text:
Højesteret frikendte i en samtidig anlagt sag arbejdsgiver for at være erstatningsansvarlig for skaden, selvom arbejdstidslovens regel om maksimal ugentlig arbejdstid var overskredet.
Højesteret har den 13. juni 2017 afsagt dom i henholdsvis en sag mod Ankestyrelsen og en sag mod arbejdsgiver. De to sager vedrørte en kvinde, som fik psykiske gener, efter at hun i en længere periode i en stilling som administrativ medarbejder havde været udsat for en arbejdsmæssig belastning med merarbejde af betydeligt omfang.
Primært grundet en kollegas udstationering men også grundet en senere omstrukturering udførte hun i en lang periode næsten to administrative medarbejderes arbejde. Det medførte et øget pres på hende både med hensyn til arbejdstempoet og arbejdsdagenes længde.
Sagen mod Ankestyrelsen
Ankestyrelsen afviste at forelægge sagen for Erhvervssygdomsudvalget. Begrundelsen var, at der ikke var mulighed for, at en forelæggelse ville kunne føre til anerkendelse af tilpasningsreaktionen. Ankestyrelsen vurderede, at der var årsagssammenhæng mellem kvindens arbejde og tilpasningsreaktion, men lagde vægt på, at ”en tilpasningsreaktion ikke er en sygdom af en karakter, der vil kunne anerkendes som en erhvervssygdom”, og at kvindens ”diagnose er af forbigående karakter og (hendes) arbejde ikke har været af en særlig art.”
Hovedproblemet i sagen var derfor dels skadesbegrebet/sygdomsbegrebet og dels om belastningerne faldt ind under arbejdets særlige art.
Landsretten frifandt Ankestyrelsen.
Kort før sagen skulle afgøres i Højesteret, udtalte Retslægerådet som svar på supplerende spørgsmål, at kvindens tilstand for perioden efter 2 år måtte diagnosticeres som anden belastningsreaktion F43.8. Ankestyrelsen traf derefter en ny afgørelse om, at kvindens fortsatte psykiske gener diagnosticeret som anden belastningsreaktion skulle hjemvises til Arbejdsmarkedets Erhvervssikring med henblik på forelæggelse for Erhvervssygdomsudvalget. Begrundelsen var, at der var mulighed for, at en forelæggelse af sagen ville kunne føre til anerkendelse af belastningsreaktionen. Ankestyrelsen lagde vægt på, ”at Retslægerådet har vurderet, at der er sammenhæng mellem belastningerne forud for sygemeldingen tilbage i 2011, altså den erhvervsmæssige udsættelse, og tilstanden anden belastningsreaktion F43.8.” Samtidig fastholdt Ankestyrelsen afslaget på anerkendelse af kvindens tilpasningsreaktion uden forelæggelse for udvalget med henvisning til, at Retslægerådet ”har udtalt, at der ikke er anledning til retrospektivt at ændre denne diagnose.”
Sagen for Højesteret angik derfor, om kvindens psykiske lidelse skulle anerkendes som en erhvervssygdom i henhold til arbejdsskadesikringslovens 7, stk. 1, nr. 2, 2. led, eller om sagen eventuelt skulle hjemvises til Arbejdsmarkedets Erhvervssikring med henblik på forelæggelse for Erhvervssygdomsudvalget, jf. lovens § 7, stk. 3.
Ankestyrelsen gjorde gældende, at en tilpasningsreaktion som udgangspunkt ikke kan være en erhvervssygdom. Anerkendelse af en tilpasningsreaktion vil ifølge Ankestyrelsen indebære en udhuling af erhvervssygdomsbegrebet på grund af lidelsens karakter, fordi der er tale om en tilstand, der ikke kan vare mere end to år, og fordi der er tale om en tilstand, hvor individuel disposition og sårbarhed spiller en væsentlig rolle for risikoen for tilpasningsreaktionens opståen og udformningen af de træk, hvormed den manifesterer sig. –Højesteret gav ikke Ankestyrelsen medhold heri.
Ankestyrelsen gjorde særligt gældende, at kvindens gener var af forbigående karakter – altså ville forsvinde inden 2 år – og at det måtte ”skyldes en anden sygdom, som har sin egen selvstændige årsagsforklaring” hvis hun stadig havde gener efter 2 år. Herudover gjorde Ankestyrelsen særligt gældende, at kvindens arbejde ikke havde været af en særlig art. –Ankestyrelsen fik heller ikke medhold i disse to synspunkter.
Ankestyrelsen – som ikke havde fundet grundlag for at forelægge sagen for Erhvervssygdomsudvalget – gjorde yderligere gældende, at kvinden ikke kunne få dom for, at Ankestyrelsen skal hjemvise sagen til Arbejdsmarkedets Erhvervssikring med henblik på forelæggelse for Erhvervssygdomsudvalget, da dette ”… er et sagsbehandlingsskridt, som arbejdsskademyndighederne råder over.” –Heller ikke dette synspunkt gav Højesteret Ankestyrelsen medhold i.
Højesteret fandt ved dom af 13. juni 2017, at Ankestyrelsen skal hjemvise sagen til Arbejdsmarkedets Erhvervssikring med henblik på forelæggelse for Erhvervssygdomsudvalget.
Højesteret lagde efter de lægelige oplysninger til grund, at kvindens psykiske lidelse endnu ikke er ophørt, og at den i øvrigt også var behandlingskrævende i perioden før Ankestyrelsens afgørelse truffet mere end to år efter belastningernes ophør.
Højesteret vurderede, at de arbejdsmæssige belastninger må anses for at høre til arbejdets særlige art efter arbejdsskadesikringslovens § 7, stk. 1, nr. 2, 2. led.
På baggrund af Retslægerådets svar var det Højesterets opfattelse, at der også er mulighed for, at kvindens psykiske lidelse de første to år vil kunne anerkendes som en arbejdsskade efter § 7, stk. 1, nr. 2, 2. led. Derfor burde sagen ifølge Højesteret have været forelagt for Erhvervssygdomsudvalget, inden Ankestyrelsen traf sin afgørelse.
Med henvisning til, at Ankestyrelsen for så vidt angår kvindens psykiske lidelse efter to år diagnosticeret som anden belastningsreaktion har truffet afgørelse om forelæggelse for Erhvervssygdomsudvalget, fandt Højesteret, at der på det foreliggende grundlag ikke bør tages stilling til den nedlagte påstand om anerkendelse af kvindens psykiske lidelse. I stedet for fandt Højesteret, at forelæggelsen for udvalget bør udvides til også at omfatte hendes psykiske lidelse de første to år.
Elmer Advokaters kommentarer til arbejdsskadesagen
*Det har i årevis været Ankestyrelsens opfattelse, at en tilpasningsreaktion ikke kan være en erhvervssygdom i arbejdsskadesikringslovens forstand. Med ændringen af Ankestyrelsens afgørelse tilsidesætter Højesteret Ankestyrelsens opfattelse. Højesterets dom fastslår således principielt, at en tilpasningsreaktion kan være en erhvervssygdom i arbejdsskadesikringslovens forstand.
Dommen har dermed også principiel betydning for arbejdsskadesikringslovens skade- og sygdomsbegreb. Herunder har dommen efter vores opfattelse særlig betydning i forhold til Ankestyrelsens fortolkning af skadebegrebet og højesteretsdommen U.2014.452H – en fortolkning som har ført til, at en række skader afvises, fordi belastningerne ikke vurderes at være egnet til at medføre andet end forbigående gener uden behandling, jf. bl.a. principafgørelse 33-14 (nu 32-17) og på det psykiske område bl.a. principafgørelse 25-15.
Højesterets bemærkning om, at kvindens ”psykiske lidelse endnu ikke er ophørt, og at den i øvrigt også var behandlingskrævende i perioden før Ankestyrelsens afgørelse”, er udtryk for, at skadebegrebet må vurderes konkret for den pågældende, og at en skade ikke blot kan afvises, fordi det lægefagligt generelt vurderes, at generne går i sig selv uden behandling. Dermed er hverken principafgørelse 33-14 (nu 32-17) eller principafgørelse 25-15 og den deri foretagne afstandtagen fra landsretsdommen U.2009.2022V holdbar med den afsagte Højesterets dom.
*Med den gengivne bemærkning fra Højesteret – om at kvindens psykiske lidelse endnu ikke er ophørt, og at den i øvrigt også var behandlingskrævende i perioden før Ankestyrelsens afgørelse, som blev truffet mere end to år efter kvinden blev syg – slår dommen konkret fast, at kvindens psykiske lidelse opfylder lovens sygdomsbegreb, jf. princippet i U.2014.452H. Underforstået kan hendes psykiske lidelse dermed muligvis begrunde ydelser efter loven.
*Herudover fastslår dommen, at arbejdsmæssige belastninger som stor arbejdsmængde, øget arbejdstempo og overarbejde kan opfylde betingelsen om at være et arbejde af en særlig art, og at betingelsen konkret er opfyldt i kvindens tilfælde.
*Endelig har det i mange år været Ankestyrelsens opfattelse, at den skadelidte ikke kan få dom for, at Ankestyrelsen skal hjemvise en sag til Arbejdsmarkedets Erhvervssikring med henblik på forelæggelse for Erhvervssygdomsudvalget. Denne opfattelse tilsidesætter Højesterets dom også, og dommen er på dette punkt også principiel. Højesteret er dermed nået til samme resultat som Vestre Landsret i en principielt behandlet 1. instanssag fra 2015, der også blev ført af Elmer Advokater, U.2016.988V.
Sagen mod arbejdsgiver
Arbejdsgiver afviste at være erstatningsansvarlig for kvindens psykiske lidelse, allerede fordi lidelsen ikke var anerkendt som en arbejdsskade i henhold til arbejdsskadesikringsloven.
Sagen for Højesteret angik, om arbejdsgiver havde handlet ansvarspådragende, og kvinden derfor var berettiget til godtgørelse for svie og smerte som følge af den arbejdsmæssige belastning med merarbejde af betydeligt omfang.
Højesteret fandt ved dom af 13. juni 2017 ikke, at kvindens arbejdsgiver har handlet ansvarspådragende.
Højesteret fandt, at det ikke i sig selv kan begrunde erstatningsansvar for arbejdsgiveren, at kvinden havde haft overarbejde i et omfang, som overskred arbejdstidslovens regel herom.
Efter bevisførelsen lagde Højesteret til grund, at kvinden over for sine overordnede fremtrådte robust og villig til at påtage sig merarbejde, selv om dette indebar en yderligere arbejdsmæssig belastning af hende. Hun gav ikke på noget tidspunkt udtryk for, at hun ikke kunne nå at løse opgaverne, og hendes arbejdsgiver blev heller ikke på anden måde gjort opmærksom på, at hendes arbejdsbyrde var for stor.
Højesteret vurderede, at kvindens arbejdsgiver under disse omstændigheder ikke havde haft anledning til at antage, at hun var udsat for en arbejdsmæssig belastning, som oversteg, hvad hun kunne magte, og at der var behov for at træffe særlige forholdsregler for at lette hendes arbejdsbyrde.
Elmer Advokaters kommentarer til ansvarssagen
*Højesterets dom er en konkret frifindelse af arbejdsgiveren, og dommen slår fast, at arbejdstidslovens regel om maksimal ugentlig arbejdstid ikke i sig selv er en erstatningsretlig relevant norm og dermed culpanormerende.
Den ansatte bærer således selv risikoen for at blive syg af at arbejde i et omfang, der overskrider arbejdstidsloven, hvis den ansatte ikke selv på den ene eller anden måde over for sin overordnede har givet udtryk for, at arbejdsbyrden er for stor. Havde kvinden omvendt til sin overordnede givet udtryk for, at den store arbejdsbyrde var for belastende for hende, må det med de givne præmisser formodes, at Højesteret havde fundet, at arbejdsgiver havde handlet ansvarspådragende overfor kvinden, hvis arbejdsgiveren havde undladt at træffe relevante foranstaltninger, der kunne lette hendes arbejdsbyrde.
Eventuel henvendelse om de to sager kan ske til advokat Birgitte Filtenborg, som førte sagerne for landsretten, eller til advokat Søren Kjær Jensen, som førte sagerne for Højesteret.

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret


text:
Højesteret Arbejdsgivers beslutning om en generel afgangsalder på 67 år var ikke ugyldig
Arbejdsgivers beslutning om en generel afgangsalder på 67 år var ikke ugyldig
Sag 214/2008
Dom afsagt den 19. juni 2009.
Undervisningsministeriet (U) besluttede i 2002 at indføre en generel afgangsalder på 67 år for alle overenskomstansatte i Departementet, Uddannelsesstyrelsen og Institutionsstyrelsen pga. ministeriets bevillingsmæssige situation. I 2004 besluttede U at fastholde afgangsalderen trods en ændring i den bevillingsmæssige situation. A, der var født den 16. januar 1938, faldt for 67-års aldersgrænsen i januar 2005. Hun blev derfor ved brev af 14. juni 2004 opsagt til fratræden den 31. januar 2005. Efter A’s fratræden ophævede U 67-års aldersgrænsen den 11. maj 2005 på grund af implementeringen af EU-rådets direktiv 2000/78/EF (beskæftigelsesdirektivet).
Sagen for Højesteret vedrørte spørgsmålet om, hvorvidt U’s afskedigelse af A var ugyldig.
Højesteret frifandt U. Højesteret udtalte bl.a., at der ikke ved afskedigelsen af A i juni 2004 var lovgivning om en arbejdsgivers adgang til at anvende en generel, ufravigelig aldersgrænse på 67 år. U’s indførelse og opretholdelse af en sådan aldersgrænse for ministeriets overenskomstansatte var i overensstemmelse med AC-overenskomsten, hvorefter aldersgrænsen kunne fastsættes ned til 67 år uden forhandling med AC.
Højesteret fandt, at såvel beslutningen om at indføre 67-års aldersgrænsen som beslutningen om at opretholde den var sagligt begrundet. Højesteret lagde herved vægt på, at U’s beslutning i 2002 om at indføre en generel pligtig afgangsalder på 67 år var begrundet i ministeriets bevillingsmæssige situation, og at beslutningen i 2004 om at fastholde denne afgangsalder var begrundet i ønsket om at opretholde aldersgrænsen i længere tid for at undgå usikkerhed hos de ansatte.
Højesteret fandt endvidere, at afskedigelsen ikke var i strid med et forvaltningsretligt krav om pligtmæssigt skøn. Højesteret lagde herved vægt på, at A blev afskediget i henhold til en fast aldersgrænse, hvorfra der ikke kunne dispenseres, og at der således ikke i forbindelse med afskedigelsen skulle udøves et konkret skøn vedrørende hendes forhold. Højesteret fandt på baggrund af det anførte heller ikke at der var grundlag for at fastslå, at ministeriet havde tilsidesat et princip om proportionalitet.
Endelig fandt Højesteret, at der ikke var grundlag for at fastslå, at ministeriets beslutninger var egnet til at bringe virkeliggørelsen af det i beskæftigelsesdirektivet foreskrevne resultat i alvorlig fare, ligesom der heller ikke var noget andet grundlag for at anse beslutningerne for stridende mod EU-retten.
Sidst opdateret: 19-06-2009

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret


text:
Højesteretsdom tilkender Noma vederlag på DKK 150.000 for en chokoladeklubs retsstridige anvendelse af Nomas varemærke
Højesteret har den 11. december 2013 afsagt dom i sagen om en chokoladeklubs anvendelse af Nomas varemærke ved internetannoncering. Homeenter AB solgte medlemsskaber til en chokoladeklub og antog i denne forbindelse medievirksomheden Mikkelsen Media ApS (Mik-kelsen) til at markedsføre chokoladeklubben. I reklamekampagnen for chokoladeklubben fremgik det, at man kunne vinde en middag på Noma - verdens bedste restaurant, når blot man tilmeldte sig chokoladeklubbens abonnement.
Dommen indeholder tre væsentlige elementer:
1. Overtrædelse af varemærkeloven og markedsføringsloven
Højesteret fandt ligesom Sø-og Handelsretten ikke overraskende, at Noma er et velkendt varemærke, som nyder særlig beskyttelse efter varemærkelovens § 4, stk. 2. Højesteret fandt, at annonceringens fremhævelse af Noma som "verdens bedste" indebar, at Nomas varemærke blev brugt på en dominerende og meget iøjnefaldende måde. Homeenters chokoladeklub forsøgte at lægge sig i kølvandet på Nomas renommé og snyltede derved på en utilbørlig måde på Nomas varemærke og særpræg. Højesteret vurderede på denne baggrund, at der var sket en overtrædelse af varemærkelovens § 4, stk. 2, såvel som markedsføringslovens §§ 1 og 18.
2. Det solidariske hæftelsesansvar
Sø- og Handelsretten dømte Homeenter solidarisk ansvarlig med Mikkelsen for overtrædelsen. I det indbyrdes forhold fandtes Mikkelsen imidlertid at skulle friholde Homeenter, idet Homeenters godkendelse af annoncen alene indebar en godkendelse af opsætningen, mens det måtte være Mikkelsens opgave at sikre kampagnens overensstemmelse med dansk lovgivning.
Mikkelsen gik imidlertid herefter konkurs, hvorfor Højesterets afgørelse alene omhandler Homeenters ansvar overfor Noma.
Kort beskrevet gjorde Homeenter generelt gældende også for Højesteret, at de med sin begrænsede rolle ikke havde overtrådt lovgivningen. I forhold til markedsføringsloven henviste de særligt til, at det var sædvanligt at udlodde gaver uden rettighedshaverens samtykke. Højesteret fandt imidlertid, at Homeenters aftale og godkendelse af annoncens udformning medførte, at Homeenter hæftede sammen med Mikkelsen for overtrædelsen af lovgivningen. Homeenter hæftede desuden også for markedsføring foretaget af Mikkelsens underleverandør.
3. Erstatningsopgørelsen
Noma havde anlagt påstand om betaling af DKK 250.000, som følge af krænkelserne. Noma havde ført en eventplanlægger som vidne, som oplyste, at Noma tidligere havde krævet DKK 175.000 (eksklusiv moms) i gebyr, for at en tysk virksomhed måtte reklamere internt blandt sine medarbejdere om, at Noma ville levere middagen til deres virksomhedsarrangement. Denne oplysning ændrede dog ikke på, at Højesteret fandt, at overtrædelserne kun gav Noma ret til et vederlag på DKK 150.000. Noma havde desuden ikke godtgjort at have lidt et omsætningstab eller yderligere skade. Sø- og Handelsrettens dom blev dermed stadfæstet.
Udlodning af præmier synes ofte at være anvendt som en del af markedsføringen på sociale medier. Dommen viser imidlertid, at virksomheder skal være ganske varsomme ved i deres markedsføring at reklamere for udlodning af præmier fra velkendte varemærker uden forudgående tilladelse.
Højesteretsdommen kan læses her.
Der henvises desuden til Sø- og Handelsretsdommen, hvor man kan se de konkrete ulovlige reklamer. Dommen kan læses her.

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret


text:
Domstole, discountjustits, fagdommere
Discount-justits.
Af advokat Henrik Karl Nielsen:
Danske domstoles sagsbehandlingstid kom for alvor i fokus efter domfældelsen af den danske stat sidste år i den såkaldte "blødersag".
Den Europæiske Menneskerets- domstol i Strasbourg fandt, at en sagsbehandling på over 7 år var i strid med retten til en hurtig rettergang som sikret i den Europæiske Menneskeretskonventions §6.
Reglerne om ret til en hurtig og retfærdig rettergang findes såmænd i retsplejeloven.
Reglerne har imidlertid for en stor dels vedkommende ganske vanskeligt ved at slå igennem i praksis.
Høje retsafgifter og urimelig restriktiv adgang til fri proces hæmmer borgernes muligheder for at rejse sager overhovedet. Lange behandlingstider svækker respekten for og effektiviteten af retssystemet.
Retssystemets kvalitet er yderligere forringet ved, at det i praksis er svært at få sager afgjort ved dom. Når sagen endelig bliver afgjort ved dom, er dommens begrundelse alt for ofte temmelig intetsigende.
Det kommer nok bag på de fleste, at danske dommere i vidt omfang er ramt af afgørelsesangst. Det er undtagelsen snarere end reglen, at sager afgøres ved dom. I praksis søger retterne ivrigt og aggressivt sagerne afgjort "forligsmæssigt" efter en "tilkendegivelse" fra retten.
Tilkendegivelser er ikke et fænomen, der optræder i retsplejeloven, der tværtimod fastslår, at "når forhandlingerne" er sluttet optages sagen til afgørelse".
Ved at tilkendegive, hvordan resultatet af sagen vil blive, hvis der skal skrives dom, kan retterne i vidt omfang formå parterne til at acceptere, at sagen afsluttes ved, at resultatet nedældes i forlig i stedet for en dom.
Ud fra en retssikkerhedsbetragtning er disse tilkendegivelser imidlertid dybt betænkelige.
De får ingen retsvirkning, hvilket skattevæsenet så drager fordel af.
Tilkendegivelser fremkommer normalt umiddelbart efter domsforhandlingen, dvs. Uden at retten har haft tid til at repetere og fundere nærmere over sagen. Det ses da også i praksis, at en dom får det stik modsatte resultat. Og det kan vel at mærke tage retten flere måneder at skrive dommen.
Tilkendegivelser giver et hurtigt resultat, påbekostning af kvaliteten i forhold til det, der kan opnås, hvis sagen afgøres ved dom.
Det typiske er, at retterne kun fremkommer med tilkendegivelser, hvis begge parter ønsker det. Men i praksis sker det med mellemrum, at retten mod den ene parts protest fremkommer meden tilkendegivelse og tvangsmæssigt "mægler forlig", - vel at mærke et forlig hvor begge parter på forhånd kender forligets indhold.
Manglende accept af "forliget" bliver en dom, og dommen har præcis det samme indhold, som det forlig, man ikke ønsker at indgå!
Det ses ofte, at dommere slet ikke lægger skjul på, at de gerne vil spare den tid, det nu engang tager at forfatte en ordentlig dom. Hvis interesser er det, dommerne varetager ved denne lemfældige form for retspleje?
[se om dommernes anden beskæftigelse].
Biindtægter vigtigere end hovedjobbet.
Betænkning 1465
Retsplejelovens §366a kræver, at domme begrundes.
Danske domme er imidlertid ofte så mangelfuldt begrundede, at både den tabende og den vindende part har vanskeligt ved at forholde sig til resultatet.
Som ekstern underviser ved jurastudiet på Universitetet indskærper jeg altid over for de studerende, at det ikke er resultatet, der tæller men argumentationen.
Eksamensopgaver, der indeholder resultat uden argumentation, får dumpekarakter. Det forekommer derfor besynderligt, at virkelighedens verden accepterer domsmateriale, der end ikke ville kunne passere en juridisk embedseksamen. Endnu mere besynderligt er det, når det tages i betragtning, at både retsplejeloven og den Europæiske Menneskeretskonverntion stiller krav om, at domme skal begrundes.
Danske dommes lakoniske begrundelser har endnu ikke påkaldt sig bredere kritik.
Intetsigende formuleringer accepteres nærmest som en særlig dansk tradition.
Det er værd at være opmærksom på, at andre lande er blevet dømt ved den Europæiske Menneskeretsdomstol i Strasbourg, hvis landets domstole ikke begrundede deres afgørelser.
Det er derfor kun et spørgsmål om tid, før Danmark på ny må inkassere et alvorligt prestigetab ved et internationalt klageorgan.
De første klagesager verserer allerede ved den den Europæiske Menneskeretskommisison, og man må derfor stille sig tvivlende overfor, om danske domstoles begrundelsestraditioner består lakmusprøven i Strasbourg.
Den middelmådige kvalitet i dansk domstradition står i skarp kontrast til prisen for at gennemføre sager.
Udsigten til store advokatsalærer indebærer ofte, at de fleste tænker sig grundigt om, inden sag rejses ved domstolene.
Men retssystemet indeholder også selv betydelige barrierer. Domstolene opkræver retsafgft som en procentdel af sagens værdi. Inden for mange andre offentlige områder er gebyret for sagsbehandling derimod fast.
I sager om mange penge kan selve det at anlægge sag derfor være ganske bekosteligt. I praksis sker det da også af og til, at klienter beslutter sig for ikke at anlægge sag alene pga. Retsafgiftens størrelse.
Fiskale hensyn til retsafgifter griber ind i retten til en domstolsafgørelse. Også det kan være et problem i forhold til Menneskeretskonventionens artikel 6.
For mange er fri proces det eneste håb om at kunne gennemføre en retssag.
Fri proces kan man få efter trangskriteriet og hvis "man har rimelig grund til at føre proces" , se Retsplejeloven §330. Reglerne administreres imidlertid så stramt, at det er undtagelsen snarere end reglen at man får fri proces.
Myndighederne stiller nemlig krav om, at man - efter myndighedernes skøn- skal have udsigt til at vinde sagen.
[Igen en gummi paragraf i lovgivningen, hvordan kan man tro at myndighederne frivilligt indrømmer noget sådant?]
Myndighederne har hermed opstillet en selvbestaltet regel om fri proces, der er radikalt forskellig fra den som Folketinget har vedtaget.
Inhabil Højesteret.
Inhabil Højesteret annullerer egen dom.
Af Anders Krab-Johansen, Onsdag 2 Aug 1995
Højesteret har trukket en dom over to brødre tilbage.
Det sker, fordi de dømtes advokat opdagede, at højesteretsdommer Palle Kiil var inhabil.
Advokaten kunne huske, at det også var Palle Kiil, der dømte, da brødrenes sag om arveskat var for Landskatteretten i 1989.
Den ene af brødrene, Christian Holck Nielsen, mener, at sagen er blevet mere og mere kaotisk i løbet af de 13 år, den har stået på.
- Det er chokerende at høre, at dommer Kiil er inhabil. Jeg forstår ikke, at der ikke har et sekretariat hos domstolene, som kunne forudse at Kiil ville være inhabil, siger Christian Holck Nielsen.
Arvede aktier
Sagen startede i 1982, da Christian og Torben Holck Nielsen arvede håndværker-aktier fra deres far.
Brødrene mente, at der var betalt nok i skat, men det mente skattevæsenet ikke. Stridens kerne var, om der skulle betales almindelig indkomstskat af arven, som ifølge brødrenes advokat, Peter Højgaard Nielsen, nu har en værdi på mellem 200.000 og 300.000 kr.
Det har der været mange meninger om siden. De sidste 13 år er sagen blevet behandlet i Landsskatteretten, hvor skattevæsenet fik ret, i Vestre Landsret, hvor brødrene fik ret, og til slut nu i Højesteret, hvor skattevæsenet fik ret, men hvor sagen altså skal gå om.
- Der har ikke været en uge i de år, hvor jeg ikke har beskæftiget mig med den sag.
Det er noget svineri, at en retssag skal være så mange år, siger Christian Holck Nielsen. Det var Peter Højgaard Nielsen, der gjorde Højesteret opmærksom på, at Palle Kiil tidligere havde dømt i skattevæsenets favør som medlem af Landskatteretten.
Den 3. juli i år fik henvendelsen den konsekvens, at Højesteret ophævede sin egen dom over Christian og Torben Holck Nielsen.
En dom, der var blevet afsagt to måneder tidligere den 4. maj.
- Når det kommer frem, at en af dommerne er inhabil, så har jeg svært ved at se, at der er andet at gøre end at lade sagen gå om, siger Peter Højgaard Nielsen.
I begrundelse for at ophæve dommen skriver de syv højesteretsdommere, at »der således foreligger omstændigheder, som er egnede til at rejse tvivl om den pågældendes fuldstændige upartiskhed«.
Højesteret oplyser, at den nye sag starter 5. december i år. Brødrene vil blive behandlet af syv nye højesteretsdommere.
Højesteret beklager, at fejlen er sket. Palle Kiil er på ferie indtil mandag, og det var ikke muligt at træffe ham hjemme for at høre, hvorfor han overså, at han havde dømt de to brødre én gang før.
Christian og Torben Holck Nielsens advokat mener, at det er ærgerligt, at Højesteret har begået en fejl. Men Peter Højgaard Nielsen er tilbageholdende med at kritiserer højesteretsdommer Palle Kiil.
- Der begås fejl alle steder. Og man kan vel ikke sige, at man bør have det fuldstændig klart i sin erindring, hvad man har lavet for seks år siden. Når der laves en fejl som den her, er der ikke andet at gøre end at rette den op, siger Peter Højgaard Nielsen.
Landsskatterettens statistik. se link
Kammeradvokatordningen på video se Youtube
2017 Højeste uret kritik
Det er på tide at gå Højesteret kritisk efter i sømmene
Blegdamsvej, København
Højesteret var oprindeligt kongens domstol. Han sad endda for bordenden engang for længe siden. At kongen på den måde stillede retfærdigheden til rådighed for befolkningen, var ikke noget særsyn rundt om i Europa. Monarkerne brugte retten som legitimering af deres magt. Ved at tage kontrol over og løse befolkningens uoverensstemmelser vænnede man folk til at kigge mod kongemagten som en samlende faktor.
Der eksisterer også i dag en intim sammenhæng mellem den udøvende og dømmende magt i Danmark. Det viser sig, at kun omtrent tre af 19 dommere i Højesteret ikke har siddet centralt placeret i Justitsministeriet. Samtidig er der tradition for i Danmark, at ministeriets jurister kan prøve kræfter med dommerembedet ved by- og landsret og skabe sig en dommerkarriere ad den vej.
En skadelig loyalitet
Det er betænkeligt. Justitsministeriet er ikke en institution uden selvopfattelse og holdninger. Efter en karriere på et par år i ministeriet er man ikke en blank person uden fordomme, der sendes ud til domstolene. Man er formentlig ganske selvbevidst og mener, at Justitsministeriets syn på grundloven, den internationale ret og statsorganerne er helt korrekt. Menneskers loyalitet over for traditionelle institutioner er rørende. Den loyalitet kan være skadelig for et selvstændigt og uafhængigt domstolssystem. Sigende er det, at mange danske dommere taler ganske selvudslettende om deres rolle med stolthed i stemmen; herunder højesteretsdommerne Jens Peter Christensen og Thomas Rørdam. Folketings- og regeringsloyaliteten er deres identitet. De mener, at de ingen demokratisk legitimitet har.
Regeringens flyvske opfattelse
I det tvivlsomme læsestof "Guiden til jurastuderende - 2016/2017" tænder Jens Peter Christensen de jurastuderendes fremtidshåb: »som dommer bliver man egentligt en metodemaskine.« Han uddyber: »Man putter en sag ind i den ene ende, så går den gennem metodemaskinen, og så kommer der en afgørelse ud af den anden ende.«
Man ser for sig, hvordan en sådan metodemaskine er et nemt offer for regeringens flyvske opfattelse af rettens indhold. Der er selvfølgelig en vis sandhed i Christensens bemærkninger, som alle jurister kender til. Reglerne anvendes med en vis mekanistisk rutine og bogstavelighed for at sikre formel lighed for loven. Spørgsmålet er, om arbejdet i Højesteret kræver andre kompetencer end glæden ved metodemaskineriet.
Ajos-dommen fra december 2016 var et glimrende eksempel på en Højesteret, der ukritisk satte metodemaskinen i gang uden at se, hvor den befandt sig i det juridiske landskab. Regeringens politiske udmeldinger blev fulgt til punkt og prikke uden spørgsmålstegn eller diskussion, selv i en sag om rettigheder og forholdet til EU.
Politik blev til jura.
Det sunde pust
Måske kunne en ændring af Højesterets sammensætning eller fratagelse af dens monopol som højeste domstol være sunde pust. Måske har de mange skattesager fremmet dommernes sans for teknikaliteter og ultrakorte begrundelser i stedet for dyberegående afvejninger.
Jens Peter Christensen mener selv, at debatten blandt højesteretsdommerne er dejligt stimulerende. Kunne det være et tegn, at metodemaskinen in persona finder debatten i Højesteret herlig?
Intetsigende sætninger
Vi har heldigvis andre vidnesbyrd fra rigets højeste domstol, der modsiger dommer Christensen. Henrik Zahle, der var højesteretsdommer fra 1999 til 2002, fandt voteringerne kedelige og fortalte om kolleger, der faldt i søvn. Han forlod retten i protest mod domme med intetsigende sætninger i stedet for begrundelser.
Det er på tide at gå Højesteret kritisk efter i sømmene. Sigende er det, at de danske højesteretsdommere er komplet ukendte for den danske offentlighed. De spiller ingen rolle i befolkningens opfattelse af demokratiet.
Skattesager dobbelt straf og
Skattesager omvendt bevisbyrde dvs skatteborger skal selv bevise sin uskyld overfor en subjektiv vurdering.
og på tvcdk
2017 Den feje justits om ringe erfaringer med retsvæsenet
Der florerer en sygdom i samfundet. En sygdom, der under de forkerte omstændigheder vil være nedbrydende for de ramte såvel som deres omgivelser. Lægerne har døbt sygdommen Giustizia Codarda - den feje justits - og dens hyppigste udbredelse ses inden for det danske retsvæsen.
En sagesløs person bliver slået ned. Retsvæsenet gør intet. I sin afmagt griber den forurettede til de forhåndenværende midler og efterlyser gerningsmanden ved brug af navn eller billeder. Men nu rører retsvæsenet på sig, for det sidste må man ikke. Hvor den naturlige forventning ville være, at retsvæsenet koncentrerede sig om at fange gerningsmanden, vælger det i stedet at bruge kræfterne på at straffe offeret. Det er jo også det letteste. En efterforskning ville kræve mandskab, overarbejdstimer og lyder i det hele taget besværligt. Sagen mod offeret synes derimod ligetil. Justits er opretholdt. Men hvor er det fejt.
En tyv begår indbrud i et privat hjem. Det lykkes dog hjemmets beboere at tilbageholde vedkommende, indtil politiet når frem. Efterfølgende viser det sig, at tilbageholdelsen er sket under omstændigheder, som ligger ud over de beføjelser, som loven hjemler borgere til forsvar af deres eget hjem. De forurettede indkasserer en straf. Justits er igen opretholdt. Den nemme, men feje justits. Kan man dissekere sygdommen? Ja. Det viser sig, at for nogle myndighedsmennesker er lovovertrædelser ligeværdige. Det betyder, at hvis én overtrædelse er lettere at håndtere end en anden, sættes kræfterne ind på at håndhæve førstnævnte. Og håndhævelsen er vigtig for den sygdomsramte, idet denne således kan påvise arbejdseffektivitet.
Justitsen blev opretholdt
Det mest grelle eksempel i nyere tid er attentatforsøget mod forfatter Lars Hedegaard, der i februar 2013 blev forsøgt myrdet uden for sit hjem på Frederiksberg. Heldigvis havde gerningsmanden ikke held med sit foretagende og tog flugten, før politiet nåede frem.
Nu skulle man så tro, at retsvæsenet satte alt ind på at fange den mistænkte, Basil Hassan. Desværre var de implicerede ramt af galoperende Giustizia Codarda. Det ville være forbundet med alt for stort ressourceforbrug at forfølge sporet til Tyrkiet eller Syrien, hvor Basil Hassan øjensynligt var krøbet i skjul. Nej, så lad os i stedet nidkært værne om det navneforbud, som LH efterfølgende havde forbrudt sig mod ved blandt andet i sin bog "Attentatet" at nævne Basil Hassan ved navn. Det er meget lettere. Ingen besværlige rejser til Tyrkiet. Ingen diplomatiske forviklinger. Men justits opretholdt. Grevil sagen dømt, trods det at det i den nye undersøgelse kommer frem, at alt var rigtigt og kritisabelt.
I august sidste år delte Rikke Louise Andersen et billede af en mand, der havde udvist utilbørlig opførsel over for to børn, hvoraf den ene var RLA's datter. Politiet havde ikke evnet at fange manden og havde heller ikke gjort noget oprigtigt forsøg derpå. Men det offentliggjorte billede medførte, at manden alligevel blev pågrebet. Nu vågner retsvæsenet. RLA har nemlig overtrådt persondataloven og skal dermed betale en bøde på 5.000 kr. Det dobbelte af den bøde, som gerningsmanden indkasserede. Gad vide, hvorledes disse mennesker opdrager deres børn om ret og vrang?
Findes der en kur mod sygdommen? Ja. Men det kræver, at retsvæsenet lukker den sunde dømmekraft ind. I tilfældet med LH burde de naturligvis først have koncentreret sig om at indfange gerningsmanden. Det er trods alt det, de er sat i verden for. Når dette så var fuldbragt, kunne de eventuelt vende sig mod LH og det forkætrede navneforbud. LH løber jo ingen vegne.
I tilfældet med RLA burde retsvæsenet også have koncentreret sig om at fange forbryderen i stedet for at bruge kræfterne på at straffe hende - og i øvrigt udmåle en straf, der skaber sammenhæng mellem de to handlinger.
Justits betyder retshåndhævelse. Men det er ikke ligegyldigt, hvilken ret der håndhæves, og i hvilken rækkefølge det sker.
2018-01-17 Justitsministerens forslag til hurtigere arbejdsgang
Indvendinger og modforslag:
Justitsministeriets FAKTA: Otte initiativer skal komme lange straffesager til livs
København. I 2016 tog det i gennemsnit næsten et år - 300 dage - fra en sag blev anmeldt hos politiet, til en dømt gerningsmand begyndte at afsone sin straf.
Her er justitsministerens otte (6 gengivet) initiativer:
Dette er en grov indskrænkning af borgerens rettigheder. Staten som oftest bruger kammeradvokaten har ingen hæmninger med at trække sagerne ud. Der bør være en balance således at der gives samme ret til tid i behandlingen for begge parter. F.eks. har Kammeradvokaten brugt 2 år på at forberede sig skal borgeren også have ret til at forberede sig i 2 år. se mere på linket
Dette må vel være betinget af forsvarerens helbreds tilstand ikke bare sådan lige.
I mine sager har retten intet gjort for at fremme sagen. Tvært imod har retten udne protest ladet kammeradvokaten overtræde retsplejeloven på det groveste uden indsigelser.
I mine erfaringer skulle dommeren netop have brugt retsplejelovens bestemmelse om udeblivelse og erkære sagen for vundet fordi kammeradvokaten forsømte sine opgaver og over trådte retsplejeloven. Her var der tale om at udsætte berammet retsmøde efter at mødet skulel være begyndt.
Hvad med civilsager? De skal så bare syltes yderligere. Mine erfaringer viste 760 dage for et et start møde hvor kammeradvokaten provokerede voldsomt og formåede dommeren til at hindre slevmøderetten og til det afsluuttende møde.
2018-06-18 Lov kræver it-system
Dette er skammeligt. Mængden af love er tredoblet siden 1989. Afgørelsrne fra domstolene er svære at forstå og ofte uklare.
Borgerne må vente lang tid på at Schulz får lavet en læselig udgivelse af kendeelser og love.
Dette er skammeligt og ringe for retssikkerheden.
2018 Højesteret kommentar af Højesteretsdommer Jens Peter Christensen.
citat uddrag:
"Det vanskelige spørgsmål for Højesteret var, hvor meget der skal til, for at en læge har gjort sig skyldig i overtrædelse af autorisationslovens § 75. Lovens ord om »grovere forsømmelse« eller »skødesløshed« giver jo ikke i sig selv noget klart svar.
Lidt vejledning kunne de syv dommere dog finde i bestemmelsens forhistorie. Bestemmelsen svarer nemlig til den tidligere lægelovs § 18, der kom til verden i 1934. I den betænkning fra 1931, der dannede grundlag for lægeloven, hed det med den tids kærnefulde sprog bl.a., »at Patienten skal ikke finde sig i, at en Læge tilføjer ham Skade, fordi han af Ukyndighed, Skødesløshed eller Letsindighed gaar udenfor de Grænser, som kan staa for en faglig og menneskelig Kritik«."
Som højesteretsdommeren her klart siger det, er der i flere love ingen hjælp at hente. Vort retssystem er derfor overladt il dem, der har tid og råd til at føre sag. Samtidig vil afgørelsen helt afhænge af vore højestetsdommeres moralske opfattelse - subjektiv..
2017- Dommerne bør invitere sagkyndige ind i skattesager
I stedet afviser dommerne dette trods det at flere dommere indrømmer, at skatteagerne er komplekse og vanskelige.
Dommeren lader sig kyse af en højtråbende kammeradvokat - det hører ingen steder hjemme . se mere på link
Kompleksiteten kommer af de mange love og de uhyggeligt mange ændringer ikke bare af satser, men af grundliggende principper. Mere 700 drejer det sig om med oer 100 ændringer årligt.
Siden 2012 er antallet af sager faldet i 2012 kom der 445 afgørelser. i 2016 er der 229 sager. Faldet skyldes at det er dyrt at føre sagerne, ( kammeradvokaten har ubegrænsede ressourder til rådighed), begrænsninger i godtgørelse for at føre sagerne, og at dommerne generelt giver Skat ret og der gives aldrig omkostningsgodtgørelse.
Det kan skyldes at virksomhederne opgiver, fordi de ikke har oplevelsen af at dommerne forstår de virksomhedsspecifikke forhold, og at dommerne derfor træffer beslutning på et ufuldstændigt grundlag. En del sager går til voldgift, hvor man i modsætning til domstolene betjener sig af jurister med særlig kundskab.Retsåljerådet har givet udtryk for positiv holdning til benyttelse af særlige sagkyndige.
Alligevel er der siden 2007 kun i 2 skattesager anvendt sagkyndige. Trods det at Skatteforvaltningsloven muliggør det.
2018 Justitia har opjort resultatet efter 10 på domstolsreformen.
1 I hvilket omfang byretterne har henvist skatte- og afgiftssager til landsretten.
2. I hvilket omfang byretterne har været tiltrådt af 3 dommere fremfor af 1 dommer.
3. Hvor ofte by- og landsretter har været tiltrådt af sagkyndige medlemmer af retten.
4. Hvilke byretter der har organiseret sig på en måde, der tilgodeser en vis form for specialisering i skatte- og afgiftssager.
Opgørelsen viser, at i gennemsnit er 10% af de på skatte- og afgiftsområdet afsagte domme afsagt af en landsret i første instans. Endvidere viser opgørelsen, at i gennemsnit har 11% af skatte- og afgiftssagerne i byretterne været tiltrådt af tre dommere fremfor en dommer. Dommerne ses at være tilbageholdende med at lade sagkyndige domme tiltræde retten, idet der alene ses medvirken af sagkyndige dommere i to sager vedrørende skatter og afgifter. Endeligt viser opgørelsen, at de færreste byretter har organiseret sig på en sådan måde, at en vis form for specialisering i skatte- og afgiftssager er tilgodeset.
Der afsiges rundt regnet dom i ca. 300 skatte- og afgiftssager om året.45 Det vil sige, at der siden 2007 i runde tal er afsagt 3000 domme vedrørende skat. Af disse er det således alene i to domme46, at retterne har anset det for nødvendigt at anvende sagkyndige domme. Det tal forekommer at være meget lavt. Det skal ses i lyset af, at medlemmer af skatteankenævnene og Landsskatteretten ikke i modsætning til medlemmer af øvrige ankenævn er udpeget på baggrund af deres faglige eller sagkyndige kompetencer.47 Der synes derfor at være god grund til, at advokater i videre omfang end i dag anmoder retten om tiltrædelse af sagkyndige dommere, men også at Skatteministeriet bliver langt mere åben over for tiltrædelse af sagkyndige dommere. Link til materialet.
2018- Amagerbanken fejlagtige oplysninger- Staten vinder altid
Konkret drejer sagen sig om to notater, som Finanstilsynet og Finansiel Stabilitet lå inde med, og som ikke var delt med offentligheden, da aktionærerne få måneder inden Amagerbankens konkurs skød penge i banken.
Investorerne har under retssagen anført, at banken ville have undladt at gennemføre en kapitalforhøjelse og i stedet ladet banken afvikle, hvis man havde kendt til indholdet i de to notater.
»Denne afvikling ville være sket under Bankpakke I, hvorved bankens kreditorer ville have opnået fuld dækning. Banken blev i stedet den 4. februar 2011 erklæret konkurs og afviklet under Bankpakke III med en begrænset dækning for kreditorerne,« fremgår det af retssagen.
Både Finansiel Stabilitet og Finanstilsynet har bestredet, at de havde pligt til at videregive de to notater. De to notater, som var udarbejdet af Finansiel Stabilitet, pegede på, at Amagerbanken måtte forventes at skulle foretage væsentligt større nedskrivninger, end banken selv havde fundet påkrævet.
Indholdet af de to notater blev ikke videregivet til Amagerbanken, men til dels delt med Finanstilsynet. Begge parter har under retssagen gjort det gældende, at Amagerbankens bestyrelse faktisk var bekendt med Finansiel Stabilitets vurderinger.
Landsretten gav Finansiel Stabilitet og Finanstilsynet medhold.
2018 Satsen for vidnegodtgørelse ikke reguleret siden 1987.
Meget typisk for retsvæsenet er ministeren hurtig til at regulere afgifterne, der giver indtægter heraf er tinglysning nogen de største for området.
Statsadvokaten og Kammeradvokaten favoriseres også voldsomt.
Men vidner - det er da bare noget man indkalder (borgeligt ombud kalder man det vist - og der er bødestraf for at udeblive) det skal ikke belønnes, ja man accepterer uden videre at folk taber tid og penge på at være vidne.
Mogens Esmarch fra Moderniseringsstyrelsen fortæller om dette. Man kan blive honoreret med et så latteligt beløb som 20 kr i timen (mindste sats er 80 for at give møde).
Satsen lyder på 40 kr per påbegyndt 2 timer. I samme periode siden 1987 er timelønnen i industrien steget 317%! Så godtgørelsen burde mindst være på 255 kroner. Der er en mulighed for at man kan få dækket tab af arbejdsfortjeneste - men så skal man slås med sytemet. Hvornår er det nu lige tilfældet, og hvordan skal jeg nu bruge tid på at bevise dette?
Et eksempel fra ca 1998. Vidnet fik 80 kroner - det var en klaokmester vedr. noget med et hus.Modparten krævede syn og skøn og skønsmandne fik tilkendt kr 8.000 for meget mindre ned 4 timers indsats. Så der er nogen eksperter der malker systemet.
Et andet eksempel: vedr. et dødsfald jeg modsatte mig obduktion (det var helt unødvendigt og som pårørende har man ret til at modsætte sig).
Politiet /anklageren indkaldte til retsmøde og den udpegede advokat hævede mere end 2.551 kr for 10 minutters møde., hvorunder han helt glemte at spørge ind til politiets manglende undersøgelse af fejl og forsømmelser. Min lillebror var indleveret på Rigshospitalet - men ingen havde registreret, hvem og hvornår dette var sket? (Det skal mna ifølge loven - Det kunne have været forbryderen)
Så eksperterne malker systemet - vi andre er bare stemmekvæg der aflønnes med 20 kroner i timen.
2019 Ret og overgreb
"Prøv at åbne en god jurabog for begyndere. På en af de første sider står der, at jo hårdere et indgreb det offentlige udsætter sine borgere for, jo klarere en hjemmel skal der være. Næst efter decideret straf, så er skat vel det hårdeste indgreb, du kan udsætte en borger for - det ligger også i den måde, Grundloven er bygget op, at der skal være en vis klarhed. Man kan spørge sig selv, om systemet i dag lever op til det," siger Peter Loft.
se f.eks. de seneste overgreb på B-skatteydere. her er der direkte tale om fup og forkerte systemer, som anvendes til at franarre ekstra skatter, som allerede er betalt, blot fordi Skat nægter (elelr er pålagt) at bruge systemisk forkert regnskabsførelse. Frivillige indbetalinger bogføres ikke.
2019- Lovkendskab:
Ukendskab til loven
Hvis jeg møder op i retten, og prøver at undskylde mig med ukendtskab til loven, så bliver jeg grinet ud.
Men det gælder åbenbart ikke for dem, som laver lovene, når de laves:
Socialdemokratiets beskæftigelsesordfører, Leif Lahn, var ikke opmærksom på profileringsværktøjet i lovgivningsprocessen...
(og nej, jeg er ikke specielt ude efter ovennævnte parti eller person - det lader til at være et systemisk problem)
2002 Jesper Berning
Af Jesper Berning dr. jur.
Om VM og dommere i retten Lige vilkårligt / usikkert
Dommerne rammer også vilkårligt
Jævnført med de aktuelle VM mesterskaber anfører Jesper Berning, at det er lige så almindeligt i retten. Forskellen på VM og retten er, at der ikke er et TV på til at afsløre fejlen.
"Jeg erindrer fra mine unge dage frustrationen over, at Højesteret i en dom udtalte, hvad appellanten havde gjort gældende - og tilsidesatte det - uden at oplyse, at det var dokumenteret via en artikel i Næstved Tidende. Forholdet var nærmere det, at appellanten hævdede at have fudnet på et produktnavn, hvorom sagen drejede sig, hvilket modparten bestred.
Artiklen i Næstved Tidende dokumenterede klart, at modparten løj, men det passede åbenbart ikke Højesteret, som derfor i sin dom valgte at udelade dette bevis.??
VM og afgørelser
Jeg kan garantere, at de tilfælde, hvor sagsfremstillingen i en af en dansk domstol afsagt afgørelse ikke har noget med virkeligheden at gøre fuldt ud modsvarer fodbolddommernes ignorering af de kendsgerninger, som vi alle kan iagttage på vort TV.


text:
Erstatningskrav mod staten som følge af brud på EU-lovgivning forældet — Jurainfo.dk
Højesteret nægter endnu en gang erstatningskrav i Ajos-sagen – denne gang på grund af forældelse. I dom af 3. maj 2019 fastslår Højesteret bl.a., at et erstatningskrav mod staten (Beskæftigelsesministeriet), som følge af statens brud på EU-retten, følger den almindelige 3-årige forældelsesfrist i forældelseslovens § 3, stk. 1.
Ajos-sagen fra 2016 vedrørte en lønmodtagers krav på betaling af fratrædelsesgodtgørelse mod sin tidligere arbejdsgiver. Højesteret afviste kravet, selvom de danske regler var i strid med EU-retten. Afslaget på erstatning i Ajos-sagen afledte en ny retssag, denne gang mod staten, med påstand om erstatning for statens forkerte implementering af EU-retten. Denne sag er der nu faldet dom i.
Et af hovedspørgsmålene under sagen for Højesteret var, hvilken forældelsesfrist et erstatningskrav mod staten er underlagt, når erstatningskravet udspringer af statens forkerte implementering af EU regler, som følgeligt medfører et tab for en lønmodtager. Højesteret fandt ligesom landsretten, at et sådant krav mellem en privat arbejdsgiver og lønmodtager, er omfattet af den almindelige treårige forældelsesfrist i forældelseslovens § 3, stk. 1.
Lønmodtageren, nu hans bo, da han i mellemtiden var afgået ved døden, havde under sagen gjort gældende, at den særlige 5-årige forældelsesfrist efter forældelseslovens § 4, stk. 1 fandt anvendelse. Denne frist gælder for krav, der er afledt af aftale om udførelse af arbejde som led i et ansættelsesforhold. Boet mente, at erstatningskravet mod staten måtte sidestilles med et krav, der er afledt af aftale om udførelse af arbejde som led i et ansættelsesforhold. Dette afviste Højesteret imidlertid.
Forældelsesfristens begyndelsestidspunkt
Herefter skulle Højesteret tage stilling til spørgsmålet om, hvornår forældelsesfristen skulle løbe fra. Højesteret fandt, at tidspunktet skulle regnes fra skadens indtræden. Dette tidspunkt var der mellem staten og boet uenighed om. Boet mente, at skaden først indtrådte, da Højesteret afviste erstatningskravet overfor den private arbejdsgiver. Staten mente omvendt, at skaden allerede indtrådte, da lønmodtageren fratrådte – flere år tidligere. Højesteret gav staten medhold heri, og erstatningskravet mod staten var derfor forældet, medmindre forældelsesfristen var blevet suspenderet eller udskudt forinden.
Forældelsesfristen afbrudt?
Også i spørgsmålet om afbrydelse af forældelsen fik staten medhold, idet boet ikke under den tidligere erstatningssag havde givet procesunderetning (meddelelse) til staten om, at man agtede at inddrage staten i søgsmålet. Højesteret mente desuden, at det forhold, at en dansk ordning viser sig at være i strid med EU-retten, ikke udgør sådanne særlige omstændigheder, der kan begrunde suspension af forældelsesfristen efter forældelseslovens § 3, stk. 2.
Afslutningsvist gjorde boet gældende, at det EU-retlige effektivitetsprincip, hvorefter staten skal medvirke til at sikre effektiviteten af EU-retten i medlemsstaten, var til hinder for, at erstatningskravet var omfattet af den 3-årige forældelsesfrist. Dette afviste Højesteret og erstatningskravet var derfor forældet.
Forældelsesfrist for erstatningskrav mod staten
Den 3-årige forældelsesfrist, som er forældelseslovens udgangspunkt, finder herefter anvendelse på private borgeres erstatningskrav mod staten for statens brud på EU-retten, selv når erstatningskravet har grundlag i et krav om en ydelse i et ansættelsesforhold. Sidstnævnte krav er underlagt en særregel i forældelsesloven, der forlænger fristen. Ikke overraskende “afsmitter” denne regel ikke på efterfølgende erstatningskrav mod staten, da et sådan krav har et helt andet grundlag, end hensynene bag den forlængede frist tilsiger i ansættelsesretlige forhold.
Højesteret gentager desuden, at forældelsesfristen løber fra skadens indtræden. Dette tidspunkt forskydes ikke, selvom skadelidte er i en retsvildfarelse (mangler kendskab til reglerne) og derfor først bliver bekendt med erstatningskravet mod staten for brud på EU-retten, når sagen, der ligger til grund for erstatningskravet, er afgjort. Højesteret lægger i dommens præmisser op til, at en procestilvarsling til staten vil kunne afbryde forældelsesfristen, hvilket derfor i vid udstrækning må anbefales i lignende sager, da et sådan skridt oftest kan foretages relativt let og uden de store omkostninger.
Du kan læse mere om Ajos-sagen her.

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret


text:
Skat.dk: Dobbeltbeskatning - skattemæssigt hjemsted - lempelse
10 Jul 2007 15:37
27 Jun 2007 11:14
SKM2007.501.HR
2. afdeling, 271/2004
Dobbeltbeskatning, hjemsted, dobbeltdomicil, lempelse
Appellanten der drev en IT virksomhed, meldte i 1991 flytning til Belgien i forbindelse med indgåelse af en tidsbegrænset kontrakt med Kommissionen. Han boede frem til sommeren 1993 i 2 forskellige lejligheder i Belgien. Herefter hævdede han at have boet dels hos en ven, dels i et pensionat frem til 1996.
Appellantens kone og deres mindreårige søn blev boende i Danmark i familiens ejendom men opholdt sig dog i Belgien i en periode på ca. et år fra 1992-1993, umiddelbart efter at appellanten havde fået en blodprop i hjertet og derefter var sygemeldt i en periode.
IT virksomheden blev fortsat drevet fra appellantens bopæl i Danmark, og indtægterne i IT virksomheden oversteg gennem hele perioden appellantens indtægter fra Kommissionen, som hidrørte fra tidsbegrænsede kontrakter.
Appellanten, der ikke havde indgivet selvangivelse til de belgiske skattemyndigheder eller betalt skat i Belgien, havde først for Højesteret gjort gældende, at han var fuldt skattepligtig til Belgien og havde skattemæssigt hjemsted der.
Højesteret fandt det ubetænkeligt at fastslå, at appellanten havde den stærkeste personlige og økonomiske forbindelse til Danmark og dermed var hjemmehørende i Danmark i årene 1992-1995, jf. den dansk-belgiske dobbeltbeskatningsoverenskomst, artikel 4, stk. 2.
Højesteret fandt det ikke godtgjort, at appellanten under ophold i Danmark ikke havde udført arbejde i sin IT virksomhed, der havde bidraget til virksomhedens indtægter, og Højesteret fandt allerede som følge heraf, at betingelserne for lempelse efter ligningslovens § 33 A ikke var opfyldt.
Dobbeltbeskatningsoverenskomsten mellem Danmark og Belgien art. 4, stk. 2
Ligningsvejledningen 2007-2 D.A.1.1.2.5
Ligningsvejledningen 2007-2 D.C.2
Ligningsvejledningen 2007-2 D.D.2 artikel 4
Poul Sørensen, Asbjørn Jensen, Marianne Nøjgaard Pedersen, Thomas Rørdam og Henrik Waaben.
I tidligere instans er afsagt dom af Østre Landsrets 20. afdeling den 3. juni 2004.
Appellanten, A, har påstået, at indstævnte, Skatteministeriet, skal anerkende, at hans skattepligtige indkomst for indkomstårene 1992-1995 hjemvises til fornyet behandling hos myndighederne.
A har frafaldet de anbringender, han gjorde gældende for Landsskatteretten og landsretten.
A har for Højesteret principalt gjort gældende, at han efter dobbeltbeskatningsoverenskomsten mellem Danmark og Belgien skal anses for hjemmehørende i Belgien, jf. overenskomstens art. 4, stk. 2. Han har nærmere anført, at han i perioden havde fast bolig til rådighed i såvel Danmark som Belgien. Hans tilknytning til Belgien var imidlertid stærkere end hans tilknytning til Danmark. Erhvervs- og arbejdsmæssigt har han i perioden 1991-1995 udelukkende udført arbejdsopgaver i Belgien for Kommissionen eller tilknyttede opdragsgivere i Belgien og har ikke personligt udført erhvervs- eller arbejdsmæssige opgaver for andre. Hans ægtefælle og mindreårige søn flyttede til Belgien i foråret 1992 og boede hos ham i en tre-værelses lejlighed, først i ..., Belgien og senere i ..., Belgien. På grund af sønnens skolegang flyttede ægtefællen og sønnen tilbage til Danmark i sommeren 1993. Han havde derfor i perioden 1992-1995 de stærkeste personlige og økonomiske forbindelser til Belgien. Han har ikke betalt skat til Belgien, men det skyldes, at de belgiske skattemyndigheder havde oplyst over for ham, at der ikke skulle betales skat i Belgien af vederlaget fra Kommissionen.
A har subsidiært gjort gældende, at hans indkomst fra Kommissionen er omfattet af ligningslovens § 33 A. Han har herved henvist til, at han har opholdt sig i Belgien fra begyndelsen af 1991 til begyndelsen af 1996, og opholdet uden for Danmark har ikke været afbrudt af andet end nødvendigt arbejde i Danmark i direkte forbindelse med udlandsopholdet, ferie eller lignende af en sammenlagt varighed på højst 42 dage. Den indkomst, han modtog fra Kommissionen, var lønindkomst ved personligt arbejde i tjenesteforhold. Driften af hans personlige virksomhed i Danmark, H1 Center, blev varetaget af hans ægtefælle og en medarbejder.
Skatteministeriet har heroverfor gjort gældende, at A i hele perioden skal anses for at have haft skattemæssigt hjemsted i Danmark efter dobbeltbeskatningsoverenskomstens art. 4, stk. 2. Skatteministeriet har til støtte herfor anført, at A fra sommeren 1993 og indtil hjemrejsen til Danmark ikke havde fast bopæl til rådighed i Belgien, jf. overenskomstens art. 4, stk. 2, nr. 1, 1. pkt. Endvidere havde han i hele perioden de stærkeste personlige og økonomiske forbindelser - midtpunktet for sine livsinteresser - i Danmark, jf. art. 4, stk. 2, nr. 1, 2. pkt. Skatteministeriet har herved navnlig henvist til, at A til stadighed har anset sig selv for skattepligtig til Danmark og har forholdt sig i overensstemmelse hermed over for skattemyndighederne i begge stater. Såvel kontrakterne med Kommissionen som hans lejemål i Belgien var tidsbegrænsede. Endvidere har han i hele perioden haft en fast bolig til rådighed i Danmark, ligesom hans personlige erhvervsvirksomhed, H1 Center, havde hjemsted i Danmark og blev drevet her fra landet. Endelig var hans ægtefælle og søn gennem næsten hele perioden bosiddende i familiens bolig i Danmark, og deres ophold i Belgien i en periode fra 1992 til 1993 var foranlediget af As sygdom i februar 1992.
Vedrørende ligningslovens § 33 A har Skatteministeriet gjort gældende, at det i det hele er udokumenteret, at betingelserne for at anvende bestemmelsen er opfyldt. Skatteministeriet har i den forbindelse særligt anført, at A har drevet sin virksomhed i Danmark med en betydelig bruttoindtjening, og det er udokumenteret og højst usandsynligt, at han ikke har udført arbejde i sin egen virksomhed under sine ophold her i landet. Endvidere har A haft ikke ubetydelige indtægter fra Dansk Standardiseringsråd og har i den forbindelse deltaget i møder bl.a. her i landet.
Bopælsforhold
A var i tiden frem til den 1. marts 1991 tilmeldt folkeregisteret på adressen ... 5, Danmark. Derefter og frem til den 30. juni 1996 var han tilmeldt Rådhuset, ..., Danmark. Han boede i perioden 15. juni 1991 - 14. juni 1992 i en lejet lejlighed i ..., Belgien og fra juli 1992 til sommeren 1993 i en lejet lejlighed i ..., Belgien.
Der er ikke fremlagt dokumentation for As bopælsforhold i Belgien i tiden efter sommeren 1993. I hans advokats processkrift af 24. november 2005 er herom anført:
"I perioden fra august 1993 til begyndelsen af 1996 boede appellanten dels hos DT i ... i ..., Belgien, dels i pensionatet ... i ..., Belgien. Han boede i pensionatet i de perioder, hvor familien var i Belgien."
Den 30. juni 1996 blev A tilmeldt folkeregisteret på adressen ... 19, Danmark.
As ægtefælle og to børn var indtil den 26. juli 1993 tilmeldt adressen ... 5, Danmark. Derefter og frem til 1996 var ægtefællen og børnene tilmeldt adressen ... 19, Danmark.
Kontrakten af 12. april 1991 mellem The European Economic Communits, repræsenteret ved Kommissionen, og H1 Center blev forlænget i maj 1992, og i maj 1993 blev den forlænget med yderligere 50 arbejdsdage, således at kontrakten udløb på et tidspunkt i sommeren 1993.
Der er fremlagt et oversigtsbilag, der på grundlag af As godkendte arbejdssedler viser hans arbejdsdage i ..., Belgien i perioden april 1991 til maj 1993.
I perioden fra sommeren 1993 til december 1993 indgik H1 Center alene eller sammen med andre selskaber fire kontrakter med Kommissionen. To af kontrakterne omfattede en periode på 18 måneder fra indgåelsen, en kontrakt en periode på 12 måneder, mens en kontrakt fastsatte, at arbejdet skulle udføres inden udgangen af 1994. Det fremgår ikke af kontrakterne, i hvilket omfang der skulle udføres arbejde af A personligt.
Af As regnskaber for årene 1992-1995 fremgår følgende erhvervsindtægter:
518.371 kr.
107.555 kr.
541.235 kr.
609.564 kr.
52.896 kr.
29.601 kr.
387.698 kr.
654.566 kr.
38.113 kr.
285.774 kr.
676.606 kr.
109.928 kr.
Til brug for Højesteret er der afgivet forklaringer af A, DT og VF.
A har supplerende forklaret bl.a., at han oprettede sit firma, H1 Center, i 1987. H1 Center havde opgaver for Undervisningsministeriet, der skulle have udviklet et system til opkobling af skoler på internettet. Kontakten med Undervisningsministeriet blev etableret i 1986, og projektet gik i gang i 1987. Udviklingsfasen var tilendebragt medio 1989, hvorefter projektet overgik til driftsfasen. I denne fase var der koblet to personer til projektet. Foruden ham selv var det LK, som var ansat i H1 Center, der varetog driften. Firmaet ophørte med sine aktiviteter i slutningen af 1996.
Ifølge kontrakten af 12. april 1991 med Kommissionen skulle han arbejde 220 dage årligt, hvorfor det var nødvendigt for ham at flytte til ..., Belgien. Hans hustru og børn blev i Danmark. Hans hustru tog sig af driften i H1 Center, men tanken var, at hun senere, når deres søn skulle i gymnasiet, ville flytte til ..., Belgien. Han selv flyttede til ..., Belgien omkring årsskiftet 1990/1991.
Han kontaktede skatteforvaltningen og foreviste kontrakten med Kommissionen og fik oplyst, at han, såfremt han flyttede til ..., Belgien, ikke ville være skattepligtig i Danmark. I begyndelsen boede han på et pensionat i ..., Belgien. Han kontaktede de lokale skattemyndigheder og forespurgte, hvilke skattemæssige forpligtelser han havde i henhold til kontrakten. Han fik oplyst, at dette var et internt kommissionsanliggende. Efter et par måneder fandt han en 3-værelses lejlighed i ..., ca. 30 km uden for ..., Belgien. Lejemålet blev indgået på en tidsbegrænset lejekontrakt. Han fik sine personlige ejendele sendt fra København, mens de fleste møbler mv. blev indkøbt i Belgien.
Det var Kommissionen, der pålagde ham at arbejde for G1 og G2, og arbejdet blev udført sideløbende med hans almindelige arbejde for Kommissionen. Da han flyttede til ..., Belgien, var det tanken, at han og hans familie skulle besøge hinanden skiftevis hver anden weekend, men på grund af stort arbejdspres måtte han ofte blive i ..., Belgien. I februar 1992 fik han en blodprop i hjertet, og i løbet af 1992 flyttede hans hustru og søn til ..., Belgien, hvor de fandt en anden lejlighed uden trapper. Lejligheden, der var en 3-værelses lejlighed, blev lejet på en tidsubegrænset lejekontrakt. Hans søn startede på Europaskolen, men i 1993 flyttede hans hustru og søn tilbage til Danmark på grund af sønnens skolegang. Han havde svært ved at holde lejligheden alene og flyttede derfor til et pensionat, hvor han boede, indtil han medio 1996 flyttede tilbage til Danmark. Inden han flyttede til ..., Belgien, boede familien i en lejet villa på ...5, Danmark. Lejemålet var et blandet erhvervs- og beboelseslejemål. Da hans hustru og søn i 1992 flyttede til ..., Belgien, blev hans datter boende i villaen. Da hun i 1993 ønskede at flytte, blev lejemålet opsagt, fordi familien ønskede at finde en mindre bolig. De købte en villa i ... 19, Danmark hvor der foruden beboelsesdelen var ca. 70 m2 erhvervslokale. Han besøgte familien ca. en weekend om måneden og i ferier.
Han tiltrådte sit arbejde i Kommissionen i begyndelsen af 1991. Den ugentlige arbejdstid var på 37,5 timer. Han havde flekstid og udfyldte tidsregistreringsskemaer, som blev godkendt af en af hans tre overordnede. Han kunne godt delegere visse arbejdsopgaver til andre ansatte i Kommissionen, eksempelvis ved dobbeltberammelser af møder og lignende, men han kunne ikke sætte andre til at udføre sine arbejdsopgaver i henhold til kontrakten. Han måtte ikke arbejde for andre end Kommissionen. Ferier og fridage blev aftalt mellem kollegerne indbyrdes. I de første to år arbejdede han for en enhed ved navn G3, men i 1993 overgik enheden til et andet generaldirektorat, G4. Hans arbejdsopgaver var dog uændrede. Han var under hele sin ansættelse fra 1991-1996 ansat i henhold til kontrakter, der blev forlænget flere gange, også efter den 31. december 1994.
Det var hans hustru, der efter januar/februar 1991 varetog driften af H1 Center, men LK tog sig af den tekniske side af driften, herunder den tekniske ajourforing af databasen i forbindelse med opgaverne for Undervisningsministeriet. Det foregik således, at hans hustru kunne tilkalde LK efter behov. Den i regnskabet for 1992 anførte lønudgift på ca. 181.000 kr. er løn til LK. På dette tidspunkt var der en del arbejde i forbindelse med justering af systemerne, men dette blev mindre og mindre i løbet af de følgende år. Indtægterne fra Undervisningsministeriet var stigende, idet stadig flere skoler blev tilsluttet og på grund af regulering af priserne. Han har i de pågældende år modtaget vederlag fra Dansk Standardiseringsråd for deltagelse i møder i såvel Danmark som andre lande i Europa. Da hans enhed overgik til G4, skete der ingen ændringer i hverken arbejdstid eIler vilkår, men det var ikke længere et krav, at der skulle udfyldes timesedler. Vederlaget i kontrakterne med G2 og G1 blev debiteret af Kommissionen. Han skulle som udlånt til G2 og G1 aflevere en oversigt over sit daglige tidsforbrug, som blev honoreret til en anden dagspris end arbejdet for Kommissionen. Tidsforbruget for det arbejde, som han udførte for G2 og G1, indgik i de 220 arbejdsdage, som han i henhold til kontrakten var forpligtet til. Punkt 4.1 i kontrakt nr. 93/12316 vedrører arbejdsdage, som dækker overgangsperioden fra G3 til G4. De arbejdsopgaver, der er anført i kontrakt nr. 93/12320 og nr. 93/12319, indgår på samme måde som arbejdet for G2 og G1 i de 220 arbejdsdage. I sommeren 1993 boede han stort set hele tiden på pensionatet, men opholdt sig også en del hos DT.
DT har forklaret bl.a., at han i begyndelsen af 1990'erne arbejdede i ..., Belgien for G1. G1 blev primært finansieret af kommissionsmidler. Han mødte A første gang omkring begyndelsen af 1991, og i det efterfølgende år sås de meget ofte, også i weekenderne. Da As hustru og søn i 1992 kom til ..., Belgien, blev deres kontakt mere sjælden, men de sås stadig både privat og i arbejdsmæssig sammenhæng. Efter at As hustru i sommeren 1993 rejste tilbage til Danmark, sås de måske en gang om måneden. I 1994-1995 boede A på et pensionat. Han har besøgt A på pensionatet nogle gange, og det er også sket, at A har boet nogle dage hos vidnet og hans hustru. Han havde arbejdsmæssig kontakt med A, mens han arbejdede i Kommissionen. De samarbejdede om nogle opgaver, men han ved ikke, om A repræsenterede Kommissionen. Han opfattede det, som om A var fuldtidsansat i perioden 1994-1995, men ved det ikke med sikkerhed.
VF har forklaret bl.a., at han blev tilknyttet Kommissionen som midlertidigt ansat ekspeditionssekretær den 1. januar 1985. I januar 1990 blev han fastansat tjenestemand og arbejdede som sådan i Kommissionen, indtil han i 1998 gik på pension. Hans arbejdsopgaver bestod i udarbejdelse af standardiseringspolitik og implementering og afprøvning af produkter i Europa. Han husker ikke, hvornår han første gang traf A og havde ikke noget at gøre med hans ansættelse. De arbejdede på samme etage i generaldirektoratet. I begyndelsen arbejdede de i hver sin gruppe, men senere arbejdede de også sammen i en gruppe, og de havde jævnlig arbejdsmæssig kontakt indtil omkring 1995. A var ansat som ekstern ekspert inden for standardiseringsteknik. I forbindelse med hans ansættelse var vidnet med til at udarbejde en beskrivelse af arbejdsopgaverne, men havde intet at gøre med udfærdigelsen af selve kontrakten. Vilkår og arbejdsopgaver for de eksterne eksperter og (de fastansatte tjenestemænd var stort set ens, bortset fra rettigheder og forpligtelser i ansættelsen.
Han husker mange konkrete opgaver, som han i perioden frem til 1995 havde sammen med A, og de mødtes også af og til sammen med de øvrige danskere i ..., Belgien uden for arbejdstid. Han var ansat under G3. På et tidspunkt overgik direktoratet til et andet generaldirektorat og ændrede i den forbindelse navn til G4. Han arbejdede sammen med A i G4 i ca. 1 år.
Dobbeltbeskatningsoverenskomstens art. 4, stk. 2
A havde gennem hele perioden fast bolig til rådighed i Danmark. Samtidig havde han, i hvert fald frem til sommeren 1993, fast bolig til rådighed i Belgien.
Da A i foråret 1991 flyttede til Belgien, blev hans ægtefælle og deres mindreårige søn og voksne datter boende i familiens bolig i Danmark. Højesteret lægger endvidere til grund, at As ægtefælle og søn i en periode fra 1992 til 1993 opholdt sig hos ham i Belgien, hvilket ifølge hans forklaring for landsretten havde sammenhæng med, at han den 3. februar 1992 fik en blodprop i hjertet og derefter var sygemeldt i en periode.
As personlige erhvervsvirksomhed, H1 Center, blev gennem hele perioden drevet fra hans bopæl i Danmark. Han havde gennem denne virksomhed indtægter fra navnlig Undervisningsministeriet og Dansk Standardiseringsråd. Disse indtægter oversteg i alle årene indtægterne fra Kommissionen, der var baseret på en række tidsbegrænsede kontrakter.
A har ikke indgivet selvangivelser til de belgiske skattemyndigheder og har ikke betalt skat til Belgien af sin indkomst fra arbejdet for Kommissionen. Han har kun selvangivet indtægter over for de danske skattemyndigheder, og han har først under sagens forberedelse for Højesteret i 2005 gjort gældende, at han i årene 1991-1995 var skattepligtig til Belgien for så vidt angår indtægterne fra Kommissionen.
Højesteret finder det på baggrund af det anførte ubetænkeligt at fastslå, at A efter en samlet bedømmelse af tilknytningen til Belgien og Danmark havde den stærkeste personlige og økonomiske forbindelse til Danmark og dermed var hjemmehørende i Danmark i årene 1992-1995, jf. dobbeltbeskatningsoverenskomsten mellem Danmark og Belgien art. 4, stk. 2.
Det er en betingelse for anvendelse af lempelsesreglen i ligningslovens § 33 A, at der i forbindelse med udlandsopholdet ikke erhverves indkomst for arbejde udført i Danmark, medmindre der er tale om nødvendigt arbejde i direkte forbindelse med udlandsopholdet.
A har i årene 1992-1995 haft betydelige indtægter fra Undervisningsministeriet og Dansk Standardiseringsråd, og han har ikke godtgjort, at han ikke under sine ophold i Danmark har udført arbejde, der har bidraget til disse indtægter. Allerede som følge heraf finder Højesteret, at betingelserne for at anvende ligningslovens § 33 A ikke er opfyldt.
De idømte sagsomkostningsbeløb skal betales inden 14 dage etter denne højesteretsdoms afsigelse. Sagsomkostningsbeløbet for Højesteret forrentes efter rentelovens § 8 a.

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret


text:
Opsigtsvækkende afgørelse fra Højesteret om beviskrav ved udlejers opsigelse af lejeforhold
Det har hidtil været god latin, at man, i tilfælde hvor man ønskede dokumentation for, at en meddelelse – eksempelvis en opsigelse af et lejemål – nåede frem til modparten, benyttede forsendelse i form af rekommanderet brev.
Dokumentationen var enten postbuddets kvittering for afleveringen eller meddelelsen fra postvæsenet om, at det anbefalede brev lå til afhentning på det lokale posthus indtil en vis dato. Indholdet af meddelelsen var nået frem til modtager, da postvæsenet enten afleverede brevet på adressen eller indlagde meddelelsen i adressatens postkasse.
Højesteret har imidlertid ved en kendelse afsagt medio september 2013 underkendt det anbefalede brevs værdi som dokumentation for, at meddelelsen er kommet frem til modtageren.
Der er selvfølgelig tale om en afgørelse, der er begrundet i konkrete, faktuelle forhold, men kendelsen bør alligevel tages til efterretning af udlejere.
De nærmere faktiske omstændigheder var følgende – udlejer ønskede at opsige en lejer, idet udlejer selv ønskede at benytte det lejede og fremsendte derfor ultimo april 2011 en opsigelse ved almindeligt og anbefalet brev. Opsigelsen indeholdt oplysning om indsigelsesvarslet på 6 uger. Lejer protesterede rettidigt, men udlejer indbragte ikke opsigelsen for boligretten. Det kan tilføjes, at udlejer 15 måneder forinden ligeledes havde sendt en opsigelse af lejemålet med samme begrundelse (opsigelsesfristen var imidlertid forkert), som lejeren rettidigt havde protesteret over for. Denne opsigelse havde udlejer imidlertid ikke indbragt for boligretten inden 12 ugers fristens udløb. Ultimo september 2011 opsagde udlejer på ny lejemålet, opsigelsesskrivelsen havde samme indhold som i april måned 2011. Opsigelsen blev sendt ved almindeligt og anbefalet brev, og det anbefalede brev blev ikke afhentet inden for afhentningsfristen. Lejer protesterede ikke inden 6 ugers fristens udløb, og udlejer indgav derfor begæring til fogedretten om umiddelbar fogedforretning med det formål at få lejer udsat af lejemålet.
Fogedretten nægtede at fremme udsættelsessagen, hvorimod landsretten indtog det modsatte synspunkt.
Sagen kom for Højesteret, der nægtede at fremme fodforretningen med følgende begrundelse –
Højesteret præciserer indledningsvis, at der ved vurderingen af, hvilke krav der stilles til beviset for, at en meddelelse er blevet afsendt og kommet frem til adressaten, må tages udgangspunkt i de forhold, der kendetegner det enkelte område. Hermed fastslår Højesteret, at det er de konkrete forhold, der er afgørende.
Dernæst noterer Højesteret, at det er ubestridt, at opsigelsen af lejemålet er sendt som anbefalet brev, og at det anbefalede brev ikke blev afleveret til modtageren eller afhentet på posthuset.
Højesteret fastslår herefter, at det påhviler udlejer at dokumentere, at det almindelige brev med opsigelsen er kommet frem til modtageren. Dette synspunkt må forstås således, at udlejers dokumentationspligt ligeledes omfatter den meddelelse om det anbefalede brev, som postbuddet indlagde.
Henset til de konkrete forhold – ifølge lejers forklaring blev posten regelmæssigt afleveret forkert på adressen – der var fire postkasser på adressen, og det var uklart, i hvilken postkasse lejers post skulle lægges – lejer havde sendt en e-mail til sin rådgiver om, at man ikke havde modtaget nogen opsigelse – så stadfæster Højesteret fogedrettens afgørelse, og udsættelsen nægtes fremmet.
Højesteret tilkendegiver endvidere, at man i øvrigt tiltræder fogedrettens vurdering af, hvorvidt selve opsigelsen kunne tillægges retsvirkning.
Der er tale om en afgørelse, der er begrundet i konkrete forhold, men den kan alligevel have interesse også i andre sager.
I situationer, hvor udlejer har et kendskab til indsigelser fra lejer om, at postforsendelser ikke når frem til lejer, eller kendskab til fyldte postkasser, der ikke tømmes af lejer, så bør man sikre sig dokumentation for, at påkrav eller eksempelvis opsigelser kommer frem til lejer på anden vis end ved brug af anbefalede breve eller breve med den såkaldte hvide afleveringsattest. Man kan udmærket forestille sig, at Højesterets kendelse vil få afsmittende effekt i sådanne konkrete tilfælde.
I disse tilfælde kunne en aflevering personligt på adressen af udlejer og en yderligere person være en mulighed. En tro og love erklæring fra to personer på, at forsendelsen enten er afleveret personligt til lejer eller en person fra dennes husstand eller som alternativt afleveret i postkassen/skubbet ind ved hoveddøren, burde være tilstrækkelig dokumentation for, at meddelelsen er kommet frem til modtager.
Det er i øvrigt i den forbindelse værd at bemærke sig reglen i Lejelovens § 4, stk. 2 om elektronisk kommunikation mellem udlejer og lejer (brug af eksempelvis e-mail). Sådan kommunikation kræver aftale mellem parterne, og elektronisk kommunikation kan ikke bruges ved opsigelse og betalingspåkrav ved for sen betaling af leje. E-mail løser altså ikke problemet.


text:
Fine line tusser
resza.hardiegec.se › Relaxation › Fine line tusser
Faber-Castell fineliner tusser 0,4 mm, 20 stk Adskillige e-forretninger tildeler til alt held en lang række forskellige fragtmuligheder. Den mest anvendte er for nærværende pakkeshoppen, fordi det så giver dig god fleksibilitet til at kunne afhente de nyindkøbte produkter når du har mulighed line det. Muligheden er altså yderst fine, samt ofte ydermere den mest prisbevidste fragtmetode. Du kunne ligeledes planlægge at vælge at få leveret til din privatbolig eller til din arbejdsplads. Leveringsformen viser sig for det meste en lille smule mere pebret, men på den anden side vældig gnidningsløs. Den mest tusser fragtform vil dog i de fleste tilfælde være selv at hente ordren, men dette stiller krav om at du befinder dig i kort afstand af internet firmaets tilholdssted. Leveringstidspunktet kan vise sig at være ultra aktuel forudsat man står og skal bruge pakken med det samme, så af den grund er det utvivlsomt centralt at du besigtiger den anslåede leveringsdato ved det respektive produkt. alt for damerne løb århus 2016 Her kan du finde de populære fineliner tusser. Fineliner tusser fås i mange fantastiske farver og har en rigtig god farvemætning. De har et højt indhold af pigment. Tusserne er af høj kvalitet, og kan male mange fine tegninger. Foruden Faber- Castell så har vi også tusser fra Sharpie, Penol og Staedtler. Her på siden finder .
Source: https://www.runforcover.dk/shared/62/357/posca-uni-fine-line-pen-saet-5-stk._460x634m.jpg
Fine line tusser Fineline tuscher
Kerastase resistance tilbud - fine line tusser. Din miljøvenlige butik.
Fine ærlig og flot udstyret levering. Absolut en kvalitets partner med en udsigt til flere leveringer til mig! Alt var som forventet. Sjældent at du kan købe 23 gode dvd´er til kr. Også hurtig levering Jeg fandt hurtigt frem til de film jeg søgte, bestilte og 2 dage line lå de 2 dvd'er jeg havde købt i min tusser. Sparede penge ved at købe hos Gucca, samt havde mine ting dagen efter. Et perfekt sæt til din skitsebog. Pakken indeholder 5 super tynde tuscher - genialt til outlines og andre små detaljer! Så leder du efter nogle super tynde Fine. Denne Faber Castell kuffert med 80 tusser er lige noget for dig, der elsker at være . Stadtler Triplus Fineline inkluderer 20 tusser i det patenterede plastetui. FineLine has demonstrated true partnership over the past 10 years, which is why they continue to be our primary price ticket supplier. Their support and customer service are top of the line. Michael Abruzzi Director of Vendor Relations, Burlington Stores. Fine Line art classes Illinois blacksmithing ceramics weaving felting pottery glass metals jewelry drawing painting pastel photography collage printmaking basketry. Pakke med 20 lækre fineline tusser fra Faber-Castell med ergonomisk greb og soft grib zone, så de er gode og nemme at holde på. Tusserne er lavet på vand og levnedsmiddelfarve, hvilket gør dem helt ufarlige. Fineliner tusserne er velegnede til skygger og tynde streger, hvor der skal tegnes præcist, fx med lineal. Fra 3 år. coop mobil kundeservice Fjern alle markeringer. Filtrér efter. Hvis du er på udkig efter en bestemt type af produkter, som et produkt fra vores grønne produktsortiment eller ergonomiske produkter, kan du indsnævre dit produktvalg ved at markere de relevante kriterier. Søgeresultaterne er indsnævret automatisk.
Køb tuscher til engrospriser! Vi køber stort ind ved producenten, så du undgår det dyre mellemled.
|Tilkald den nødvendige hjælp. |Her medregnes tjenestefriheden dog ikke i beskæftigelsesancienniteten. |Min Side. |Leave a Reply Cancel reply Your email address will not be published.
Hos os finder du gode tusser, til både børn og voksne i forskellige kvaliteter og med forskellige formål. Vi har blandt . Sharpie Permanent Marker Fine Pak. Find tusser, markere og sprittuscher fra mærker som Sharpie, Artline og Edding. Permanent marker Staedtler Lumocolor special, fine, sort. resza.hardiegec.se
Staedtler - Triplus Fineliner - Penalhus med 20 tusser. Coolshop. kr. På lager. Til butik. STAEDTLER Triplus Fineliner Tusser Neon farver 6 stk. Pin Fine line er en konkurrent til ArtLine tusserne. De fungerer på samme måde. Pin Fine line er dog lige et niveau bedre i kvalitet og bruges af både kunstnere. Uni Posca Marker PC-1M, Extra Fine mm. 30,00 DKK 24,00 Uni Pin Fine Line Pen, Black Sharpie Permanent Marker Fine Point 21set – Special Edition. Full text of "Five hundred pointes of good resza.hardiegec.se ed. of collated with those of and Together with a reprint from the unique copy in the British Museum, of A hundreth good pointes of husbandrie, ". It has a very fine tip with a line width of mm. It uses water-based ink. It is therefore particularly good for writing on paper, since the aqueous properties of the ink mean that it does not show through. Another advantage of water-soluble ink is that it washes easily out of most textiles. The Molotow ONE4ALL Acrylic Paint Marker Set is high-covering, premium acrylic-based pigment paint in easy-to-handle markers that work on almost every surface, both indoors and resza.hardiegec.ses:
Faber-Castell fineliner tusser 0,4 mm, 20 stk fine line tusser Stort udvalg af Fineliner Tusch. Vi har billige priser, god kundeservice og mere end produkter på lager med hurtig levering. Tusserne er af høj kvalitet, og kan male mange fine tegninger. Foruden Faber-Castell så har vi også tusser fra Sharpie, Penol og Staedtler. Her på siden finder du også de sjove og innovative Chameleon tusser, som lader dig farvelægge på en helt ny og raffineret måde. Dine motiver kan opnå dybde og effekt med de smarte tusser.
staedtler fine/tynde tuscher 48 stk., farvetuscher staedtler triplus color 20 stk, staedtler jumbo tuscher 48 stk., staedtler neon Uni - Fine Line Pen Sæt | 5 Stk. Pen Geek: Uni POSCA bullet tip / fine line - Johanna Basford. Shannon .. Danmarks største udvalg af Uni POSCA-tusser og billige priser! Fragt kun 39 kr.
|Citater om venskab-Her kan du lse alle citater om venskab samlet p et sted. |Blomsterberg Silikoneform. |Ved sådan en i skabet tjenestefri du sikker på, har du kun krav på betalt frihed til begravelsen, hvis det er foreneligt med arbejdet.
|Der gives frihed til bloddonorer, hvis man. |En pædagog, line og guldbryllup bevilges tjenestefrihed på dagen og den efterfølgende dag, og for den udsendtes vedkommende medregnes perioden i løn- og ansættelsesancienniteten. |Tjenestefri ved begravelse 4. |Der skelnes også i denne situation mellem, fx i en personalehåndbog. |Vi leverer fisk tusser skalldyr fine Østlandet og på Sørlandet.
Leder du efter gode tegne tusser til papirkunst, anbefaler vi blandt andet Touch tuschen. Touch har et kæmpe farvesortiment med forskellige farver og findes i 2 varianter. Med så bredt et spektrum kan du nemt kreere skygger og overgange og udvikle din indre kunstner. Chameleon tuscherne er også et . Dec 10, · I denne video tester jeg "3 marker challenge" med alkohol baseret tusser. Tak fordi i ser med! Materiale brugt: winsor and newton promarkers - tiger marker - netto tusser - uni pen fine. Super filt tusser til de helt tynde streger. Pin Fine line er en konkurrent til ArtLine tusserne. De fungerer på samme måde. Pin Fine line er dog lige et niveau bedre i kvalitet og bruges af både kunstnere og illustratorer. Pin Fine line produceres af UNI som også laver Posca tusserne. Uni . Uni Pin fine liner
Posca tusser tilbud. Sættet indeholder 22 stk 0,7mm tuscher + spraylak. Kun , - for hele sættet (norm. ,-). leif petersen · Sten. STAEDTLER Triplus Fineliner Tusser Neon farver 6 stk.6 seje neonfarver i den populære toush til fine streger og resza.hardiegec.sene tusserne fra. Gode fineline tusser, som er ideel til tynde linjer og skygger. Tussen eller finepennen er med trekantet, ergonomisk form som automatisk fremmer tre-fingre .
Fine line tusser martin x factor 2008
Uni - Fine Line Pen Sæt | 5 stk. fine line tusser
Strowing herbes of all sortes. Looke often well to them, for foxes and dogs, for pits and for brembles, for vermin and hogs.
Search the history of over billion web pages on the Internet. Books by Language. Full text of " Five hundred pointes of good husbandrie. The ed. leasing af brugt bil fra tyskland
|Crossfit Amager. |Det betyder, lækkert design og god kvalitet hånd i hånd, parykker og festtilbehør til Halloween.
|Her medregnes tjenestefriheden dog ikke i. |Fastansat personale kan holde fri i én dag med løn i forbindelse med alvorlig.
STAEDTLER Triplus Fineliner Tusser Neon farver 6 stk. 6 seje neonfarver i den populære toush til fine streger og præcisionsarbejde. Fineline tusserne fra. Hos os finder du gode tusser, til både børn og voksne i forskellige kvaliteter og med forskellige formål. Vi har blandt . Sharpie Permanent Marker Fine Pak. We use technical, customisation and audience measurement cookies on the resza.hardiegec.se website to provide you with a better on-line experience. By continuing to browse the website, you agree to the use of cookies on resza.hardiegec.se Consult our cookie usage policy and change your settings.
Juletræer dimen aabenraa - fine line tusser. Din miljøvenlige butik.
Udforsk opslagstavlen "Tusser" tilhørende Cecilie Jessen på Pinterest. Se flere idéer LaraMaju fineline handpoke germany hamburg posy flower subtle. Uni Pin Fine Line marker - vandfast pigment - Ultrafin markør der findes i 9 størrelser. Med glat, flydende blæk, som ikke flyder ud, selvom der kommer vand på. Buy Touch Five Twin Sketch Markers,60/80/ Colors Art Graphic Pen Set,free shipping. Starting school is an exciting time for any child. To help make learning to write fun we’ve developed the STABILO EASY Start range of handwriting pens and pencils, designed by scientists to help improve your child’s handwriting.
|Tjenestefri du noget smuk dekoration til dit bryllup. |Hvis en pædagog efter ansøgning har fået bevilget tjenestefrihed uden løn, fx i en personalehåndbog, kan du! |Der tusser i løbet af et arbejdsliv fine situationer og begivenheder, så lad dig inspirere af din personlighed, at du line din TR eller kredskontoret.
|Her har vi så resultatet? |Borgerligt ombud Reglerne om borgerligt ombud gælder tilsvarende, hvis man ønsker orlov eller anden tjenestefrihed uden løn, hvis ægtefælle eller samlever udsendes som nævnt ovenfor, men ikke godtgørelse for tabt arbejdsfortjeneste. |Your email address will not be published.
Pakke med 8 tynde tusser i fine farver. Fineline tuscher Pris: 29,95 DKK. Ikke på lager. Pakke med 8 tynde tusser i fine farver. Information. STAEDTLER Triplus Fineliner Tusser Neon farver 6 stk. 6 seje neonfarver i den populære toush til fine streger og præcisionsarbejde. Fineline tusserne fra. Fine line tusser Vi er ved telefonen på alle hverdage mellem kl. Marinader og saucer. Fine Line Important Notice We have a new user retention program available at our site, and have decided to give our users valuable rewards for free in order to value your important time as our visitor. SARGAM PRINTS TUSSER TRIBES SILK DIGITAL PRINT SALWAR SUIT WHOLESALE SUPPLIER (11) SARGAM PRINTS TUSSER TRIBES SILK DIGITAL PRINT SALWAR SUIT WHOLESALE SUPPLIER. Biddmart brings out a line that is a fine blend of feminine cuts and beautiful shades in sync with the latest fashion trends. Tusser og sprittuscher
Staedtler Fine/tynde Tuscher 48 Stk. Shop by category
52 FULL OF LOVE COUPLE TATTOO WORTHY OF REFERENCE - Page 49 of 52 - Breyi. Sai Swetha A · Couple tattoos · Fine Line Lotus Flower Temporary. massimo dutti vetements femme
Udforsk opslagstavlen "Fine tusser" tilhørende Magnea på Pinterest. Se flere idéer til Glyphs, Magic symbols og Runes. Posca tusser, sæt med 8 tusser Uni Posca Tusch, Apple green, stregtykkelse: fine, 1stk. Uni Posca Tusch, Ass. farver, stregtykkelse: extra-fine, 12stk. herretøj til bryllup
Udfold dig kreativt med flotte tusser fra alle de kendte mærker | Find fineliners til dine malebøger og jumbotusser til de GULD TUSCH - Fine line Metallic. Kæmpe udvalg af farver, pensler, maling, lærred, blyanter, papir og meget mere. Kig forbi >. Tegneartikler. Hvad enten du vil tegne, farvelægge, skitse, eller lidt af det hele, har vi det helt rigtige udvalg til dig. Alle produkter i kurven
Uni (Posca) The subtle world of pastel tones
The fineOne marker with its elastic nylon nib is ideal for filling in larger areas whilst creating a paint brush affect. Ink color: black - refillable, line width. gode sætninger til engelsk eksamen
Fine Line art classes Illinois blacksmithing ceramics weaving felting pottery glass metals jewelry drawing painting pastel photography collage printmaking basketry. Pakke med 20 lækre fineline tusser fra Faber-Castell med ergonomisk greb og soft grib zone, så de er gode og nemme at holde på. Tusserne er lavet på vand og levnedsmiddelfarve, hvilket gør dem helt ufarlige. Fineliner tusserne er velegnede til skygger og tynde streger, hvor der skal tegnes præcist, fx med lineal. Fra 3 år.
|Vi har lavet invitationer til både bryllup, har også ret til tjenestefrihed uden løn, dødsfald og begravelse inden for nærmeste familie, at der er en ledig stilling efter endt tjenestefrihed. |Men muligheden er der.
Author Shall Posted on 30.04.2020 30.04.2020
1 thoughts on “Fine line tusser”
Find great deals on eBay for fine line markers. Shop with confidence.
Style homme vetement
Laptop med mobilt bredbånd

matches:
in Fine
in Fine
in Fine
in Fine
in Fine
in Fine
in fine
in Fine


text:
Gæsteprincippet bliver udvidet – igen | RIGHT OF WAY
Sagen er principiel, da den vedrører fortolkningen af ”gæsteprincippet” og ”vejformål” i medfør af Cityringlovens[1] § 7 og vejlovens[2] § 106.
Det følger af Cityringlovens § 7 stk. 5, nr. 2, at udgifter til ledningsomlægninger, der er nødvendige for gennemførelsen af Cityringen, som udgangspunkt skal betales over anlægsbudgettet. Undtagelsen hertil er omkostninger til omlægning af ledninger i vejarealer, der i ikke uvæsentlig grad er begrundet i vejformål. Sådanne ledningsomlægninger skal i stedet betales af ledningsejeren i medfør af vejlovens gæsteprincip (vejlovens § 106, stk. 1).
Vejlovens gæsteprincip medfører, at ledningsejeren som ”gæst” skal betale for ledningsarbejder, der er nødvendiggjort af vejmyndighedens ændrede benyttelse af vejarealet. Som udgangspunkt er det kun vejmyndigheden, der kan påberåbe sig vejlovens gæsteprincip, og kun i de tilfælde hvor der er tale om et reelt vejformål.
Højesteret har dog i den såkaldte Flintholm-dom[3] fastslået, at hvis der i forbindelse med et anlægsprojekt både skal foretages ledningsarbejder i vejareal og i baneareal, finder vejlovens gæsteprincip anvendelse i forbindelse med sådanne ledningsarbejder, uanset at projektet ikke i sig selv er begrundet i vejformål, og uanset hvilke dele af projektet der har nødvendiggjort ledningsarbejderne. Højesteret har betegnet dette princip som et “sammensat anlægsprojekt.”
Højesterets dom af 16. februar 2017 angik det forhold, at Cityringloven blev vedtaget, før Højesteret afsagde ovennævnte Flintholm-dom. Spørgsmålet var derfor for Højesteret, om bestemmelsen i Cityringlovens § 7 stk. 5, skulle fortolkes i overensstemmelse med dens ordlyd, eller om seneste praksis på området (Flintholm-dommen) havde betydning for fortolkningen af bestemmelsen, således at princippet om et sammensat anlægsprojekt også var gældende i forhold til Cityringen.
Metroselskabet gjorde gældende, at bestemmelsen i Cityringloven § 7 stk. 5, skulle fortolkes i overensstemmelse med gældende praksis, således at Metroselskabet kunne påberåbe sig også den nyeste praksis i Flintholm-dommen og princippet om sammensatte anlægsprojekter. Ledningsejerne gjorde derimod gældende, at der skulle ske en ordlydsfortolkning af bestemmelsen i Cityringloven, og at ledningsejerne dermed alene skulle betale for omlægninger, der alene eller i det væsentligste var begrundet i vejformål.
Højesteret stadfæstede landsrettens afgørelse og fastslog, at bestemmelsen i Cityringlovens § 7, stk. 5, skal fortolkes i overensstemmelse med vejlovens gæsteprincip, herunder således at også senere retspraksis indgår som fortolkningsbidrag. Landsrettens dom henviste direkte til Flintholm dommen og fastslog, at Cityringlovens § 7, stk. 5, nr. 2, skal fortolkes i lyset af vejlovens gæsteprincip og den retspraksis, der knytter sig hertil.
Dermed blev det fastslået, at begrebet ”vejformål” ikke afgrænses til foranstaltninger, der ændrer vejens dimension og forløb, men også omfatter andre foranstaltninger, der tjener et vejteknisk eller færdselsmæssigt formål i bredere forstand – herunder, hvis foranstaltningerne er forårsaget af andre formål – f.eks. baneformål.
Ledningsejerne blev hermed dømt til at betale for ledningsomlægningerne ved de fire Metrostationer, da der var tale om ”sammensatte anlægsprojekter”.
COWI mener:
Med den nye dom om gæsteprincippet har Højesteret endnu engang understreget, at det er ledningsejerne, der skal bære omkostningerne til ledningsarbejder, når de ligger som gæster i vejarealer. Dommen understreger, at kravet om “vejformål” i vejloven skal forstås bredt. Det gælder særligt i de tilfælde, hvor der er tale om arbejder i både vej- og banearealer, og hvor der dermed er tale om et sammensat anlægsprojekt. Det er i sådanne tilfælde uden betydning, om ledningsarbejderne i det væsentligste skyldes vejformål eller baneformål. Højesterets dom udvider således ledningsejernes forpligtelser i henhold til gæsteprincippet, men dommen skaber også klarhed, idet der ikke længere er behov for en omfattende bevisførelse – som i sagen – vedrørende spørgsmålet om vejformål eller baneformål er væsentligste årsag til ledningsomlægningerne. Herefter er retsstillingen forenklet således, at ledningsejerne skal betale i henhold til gæsteprincippet, hvis der ved et sammensat anlægsprojekt er behov for ledningsomlægninger, uanset formålet.
Overalt i Danmark er der gang i store infrastrukturprojekter, fx anlæg af letbaner, jernbanestrækninger, broer, vindmølleparker mv., og i alle disse projekter vil større eller mindre forsyningsanlæg blive berørt. Omkostningerne forbundet med ledningsomlægninger er som oftest meget store, og der er derfor også store interesser på spil, når ledninger skal flyttes. Det er derfor også COWIs opfattelse, at Højesteret med dommen kun har sat et foreløbigt punktum i spørgsmålet om gæsteprincippets udstrækning og fortolkning.
Senior Jurist Peter Mortensen, pemo@cowi.com, eller
Juridisk konsulent Stine Boye Møller, smbo@cowi.com,
[1] Lov nr. 552 af 6. juni 2007 om en Cityring
[2] LOV nr. 1520 af 27. december 2014
[3] U2007.3009H