fandt, at benzinselskaberne solgte brændstoffet direkte til leasingtagerne, og at H1 alene virkede som kreditgiver. H1 havde derfor ikke fradragsret for momsen af brændstoffet i medfør af momslovens § 37, stk. 1, eftersom der var tale om finansielle, momsfritagne transaktioner, jf. momslovens § 13, stk. 1, nr. 11, litra a. (Stadfæstelse af SKM2006.399.ØLR).
Momsloven § 4, stk. 1, 2. pkt.
Momsloven § 13, stk. 1 nr. 11, litra a
Momsvejledningen 2008-4 D.2.1
Momsvejledningen 2008-4 D.11.11.4
Momsvejledningen 2008-4 J.1.1
H1 Leasing GmbH
Torben Melchior, Per Walsøe, Lene Pagter Kristensen, Poul Dahl Jensen og Henrik Waaben.
I tidligere instans er afsagt dom af Østre Landsrets 14. afdeling den 17. maj 2006.
Appellanten, H1 Leasing GmbH, har gentaget sine påstande.
Indstævnte, Skatteministeriet, har påstået stadfæstelse, subsidiært frifindelse for H1 Leasings påstand 2.
I den samarbejdsaftale af 17. december 2003 indgået mellem H1 og Dansk Shell A/S, som er omtalt i landsrettens dom, hedder det bl.a.:
§ 1 Aftalens omfang
Shell og Leasingselskabet indgår hermed denne aftale (herefter kaldet Aftalen), som giver Leasingselskabets kunder mulighed for at anvende Shell-kort til tankning af motorbrændstof m.v. på Shells servicestationer ved brug af følgende korttyper:
§ 3 Udstedelse af kort
Shell udsteder kort til Leasingselskabets kunder efter anmodning fra Leasingselskabet.
Kortene er underlagt Shells sædvanlige kortbetingelser, vedlagt som bilag 1, som udgør en integreret del af Aftalen.
Bestilte kort og PIN-koder sendes til Leasingselskabet, som sørger for at udlevere kort og PIN-kode til Leasingselskabets kunde.
§ 5 Fakturering og betalingsbetingelser
Hver måned fremsender Shell en faktura til Leasingselskabet, som dækker samtlige registreringer foretaget på Shell-kort, som er udstedt i henhold til Aftalen.
§ 6 Rabatter
Shell yder rabat ved leasingselskabets køb på Shell stationer i Danmark foretaget på Shell-kort leveret gennem Aftalen.
Rabatten udgør
28 øre inkl moms pr. liter benzin (listepris)
110 øre inkl. moms pr. liter diesel (listepris)
§ 7 Udbetaling af rabatter
For hver liter brændstof (benzin og diesel) samt enkeltvask, der tankes/købes på Shells servicestationer i Danmark med Shell-kort leveret gennem Aftalen, udløses en rabat som nævnt under § 6 fra Shell til Leasingselskabet.
Den aftalte rabat afregnes kvartalsvist til Leasingselskabet.
SM har supplerende forklaret bl.a., at kunderne i dag kun efterspørger Fleet Management. Det gammeldags leasingprodukt er ikke længere efterspurgt på bilsiden. Det gælder for hele branchen. Fleet Management handler om administration. Kunderne vil i dag have hele pakken vedrørende biler for at undgå selv at skulle stå for administrationen. Formålet for kunderne er, at de kan koncentrere sig om at drive deres forretning. H1 Leasing kan også hjælpe med at optimere indkøb af varer. Kunderne får en besparelse i deres eget system og får frigjort nogle medarbejdere, de kan anvende til anden side. Kunden kan nøjes med en gang om måneden at gennemgå regningen, der kun indeholder et beløb, der svarer til beløbet på kontrakten, og kunden kan følge med i de tilsendte rapporter om, hvordan bilen bliver brugt. Resten tager H1 Leasing sig af. H1 Leasing har 10 ansatte beskæftiget med administration af kundernes bilpark, hvilket udgør knap en tredjedel af den samlede medarbejderstab. De har fået udviklet deres eget it-system til Fleet Management.
Når kunderne indgår en aftale med H1 Leasing, får de f.eks. udleveret et servicekort, således at de kan køre ind på et af de på forhånd aftalte dækcentre og få skiftet dæk. Kunderne kender ikke prisen på dækskiftning. Man kan ikke fravælge administrationen, da det er det, det hele drejer sig om. Stort set alle kunder vælger brændstof som en del af ydelsen. H1 Leasing får - bortset fra brændstof - fortsat momsfradrag for de driftsrelaterede ydelser.
Leasingaftalen af 5. april 2002 mellem H1 Leasing og Würth Danmark A/S er et typisk eksempel på, hvordan en Fleet Management-aftale så ud på daværende tidspunkt. Den konkrete kontrakt indeholder aftale om, at der kan anvendes 3.889 liter benzin til en pris af 0,88 euro pr. liter. Literantallet er estimeret ud fra kundens angivelse af kilometerbehov og bilens normtal. Kunden betaler forud, hvilket er helt generelt ved leasing.
Samarbejdsaftalen med Dansk Shell er udtryk for en sædvanlig aftale med en typisk brændstofleverandør. H1 Leasing har indgået aftaler om brændstoflevering med Shell, Q8, Statoil og de underliggende selskaber. Brændstofselskaberne har ikke kendskab til de enkelte Fleet Management-kunders identitet. Det er kun H1 Leasing, der kan se, hvem kunderne er. Det foregår på den måde, at H1 Leasing får en kasse med brændstofkort, som de har liggende og derefter udleverer til de enkelte kunder. Kortene er påført et nummer, således at H1 Leasing kan identificere dem i it-systemet. Brændstofleverandørerne har derimod ikke kendskab til kundernes identitet og blander sig heller ikke i, hvem H1 Leasing har som kunder. Kortene er således udstedt af brændstoffirmaerne, men med H1 Leasings navn på.
H1 Leasings kontor ligger i Tyskland. Kundeandelen består af 95 danske kunder. Baggrunden for, at de ikke har flere tyske kunder, er, at det tyske marked er anderledes sammensat. De tyske firmaer køber således biler direkte fra bilfabrikanterne, og her kan H1 Leasing ikke være med. H1 Leasing reklamerer på det tyske marked, men ikke på tysk. De har specialiseret sig i det danske marked. H1-koncernen har bygninger i både Tyskland og Danmark, medens H1 Leasing kun bruger bygninger i Tyskland. De reklamerer med momsbesparelsen over for kunderne, og det foregår primært på internettet. Deres kunder i f.eks. ... vælger H1 Leasing, fordi de har et godt produkt bl.a. på grund af det it-system, de har udviklet, og fordi de har andre forretningsprincipper end de øvrige danske firmaer. Momsbesparelsen betyder efterhånden meget lidt for kunderne. H1 Leasing er ofte dyrere end de andre på trods af momsbesparelsen. De har et bedre produkt.
Det er H1 Leasing, der køber brændstof hos forhandlerne, på samme måde som de køber dæk og andre ydelser til deres bilpark. De køber produktet brændstof, som de derefter putter ind i en administrativ ydelse til kunden. Fleet Management er administration af en bilpark, og brændstof hører naturligt hertil.
Efter de samarbejdsaftaler, som H1 Leasing GmbH indgik med brændstofleverandørerne, opnåede H1 en adgang for sine kunder til ved brug af benzinkort at kunne tanke brændstof i H1s navn og for H1s regning. Kunderne kunne vælge, om og i hvilket omfang de ville gøre brug af benzinkortet, og de kunne selv bestemme mængde, tid og sted for det enkelte køb. De havde i realiteten ubegrænset adgang til tankning, og den endelige betaling blev beregnet i forhold til deres faktiske forbrug af brændstof. Højesteret finder, at det under disse omstændigheder var til kunderne og ikke til H1, at benzinselskaberne overdrog retten til som ejer at råde faktisk over brændstoffet, jf. herved præmis 33-37 i EF-Domstolens dom af 6. februar 2003 i sag C 185/01. Det kan heroverfor ikke føre til en anden vurdering, at H1 havde påtaget sig en økonomisk risiko for udviklingen i prisen for de brændstofleverancer, som i henhold til leasingaftalerne med kunderne lå inden for den aftalte ramme.
Højesteret tiltræder derfor, at der ikke foreligger levering af brændstof til H1, der er omfattet af definitionen på afgiftspligtige vareleverancer i momslovens § 4, stk. 1, 2. pkt.
Endvidere tiltræder Højesteret, at H1s aftaler med kunderne om ret til at tanke brændstof reelt har karakter af finansiering af kundernes køb af brændstof, jf. momslovens § 13, stk. 1, nr. 11, litra a.
H1 kan herefter ikke fradrage indgående afgift vedrørende brændstoffet, jf. momslovens § 37, stk. 1.
Højesteret stadfæster derfor dommen
I sagsomkostninger for Højesteret skal H1 Leasing GmbH betale 75.000 kr. til Skatteministeriet.

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret


text:
Engelsk-Dansk Juridisk Ordbog	Denne side kræver JavaScript for at fungere optimalt
Engelsk-Dansk Juridisk Ordbog - Center for LeksikografiTil oversigt
Denne ordbog er en engelsk‑dansk fagordbog, der behandler fagområdet jura og juridisk sprog. Ordbogen giver en introduktion til engelsk ret og behandler centrale grundbegreber inden for dette fagområde. I denne forbindelse er det vigtigt at gøre sig klart, at begrebet engelsk ret dækker over de retsregler, der er gældende i landområderne England og Wales. Gældende ret, og til dels retssystemerne, i Skotland, Nordirland og USA er i større eller mindre grad forskellig fra gældende ret i England og Wales og behandles derfor ikke i denne ordbog.
I en ordbog af dette omfang er det selvsagt umuligt at behandle alle tænkelige aspekter af engelsk ret. Derfor er der lagt vægt på at behandle de vigtigste delområder inden for engelsk ret, med særlig vægt på erhvervsretlige områder. I ordbogen behandles følgende delområder af engelsk ret: domstolssystemet, procesretten, arveretten, erstatningsretten, immaterialretten, konkurs‑ og insolvensretten, kontraktretten, købsretten, "trust"‑retten, ejendomsretten, personretten, familieretten, mellemmandsretten, ansættelsesretten og strafferetten. I forbindelse med engelsk retspleje anbefales det endvidere at konsultere Munksgaards Retsplejeordbog af Steen Hjelmblink.
Formålet med denne fagordbog kan ses som en toleddet størrelse. Det primære formål med denne ordbog er at give brugeren mulighed for at opnå en øget forståelse af engelske juridiske tekster, som fx juridiske lærebøger og dokumenter. Det sekundære formål med ordbogen er at hjælpe brugeren med at oversætte engelske juridiske tekster til dansk. Disse to leksikografiske formål hænger nøje sammen, da det er en forudsætning, at man har en god forståelse af engelsk ret og en engelsk juridisk tekst for at kunne præstere en tilfredsstillende oversættelse. Derfor er der til opfyldelse af disse to formål inkorporeret danske forklaringer på de engelske opslagsord samt danske oversættelser i ordbogens artikler. Endvidere indeholder de fleste artikler engelske juridiske vendinger med oversættelse til dansk. Der er i ordbogen ca. 1600 opslagsord og et tilsvarende antal engelske vendinger.
Ved selektionen af opslagsord er der taget hensyn til ordbogens primære målgruppe, der udgøres af studerende ved handelshøjskolerne og translatører. Udvælgelsen af opslagsord er foretaget med det sigte at opfylde den primære målgruppes behov i videst mulige omfang. Dette indebærer, at selektionsgrundlaget er baseret på gængse engelske juridiske lærebøger og engelske standarddokumenter. Latinske ord er dog kun medtaget i et begrænset omfang, især hvor de forekommer i sammensætninger med engelske ord. Da ordbogen imidlertid indeholder en væsentlig del af det centrale ordforråd inden for engelsk ret, kan den også med fordel anvendes af brugere, der ønsker oplysninger om engelsk ret, men som ikke er omfattet af ordbogens primære målgruppe.
Juridisk Ordbog © 2011 Center for Leksikografi.
s	= substantiv, navneord
v	= verbum, udsagnsord
adj	= adjektiv, tillægsord
præp	= præposition, forholdsord
pl	= pluralis, flertal
sg	= singularis, ental
▲ ~ on the case søgsmål for afledt krænkelse; bring an ~ anlægge et søgsmål
auctioneer2 s [person, der beskikkes til at holde en auktion]auktionsleder
= auktionarius
= processuel ret
→ accessory; principal5
adj	adjektiv, tillægsord, pkt. 1.3
bl.a.	blandt andet
dvs	det vil sige
fx	for eksempel
o.lign.	og lignende
osv.	og så videre
pl	pluralis, flertal, pkt. 1.3, pkt. 3.1
præp	præposition, forholdsord, pkt. 1.3
s	substantiv, navneord, pkt. 1.3
sg	singularis, ental, pkt. 1.3, pkt. 3.1
v	verbum, udsagnsord, pkt. 1.3
~	gentager opslagsordet, pkt. 4
▲	fraseangivelse, pkt. 4
=	synonymangivelse, pkt. 5, pkt. 7.3, pkt. 8
≠	antonymangivelse, pkt. 6
→	krydshenvisning, pkt. 7.1, pkt. 7.2, pkt. 7.3, pkt. 8
I det følgende gives en kort komparativ fremstilling af domstolssystemet i England og Wales på den ene side (§§1‑21) og domstolssystemet i Danmark på den anden side (§§22‑29). Fremstillingen koncentrerer sig primært om de ordinære domstole med henblik på at vise forskellen på de to domsstolssystemer. Oversigten skal ses som en udbygning af ordbogens alfabetiske del, idet flere af opslagsordene forklares i denne oversigt, og disse er fremhævet med fed skrift.Det engelske domstolssystemCivile domstole i England og Wales§1 House of LordsDette var indtil 2009 den øverste civilretlige domstol i England og Wales, og House of Lords svarede således til den danske Højesteret, se §22. Udover at behandle civilretlige appelsager fra England og Wales, var House of Lords også øverste retsinstans for civile appelsager fra Nordirland og Skotland. Retspræsidenten var the Lord Chancellor, og de menige højesteretsdommere kaldtes Lords of Appeal in Ordinary. Kun sager, der var afgørende for det engelske retssystem, kom for House of Lords. I 2009 blev House of Lords afløst af The Supreme Court, se § 2.§2 The Supreme CourtSiden 2009 er dette den øverste domstol i England og Wales, og The Supreme Court svarer således til den danske Højesteret, se § 22. Udover at behandle civilretlige appelsager fra England og Wales, er The Supreme Court også øverste retsinstans for civile appelsager fra Nordirland og Skotland. Højesteretspræsidenten er Lord Chief Justice, og en menig højesteretsdommer betegnes Justice of The Supreme Court. Appelsagerne behandles normalt af 3 eller 5 dommere, og kun sager, der er af afgørende betydning for det engelske retssystem, kommer for The Supreme Court.§3 Court of Appeal, Civil DivisionDen civilretlige appeldomstol er den næsthøjeste domstol i det engelske domstolshierarki. Court of Appeal, Civil Division har kun kompetence til at behandle civilretlige appelsager fra England og Wales, der er appelleret fra High Court og county court. Retspræsidenten er the Master of the Rolls, og en menig appeldommer kaldes Lord Justice of Appeal eller Lady Justice of Appeal. Appelsagerne behandles normalt af 2 eller 3 dommere, og afgørelsen kan appelleres til The Supreme Court, såfremt der opnås tilladelse hertil af enten Court of Appeal eller The Supreme Court.§4 High Court (of Justice)Denne domstol befinder sig nogenlunde midt i det engelske domstolshierarki og svarer således til den danske Landsret, se §23. High Court kan både fungere som domstol i første instans vedrørende civile søgsmål af større værdi og som appelinstans. Som domstol i første instans består High Court af tre afdelinger.§5 Queen's Bench DivisionDenne afdeling af High Court behandler især sager om erstatning i og uden for kontraktforhold, men også alle de sager, der ikke specifikt er henlagt til én af de øvrige to afdelinger. Retspræsidenten er the President of the Queen’s Bench Division (tidligere the Lord Chief Justice), og en menig dommer kaldes High Court judge eller puisne judge. Queen's Bench Division har derforuden 3 underafdelinger, nemlig en handelsret, kaldet Commercial Court, en søret, kaldet Admiralty Court, og en domstol for anlægs- og byggetekniske sager, kaldet Technology and Construction Court.§6 Family DivisionDen familieretlige afdeling af High Court behandler som navnet antyder sager af familieretlig karakter, som fx skilsmissesager, adoptionssager og værgemålssager. Retspræsidenten er the President, og en menig dommer kaldes også her High Court judge eller puisne judge.§7 Chancery DivisionDenne afdeling af High Court behandler de sager, der tidligere blev behandlet af Court of Chancery, dvs. sager vedrørende fx dødsboskifte, båndlæggelser, pantsætning og konkurs. Retspræsident er the Chancellor (tidligere Lord Chancellor, som blev bistået af the Vice Chancellor), og også her kaldes en menig dommer High Court judge eller puisne judge. Derforuden har Chancery Division 2 underafdelinger, nemlig en patentretlig domstol, kaldet Patents Court, og en selskabsretlig domstol, kaldet Companies Court.§8 Sagernes behandlingNår High Court er førsteinstansdomstol behandles sagerne af en enkelt dommer, og afgørelsen kan appelleres til Court of Appeal, Civil Division. I sager vedrørende fortolkning af love og bekendtgørelser er der direkte appeladgang til The Supreme Court, den såkaldte leapfrog procedure, hvor man overspringer Court of Appeal.§9 Divisional Courts (of the High Court)Som appeldomstol består High Court af tre appelafdelinger, kaldet Divisional Courts. Disse appelafdelinger er opdelt efter samme princip som nævnt ovenfor, nemlig en divisional court of henholdsvis Queen's Bench Division, Family Division og Chancery Division, og hører appelsager fra county court og magistrates' court. Hver Divisional Court behandler samme typer sager som de egentlige Divisions, fx behandler Divisional Court of the Family Division familieretlige appelsager. Som den eneste afdeling af High Court kan Queen's Bench Division i egenskab af Divisional Court behandle strafferetlige sager, appelleret fra crown courts og magistrates' courts, se §17.§10 Sagernes behandlingNår appelsager behandles i en Divisional Court pådømmes de af 2 3 dommere, og afgørelsen kan appelleres til Court of Appeal, Civil Division, hvis der er tale om civilretlige sager, og til The Supreme Court, hvis der er tale om straffesager.§11 County CourtDette er en underret i det engelske domstolssystem og svarer således til en dansk byret, se §25. En county court behandler kun sager som førsteinstansdomstol, og det drejer sig om civile søgsmål af mindre værdi, idet sager af større værdi anlægges ved High Court. Værdigrænserne fastsættes ved lov eller bekendtgørelse. Typiske sager ved county court er sager om erstatning i og uden for kontraktforhold. En county court ledes af en underretsdommer, eller retskredsdommer, kaldet circuit judge. Der kan være flere circuit judges ved en county court, og disse assisteres af en slags vicedommer, eller dommerfuldmægtig, kaldet district judge eller assistant district judge, samt en eller flere deltidsansatte dommere, kaldet recorders. District judges pådømmer mindre sager samt forestår den administrative ledelse af en county court. Sager ved en county court behandles af en enkelt dommer, og afgørelserne kan appelleres til Court of Appeal, Civil Division.§12 Small Claims CourtDette var en underafdeling af county court, der behandlede civile søgsmål af meget begrænset værdi. Behandlingen af disse småsager var uformel, hurtig og skete ved en forligsmægling kaldet arbitration. Sagerne behandledes næsten udelukkende af en enkelt district judge, og afgørelserne kunne appelleres til en circuit judge ved den pågældende county court. Nu behandles småsager ved county court, se §11.§13 Magistrates' CourtDette er en underret og svarer således til en dansk byret, se §25. Magistrates' courts har en begrænset kompetence i civile søgsmål angående familieretlige forhold. Derforuden besidder de en administrativ kompetence ved tildeling af nærings og udskænkningsbevillinger. Ved magistrates' courts findes to typer af dommere. Den ene type af underretsdommere er fredsdommerne, kaldet lay magistrates, lay judges eller justices of the peace. Disse er ulønnede lægdommere, som kun får dækket eventuelle udgifter ved udførelse af dommerhvervet. Den anden type underretsdommere er de professionelle underretsdommere, kaldet district judges (magistrates’ court) eller deputy district judges (tidligere kaldet stipendiary magistrates). Disse er lønnede juridiske dommere. Sager ved en magistrates' court behandles enten af en enkelt stipendiary magistrate eller mindst 2 lay magistrates, og afgørelserne kan appelleres til Divisional Court of the Family Division.Strafferetlige domstole i England og Wales§14 House of LordsDette var indtil 2009 den øverste strafferetlige domstol i England og Wales, og House of Lords svarede således til den danske Højesteret, se §26. Udover at behandle strafferetlige appelsager fra England og Wales var House of Lords også øverste retsinstans for Nordirland. Domstolens organisation og sagsbehandling var som beskrevet i §1. I 2009 blev House of Lords afløst af The Supreme Court, se §15.§15 The Supreme CourtDette er den øverste strafferetlige domstol i England og Wales, og The Supreme Court svarer således til den danske Højesteret, se § 26. Udover at behandle strafferetlige appelsager fra England og Wales er The Supreme Court også øverste retsinstans for Nordirland. Domstolens organisation og sagsbehandling er som beskrevet i §2.§16 Court of Appeal, Criminal DivisionDen strafferetlige appeldomstol er den næstøverste domstol i det engelske domstolshierarki. Court of Appeal, Criminal Division har kun kompetence til at behandle strafferetlige sager fra England og Wales appelleret fra crown courts. Retspræsidenten er the Lord Chief Justice, og en menig appeldommer kaldes Lord Justice of Appeal eller Lady Justice of Appeal. Sagsbehandlingen og appelmulighederne er som beskrevet i §3.§17 Divisional Court of Queen's Bench DivisionDenne appelafdeling af High Court har kompetence til at behandle retsspørgsmål i straffesager appelleret fra crown court, youth court eller magistrates' courts. Afdelingens organisation og sagsbehandling er som beskrevet i §§5 og 10.§18 Crown CourtDenne domstol befinder sig nogenlunde midt i det engelske domstolshierarki og svarer således til den danske Landsret, se §27. Crown court kan både fungere som domstol i første instans og som appeldomstol. Som førsteinstansdomstol behandler crown court de mere alvorlige straffesager, hvor der rejses tiltale med anklageskrift, fx manddrab, voldtægt og barnemord. Disse sager behandles ved et nævningeting, der normalt består af 12 nævninger, og selve retssagen ledes af en dommer, som enten er en puisne judge fra Queen's Bench Division, en circuit judge, eller en deltidsansat dommer kaldet recorder eller assistant recorder. Hvilken type dommer, der er retsformand, afhænger af sagens art, idet puisne judges normalt er retsformænd i de alvorligste straffesager, medens circuit judges og recorders er retsformænd i de mindre alvorlige straffesager. I enkelte tilfælde deltager også lay magistrates ved sagens behandling. Som appeldomstol behandler crown court straffesager appelleret fra youth courts og magistrates' courts. Disse behandles af en enkelt juridisk dommer uden medvirken af nævninger, men ofte bistået af 2 lay magistrates. Crown court-afgørelser angående retsspørgsmål kan appelleres til Divisional Court of Queen's Bench Division, medens realitetsspørgsmål og strafudmåling kan appelleres til Court of Appeal, Criminal Division.§19 Magistrates' CourtDette er en underret og svarer således til en dansk byret, se §29. Magistrates' courts har kompetence til at behandle alle mindre alvorlige straffesager som førsteinstansdomstol, fx ordinær vold og færdselsforseelser. Endvidere har magistrates' courts kompetence til at virke som forundersøgelsesdomstol i de alvorlige straffesager, der senere overgives til behandling ved nævningeting i crown court; dette kaldes committal proceedings. Alle straffesager begynder i en magistrates' court uanset om de færdigbehandles her eller overgives til crown court. Sagerne behandles uden medvirken af nævninger af enten en stipendiary magistrate eller mindst 2 lay magistrates, også kaldet lay judges eller justices of the peace, se §13. Afgørelser angående skyldsspørgsmål og strafudmåling kan appelleres til crown court, medens retsspørgsmål kan appelleres til Divisional Court of Queen's Bench Division ved en proces, der kaldes case stated.§20 Youth CourtsDisse ungdomsdomstole er selvstændige domstole, der dog oftest henregnes under en magistrates' court. Youth courts har enekompetence til at dømme i straffesager, hvor den tiltalte er under 18 år, bortset fra sager om manddrab, som overgives til crown court. Sagerne behandles i lukkede retsmøder, og der deltager tre særligt kvalificerede lay magistrates, se §13.§21 Judicial Committee of the Privy CouncilDenne domstol, der kan opfattes som lidt af en anakronisme, fungerer som en slags højesteret for commonwealth sager både civilretlige og strafferetlige der appelleres fra de kolonier og commonwealth lande, som stadig anerkender domstolen som øverste retsinstans. Domstolen fungerer endvidere som øverste appelinstans i England og Wales for kirkeretlige sager og enkelte sager, der behandles ved særlige domstole og nævn. Retspræsidenten er the Lord President of the Council, og de menige dommer kaldes Privy Councillors, men disse er i praksis ofte identiske med dommerne i de overordnede domstole. Sagerne pådømmes af 5 dommere, og da afgørelserne vedrører retten i andre lande end England og Wales, har de ikke direkte indflydelse på engelsk ret.Det danske domstolssystemCivile domstole i Danmark§22 HøjesteretDette er den øverste domstol i det danske domstolssystem, og Højesteret svarer således til The Supreme Court, se §2. Højesteret behandler udelukkende appelsager fra Landsretten og Sø og Handelsretten. Retspræsidenten kaldes Højesteretspræsident, og de menige dommere kaldes højesteretsdommere. Appelsagerne behandles i én af Højesterets 2 afdelinger af normalt 5 eller 7 dommere. Kun meget principielle sager behandles af Højesteret som tredjeinstans, og da kun efter tredjeinstansbevilling fra Procesbevillingsnævnet.§23 LandsrettenDer er 2 landsretter, og disse befinder sig midt i det danske domstolshierarki og svarer således til High Court, se §4. Østre Landsret dækker København og øerne, medens Vestre Landsret dækker Jylland. Landsretten kan både fungere som domstol i første instans angående civile søgsmål af større værdi og som appelinstans. Retspræsidenten kaldes Landsretspræsident, og de menige dommere kaldes landsdommere. Sagerne behandles normalt af 3 dommere, og afgørelserne i førsteinstanssager kan appelleres til Højesteret. Afgørelser i appelsager kan kun appelleres til Højesteret med tredjeinstansbevilling fra Procesbevillingsnævnet.§24 Sø- og HandelsrettenDenne domstol er et alternativ til landsretterne og byretterne for området i og omkring København. Den har kompetence til at behandle sager af større værdi, hvor en særlig erhvervsmæssig eller maritim sagkundskab er påkrævet, samt konkurs og insolvenssager. Domstolen består af en præsident, en eller flere vicepræsidenter, en juridisk dommer og et antal sagkyndige retsmedlemmer. Sagerne behandles normalt af en juridisk dommer, der bistås af 2 eller flere sagkyndige retsmedlemmer. Afgørelserne kan appelleres til Højesteret.§25 ByrettenDette er en underret i det danske domstolssystem, og svarer således til county court og tildels magistrates' court, se §§11 og 13. En byret behandler kun sager som førsteinstansdomstol, og det drejer sig især om civile søgsmål af mindre værdi, idet sager af større værdi anlægges ved en af landsretterne. Byretterne ledes af en præsident, og de menige dommere, der tidligere kaldtes byretsdommere, betegnes nu kun dommere. Når byretten behandler skiftesager, fx dødsboskifte og skilsmissesager, betegnes den skifteretten. Når byretten behandler fogedsager, fx udlæg og udpantning, betegnes den fogedretten. I disse tilfælde betegnes dommeren henholdsvis skifteretsdommer og foged. Sager ved en byret behandles af en enkelt dommer, der i handelssager kan være bistået af 2 sagkyndige dommere. Dommerfuldmægtige er bemyndigede til at udføre bl.a. foged og skiftesager. Afgørelserne kan appelleres til Landsretten.Strafferetlige domstole i Danmark§26 HøjesteretDette er den øverste strafferetlige domstol i Danmark, og Højesteret svarer således til The Supreme Court, se §15. Højesteret behandler udelukkende appelsager fra Landsretten og Sø og Handelsretten. Domstolens organisation og sagsbehandling er som beskrevet i §22.§27 LandsrettenDenne domstol befinder sig midt i det danske domstolshierarki og svarer således til crown court, se §18. Landsretten behandler kun straffesager som appelinstans. Som appelinstans behandler Landsretten straffesager appelleret fra byretten. Disse sager behandles af 3 juridiske dommere og 3 domsmænd, hvis der har medvirket domsmænd i byretten, af 3 juridiske dommere bistået af 9 nævninger, hvis sagen vedrører bevisspørgsmålet for tiltaltes skyld i en nævningesag fra byretten, eller af 3 juridiske dommere bistået af 3 domsmænd i andre nævningesager appelleret fra byretten. Afgørelserne kan kun appelleres til Højesteret hvis Procesbevillingsnævnet giver en tredjeinstansbevilling. Der findes en Østre og en Vestre Landsret, og de er organiseret som beskrevet i §23.§28 Sø- og HandelsrettenDenne domstol har kompetence til at behandle straffesager som førsteinstansdomstol, hvor fagkundskab til søforhold skønnes at være af betydning. Afgørelserne kan appelleres til Højesteret. Domstolens organisation og sagsbehandling er som beskrevet i §24.§29 ByrettenDette er en underret i det danske domstolssystem og svarer således til magistrates' court, se §19. Byretten har kompetence til at behandle straffesager som førsteinstansdomstol. Sager, der medfører større straf end bøde, behandles normalt af en juridisk dommer bistået af 3 domsmænd (domsmandssager), eller af 3 juridiske dommere og 6 nævninger (nævningesager). Afgørelserne kan appelleres til Landsretten. Domstolens organisation er som beskrevet i §25.
Hovedredaktør- Sandro Nielsen

matches: højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret


text:
Åbne breve om sagstilgangen til Højesteret
Præsidenten for Højesteret har i et åbent brev til justitsministeren redegjort for sagstilgangen til Højesteret efter domstolsreformen i 2007.
Det fremhæves, at Højesteret bruger for mange ressourcer på at behandle sager, der ikke er principielle, og at dette blandt andet skyldes, at en række sager behandles ved Sø- og Handelsretten som førsteinstans, og at disse uden videre kan ankes til Højesteret.
Det fremhæves, at ankesager for Sø- og Handelsretten til Højesteret bør begrænses, eksempelvis ved at give Højesteret en adgang til at henvise ankesager fra Sø- og Handelsretten til behandling i Landsretten, hvis de ikke har væsentlig samfundsmæssig rækkevidde.
I et ligeledes åbent brev til justitsministeren kommenterer præsidenten for Sø- og Handelsretten på indholdet af brevet.
En ændring af mulighederne for at anke sager fra Sø- og Handelsretten til Højesteret vil have stor betydning for sager om immaterielle rettigheder, da disse sager meget ofte anlægges ved Sø- og Handelsretten som førsteinstans.
Præsidenten for Højesterets brev kan læses her
Præsidenten for Sø- og Handelsrettens brev kan læses her

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret


text:
Skat.dk: Fremlæggelse - ensidigt indhentet juridisk responsum - udenlandsk ret - afhøring om juridiske spørgsmål
29 Nov 2010 11:00
11 Nov 2010 13:08
SKM2010.751.HR
Fremlæggelse, responsum, udenlandsk ret, afhøring
Fremlæggelse af ensidigt indhentet juridisk responsum fra advokat i Liechtenstein nægtet, og der blev heller ikke givet tilladelse til afhøring af advokaten om de juridiske spørgsmål, som han havde omtalt i sit responsum.
(Kendelse i ankesagen vedr. SKM2008.626.ØLR)
Peter Blok, Asbjørn Jensen og Vibeke Rønne
Der er tidligere afsagt kendelse under retsmøde i Højesteret den 20. maj 2010.
A har nedlagt påstand om, at Rechtsanwalt ILs juridiske responsum af 7. maj 2010 (bilag 66) tillades fremlagt.
A har endvidere påstået, at den under retsmødet i Højesteret den 20. maj 2010 afsagte kendelse, der begrænsede rammerne for afhøringen af Rechtsanwalt IL, ændres, således at det tillades A at afhøre IL uden anden begrænsning end dem, der følger af retsplejelovens § 341, og at A herunder kan stille spørgsmål om resultatet af hans undersøgelse af As relation til fonden G1 Stiftung, herunder spørgsmål til Rechtsanwalt ILs juridiske responsum af 7. maj 2010.
Indstævnte, Skatteministeriet, har protesteret mod fremlæggelsen af Rechtsanwalt ILs juridiske responsum af 7. maj 2010.
Skatteministeriet har endvidere påstået stadfæstelse af den under retsmødet i Højesteret den 20. maj 2010 afsagte kendelse.
Af et brev af 22. oktober 2009 fra advokat Egil Lego Andersen til advokat Lars Apostoli fremgår bl.a., at Rechtsanwalt IL ville udarbejde en legal opinion.
Af udskrift fra Højesterets retsbog fremgår bl.a. følgende vedrørende retsmøde i sagen den 27. oktober 2009:
Appellanten oplyste, at processen med at indhente oplysninger fra G1 Stiftung og Rechtsanwalt IL ikke er afsluttet. Når de ønskede oplysninger foreligger, vil appellanten formentlig anmode om afhøring af IL, hvilket indstævnte oplyste ikke at ville protestere imod.
Parterne var enige om, at indhentelsen af oplysninger formentlig vil kunne afsluttes således, at afhøringen i givet fald kunne gennemføres i februar eller marts 2010.
Af følgebrevet til en bevisbegæring af 8. marts 2010 om afhøring af Rechtsanwalt IL fremsendt til Højesteret og i kopi til advokat Lars Apostoli fremgår bl.a.:
Det bemærkes, at jeg har bedt advokat IL udarbejde en legal opinion om liechtensteinsk fondsret og sine iagttagelser. Denne vil blive fremlagt, når den foreligger. Dette burde være i god tid før bevisoptagelsen.
Rechtsanwalt ILs responsum af 7. maj 2010 blev fremsendt til Højesteret og Skatteministeriet ved advokat Egil Lego Andersens brev af 10. maj 2010. Responsummet indeholder en redegørelse for den liechtensteinske fondslovgivning og en vurdering af As status som begunstiget i G1 Stiftung.
A har anført, at Skatteministeriet den 20. maj 2010 var afskåret fra at protestere mod fremlæggelse af Rechtsanwalt ILs juridiske responsum af 7. maj 2010 og i konsekvens heraf mod afhøringen af Rechtsanwalt IL. Han har herved navnlig henvist til hændelsesforløbet op til retsmødet den 20. maj 2010, herunder Skatteministeriets manglende reaktion på advokat Eigil Lego Andersens breve af 22. oktober 2009, af 8. marts 2010 og af 11. maj 2010.
Det har været usædvanligt vanskeligt at skaffe relevante oplysninger i denne sag, og Rechtsanwalt IL blev engageret til at skaffe oplysninger om G1 Stiftung. Han har alene kunnet få oplysninger i kraft af den ret, der tilkommer en begunstiget i en fond til at få visse oplysninger om den. Rechtsanwalt ILs legal opinion indeholder en redegørelse for resultatet af hans undersøgelser, hvor de oplysninger, redegørelsen bygger på, er tydeligt angivet, og hvor de omhandlede oplysninger er fremlagt under sagen. Redegørelsen ligger på et område, hvor faktum og jus smelter sammen, og en meningsfuld præsentation af faktum kun er mulig, hvis den ledsages af oplysninger om det retlige miljø, oplysningerne knytter sig til. Det fremgår tydeligt af bilag 66, herunder afsnit VI, hvilke oplysninger, redegørelsen bygger på, og der peges loyalt på de punkter, hvor oplysningerne er mangelfulde.
Den praksis vedrørende ensidigt indhentede juridiske responsa om dansk ret, som ikke tillades fremlagt i retssager, er derfor irrelevant. Det er i teorien antaget, at der er en ret vidtgående adgang til at fremlægge oplysninger om fremmed ret i form af erklæringer fra udenlandske jurister, men også denne opfattelse er irrelevant i denne sag.
Skatteministeriet vil under en afhøring af Rechtsanwalt IL kunne få lejlighed til at stille spørgsmål, og herunder bore i, om der er holdepunkter for at antage, at advokaten har været genstand for en utilbørlig påvirkning, hvilket der naturligvis ikke har været tale om.
Vedrørende afhøringen af Rechtsanwalt IL har A anført, at Skatteministeriet under berammelsesmødet i oktober 2009 udtrykkeligt har meddelt, at ministeriet ikke ville protestere mod afhøring af ham. Det må for ministeriet have fremstået som åbenbart, at en sådan afhøring ville beskæftige sig med det juridiske responsum, og med de af Rechtsanwalt IL gjorte iagttagelser og udlægningen heraf i henhold til liechtensteinsk fondsret.
Hertil kommer, at der må påhvile Skatteministeriet, som offentlig myndighed, en særlig forpligtelse til at bidrage til og i hvert fald ikke direkte modvirke en sags oplysning.
Skatteministeriet har for så vidt angår fremlæggelsen af Rechtsanwalt ILs responsum af 7. maj 2010 anført, at der er tale om et juridisk responsum om As retsstilling i forhold til fonden, og at der ikke er adgang til at fremlægge et sådant ensidigt indhentet juridisk responsum for domstolene. Forbuddet herimod kan ikke omgås gennem vidneafhøring af erklæringsgiveren om erklæringens indhold.
Skatteministeriets har hverken udtrykkeligt eller stiltiende givet samtykke til at indhente og fremlægge responsummet eller til at afhøre Rechtsanwalt IL om liechtensteinsk fondsret mv.
Responsummet er udarbejdet af As advokatforbindelse i Liechtenstein uden at Skatteministeriet har haft indsigt i de samtaler mv., der ligger til grund for erklæringen, og uden at ministeriet havde indflydelse på formuleringen af spørgetema og adgang til kontrol med hensyn til utilbørlig påvirkning. Den indeholder ikke alene nogle generelle oplysninger om liechtensteinsk fondslovgivning mv. Tværtimod indeholder navnlig afsnit VI en dybt kontroversiel redegørelse for resultatet af advokatens analyse af As status som begunstiget i G1 Stiftung og hans muligheder for at disponere over fondsformuen - hvilket er et centralt bevistema i retssagen.
De hensyn, der ligger bag det almindeligt gældende forbud imod fremlæggelse af ensidigt indhentede juridiske responsa om dansk ret, gør sig endvidere gældende med større styrke, når det drejer sig om fremmed ret.
Vedrørende afhøringen af Rechtsanwalt IL har Skatteministeriet anført, at der ikke er meddelt samtykke hertil. Skatteministeriet har først ved modtagelsen af advokat Egil Lego Andersens brev af 18. maj 2010, hvoraf det fremgår, at den danske oversættelse af responsummet vil blive brugt under vidneafhøringen, haft mulighed for at forstå den reelle hensigt med vidneindkaldelsen af Rechtsanwalt IL.
Af brevet af 22. oktober 2009 fra As advokat, advokat Eigil Lego Andersen, til Skatteministeriets advokat, advokat Lars Apostoli, fremgår, at Rechtsanwalt IL ville udarbejde "en legal opinion". På berammelsesmødet den 27. oktober 2009 oplyste advokat Lego Andersen bl.a., at
"processen med at indhente oplysninger fra Rechtsanwalt IL ikke er afsluttet".
I brevet af 8. marts 2010 til Højesteret med kopi til advokat Apostoli bemærkede advokat Lego Andersen bl.a., at han havde bedt Rechtsanwalt IL om at udarbejde
"en legal opinion om liechtensteinsk fondsret og sine iagttagelser",
og at denne legale opinion ville blive fremlagt.
Advokat Lego Andersen har således ikke udtrykkelig anmodet om forhåndssamtykke fra Skatteministeriet til at fremlægge det omhandlede juridiske responsum. Det fremgik heller ikke, at dette ikke alene ville indeholde en redegørelse for liechtensteinsk fondsret og for de oplysninger vedrørende den konkrete sag, som advokaten havde fremskaffet, men tillige en vurdering af A' stilling i forhold til fonden. Selv om advokat Apostoli - senest ved modtagelsen af brevet af 8. marts 2010 - havde anledning til at tage forbehold vedrørende Skatteministeriets samtykke til fremlæggelse af det bebudede responsum, finder Højesteret, at det på den anførte baggrund er betænkeligt at fastslå, at Skatteministeriet som følge af passivitet eller stiltiende forhåndssamtykke er afskåret fra nu at protestere mod fremlæggelsen.
Herefter, og da der er tale om et juridisk responsum, som er indhentet ensidigt efter retssagens anlæg, tager Højesteret Skatteministeriets protest mod fremlæggelsen til følge.
I det omfang en ensidigt indhentet erklæring ikke tillades fremlagt, kan det heller ikke tillades, at erklæringsgiveren afgiver vidneforklaring om sin erklæring. Skatteministeriets påstand om stadfæstelse af kendelsen fra retsmødet i Højesteret den 20. maj 2010 tages herefter til følge.
Rechtsanwalt ILs responsum af 7. maj 2010 tillades ikke fremlagt, og kendelsen fra retsmødet i Højesteret den 20. maj 2010 stadfæstes.
UDSKRIFT AF HØJESTERETS RETSBOG
Torsdag den 20. maj 2010 kl. 9.30 blev retten sat i Højesteret i offentligt retsmøde.
Med henblik på optagelse af bevis
Indstævnte protesterede mod fremlæggelse af bilag 66, som er et juridisk responsum af 7. maj 2010 udarbejdet af vidnet, advokat IL, og mod at afhøringen af advokat IL skal antage karakter af en afhjemling af det juridiske responsum eller lignende.
Indstævnte gjorde til støtte herfor gældende, at der er tale om et ensidigt indhentet responsum om liechtensteinsk ret og appellantens retstilling i forhold til G1-Stiftung i henhold til liechtensteinsk ret, og at indstævntes samtykke til bevisoptagelsen ikke kan fortolkes som omfattende en afhøring, der har karakter af en afhjemling eller en afhøring om juridiske spørgsmål, som er omtalt i det juridiske responsum.
Appellanten fastholdt fremlæggelsen af bilag 66, og at afhøringen skulle gennemføres som en uddybning heraf.
Appellanten gjorde gældende, at det juridiske responsum og en afhøring af advokat IL herom er af fundamental betydning for appellantens bevisførelse og stiller sagen i et nyt lys. Det har endvidere hele tiden været en forudsætning mellem parterne, at IL, skulle afhøres om sin sagkundskab inden for Liechtensteinsk ret, og at der til brug for bevisoptagelsen ville blive indhentet et juridisk responsum fra vidnet.
Der afsagdes sålydende
Appellanten har i brev af 18. maj 2010 givet udtryk for, at en foreløbig oversættelse til dansk af det juridiske responsum ville kunne være til nytte ved bevisoptagelsen. Det fremgår imidlertid ikke af appellantens bevisbegæring om afhøring af advokat IL, godkendt af Højesteret den 15. marts 2010, eller af Højesterets retsbogsudskrift vedrørende berammelsesmødet den 27. oktober 2009, eller i øvrigt af parternes korrespondance til Højesteret om den berammede afhøring, at det har været en forudsætning mellem parterne, at advokat IL skulle afhøres om sin sagkundskab indenfor liechtensteinsk ret eller om et af denne udarbejdet juridisk responsum. Under disse omstændigheder findes den berammede afhøring af IL ikke mod indstævntes protest at burde antage karakter af en afhjemling eller af en afhøring om de juridiske spørgsmål indeholdt i det juridiske responsum af 7. maj 2010.
Indstævntes protest mod, at den berammede afhøring af IL antager karakter af en afhjemling eller af en afhøring om de juridiske spørgsmål indeholdt i det juridiske responsum af 7. maj 2010 tages til følge.
For så vidt angår indstævntes protest mod fremlæggelse af bilag 66 og protest mod en afhøring af IL herom er sagen udsat med henblik på afgørelse i Ankeudvalget.
Advokat Eigil Lego Andersen påklagede kendelsen til Ankeudvalget.
Advokat IL, der var mødt som vidne indkaldt af appellanten, forklarede herefter behørigt formanet, at han er uddannet jurist og har læst på universitetet i Schweiz. To år efter færdiggørelsen af sin uddannelse blev han advokat. Han er for to år siden også blevet uddannet i international erhvervsret ved universitet i Zürich. Han har været advokat siden 2005 og har sideløbende hermed arbejdet som direktør i et treuhand i Liechtenstein.
Han hørte første gang om sagen i oktober 2008 fra advokat Eigil Lego Andersen, som han ikke har haft at gøre med før. Han har heller ikke tidligere arbejdet for A og har ikke haft noget at gøre med hverken BA, UJ eller LL. Han har heller ikke haft noget at gøre med As søn, CA, og havde ikke inden oktober 2008 hørt om G1-Stiftung. Han talte første gang med A i forbindelse med mødet, der blev afholdt den 8. oktober 2009 i advokatfirmaet R1s lokaler. Mødereferatet er fremlagt som bilag 62.
Han har ikke modtaget instrukser fra andre end advokat, dr.jur. Eigil Lego Andersen. Hans opgave var at indhente information om As stilling som begunstiget i G1-Stiftung. Forelagt bilag 62 bekræftede han, at han deltog i mødet, og at det er hans underskrift. Han bekræftede tillige, at referatet er korrekt og indholdsmæssigt svarer til det, der fandt sted på mødet.
For så vidt angår indholdet af det juridiske responsum dateret den 7. maj 2010, bekræftede IL, at responsummet vedrører hans undersøgelser af liechtensteinsk ret, og at det faktuelt svarer til de oplysninger, han har indhentet, ligesom redegørelsen efter hans bedste opfattelse svarer til de gældende regler.
Oplysningerne, han har tilvejebragt som led i sin undersøgelse, er tilvejebragt via en fuldmagt fra A. Med denne fuldmagt henvendte han sig til fondsbestyrelsen og gjorde de informationsrettigheder, man har som begunstiget i henhold til liechtensteinsk ret, gældende. Under henvisning til fuldmagten og sagens omstændigheder gav fondsbestyrelsen ham herefter aktindsigt i oplysninger vedrørende A. I den forbindelse mødtes han også én gang med bestyrelsen i Liechtenstein. Til stede ved det pågældende møde var PS og den juridiske rådgiver KS. Det var uproblematisk at få aktindsigt, fordi han med fuldmagten rådede over en begunstigets adgang til aktindsigt.
På supplerende spørgsmål fra appellantens advokat Eigil Lego Andersen oplyste IL, at det er korrekt, at en større del af den liechtensteinske fondsret først trådte i kraft 1. april 2009. Han har derfor formentlig ikke fået aktindsigt før denne dato, idet han dog ikke kunne sige dette med sikkerhed. Forelagt bilag 34, som er et brev af 1. december 2008 fra G1-Stiftung til ham, bekræftede han, at brevet viser, at han har korresponderet med bestyrelsen inden april 2009. Han udtalte derefter først, at han så med temmelig stor sikkerhed har fået aktindsigt inden 1. april 2009. Forelagt bilag 39, som er et brev af 9. april 2009 fra ham til G1-Stiftung, bekræftede han, at det heraf fremgår, at han beder om aktindsigt. Vidnet udtalte derpå, at han først har fået aktindsigt efter 1. april 2009.
Forklaringen dikteret og vedstået.
Sagen udsat 2 uger til den 15. juni 2010 på appellantens supplerende processkrift vedrørende indstævntes protest og appellantens supplerende bemærkninger til klagen over den til retsbogen afsagte kendelse herom.

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret


text:
Højesteret tilsidesætter bekendtgørelse til ansættelsesbevisloven
Højesteret fastslår i en opsigtsvækkende afgørelse, at godtgørelses- og ikrafttrædelsesbestemmelserne i bekendtgørelse nr. 941 af 16. september 2004 er ugyldige.
Sagen var anlagt af HK på vegne af et medlem og er tidligere omtalt her på siden i nyhedsbrev af 23. august 2004.
I september 2002 gjorde HK opmærksom på, at der ikke var indbetalt pension i henhold til den gældende overenskomst samt, at der ikke var udfærdiget et korrekt ansættelsesbevis.
Den 8. september 2002 blev lønmodtageren sygemeldt og endte med ikke efterfølgende at genoptage sit arbejde.
Den 19. september 2002 betalte arbejdsgiveren de manglende pensionsbidrag samt 5.000 kr. i godtgørelse for mangelfuldt ansættelsesbevis. Der blev ikke i den forbindelse udleveret et korrekt ansættelsesbevis til lønmodtageren.
Den 28. september 2002 blev lønmodtageren opsagt. Opsigelsen blev begrundet i en ændring af arbejdsmængden gennem de sidste 4 år, og lønmodtageren blev samtidig tilbudt fortsat ansættelse med 20 timer om ugen.
Efter opsigelsen anmodede lønmodtageren den 15. oktober 2002 om en stillingsbeskrivelse for deltidsstillingen. Den 29. oktober 2002 afslog lønmodtageren tilbuddet om deltidsansættelse.
Efterfølgende fremsatte HK – uden forudgående rykker – den 12. december 2002 krav om en ny godtgørelse efter ansættelsesbevisloven for den manglende udstedelse af et korrekt ansættelsesbevis.
Sø- og Handelsrets sagen
Sagen blev anlagt ved Sø- og Handelsretten, da den vedrørte en principiel problemstilling om overtrædelse af deltidsloven.
Under Sø- og Handelsretssagen blev spørgsmålet om overtrædelse af ansættelsesbevisloven ligeledes principielt, idet Beskæftigelsesministeriet den 8. juni 2004 udstedte en ny bekendtgørelse om godtgørelsesniveauet i ansættelsesbevisloven med ikrafttræden 1. juni 2004.
Sø- og Handelsretten fastslog i sin dom, at den udstedte bekendtgørelse ikke fandt anvendelse i sagen, da kravet om godtgørelse var opstået inden bekendtgørelsens ikrafttræden.
I forhold til deltidsspørgsmålet fandt Sø- og Handelsretten, at afskedigelsen var i strid med deltidsloven og tilkendte lønmodtageren en godtgørelse på 3 måneders løn.
Sagen blev af arbejdsgiveren anket til Højesteret.
Som følge af Sø- og Handelsrettens dom blev der fra Beskæftigelsesministeriet udstedt en ny bekendtgørelse – nr. 941 af 16. september 2004. Heraf fremgik, at den ændrede godtgørelsesbestemmelse i bekendtgørelsens § 5 skulle finde anvendelse på sager, der ikke var endeligt afgjort inden bekendtgørelsens ikrafttræden den 29. september 2004.
Det blev herefter overfor Højesteret anført fra arbejdsgiverens side, at det ændrede - lavere – godtgørelsesniveau i bekendtgørelse nr. 941 skulle finde anvendelse i sagen.
Under sagens behandling for Højesteret blev der imidlertid stillet spørgsmålstegn ved bekendtgørelsens gyldighed.
Under Højesteretssagen tilkendegav både lønmodtager- og arbejdsgiversiden, at der ikke i ansættelsesbevisloven var hjemmel til ændringen af godtgørelsesniveauet som sket i de af Beskæftigelsesministeriet udstedte bekendtgørelser.
Højesteret fremhævede i sin afgørelse, at ansættelsesbevislovens § 6 hjemler en mulighed for Beskæftigelsesministeriet til - efter forhandling med arbejdsmarkedets parter - at fastsætte regler om godtgørelsens størrelse på det ikke-overenskomstdækkede område. Det fremgår af bemærkningerne til loven, at godtgørelsesniveauet bør fastsættes under hensyntagen til, hvad der for sammenlignelige tilfælde vil blive resultatet i det fagretlige system, og at lovens sanktionssystem så vidt muligt skal være neutralt i forhold til det fagretlige system.
Højesteret lægger til grund, at tilsidesættelsen af oplysningspligten i det fagretlige system er blevet sanktioneret i overensstemmelse med de principper for godtgørelsens udmåling, der blev fastlagt af Højesteret i U1997.1702.
Det fremgik af Beskæftigelsesministeriets høringsskrivelse, at formålet med § 5 i bekendtgørelse nr. 941 af 16. september 2004 var at nedsætte godtgørelsesniveauet, og at bestemmelsen blev udformet uden hensyntagen til, at der efter lovens forarbejder så vidt muligt skulle være overensstemmelse mellem sanktionering efter loven og i det fagretlige system.
På den baggrund fandt Højesteret ikke, at der i lovens § 6 er hjemmel til at nedsætte godtgørelsesniveauet som sket, og at § 5 derfor er ugyldig.
Højesteret bemærker videre, at der heller ikke er hjemmel til at ændre godtgørelsesniveauet med tilbagevirkende kraft, hvorfor bekendtgørelsens ikrafttrædelsesbestemmelse ligeledes er ugyldig.
Spørgsmål om godtgørelse for mangelfuldt ansættelsesbevis skulle herefter afgøres efter det oprindelige retsgrundlag.
Herom tilkendegav Højesteret bl.a., at
”Pligten til at give fyldestgørende oplysninger om ansættelsesvilkårene i et ansættelsesforhold ophører ikke ved, at der er betalt godtgørelse for manglende opfyldelse af oplysningspligten. Fortsat tilsidesættelse af oplysningspligten kan derfor som udgangspunkt udløse et nyt krav på godtgørelse.”
Under hensyntagen til de konkrete omstændigheder i sagen – hvor Højesteret fremhæver forløbet fra den 19. september til 12. december 2002 – var der ikke grundlag for at pålægge arbejdsgiveren at betale yderligere godtgørelse.
I forhold til deltidsspørgsmålet bemærker Højesteret, at
”Efter formålet med, baggrunden for og forarbejderne til deltidsloven finder Højesteret, at loven ikke begrænser en arbejdsgivers ret til at foretage afskedigelse ud fra et sagligt skøn over behovet for arbejdskraft. Arbejdsgiveren, der var praktiserende læge med en enkelt lægesekretær ansat på fuld tid, ønskede at begrænse sekretærbistanden til 20 timer om ugen. Højesteret finder, at dette var sagligt begrundet i ændringerne i arbejdets omfang og karakter. Deltidsloven var derfor ikke til hinder for at gennemføre denne omlægning ved afskedigelse.”
Arbejdsgiveren blev herefter i det hele frifundet under sagen.
Det er naturligvis bemærkelsesværdigt, at Højesteret tilsidesætter dele af en bekendtgørelse som sket i sagen.
Som vi tidligere har redegjort for her på siden (senest i nyhedsbrev af 21. oktober 2005) er intentionerne fra Beskæftigelsesministeriets side om at nedsætte godtgørelsesniveauet for overtrædelse af ansættelsesbevisloven imidlertid ikke for alvor slået igennem i praksis.
Med Højesterets dom er det dog endeligt fastslået, at godtgørelsesniveauet er som udlagt af Højesteret i U1997.1702.
Herudover er det værd at bemærke, at Højesteret er enig med Sø- og Handelsretten i, at betaling af en godtgørelse ikke fritager en arbejdsgiver for at lave et korrekt ansættelsesbevis.
I forhold til deltidslovsspørgsmålet må Højesterets resultat siges at være forventeligt. Dette skal ses i lyset af, at arbejdsgiveren tilbød lønmodtageren at fortsætte i en deltidsstilling, og da denne afslog dette tilbud og efterfølgende ansatte en ny medarbejder på deltid.
Højesterets dom er afsagt den 16. maj 2006 og kan ses på Højesterets hjemmeside
Dommen er i øvrigt omtalt på HK’s hjemmeside
Henvendelser om sagen kan ske til advokat Trine Binett Jørgensen

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret


text:
Højesteret blåstempler elmåler - SEAS-NVE
Du er her: Forside > Om SEAS-NVE > Presse > Nyheder og pressemeddelelser > Nyheder og pressemeddelelser > Højesteret blåstempler elmåler
Pressemeddelelse - 1. maj 2017
Højesteret går dermed imod Østre Landsrets dom fra januar 2016. Her slog Østre Landsret fast, at elmåleren ikke var defekt, og at forbrugeren var ansvarlig for det forbrug, som den viste.
Parterne har under sagen i Højesteret været enige om, at forbrugeren ikke kunne have brugt den store mængde el i perioden mellem sidste aflæsning foretaget af forbrugeren og SEAS-NVE’s aflæsning fire en halv måned senere. Derfor har striden stået om, hvorvidt han i en årrække har oplyst et for lavt elforbrug ved aflæsningerne.
Ikke påvist fejl ved måleren
- Vi tager naturligvis Højesterets afgørelse til efterretning. Set i lyset af at Landsretten kom til den modsatte konklusion og den omfattende bevisførelse, er vi imidlertid overraskede over dommen – især fordi Højesteret konkluderer, at der ikke er påvist fejl ved måleren, siger Henrik Wej Petersen, direktør i SEAS-NVE Net A/S
Højesteret lagde vægt på, at det påhviler forbrugeren, at betale det forbrug elmåleren viser, medmindre han kan godtgøre eller sandsynliggøre, at dette ikke svarer til det faktiske forbrug. Og i det konkrete tilfælde har Højesteret altså valgt at vurdere, at kunden i tilstrækkelig grad har sandsynliggjort, at han ikke har haft så højt et forbrug, som elmåleren viser.
Højesteret har især lagt vægt på:
Kundens elforbrug før og efter den periode fra 2001 til 2011, hvor måleren ikke er blevet aflæst af SEAS-NVE.
Det sædvanlige elforbrug for en husstand og en ejendom som hans, og om der er omstændigheder, der kan forklare et elforbrug langt ud over det sædvanlige.
Bevisbyrden vil føre til dyneløfteri
- Man må læse dommen således at Højesteret er gået langt for beskytte en forbruger, og at bevisbyrden for, at forbrugeren har haft et ekstraordinært forbrug, er endt hos forsyningsselskabet. For at kunne løfte denne bevisbyrde, skulle vi have været ude hos kunden og overvåge, hvad kunden brugte strøm til. Den slags dyneløfteri har vi ikke myndighed til, og det ønsker vi heller ikke. Jeg tvivler også på, at forbrugerne ønsker at give adgang til den slags overvågning og deres private hjem, siger Henrik Wej Petersen.
Den aktuelle sag drejede sig om en tidligere model af mekaniske målere, hvor kunder indsendte selvaflæsningskort. Den type målere er alle nedtaget hos SEAS-NVE’s netkunder i dag, og erstattet af elektroniske målere, der løbende sender forbrugsmålinger ind til databaser. Man kan følge med i sit forbrug på mit.seas-nve.dk og app’en Watts.

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret


text:
20 Mar 2006 11:33
16 Feb 2006 15:32
SKM2006.153.HR
1. afdeling, 66/2003
Tilskud, suspension, ansættelsesfrist, grov, uagtsomhed, retlig, vurdering, 1908-loven, utilregnelig, uvidenhed, syn & skøn
To selskaber havde erhvervet hver en fjerdedel af et Gibraltar-selskab til kurs pari, dvs. til 25 GBP hver. Sælgeren af aktierne var ejer af det ene af de to købende selskaber, medens det andet selskab var ejet af hendes ægtefælle.
Gibraltar-selskabet havde forud for aktieoverdragelsen erhvervet en option fra de lokale myndigheder på nogle grundstykker i Gibraltar. Selskabet havde videre - også forud for aktieoverdragelsen - indgået aftale med et entreprenørselskab om, at entreprenørselskabet skulle udnytte optionen mod at betale Gibraltar-selskabet 15 mio. kroner. Samtidig udlånte Gibraltar-selskabet 12 af de 15 mio. kroner til entreprenørselskabet og tilbagebetaling heraf var afhængig af salgsprisen for projektet på grundstykket.
Højesteret fandt det godtgjort, at værdien af aktierne i Gibraltar-selskabet på overdragelsestidspunktet væsentligt oversteg aktiernes pålydende og dermed købesummen. De to selskaber havde således ved aktieerhvervelsen modtaget et skattepligtigt tilskud.
Landsskatteretten havde ansat den indre værdi af Gibraltar-selskabet til godt 8 mio. kroner. For Højesteret var der udmeldt syn og skøn, og skønsmanden havde under bestemte forudsætninger nået til, at værdien højst var 4 mio. kroner. Uanset skønsmandens vurdering tiltrådte Højesteret, at det ikke var godtgjort, at Landsskatterettens skøn kunne tilsidesættes. Højesteret henviste til, at der ikke var et marked for omsætning af aktier i selskaber med en aktivitet som Gibraltarselskabet, ligesom det efter bevisførelsen kunne lægges til grund, at der var tale om handel mellem parter, der havde et særligt fællesskab om og en særlig indsigt i selskabets aktivitet og mulighed for indtjening.
Højesteret fandt, at ejerne af de to selskaber, der begge var forretningskyndige, må have været bekendt med, at aktierne i Gibraltar-selskabet blev erhvervet til en pris væsentligt under aktiernes reelle værdi, og at selskaberne havde modtaget et skattepligtigt tilskud. Højesteret fandt det groft uagtsomt, at de ikke afgav nærmere oplysninger herom. Ansættelsesfristen efter den dagældende skattestyrelseslov § 35, stk. 1 var derfor suspenderet. Højesteret antog videre, at ansættelsesfristen efter den dagældende § 35, stk. 1, jf. stk. 3, som følge af at myndighederne først senere kom i besiddelse af bestemte oplysninger, var suspenderet.
ToldSkat havde anset et lån fra Gibraltar-selskabet til de to selskaber som likvidationsudlodning i to år, mens Landsskatteretten havde beskattet i et år ud fra en tilskudsbetragtning. Da Landsskatterettens ændrede resultat alene skyldes en ændret retlig vurdering af de faktiske omstændigheder, og efter sammenhæng mellem de oplysninger der er lagt til grund for henholdsvis ToldSkats og Landsskatterettens afgørelser, var fristreglen i den dagældende skattestyrelseslovs § 35, stk. 1, ikke til hinder for den af landsskatteretten foretagne forhøjelse af sagsøgemes indkomster, jf. den dagældende skattestyrelseslovs § 35, stk. 4
Ligningsvejledningen 2006-1 S.C.1.2.2.1
Processuelle regler 2006-1 G.3.2.2.2
Processuelle regler 2006-1 N.2.1.3
H1 Holding ApS og H2 Holding ApS
(advokat Peter Krarup)
Wendler Pedersen, Per Walsøe, Børge Dahl, Thomas Rørdam og Jens Peter Christensen
I tidligere instans er afsagt dom af Østre Landsrets 2. afdeling den 20. december 2002.
Appellanterne, H1 Holding ApS og H2 Holding ApS, har gentaget deres påstande, dog således at den for landsretten mere subsidiære påstand er frafaldet.
Indstævnte, Skatteministeriet, har påstået stadfæstelse, subsidiært at ansættelsen af appellanternes skattepligtige indkomst for skatteåret 1991/92 hjemvises til fornyet behandling ved skattemyndighederne.
I et fremlagt udkast til aftale udarbejdet af B i juni 1989 hedder det bl.a.:
"Mellem på den ene side
(i det følgende kaldet bygherren)
H5 v/B eller et af hende kontrolleret selskab (i det følgende kaldet rådgiveren)
er der som følge af, at bygherren agter at udbyde det i vedhæftede bilag omtalte projekt (i det følgende kaldet henholdsvis A, B og C) til investorer indgået følgende aftale:
Rådgiveren skal i relation til nærværende aftale iværksætte og forestå en undersøgelse og vurdering af henholdsvis A, B og C's værdi med det formål at fastsætte en realistisk nettosalgspris.
Rådgiveren skal på "best effort basis" forestå forhandlingerne med potentielle investorer og har uden forudgående godkendelse af bygherren ret til at sælge projektet A, B og C til en pris, der giver bygherren et minimumsprovenu før fee til rådgiveren på henholdsvis ...mio, ...mio og ...mio, jf. vedhæftede opgørelse.
Bygherren er respektivt forpligtet til at medvirke til at gennemføre et sådant salg.
Bygherren må ikke uden skriftlig tilladelse fra rådgiveren rette henvendelse til investorer respektive købere uanset om det drejer sig om private investorer/købere, institutionelle investorer eller pengeinstitutter med henblik på gennemførelse eller salg af nærværende projekt. Enhver kontakt skal stedse foregå gennem rådgiveren.
Såfremt rådgivers forhandlinger med investorer/købere medfører, at A, B eller C helt eller delvist sælges med et minimumsprovenu eller forholdsmæssigt minimumsprovenu til bygherren som anført i § 2, vil rådgiveren beregne sig et honorar på ..% af dette minimumsprovenu eller ethvert provenu, der overstiger dette. Honoraret afregnes i takt med at der foreligger bindende aftale mellem bygherren og investor respektive køber angående overdragelserne.
I alle tilfælde har rådgiver krav på et honorar på minimum kr. 4 mio, der forfalder ved aftalens opsigelse.
Bygherren afholder rådgivers markedsføringsomkostninger inden for en beløbsramme på maximalt DKK 5 mio. Rådgiver vil maximalt kunne afholde omkostninger for DKK 10 mio i forbindelse med markedsføring af C og maximalt DKK 5 mio i forbindelse med markedsføring af B. Markedsføringsomkostninger omfatter brochurer, salgsprospekter, PR-virksomhed, externe konsulenter, annoncering, rejser og repræsentation.
Omkostningerne afregnes løbende og betales af B efter påkrav fra rådgiver.
Bliver A, B eller C afhændet helt eller delvist uden rådgivers medvirken, oppebærer rådgiver fuldt honorar og dækning af omkostninger, så længe nærværende aftale er gældende.
Bliver A, B eller C efter udløbet af nærværende kontrakt afhændet helt eller delvist, oppebærer rådgiver fuldt honorar, såfremt overdragelse sker til en forbindelse, som rådgiver har været i kontakt med. Ved udløb af aftalen overgiver rådgiver bygherren en fortegnelse over de potentielle aftagere, som rådgiver har været i kontakt med.
Rådgiver forestår, såfremt det er hensigtsmæssig at fremmedfinansiere hele eller dele af A, B eller C, forhandlinger med eventuelle långivere. Rådgivers omkostninger i den forbindelse er indeholdt i de i §§ 4 og 5 nævnte beløb.
Rådgiver forestår, såfremt det er hensigtsmæssigt at udleje hele eller dele af A, B eller C, forhandlinger med eventuelle udlejningsagenter. Rådgivers omkostninger i den forbindelse er ligeledes indeholdt i de i §§ 4 og 5 nævnte beløb.
Såfremt forudsætningerne for gennemførelse af nærværende projekt ændres i en sådan grad, at en af parterne ønsker nærværende aftale ændret eller eventuelt ophævet, skal den anden part være forpligtet til at optage forhandling herom.
Nærværende aftale kan tidligst opsiges 6 måneder efter sidste afsnit af enten A, B eller C er færdigopført eller bygherren har besluttet ikke at gennemføre opførelsen af A, B og/eller C og da med 6 måneders skriftlig varsel til den første i måneden."
Det er oplyst, at udkastet til H3 Holdings årsregnskab fra 1989 - udarbejdet af A - blev overgivet til skattemyndighederne af Statsadvokaten for særlig økonomisk kriminalitet (SOK) på mødet den 1. oktober 1997. Det hedder i dette regnskab bl.a.:
"H3 Holdings International Ltd., Gibraltar har i juli 1989 indgået aftale med G1 (Gibraltar), Ltd hvorefter G1 (Gibraltar, Ltd udnytter optionen til køb af brugsretten for de arealer der er omfattet af optionsaftalen der er indgået mellem Regeringen på Gibraltar og H3 Holdings International Ltd den 16. juni 1989.
G1 (Gibraltar). Ltd har besluttet at udnytte optionsretten til et af arealerne. Betalingen herfor andrager DKK 15 mill, hvoraf DKK 3 mill betales kontant og DKK 12 mill bliver indestående som ansvarlig indskudskapital i G1 (Gibraltar), Ltd, i henhold til aftalen. Den ansvarlige indskudskapital er i regnskabet for 1989 nedskrevet til nul da værdien heraf bl.a. afhænger af det senere salg af byggeriet. Årsregnskabet viser et overskud på DKK 2.013.188 og en egenkapital på DKK 2.014.338.
Resultatopgørelse for 1989
Salg af optionsrettighed
Nedskrivning af ansvarlig indskudskapital
1.012.112
1.987.888
Finansieringsindtægler
2.013.188
Balance pr. 31. december 1989
Lånedebitorer
1.353.108
F2-bank, 344.20.010
2.023.133
Aktiekapital, 100 GBP
2.014.338
Bankomkostninger
Advokatomkostninger (450GBP)
500.548
I H3 Holdings årsregnskab for 1990 ("financial statements period ended 31st December 1990"), som er revideret af R1, hedder det bl.a.:
Report of the Auditors to the Members of H3 Holdings (International) Limited
We have examined the attached balance sheet and have obtained all the information and explanations we have required.
In our opinion the balance sheet is properly drawn up so as to give a true and fair view of the state of affairs of the company as at 31st December 1990 according to the best of our information and the explanations given to us and as shown by the books of the company.
H3 Holdings (International) Limited, Gibraltar
Profit and loss account for the period from commencement of trading on 16st October 1989 to 31st December 1990
340,058
Profit for the period before
Balance sheet as a 31st december 1990
4,757,251
9,566,904
14,324,155
4,110,813
10,213,342
Profit and løss account
10,213 342
Notes to the accounts for the period ended 31st December 1990
The loans outstanding at 31st December 1990 are made up as follows:
2,391,010
3. Capital reserve
Movements on Capital reserve tire as follows:
Proceeds of dispostil of capital asset
Less: expenses relativg to disposal
Skatteministeriet har i sagen indgivet svarskrift til landsretten med påstand om frifindelse den 14. februar 2001.
Statsautoriseret revisor TJ har i skønserklæring af 30. september 2004 besvaret en række spørgsmål fra parterne således:
2. Besvarelse af skønstemaets spørgsmål
2.1 Besvarelse af spørgsmål 1
"Skønsmanden bedes oplyse handelsværdien af aktierne i H3 Holding pr. overdragelsesdagen den 02.10.1989, idet skønsmanden ud over det i øvrigt oplyste bedes lægge til grund,
at H3 Holdings bruttotilgodehavende på 0-12 mio. kr var betinget af, at G1 for et projekt på arealet skulle opnå en bestemt salgspris eller af, at G1 indgik en aftale med en medinvestor for 50% eller derover,
at R2 Marketing Ltd. i henhold til aftalen af 14.06.1989 var berettiget til 1/3 af det af H3 Holding opnåede bruttohonorar i henhold til aftalen med G1 af 12.07.1989,
at der ikke på tidspunktet for overdragelsen var konkrete tilbud vedrørende køb eller medfinansiering af projektet, og
at der ikke var andre aktiviteter i H3 Holding end de ovenfor nævnte"
Aktiehandlen gennemføres pr. 02.10.1989, og der er ikke pr. denne dato udarbejdet perioderegnskab eller lignende materiale vedrørende selskabets situation. Der sker ikke i perioden fra 02.10.1989 - 31.12.1989 transaktioner, som har væsentlig indflydelse på selskabets egenkapital. Den opgjorte egenkapital på ca. 2 mio.kr. pr. 31.12.1989 var således også til stede pr. 02.10.1989, idet H3 Holding Ltd. pr. 30.09.1989 anmodede G1 om betaling af 15 mio.kr. I henhold til aftalen af 12.07.1989.
I perioden frem til 31.12.1989 modtager H3 Holding Ltd. afregning af de 15 mio.kr. og etablerer samtidig det ansvarlige lån til G1, stort 12 mio.kr. I samme periode afregnes der 1 mio.kr. til R2 Marketing Ltd., således at selskabet pr. 31.12.1989 har ca. 2 mio.kr. i likvider, svarende til egenkapitalen.
Selskabet har herefter en mulighed for at opnå tilbagebetaling af de 12 mio.kr., afhængig af salgsprisen for det samlede projekt. Ud af bruttovederlaget skal H3 Holding Ltd. dog betale R2 Marketing Ltd. 1/3 af de indgåede beløb. Her over for står forpligtelsen til at yde konsulentassistance i henhold til kontraktens punkt 7, der er formuleret således:
"H3 undertakes free of charge, to provide consultancy to G1 regarding company-related and taxrelated construetions in Gibraltar and in Denmark regarding the above mentioned areas C and A."
Vurderingen af aktiernes værdi pr. 02.10.1989 kan således tage udgangspunkt i, at selskabet har en bogført egenkapital på ca. 2 mio.kr., hvor der samtidig er et ansvarligt lån på 12 mio.kr., hvis værdi afhænger af projektets samlede salgspris. Dog vil der maksimalt tilgå selskabet 8 mio. kr. efter afregning med R2 Marketing Ltd. Herfra går de omkostninger, der måtte løbe på i forbindelse med opfyldelse af kontrakten omkring rådgivning i selskabs- og skattespørgsmål.
Der er efter skønsmandens opfattelse følgende forhold, der kan påvirke positivt ved værdiansættelsen:
Såfremt projektet realiseres til et beløb mellem 226-287 mio.kr., vil H3 Holding Ltd. opnå 20% af den del af salgsprisen, der overstiger 226 mio.kr. Ved en salgspris på 287 mio.kr. vil H3 Holding modtage 12 mio.kr., hvoraf 1/3, svarende til 4 mio.kr., skal afregnes til R2 Marketing Ltd. Den maksimale gevinstmulighed for H3 Holding vedrørende det ansvarlige lån vil således være 8 mio.kr. netto.
I det omfang der måtte blive bygget på areal A, har H3 Holding Ltd. yderligere mulighed for at opnå en ny provision på 15 mio.kr. Betingelserne for denne provision svarer til, hvad der er gældende for areal C. Det vil sige, at H3 Holding vil modtage 3 mio.kr. kontant ved udnyttelse af arealet og modtage 20% af den salgssum, der måtte overstige 213 mio.kr. og modtage det fulde beløb på 12 mio.kr., såfremt projektets samlede salgspris overstiger 273 mio.kr. Der skal afregnes 1/3 til R2 Marketing Ltd.
Såfremt G1 måtte indgå en aftale med en medinvestor om at overtage mere end 50% af byggeprojektet, skal H3 Holding Ltd. modtage fuld indfrielse af det/de ansvarlige lån. Såfremt der optages en medinvestor for mindre end 50%, vil der ske en forholdsmæssig tilbagebetaling af det ansvarlige lån.
Der var i 1989 tale om et nyt marked på Gibraltar, som var karakteriseret som værende et meget spekulativt marked på daværende tidspunkt. FB udtrykte herom:
"There was a highly speculative market at that time in 1989 for such projects but such a market had not yet developed and consequently there was af very high development risk fuelled to a large degree by market hype."
Af forhold der kan påvirke værdiansættelsen negativt kan nævnes:
Der skal afholdes udgifter for at opfylde rådgivningsaftalen, og der er ikke i kontrakten indsat noget maksimum beløb herfor.
Der er tale om et spekulativt marked på dette tidspunkt i 1989, hvilket kan påvirke prisen såvel positivt som negativt.
Projektets salgsværdi er usikker på dette tidspunkt. Der foreligger kalkulationer der viser en kostpris for projektet på 226 mio.kr. og en estimeret salgspris på 287 mio.kr. Boligmarkedet på Gibraltar har ifølge FB op til dette tidspunkt været domineret af lejeboliger og ikke ejerboliger.
I henhold til oplysninger modtaget fra FB vurderes det, at der ikke var stor sandsynlighed for at opnå den stipulerede salgspris på 287 mio.kr., der ville udløse den fulde tilbagebetaling af det ansvarlige lån.
"There was a very little likelihood that the potential sales price of the ... project at the relevant time in mid-1989 would have been in the range of DKK 287 million.
lf the opinion expressed was in respect of the apartments alone it would even be more unlikely. However with the shops and offices includede as part of the project the value would have been more realistic but still in our vieve not achievable given that the market for shops and oflices in that area was oven worse than for the residential accommodation."
Ved vurdering af aktiens værdi pr. 02.10.1989 er der i forhold til ovenstående forhold lagt vægt på følgende:
Det vil være vanskeligt at opnå en tilbagebetaling af det fulde beløb på 12 mio.kr. i ansvarlig lånekapital til G1, idet der var usikkerhed om værdien af det samlede projekt, og at det ikke vurderes realistisk at kunne opnå de fulde 287 mio.kr. i salgspris.
Selskabet har mulighed for at opnå yderligere aflast af aftalen med G1, såfremt der senere måtte ske en bebyggelse af areal A.
Selskabet har også er en mulighed for fuld tilbagebetaling af det ansvarlige lån, såfremt G1 måtte optage en investor for mere end halvdelen af byggeprojektet, selv om det er oplyst i forudsætningerne, at der skal lægges til grund, at der på handelstidspunktet ikke var konkrete tilbud vedrørende køb eller medfinansiering af projektet.
Selskabet er forpligtet til at afholde rådgivningsomkostninger af en ukendt størrelse. Disse omkostninger kan blive større eller mindre afhængig af, hvilket form for salg der vil være tale om. Rådgivningen er begrænset til juridiske og skattemæssige forhold vedrørende Gibraltar og Danmark.
I den forbindelse er der lagt til grund, at rådgivningen naturligt ville bestå i at oplyse om juridiske og skattemæssige forhold i forbindelse med prospektudarbejdelse, således at der i prospektet indgår oplysninger om juridiske og skattemæssige konsekvenser af forskellige etableringsformer.
Det må samtidig bemærkes, at det ligger inden for investorkredsens kompetenceområde at forestå en del af rådgivningen på egen hånd. Det vil dog kræve en ansættelse af de pågældende eller en afregning på konsulentbasis, ligesom det må forventes, at der skal indkøbes juridisk assistance.
Det lægges samtidig til grund, at der ikke vil være tale om individuel rådgivning til enkeltinvestorer, der må forventes selv at undersøg juridiske og skattemæssige konsekvenser af forskellige konstruktioner. Det er derfor vurderet, at der alene vil være tale om rådgivning i relation til prospektudarbejdelse.
Der lægges også vægt på, at der inden for relativ kort tid for aktiehandlen er indgået en aftale mellem H3 Holding Ltd. og G1 omkring projektet på baggrund af beregninger, der i det fremsendte materiale er delvis gengivet, og som udviser en kostpris på de omtalte 226 mio.kr. og en stipuleret salgspris på 287 mio.kr. Dette materiale er også bekendt af de parter, der indgår handlen, ligesom G1 har vurderet, at dette var et projekt, som var værd at indgå i.
Ved vurderingen af selskabet, H3 Holding Ltd.'s værdi pr. 02.10.1989 er der taget udgangspunkt i en bogført egenkapital på ca. 2 mio.kr. pr. handelsdagen. Selskabet har muligheden for at realisere en up-side på det ansvarlige lån samt eventuelt en bebyggelse på det andet areal, men skal afholde omkostninger i forbindelse med skattemæssig og juridisk rådgivning. På baggrund af markedsvurderingen vurderes det ikke sandsynligt, at der opnås en fuld tilbagebetaling af det ansvarlige lån, medmindre dette sker ved, at G1 optager en medinvestor. Værdien af det ansvarlige lån fra H3 Holding Ltd. til G1 vurderes derfor til maks. at kunne værdiansættes til 2-3 mio.kr. Der skal samtidig reserveres til rådgivningsomkostninger, som skønnes ikke at beløbe sig til mere end 1 mio.kr.
Det skønnes derfor under hensyntagen til ovenstående og de usikkerhedsmomenter der er knyttet til de forskellige elementer der har indflydelse på værdien, at den samlede værdi af aktierne i H3 Holding pr. 02.10.1989 udgør i niveauet 3-4 mio.kr.
2.2 Besvarelse af spørgsmål 2
"Skønsmanden bedes oplyse handelsværdien af aktierne i H3 Holding pr. overdragelsesdagen delt 02.10.1989, såfremt det yderligere lægges til grund, at H3 Holding havde forpligtelse til - ud over at yde skatte- og selskabsmæssig rådgivning - for egen regning at markedsføre projektet og søge investorer hertil."
I projektets kostpris indgår der markedsføringsomkostninger for 5 mio.kr. pr. areal. I forbindelse med salget af et sådant projekt vurderes det, at der vil værre omkostninger til følgende:
Udarbejdelse af salgsprospekt og andet salgsmateriale.
Annoncer og distribution af salgsmateriale.
Opsøgende arbejde, møder og drøftelser med potentielle købere.
Fremvisninger primært når byggeriet er påbegyndt.
Eventuel afslutning af salg med slutsedler.
Ved vurdering af hvilke omkostninger der skal afholdes vedrørende salg og markedsforing af projektet vurderes det, at et niveau, som fremgår af projektomkostningerne på 5 mio.kr., ikke er urealistisk. Ved forespørgsel til FB er det bekræftet, at markedsføringsomkostninger i et niveau af 2% af bruttosalgsværdien ikke er urealistisk. Dette svarer således til et niveau på 5 mio.kr.
Besvarelsen af spørgsmål 2 er derfor opdelt i 2, da det ikke af materialet fremgår, hvorvidt de omkostninger H3 Holding Ltd. skal afholde er de samlede omkostninger, altså niveauet på 5 mio.kr., eller om det kun er omkostninger, der løber på ud over de 5 mio.kr., der er indeholdt i projektkalkulationen.
Såfremt det kun er omkostninger ud over de 5 mio.kr. som H3 Holding Ltd. skal afholde, skønnes det, at disse ikke vil overstige yderligere 1 mio.kr. ud fra indikationerne on, at salgs- og markedsføringsomkostningerne til sådanne projekter normalt har et niveau på ca. 2% af den samlede salgspris.
Under den forudsætning skønnes det, at værdien af aktierne pr. 02.10.1989 vil ligge i niveauet 2-3 mio.kr.
Forudsættes det alternativt, at de 5 mio.kr., der indgår i projektet, skal afholdes af H3 Holding Ltd., vil dette få en anden konsekvens for værdien af aktierne pr. 02.10.1989.
Som udgangspunkt vil afholdelse af omkostninger i et niveau på 5 mio.kr. i H3 Holding stille krav om, at der skal opnås en nettobetaling på det ansvarlige lån på 4 mio.kr. for, at H3 Holding er i stand til at inddække omkostningerne. Det vil sige, at H3 Holding skal have en udbetaling på 6 mio.kr. på det ansvarlige lån, idet der skal viderebetales 2 mio.kr. til R2 Marketing Ltd., hvorefter H3 Holding Ltd. har en kapital på 6 mio.kr. (egenkapitalen på 2 mio.kr. og 4 mio.kr. i nettobetaling fra G1). Dette modsvarer markedsføringsomkostningerne på 5 mio.kr. samt 1 mio.kr. i omkostninger til rådgivning vedrørende juridiske og skattemæssige forhold.
Dette vil kræve en salgspris for projektet på 257 mio.kr., hvilket H3 Holding Ltd. ikke ud fra den vurderede markedssituation i 1989 vil være sikker på at opnå. Dette kan umiddelbart indikere en værdi af aktierne pr. 02.10.1989 på 0 kr.
H3 Holding Ltd. vil formentlig, såfremt salgsbestræbelserne viser, at det på grund af markedsforholdene vil være vanskeligt at opnå en betaling på det ansvarlige lån, der er tilstrækkelig til at dække omkostningerne, forsøgte at tilpasse indsatsen der gøres i forbindelse med salget. Der er tilsyneladende ikke konkrete skriftlige aftaler om specifikke forpligtelser til markedsføring, salgsindsats mv., og der ses ingen forpligtelse hertil i aftalen af 12.07.1989 mellem H3 Holding Ltd. og G1.
Der må også tages hensyn til, at der er nogle mulige up-sides i den aftale, som H3 Holding Ltd. har indgået, som kan medføre, at der sker en højere tilbagebetaling på det ansvarlige lån i forbindelse med enten et godt salg, at der optages en medinvestor, eller at der måtte ske en udnyttelse af areal A. En værdi på 0 kr. skønnes derfor ikke at være rimelig, da der er nogle muligheder om end usikre for at opnå en gevinst på det ansvarlige lån. Det vurderes heller ikke sandsynligt, at aktionærerne i H3 Holding Ltd. vil afstå aktier til en uvildig tredjepart til 0 kr. uden samtidig at bibeholde en reguleringsmulighed.
Under disse forudsætninger vurderes derfor, at aktiens værdi pr. 02.10.1989 vil ligge i niveauet 1-1½ mio.kr.
2.3 Besvarelse af spørgsmål 3
"I tilknytning til spørgsmål 1 bedes skønsmanden præcist beskrive og oplyse de momenter og forudsætninger han har ladet indgå i vurderingen af handelsprisen."
Disse forhold er søgt beskrevet under besvarelsen af både spørgsmål 1 og spørgsmål 2.
2.4 Besvarelse af spørgsmål 4
"Skønsmanden bedes i forlængelse af spørgsmål 3 præcist beskrive hvilke forpligtelser tiltag til markedsforing og søgning af investorer han har gået ud fra, at H3 Holding havde pr. 02.10.1989 samt anslå udgifterne hertil dels i direkte omkostninger dels i intern arbejdstid. "
I den forbindelse henvises ligeledes til besvarelsen af spørgsmål 1 og 2. Med hensyn til fordelingen i eksterne omkostninger og intern arbejdstid ser skønsmanden sig ikke i stand til at besvare dette. Det skyldes blandt andet, at H3 Holding Ltd, ikke har ansatte, og at det af materialet nogle steder fremgår, at man forventer at kunne udnytte de ressourcer, der er til rådighed i den øvrige del af den koncern H3 Holding Ltd. indgår i. Dette kan indikere, at alt er eksterne omkostninger, men koncernen kunne også vælge at lade personer ansætte i H3 Holding Ltd., når det kommer til udførelsen af markedsindsatsen, hvilket gør det umuligt at skønne over fordelingen, idet der heller ikke er oplysninger om de kompetencer, som koncernen måtte besidde.
2.5 Besvarelse af spørgsmål 5
"Skønsmanden bedes oplyse, om der i oktober 1989 eksisterede et almindeligt marked for omsætning af aktier i selskaber med en tilsvarende aktivitet - herunder på Gibraltar - som i H3 Holding."
Åbningen og udnyttelsen af havnefronten på Gibraltar var i 1989 lige påbegyndt, og Goverment of Gibraltar havde på dette tidspunkt faste salgspriser på den jord, der skulle udnyttes, svarende til 350 pund pr. m2 med en efterfølgende leje. Ved forespørgsel til FB om hvorvidt han var bekendt med, at der eksisterede et marked vedrørende handel med rettigheder eller projekter vedrørende udnyttelse af arealerne omkring havnefronten er det oplyst, at det efter hans opfattelse ikke var tilfældet.
2.6 Besvarelse af spørgsmål 6
"Skønsmanden bedes oplyse hvilke erfaringer han har haft med hensyn til etablering af byggeprojekter på Gibraltar i perioder 1980 til dags dato."
Det kan oplyses, at skønsmanden ikke har erfaring med konkrete byggeprojekter på Gibraltar i den omtalte periode.
3. Afslutning
Skønsmanden kan oplyse, at ovenstående besvarelse af spørgsmål 1-6 er sket med baggrund i det foreliggende materiale og efter bedste evne med baggrund i joberfaring som statsautoriseret revisor og tidligere udførte vurderingsopgaver samt med anvendelse af input fra FB, herunder også telefoniske drøftelser om forholdene på Gibraltar i perioden. Da der er tale om skøn og vægtninger af forhold, der ikke er præcis viden om kan det ikke udelukkes, at andre på baggrund af det samme materiale vil foretage en anden vægtning og dermed vurdere anderledes.
Skønsmandens besvarelse af skønstemaet er udarbejdet til brug i den verserende sag og kan ikke helt eller delvist anvendes i anden sammenhæng uden skønsmandens tilsagn."
Det fremgår af udkast til årsregnskab for H3 Holdings International Ltd. for 1989, at selskabet - efter at B den 12. Juni 1989 havde erhvervet det som skuffeselskab med en aktiekapital på 100 GBP - i dette år havde en indtægt på 15 mio. kr. Denne indtægt var opnået ved salg af optionen på køb af brugsretten til areal C. Af de 15 mio. kr. skulle 12 mio. kr. forblive indestående i G1 som ansvarlig lånekapital - med mulighed for udbetaling som angivet i aftalen af 12. juli 1989 med G1. I H3' regnskab var beløbet på 12 mio. kr. nedskrevet til 0. H3' omkostninger i 1989 var - ud over rådgivningshonorar på 1 mio. kr. til R2 Marketing - på 12.112 kr.
Det fremgår af H3' årsregnskab for 1990, at der i perioden fra den 16. oktober 1989 til den 31. december 1990 var indtægter på 340.058 kr. og udgifter på 72.903 kr. Egenkapitalen udgjorde godt 10 mio. kr., idet der var aktiver for godt 14 mio. kr. og en gæld på ca. 4 mio. kr.
På denne baggrund og efter bevisførelsen i øvrigt finder Højesteret ikke grundlag for at antage, at H3 havde omkostningskrævende pligter, som ikke er nævnt i aftalen af 12. juli 1989 med G1.
Med disse bemærkninger og i øvrigt af de grunde, der er anført af landsretten, tiltræder Højesteret, at værdien af aktierne i H3 på overdragelsestidspunktet den 2. oktober 1989 væsentligt oversteg aktiernes pålydende på 100 GBP og dermed den købesum, som B fik, da hun solgte aktierne til kurs pari til bl.a. H1 Holding, der var ejet af hendes mand, A, og H2 Holding, som hun selv ejede.
Højesteret tiltræder endvidere, at skattemyndighederne herefter har været berettiget til at skønne over værdien af det skattepligtige tilskud, som holdingselskaberne opnåede ved disse aktiedispositioner.
Som anført af skønsmanden var der ikke i oktober 1989 et marked for omsætning af aktier i selskaber med en aktivitet som H3', og det kan efter bevisførelsen lægges til grund, at der var tale om handel mellem parter, sone havde et særligt fællesskab om og en særlig indsigt i selskabets aktivitet og mulighed for indtjening. Højesteret tiltræder, at det ikke er godtgjort, at Landsskatterettens ansættelse af det skattepligtige tilskud ud fra en indre værdi på lige godt 8 mio. kr. lider af mangler, som kan begrunde en tilsidesættelse.
Skattemyndighederne blev først på mødet med SØK den 1. oktober 1997 bekendt med udkastet til årsregnskab for H3 for 1989 og Ballerup Rets dom af 2. februar 1995. Med henvisning hertil og i øvrigt til det, som landsretten har anført, finder Højesteret, at ansættelsesfristen efter den dagældende skattestyrelseslov § 35, stk. 1, jf. stk. 3, må anses for suspenderet indtil den 1. oktober 1997, og at fristen derfor ikke var udløbet, da ToldSkat traf afgørelse den 24. september 1998.
Af de grunde, der er anført af landsretten, og efter sammenhængen mellem de oplysninger, der er lagt til grund for henholdsvis ToldSkats og Landsskatterettens afgørelse, tiltræder Højesteret, at fristreglen ikke var til hinder for Landsskatterettens afgørelse af 28. november 2000, der må anses som en forhøjelse vedrørende det påklagede forhold, jf. den dagældende skattestyrelseslov § 35, stk. 4.
Da skattemyndighederne først den 1. oktober 1997 kom i besiddelse af tilstrækkelige oplysninger til at kunne foretage en korrekt skatteberegning, hvilket ikke kan bebrejdes skattemyndighederne, tiltræder Højesteret, at der ikke er indtrådt forældelse efter 1908-loven.
I sagsomkostninger for Højesteret skal H1 Holding ApS og H2 Holding ApS inden 14 dage efter denne højesteretsdoms afsigelse hver betale 50.000 kr. til Skatteministeriet. Beløbene forrentes efter rentelovens § 8 a

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret


text:
Skat.dk: Manglende begrundelse - suspension af klagefrist til Skatteankenævnet
29 Aug 2008 10:02
20 Aug 2008 14:00
1. afdeling, 306/2007
Formalitetsfejl, manglende, begrundelse, suspension, klagefrist, administrativt, skøn, ukorrekt, lovhenvisning, fortsæt, groft, uagtsomt
Skatteyderen gjorde gældende, at skatteforvaltningens afgørelser vedrørende indkomstårene 1997, 1998 og 1999 led af begrundelsesmangler, hvorfor klagefristen på en måned i den dagældende skattestyrelseslovs § 21, stk. 1, var suspenderet, således at Skatteankenævnet havde pligt til at behandle hans klage af 19. november 2003.
For så vidt angår indkomståret 1999, anførte Højesteret, at agterskrivelsen lå inden for fristen i den dagældende skattestyrelseslovs § 34, stk. 1, for ordinær ansættelse. Den omstændighed, at det i den efterfølgende afgørelse af 14. juli 2003 anførtes, at der var tale om en ekstraordinær skatteansættelse, var en fejl, som måtte anses for at være uden betydning for skatteyderens overvejelser om at klage, og som derfor ikke kunne begrunde, at fristen i § 21, stk. 1, for klage til Skatteankenævnet suspenderedes.
For så vidt angår indkomstårene 1997 og 1998 anførte Højesteret, at der var tale om afgørelser om ekstraordinære skatteansættelser truffet i medfør af den dagældende skattestyrelseslovs § 35, stk. 1, nr. 5, og § 35, stk. 2.
Højesteret henviste til, at der i afgørelserne såvel i overskrifterne som ved henvisningen til de relevante lovregler urigtigt var henvist til skattekontrolloven i stedet for skattestyrelsesloven, i overskrifterne var den relevante paragraf ikke angivet, og ved henvisningen til lovreglen var der anført § 35, stk. 1, nr. 6, i stedet for nr. 5. Indholdet af skattestyrelseslovens § 35, stk. 1, nr. 5 (tidligere nr. 6) var imidlertid gengivet korrekt, og det fremgik heraf sammenholdt med overskrifterne, at der var tale om ekstraordinære skatteansættelser, som efter skatteforvaltningens opfattelse var berettigede som følge af, at skatteyderen eller nogen på hans vegne havde handlet forsætligt eller groft uagtsomt i forbindelse med selvangivelserne for 1997 og 1998. På denne baggrund fandt Højesteret, at de nævnte fejl med hensyn til angivelse af den relevante lovbestemmelse måtte anses at være uden betydning for skatteyderens overvejelser om klage og kunne derfor ikke føre til suspension af klagefristen.
Højesteret anførte videre, at spørgsmålet, om der foreligger et forsætligt eller groft uagtsomt forhold, ikke beror på et administrativt skøn. Det fremgik af afgørelserne, at skatteforvaltningen ved sin gennemgang af regnskabsmaterialet havde konstateret en række væsentlige fejl. Det var klart, at henvisningen til forsætlig eller groft uagtsomme forhold sigtede til disse fejl, og det kunne ikke betragtes som en fejl eller mangel, at afgørelserne ikke indeholdt yderligere begrundelse for skatteforvaltningens standpunkt med hensyn til de subjektive forhold.
Endelig henviste Højesteret til, at det af den dagældende skattestyrelseslovs § 3, stk. 3, 2. punktum, fremgår, at den kommunale skattemyndighed ikke kunne ændre en skatteansættelse i det omfang, en anden skattemyndighed havde ansættelsen under behandling. På den baggrund tiltrådte Højesteret, at varslingsfristen på seks måneder efter lovens § 35, stk. 2, var suspenderet under Skatteankenævnets behandling af skatteyderens klage af 18. april 2001, således at fristen skulle regnes fra Skatteankenævnets afgørelse af 26. november 2002. Det forhold, at der i afgørelserne ikke var henvist til § 35, stk. 2, kunne i hvert fald under disse omstændigheder ikke anses for en fejl, som kunne føre til, at klagefristen suspenderedes.
Højesteret stadfæstede derfor landsrettens frifindelse af Skatteministeriet.
Skatteforvaltningsloven § 14, stk. 1, nr. 2
Skatteforvaltningsloven § 36, stk. 2
Processuelle regler 2008-3 G.1.1
Processuelle regler 2008-3 H.3.1
(advokat Henrik Groos)
Torben Melchior. Peter Blok, Børge Dahl, Poul Søgaard og Jens Peter Christensen.
I tidligere instans er afsagt dom af Østre Landsrets 21. afdeling den 14. juni 2007.
Appellanten, A, har gentaget sin principale påstand om, at indstævnte skatteministeriet, skal anerkende, at Skatteankenævnet skal realitetsbehandle hans klager over skatteansættelserne vedrørende indkomstårene 1997, 1998 og 1999.
A har for Højesteret alene gjort gældende, at kommunens afgørelser af 11. juli 2003 og 14. juli 2003 vedrørende indkomstårene 1997, 1998 og 1999 lider af begrundelsesmangler, og at retsvirkningen heraf er, at klagefristen på en måned i den dagældende skattestyrelseslovs § 21. stk. 1, skal suspenderes, således at skatteankenævnet har pligt til at behandle hans klage dateret den 19. november 2003.
Der er således i afgørelserne henvist til et forkert lovgrundlag: den bestemmelse, der er medtaget med angivelse af at være skattekontrollovens § 35, stk. 1, nr. 6, findes ikke i skattekontrolloven, men i skattestyrelseslovens § 35, stk. 1, nr. 5. Det er endvidere i afgørelserne lagt til grund, at A forsætligt eller groft uagtsomt har bevirket, at kommunen har foretaget skatteansættelserne på et urigtigt eller ufuldstændigt grundlag: da denne antagelse beror på et administrativt skøn, burde kommunen have angivet de hovedhensyn, som havde været bestemmende for skønsudøvelsen, jf. forvaltningslovens § 24, stk. 1, 2. pkt. Der burde endelig i overensstemmelse med forvaltningslovens §§ 22 og 24 have været henvist til skattestyrelseslovens § 35, stk. 2, hvorefter ekstraordinær genoptagelse efter § 35. stk. 1, kun kan foretages af kommunen hvis den varsles inden 6 måneder efter, at kommunen er kommet til kundskab om det forhold, der begrunder fravigelsen af fristerne i § 34, og der burde have været redegjort for de forhold, som lå bag kommunens afgørelser om, at fristen på 6 måneder var overholdt.
Skatteministeriet har gjort gældende, at afgørelserne ikke lider af sådanne begrundelsesmangler, at fristen for klage til Skatteankenævnet er suspenderet.
Der er for Højesteret enighed om, at sagen skal bedømmes efter skattestyrelseslovens §§ 34 og 35 i den affattelse disse bestemmelser fik ved lov nr. 410 af 2. juni 2003, jf. overgangsbestemmelsen i denne lovs § 6, stk. 3.
For så vidt angår indkomstårene 1997 og 1998 har Skatteministeriet ikke for Højesteret gjort gældende, at ansættelsesfristen efter skattestyrelseslovens § 34, stk. 1, er overholdt i kraft af agterskrivelserne af 9. februar 2001.
For så vidt angår indkomståret 1999 ligger agterskrivelsen af 11. april 2003 inden for fristen efter den dagældende skattestyrelseslovs § 34, stk. 1. for ordinær ansættelse. Den omstændighed, at det i den efterfølgende afgørelse af 14. juli 2003 anføres, at der er tale om en ekstraordinær skatteansættelse, er en fejl, som må anses for at være uden betydning for As overvejelser om klage, og som derfor ikke kan begrunde, at fristen efter lovens § 21, stk. 1, for klage til Skatteankenævnet suspenderes.
For så vidt angår indkomstårene 1997 og 1998 er der tale om afgørelser om ekstraordinære skatteansættelser truffet i medfør af den dagældende skattestyrelseslovs § 35, stk. 1, nr. 5 og § 35, stk. 2.
I afgørelserne er der såvel i overskrifterne som ved henvisningen til relevante lovregler urigtigt henvist til skattekontrolloven i stedet for skattestyrelsesloven, i overskrifterne er den relevante paragraf ikke angivet, og ved henvisningen til lovreglen er anført § 35, stk. 1, nr. 6, i stedet for nr. 5. Indholdet af skattestyrelseslovens § 35, stk. 1, nr. 5 (tidligere nr. 6), er imidlertid gengivet korrekt, og det fremgår heraf sammenholdt med overskrifterne, at der er tale om ekstraordinære skatteansættelser, som efter skatteforvaltningens opfattelse var berettigede som følge af, at A eller nogen på hans vegne havde handlet forsætligt eller groft uagtsomt i forbindelse med selvangivelserne for 1997 og 1998. De nævnte fejl med hensyn til angivelse af den relevante lovbestemmelse må på denne baggrund anses for at være uden betydning for As overvejelser om klage og kan derfor ikke føre til, at klagefristen suspenderes.
Om der foreligger et forsætligt eller groft uagtsomt forhold, beror ikke på et administrativt skøn. Det fremgår af afgørelserne, at skatteforvaltningen ved sin gennemgang af regnskabsmaterialet havde konstateret en række væsentlige fejl. Det var klart, at henvisningen til forsætlige eller groft uagtsomme forhold sigtede til disse fejl, og det kan ikke betragtes som en fejl eller mangel, at afgørelserne ikke indeholdt yderligere begrundelse for skatteforvaltningens standpunkt med hensyn til de subjektive forhold.
Af den dagældende skattestyrelseslovs § 3, stk. 3, 2. pkt. fremgår, at den kommunale skattemyndighed ikke kan ændre en skatteansættelse i det omfang, en anden skattemyndighed har ansættelsen under behandling. På denne baggrund tiltræder Højesteret, at varslingsfristen på 6 måneder efter lovens § 35, stk. 2, var suspenderet under Skatteankenævnets behandling af As klage af 18. april 2001, således at fristen skal regnes fra Skatteankenævnets kendelse af 26. november 2002. Det forhold, at der i afgørelserne ikke er henvist til § 35, stk. 2, kan i hvert fald under disse omstændigheder ikke anses for en fejl, som kan føre til, at klagefristen suspenderes.
I sagssomkostninger for Højesteret skal A betale 25.000 kr. til Skatteministeriet.
De idømte sagsagsomkostningsbeløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms afsigelse og og forrentes efter rentelovens § 8 a.