text:
varemærkeret, konkurrenceret
Sagsøgte skulle betale vederlag for brugen af varemærket Asani, idet Højesteret havde afgjort, at varemærket tilhørte sagsøger, hvilken afgørelse havde retskraft for Sø- og Handelsretten. I øvrigt ikke grundlag for at tilkende erstatning for markedsforstyrrelse, idet der ikke havde været tale om markedssammenstød.
Dom i sagen V9707
Asani Holdings Ltd.
(Advokat MaiBrit Hauge Garval)
Sagen drejer sig om, hvorvidt Holbech Holding ApS (herefter Holbech Holding) skal betale vederlag og/eller erstatning til Asani Holdings Ltd. (herefter Asani Holdings) som følge af Holbech Holdings brug af varemærket Asani, idet Højesteret ved dom af 2. maj 2007 mellem de samme parter har afgjort, at Holbech Holdings registrering og brug af mærket var i strid med Asani Holdings rettigheder i henhold til varemærke-loven.
Asani Holdings har nedlagt påstand om, at Holbech Holding tilpligtes at betale
Asani Holdings kr. 518.724,25 med tillæg af den til enhver til værende procesrente
fra sagens anlæg den 21. september 2007.
Holbech Holding har nedlagt påstand om frifindelse.
Varemærket Asani blev taget i brug i 1930´erne for dameundertøj m.v.. I 1952
registreredes et figurmærke med teksten Asani. Dette varemærke blev i 1998/1999
overdraget af Scanlace A/S til Asani International Ltd. I 1992 registreredes
yderligere et figurmærke bestående af ordet Asani. Asani International Ltd. indgik i
1994 en royaltyaftale med Asani ApS om betaling af royalty på 10 %, hvilket senere
blev ændret til 5 %. Asani (Danmark) A/S  det tidligere Asani ApS var ejet af Steen
Rasmussen og Henrik Holbech. Samarbejdet mellem parterne blev bragt til ophør i
1998, hvor det samtidig blev aftalt, at selskabsnavnet og varemærket Asani skulle
overføres til Asani Holdings Limited, der ejes af Steen Rasmussen.
Omregistreringen blev gennemført f.s.v.a. de danske varemærkeregistreringer, men
ikke for en verserende EUregistreringsansøgning. Asani (Danmark) A/S skiftede
navn til Holbech A/S, der herefter kontrolleredes af Henrik Holbech. Asani
Holdings gav tilladelse til, at varemærket Asani blev anvendt i forbindelse med salg
af restvarelager til og med 1999.
EUregistreringen, der fortsat var registreret med Asani A/S som ejer, blev
annulleret ved OHIM´s brev af 29. september 1999 som følge af manglende betaling
af registreringsgebyr. Asani Australia Pty. Ltd. har ansøgt om EU
varemærkeregistrering af mærket Asani den 9. oktober 2002, hvorimod Holbech
Holding har gjort indsigelse. Sagen er fortsat verserende.
De danske varemærkeregistreringer blev endeligt slettet henholdsvis den 20.
marts 2002 og den 6. september 2002 på grund af manglende betaling af
fornyelsesgebyr. Holbech Holding indgav den 21. september 2002 ansøgning om
dansk registrering af varemærket Asani, hvilket blev registreret den 8. oktober 2002.
Ved Højesterets dom af 2. maj 2007 tilpligtes Holbech Holding ApS at
anerkende, at retten til varemærket Asani som ordmærke og figurmærke tilkom
Asani Holdings Ltd., og at Holbech Holding ApS' danske registrering og WIPO
registrering skulle udslettes eller ophæves. Af Højesterets præmisser fremgår bl.a.:
"Højesteret tiltræder endvidere, at Holbech Holdings registrering
og brug af mærket også var i strid med Asani Holdings´
rettigheder ifølge varemærkeloven. Varemærket Asani blev taget i
brug i 1930´erne og var i hvert fald i brug her i landet i 1998. Der
er ikke med fornøden sikkerhed grundlag for at fastslå, at brugen
er således ophørt, at varemærket er til fri bemægtigelse."
Holbech Holding har som dokumentation for omsætning med varemærket Asani
fremlagt opgørelse over salg, hvoraf fremgår, at omsætningen i perioden fra juli
2003 til og med juni 2007 før fradrag af rabatter m.v. udgør kr. 325.184,20 og efter
fradrag af rabatter m.v. kr. 302.421,30. Opgørelsen er gennemgået af revisor.
Beløbene er bekræftet af Coop ved brev af 7. maj 2008.
Asani Holdings har endvidere krævet betaling for medudgifter til registrering
af EUvaremærket i form af oversættelse af bilag med kr. 8.724,25, og
advokatmerarbejde anslået til kr. 10.000.
Steen Rasmussen har vedstået sin forklaring som gengivet i Sø og Handelsrettens
dom af 14. oktober 2005 og i Højesterets dom af 2. maj 2007 i den tidligere sag,
hvoraf fremgår:
at han i dag bor i Australien, og at han ikke har boet i Danmark i
de seneste 38 år. Da han registrerede sit selskab, Asani Holdings,
på British Virgin Islands, boede han i Hong Kong, hvor det var en
almindelig måde at etablere selskaber på. Henrik Holbech var
med til at bestemme, at selskabet skulle placeres på British Virgin
Alfred Yeung er en del af ledelsen i selskabet, og efter at
have flyttet forretningsadresse flere gange har selskabet i dag
kontorfællesskab på Queens Road i Hong Kong sammen med
Alfred Yeung.
Han har ikke kendskab til andre selskaber med navnet
Asani, men han har flere andre selskaber, herunder 23 i
Australien, samt Asani International Ltd., som er registreret i
Asani Holdings er indehaver af varemærket ASANI. Han fik
retten til varemærket omkring 1988/1989, hvor han var adm.
direktør for et tøjfirma i Australien. I den forbindelse var han på
en udstilling i Paris, hvor han mødte Palle Baunsgaard fra
Scanlace A/S. Palle Baunsgaard spurgte, om han ville se Scanlace
A/S produktion i Viborg, idet Scanlace A/S ønskede at sælge
blonder til Australien og Hong Kong. Efter et par måneders
forhandling nåede de til en aftale. Han skulle hjælpe Scanlace A/S
til et salg på 18 mio. kr. i Hong Kong, og Scanlace A/S skulle
overføre varemærket ASANI til Asani International Ltd. i Hong
Kong. De diskuterede tillige muligheden for at sælge ASANI
produkter i Danmark, og han blev anbefalet at kontakte Henrik
Holbech.
Asani ApS blev stiftet i 1994 med Henrik Holbech og et
selskab kontrolleret af ham som anpartshavere.
Opgavefordelingen var således, at Henrik Holbech tog sig af
salget, mens han stod for produktionen, da han havde alle
kontakterne i Hong Kong. Kunderne, der aftog ASANIprodukter,
var FDB samt Føtex og Bilka, og i 19951996 var der en omsætning
på omkring 1214 mio. kr. Selskabet købte for omkring 1 mio. kr.
blonder af Scanlace A/S. Frem til 1999 havde selskabet nok solgt
for omkring 2030 mio. kr., hvoraf 56 mio. kr. vedrørte ASANI
produkter til FDB og Føtex.
I 1997 blev to varemærker, indeholdende navnet Asani,
registreret som tilhørende Asani (Danmark) A/S. ASANI
produkter solgtes flere steder i Europa, og Henrik Holbech havde
oplyst, at det var nemmere at administrere salget, hvis
varemærkerne blev registreret i Danmark. Det var ikke meningen,
at varemærkerne skulle tilhøre Asani (Danmark) A/S.
I 1998 indgik han aftale med Henrik Holbech om
overdragelse af aktierne i Asani (Danmark) A/S til Henrik
Holbech, som det var umuligt at videreføre samarbejdet med.
Det blev besluttet at afhænde restlageret for at betale
selskabets gæld, og at Henrik Holbech måtte benytte ASANI
varemærket i et år til dette formål. Der var aldrig tvivl om, at
ASANI var hans og Asani Holdings eget varemærke, og dette blev
skrevet ind i aftalen. Asani Holdings ønskede at bruge
varemærket mere udbredt, og selskabet havde planer om en
omfattende introduktion af mærket i bl.a. Danmark, hvor han ikke
har brugt det siden 1999 Han havde ikke kendskab til, at
varemærkerne skulle fornys, idet han ikke havde fået dette oplyst
af hverken Henrik Holbech eller Palle Baunsgaard fra Scanlace
A/S. Han blev i 2003 opmærksom på, at hans varemærke var taget
i brug af andre.
Han har til brug for Højesteret forklaret, at mærket Asani
stammer fra Viborg og er et gammelt, velkendt mærke for
dameundertøj helt tilbage til 50'erne 60'erne, som han indgik
aftale med Palle Baunsgaard, Scanlace, om at benytte på visse
nærmere betingelser fra 1988/1989. Mærket havde ikke været i
brug noget tid og han ville gerne hjælpe det i gang igen. Han
betalte ikke Scanlace for overdragelsen. Aftalen blev først senere, i
1992 jf. bilag L, affattet skriftligt, i forbindelse med at Asada,
Zürich, havde gjort krav på mærket.
Han undrede sig ikke over, at han ikke skulle betale for
mærket, han skulle i stedet hjælpe Scanlace med at skabe nogle
kontakter i bl.a. Kina og Australien. Det blev aldrig registreret,
men der var ingen tvivl om, at rettighederne herefter tilhørte
Asani Australia. Han husker ikke, hvornår han blev bekendt med,
at der oprindeligt var tale om 2 registreringer fra hhv. 1952 og
1990. Hans forhold til Palle Baunsgaard udviklede sig i perioden
efter aftalens indgåelse til et personligt bekendtskab og de sås som
regel når han var i Danmark, ca. en 2 3 gange årligt.
Mht. selskabet Asani DK forklarede han, at han på et møde i
Danske Distributører ultimo 1991 af Peter Jensen blev anbefalet at
samarbejde med Henrik Holbech vedrørende afsætning på det
danske marked. Denne arbejdede på daværende tidspunkt for det
tysk schweiziske undertøjsfirma Asada. Han var selv
bestyrelsesformand i selskabet. Det var ham, der havde alle
rettigheder, og som varetog kontakten til producenter,
leverandører og til Palle Baunsgaard overvejende gennem
selskaberne Asani Holding og Asani International, som var 100 %
ejet af ham. Ud over at der af og til havde været enkelte ansatte,
var der i selskaberne ikke andre ansatte end ham. Henrik
Holbechs opgave i Asani DK var at forestå salget i Danmark, og
Henrik Holbech så helst, at han ikke blandede sig heri.
For så vidt angår overførslen af mærket til Asani DK i 1996
skete dette overvejende fordi det var hensigtsmæssigt, at Henrik
Holbech førte tilsyn med registreringerne og foretog de
nødvendige fornyelser. Rettighederne blev da også tilbageført til
ham og registreret i Asani International ultimo 1999 efter ophør af
parternes samarbejde 1998 og efterfølgende afvikling af restlager.
Han havde på daværende tidspunkt planer om at benytte mærket
til lancering af dameundertøj i hele Europa, idet der i slutningen af
90erne var sket en harmonisering og opblødning af EU landenes
indbyrdes handels/importkvotesystem, som indebar en forbedret
mobilitet og gjorde placeringen af et centralt varelager i f.eks.
Belgien mulig og hensigtsmæssig. Palle Baunsgaard var ikke med
i planlægningen. Han har stadig planer, men har ikke ville tage
mærket i brug, før sagen er afsluttet. Palle Baunsgaard blev regi
streret fuldmægtig/lokal repræsentant på mærket, og han
forventede, at Palle Baunsgaard varetog fornyelser m.v. af
mærkerne. Kort tid efter forlod Palle Baunsgaard Scanlace i
forbindelse med virksomhedens konkurs i 1999. Det kan muligvis
være årsagen til, at henvendelserne fra Patent og
Varemærkestyrelsen om fornyelse af mærket ikke er nået frem til
ham. Han husker ikke, hvornår han blev opmærksom på, at
mærket var udløbet. Den 9. oktober 2002 indgav hans advokat på
hans foranledning påny ansøgning om EU registrering af mærket,
denne gang i selskabet Asani Australia Pty. Ltd. Han har ingen
anelse om, hvad afslag begrundet med seniority claim betyder, jf.
sagens bilag 20. Da han blev opmærksom på Henrik Holbechs
brug af mærket for FDB, rettede han henvendelse til FDB, fordi
Asani Holding på daværende tidspunkt var ejer af rettighederne.
Han har supplerende forklaret, at der efter overdragelsen af varemærket til Asani
International Ltd. blev indgået Royalty Agreement med Asani ApS, hvorefter Asani
ApS i 1 år var berettiget til at anvende varemærket Asani mod betaling af royalty. I
henhold til aftalen var royalty fastsat til 10 %, men den faktiske betaling var ca. 4,5
I 1996/97 besluttede de at registrere navnet som EUvaremærke med henblik
på at komme ind på det europæiske marked. For at undgå at papirerne herom
skulle sendes til Hong Kong, overførte de de danske varemærkerettigheder til Asani
A/S. På det tidspunkt solgte de allerede varer i Frankrig, Tjekkoslovakiet og
Ungarn, men han husker ikke, under hvilke varemærker salget skete. Da
samarbejdet med Henrik Holbech ophørte i 1998, blev varemærket Asani anvendt i
Frankrig, Tjekkoslovakiet og Ungarn. Han er ikke bekendt med, om Asani
varemærket blev anvendt efter 1998, bortset fra at det blev aftalt, at Henrik Holbech
kunne anvende navnet i forbindelse med salg af et restvarelager til og med 1999.
Han troede, at varemærkeregistreringen i EU var på plads, da han og Henrik
Holbech skiltes i 1998. Han har aldrig set det brev, som Henrik Holbech påstår at
have eftersendt vedr. betaling af registreringsafgift. Den registrerede adresse for
Asani International Ltd. skiftede et par gange, men postadressen er forblevet
uændret. Henrik Holbech var endvidere bekendt med hans privatadresse. Da
samarbejdet ophørte, aftalte de, at varemærkeregistreringerne skulle overføres til
Asani International Ltd., hvor de kom fra, hvilket Henrik Holbech skulle sørge for.
Overførslen var rent formel, og der var ikke tale om et salg.
Selskabet Asani International Ltd., hvor han ejede en del af aktierne, blev
lukket i 1997. På det tidspunkt havde han året inden stiftet selskabet Asani Holding
Ltd. , hvor han er eneejer. Han kontrollerede begge selskaber.
Planen var, at varemærket Asani skulle anvendes i hele EU, men under
forskellige størrelsesangivelser. Han rejste frem og tilbage til Europa og var bl.a. i
juni/juli 2000 i Belgien for at se på et lokale, hvorfra bl.a. skulle sælges Asanivarer.
Han så kun på det lokale, og det var ikke passende. Han rejste også frem og tilbage
flere gange i 2001/2002. I den periode solgte han ikke under Asaninavnet. Han
havde kun taget et mindre parti varer med for at prøve at sælge det i UK og også
lidt i Belgien. Der var kun tale om prøvestørrelser. Det kan godt ske, at der kan
findes dokumentation for salget. Han husker ikke, hvem han leverede til. De i
fremlagte billeder er taget i juni 2000 under hans besøg i Gent, Belgien. Varerne blev
sendt fra Hongkong. Der var ingen ansatte i Hong Kongselskabet, men han rejste
selv frem og tilbage mellem Hong Kong og Australien. Omkostningerne vedrørende
salget i EU ville blive for store, hvorfor han opgav projektet. Han havde udarbejdet
budget og forretningsplaner, men han ved ikke, om han fortsat er i besiddelse heraf.
Først i oktober 2002 opdagede han, at EUregistreringen ikke var på plads,
hvorfor han straks sendte ansøgningen af sted på ny. Det var på den måde, at han
fandt ud af, at Holbech Holding allerede havde fået navnet registreret. Ultimo
2002/primo 2003 modtog han pr. telefon og fax besked om, at Asani var påbegyndt
markedsføring af varemærket igen, hvorefter han kontaktede advokat Per Hansen
for at finde ud af, hvad der skete.
I forbindelse med ophøret af samarbejdet bad han Palle Baunsgaard om at
blive agent på den danske varemærkeregistrering. Henrik Holbech skulle sørge for
EUregistreringen, idet Henrik Holbech i henhold til overdragelsesaftalen skulle
sørge for registreringen af EUvaremærket.
Han ønsker ikke at gøre mere ud af markedsføring og salg under Asani
mærket, førend han har overtaget mærket fuldstændigt. Han har dog for 6 uger
siden drøftet salg pr. mail med kineserne.
Henrik Holbech har vedstået sin forklaring som gengivet i Sø og Handelsrettens dom
af 14. oktober 2005 og i Højesterets dom af 2. maj 2007, hvoraf fremgår:
at han har beskæftiget sig med afsætning af tekstiler fra Asien i
Europa i 20 år.
Asani ApS blev stiftet af Steen Rasmussen og ham selv med
det formål at få liv i det gamle ASANImærke, hvilket lykkedes.
Mærket ejedes dengang af Scanlace A/S, og Asani ApS fik
rettighederne til navnet efter aftale mellem Steen Rasmussen og
Scanlace A/S. Der var en gentlemanagreement om, at selskabet
måtte anvende varemærket i Danmark under forudsætning af, at
Scanlace A/S' blonder blev anvendt til tøjet.
Licensaftalen blev indgået mellem Asani International Ltd.
og Asani ApS, der betalte royalty i hvert fald i ét regnskabsår.
Da samarbejdet mellem ham og Steen Rasmussen begyndte
at gå dårligt, ønskede han samarbejdet ophævet på en
generalforsamling i 1998.
Da han fortsatte selskabet, var han i en periode nødt til at
bruge varemærket for at få afviklet et varelager, som han ikke var
interesseret i at købe. Efter den 31. december 1998 brugte han ikke
længere varemærkerne.
Han forestod overførslen af varemærket. Hverken Asani
Australia Pty Ltd. eller Asani Holdings havde interesseret sig for
EUregistreringen. Han videresendte et brev fra OHIM af 30.
marts 1999 vedr. betaling af registreringsafgift til en adresse i
Hong Kong. I øvrigt anså han det ikke for at være hans opgave at
videresende korrespondance til Asani Holdings.
Holbech Holding blev stiftet i 2001 af strategiske årsager.
Holbech Holding lever af sine aktiver, og der er ingen drift i
I forbindelse med, at FDB i 2001/2002 anmodede ham om at
være leverandør på et varemærke, som kunne bruges til
promotion, kom han i tanke om ASANImærket. Han kon
taktede derfor telefonisk Patent og Varemærkestyrelsen, som
oplyste, at mærket ikke længere var registreret, idet registreringen
var udløbet på grund af manglende betaling. Da mærket således
var frit tilgængeligt, valgte han den 21. september 2002 at lade
Holbech Holding ansøge registrering. Den tidligere registrering
udløb i marts 2002, men havde frist til betaling af
fornyelsesgebyret indtil den 20. september 2002.
Holbech Holding modtager som vederlag for brugen af
varemærket ASANI 2 % af omsætningen af varer med dette
mærke. Vederlaget for regnskabsåret 2003/2004 var i alt på 63.000
kr. I de første 9 måneder af 2004/2005 har vederlaget været på i alt
FDB designer i vid udstrækning selv produkterne. Der er
ikke andre kunder i Danmark end FDB, der har fået lov til at
bruge varemærket ASANI.
I forbindelse med ophør af parternes samarbejde medio
1998, blev det aftalt på generalforsamlingen, jf. referatet, bilag 5
s.4, at Asani Danmark skulle afvikles, og mærkerne tilbageføres til
Steen Rasmussen ved Asani Holding Ltd. Steen Rasmussen gav på
dette tidspunkt udtryk for, at han havde store planer om brug af
mærket forbindelse med en markedsudvidelse i Europa.
Beslutningerne i referatet dannede grundlag for parternes
endelige aftale om ophør m.v., herunder aktiehandel, tilbageføring
af mærker m.v., jf. sagens bilag 6. Aftalen blev udarbejdet af Steen
Rasmussens advokat, Per Hansen. Han overtog selv aktierne på
nær 2 %, som Steen Rasmussen beholdt af skattemæssige årsager,
indtil selskabets erhvervsmæssige aktiviteter var endeligt afviklet.
Under aftalens pkt. 7 er det bl.a. bestemt, at han heller ikke
personlig måtte benytte mærkerne/navnet. Han ved ikke hvorfor,
og det blev heller ikke drøftet. Af Asani Danmarks samlede
omsætning på ca. 30 mio. kr. i perioden 19951998 udgjorde
handlen med Asanivarer ca. 5. mio. kr. eller ca. 15 %. Føtex´s og
Bilkas egne mærker udgjorde resten af omsætningen. Asani
mærkerne var efter hans opfattelse ikke meget værd på dette
tidspunkt, og han overdrog dem derfor uden videre. Der blev ikke
indgået nogen aftale om håndtering af den verserende EU
ansøgning. Det var vidnet, der ordnede omregistreringen til Asani
Holding i Patent og Varemærkedirektoratet. Palle Baunsgaard
blev registreret som fuldmægtig på varemærket, idet registrering
ikke kunne foretages uden en herboende repræsentant. Bilag D er
en følgeskrivelse fra ham til Asani Holding efter samarbejdets
ophør vedrørende gebyr for ansøgningen. Han ved ikke, om den
er modtaget, da selskabet flere gange skiftede adresse. Det
forekommer besynderligt, at Steen Rasmussen ikke selv skulle
være opmærksom på nødvendigheden af at forny mærkerne, når
disse blev fornyet i 1992 af Palle Baunsgaard, som havde foretaget
de tidligere fornyelser, og som nu var registreret fuldmægtig på
de selv samme mærker.
Varemærkerne fik han overført til Asani Danmark, og han
tog initiativ til EU registrering, fordi han mente, at virksomheden
skulle realisere et stort, internationalt potentiale, og fordi det var
vigtigt, at der var kontinuitet i og sikring af rettighederne til
mærket, da han selv var aktionær.
Asanivaremærket fik han senest registreret i Danmark i
sept. 2002 i Holbech Holding. Mærket har herefter kun været
brugt én gang, i sommeren 2003. Mht. baggrunden for denne nye
ansøgning om registrering af mærket forklarede han, at han af
FDB blev anmodet om at finde et navn til brug ved lancering af en
ny serie dameundertøj m.v. Han tænkte først på navnet Lily,
men rettighederne tilhørte Lily brudekjoler. Han tog derefter
kontakt til patentdirektoratet, som oplyste, at Asanimærket var
opgivet og dermed frit, hvilket han tog som udtryk for, at Steen
Rasmussen ikke længere havde nogen interesse i at benytte
mærket. Forudsætningerne for aftalen med Steen Rasmussen om
opgivelse og tilbageføring af mærket til ham var dermed
bortfaldet, og han foreslog derfor FDB en relancering. Mærket
havde kun mindre, begrænset goodwill, men FDB indvilligede på
betingelse af, at han selv var lagerførende og påtog sig den
økonomiske risiko. Mærket blev herefter registreret i Holbech
Holding, som var stiftet i 2002 med henblik på at udskille visse
aktiver og rettigheder fra driften i Holbech A/S. Der var andre
mærker registreret i selskabet, og det var ikke hans hensigt at
omgå parternes aftale.
og har supplerende forklaret:
at han er eneejer af Holbech Holding ApS.
Varemærket Asani havde sin storhedstid i 1960´erne og 70´erne. Da det
ophørte i midten af 1980´erne, var det ikke længere et kendt varemærke. Navnet
blev ikke anvendt, førend han opfordrede Steen Rasmussen til at tage det i brug.
Han forsøgte at starte salg i Magasin og Salling, men der var ingen interesse,
hvorfor han efter aftale med Steen Rasmussen rettede sig mod lavpriskæderne og
solgte til Føtex og Kvickly, som han havde kontakt til i forvejen, og indkøberne
kunne huske navnet Asani. Varemærket blev for første gang siden stifterens død
introduceret i Føtex i 1995. Gennem de første 3  4 år blev der omsat for ca. 6 mio.
I henhold til royaltyaftale indgået med Asani International Ltd. var royalty
fastsat til 10 %, men dette blev kun betalt i perioden frem til første regnskab, idet
skattevæsnet var af den opfattelse, at det lignede maskeret udbytte, hvorfor royalty
blev nedsat til ca. 4  5 %.
Prisniveauet dengang var normalt 100, kr. for en bh, hvorimod Asanis bh'er
blev solgt for 129, eller 149, kr. Dette koncept var Steen Rasmussen enig i.
Ved ophøret af samarbejdet satte de skæringsdagen til 1. januar 1999. Juleaften
1998 ringede Steen Rasmussen og tilbød, at han kunne købe ham ud, og de fandt en
rimelig løsning. Steen Rasmussen insisterede på, at Asani varemærket skulle
overføres til selskabet i Hongkong, hvilket han accepterede. Overdragelsesaftalen
blev udfærdiget af Steen Rasmussens advokat, og der blev intet aftalt omkring EU
registreringen, hvorfor dette ikke kunne være han opgave. På generalforsamlingen
var det kendt, at EUregistreringen endnu ikke var på plads.
Han anvendte ikke Asanimærket til salg i 1999. Der var et mindre varelager,
som imidlertid blev afviklet inden udgangen af 1998. Salget skete i oktober/novem
ber 1998, og det sidste, der blev solgt, var vaskeposer med Asanilogoet på.
De første varer, der blev markedsført af Holbech A/S med mærket Asani, blev
formentlig sendt i butikkerne i august/september 2003, idet der er en produktionstid
på 6  8 måneder. Herefter blev mærket anvendt løbende. Asani varemærket ejes af
Holbech Holding ApS, men således at Holbech A/S kan anvende mærket i driften
mod betaling af 2 % til Holdingselskabet. Det samme gælder for yderligere 3
mærker, der ejes af Holbech Holding ApS.
I henhold til aftalen med Steen Rasmussen var han ikke berettiget til at
anvende varemærket, men han regnede ikke med, at dette også var gældende, når
en tredjemand frit kunne registrere det. Det var derfor, at han ikke ringede og
checkede med Steen Rasmussen.
Asani er alene solgt til Coop, og omsætningen har været ca. 6 mio. kr., hvoraf
ca. 1 mio. kr. er salg efter 1. juli 2006. Coop fik eksklusivitet på at sælge Asani i
Danmark, men der blev ikke betalt specifikt herfor. Varerne, der er solgt i perioden
2006/2007, var af samme type som under samarbejdet med Steen Rasmussen.
Brevet vedrørende betaling af EUregistreringsgebyr videresendte han med
almindelig post, hvilket var den måde, parterne normalt kommunikerede under
samarbejdet. Herefter modtog han formentlig yderligere en rykker fra OHIM. Dette
brev videresendte han imidlertid ikke, idet han ikke anså det for hans opgave.
Asani Holding Ltd. har gjort gældende, at det ved Højesterets dom af 2. maj 2007 blev
fastslået, at der er tale om en varemærkekrænkelse. Denne afgørelse har retskraft i
nærværende sag, hvorfor det skal lægges til grund, at der er en
varemærkekrænkelse. Det er ikke af Holbech Holding forsøgt at få Højesteretsdom
genoptaget, og der er heller ikke forhold, der tyder på, at der skulle være urigtige
faktiske forhold for Højesteret. Der er i øvrigt ikke grundlag for at gøre gældende, at
Højesterets afgørelse er forkert, hverken af juridiske årsager, eller fordi sagen skulle
hvile på forkert faktisk grundlag.
Det er ubetænkeligt at lægge til grund, at Asani mærket blev anvendt i
september 2003 på et tidspunkt, hvor der ikke var gået 5 år fra sidste anvendelse. I
henhold til varemærkelovens § 25 kan en varemærkeret kun ophæves, såfremt der
gøres indsigelse. Der skal meget til, før en varemærkeret falder bort. Højesteret
anser det i dommen for tilstrækkeligt, at varemærket blev anvendt i 1998.
Holbech Holding skal ikke tillades en ny prøvelse af, hvorvidt der er tale om
en varemærkekrænkelse. Det kan således lægges til grund, at der både er tale om en
varemærkekrænkelse og et aftalebrud.
Når der er tale om en varemærkekrænkelse, eksisterer der implicit et
varemærke, hvorfor varemærkelovens § 43 finder anvendelse, og der skal betales
vederlag og erstatning.
Holbech Holding har i hvert fald handlet uagtsomt. Det er i parternes
afviklingsaftale aftalt, at Steen Rasmussen er indehaver af varemærket Asani, og at
Henrik Holbech fremover ikke er berettiget til at anvende mærket. Asani Holdings
varemærke udløb den 6. september 2002, og Holbech Holding indgav sin ansøgning
den 21. september 2002, hvilket tyder på, at man har siddet og ventet på, at retten
udløb. Hertil kommer, at Holbech Holding positivt vidste, at EUregistreringen var
bortfaldet, idet korrespondancen herom tilgik Henrik Holbech. Det ville være
naturligt, at det var Henrik Holbech, der sørgede for, at det danske varemærke blev
overført til Asani Holding, idet det var ham, der sad inde med oplysningerne
herom. Man har en vis loyalitetsforpligtelse, når man har haft et samarbejde, og
Henrik Holbech burde i det mindste have taget kontakt til Steen Rasmussen, inden
han registrerede mærket. Dansk ret kræver begrundet god tro for at undgå ansvar,
hvilket ikke er tilfældet her, hvorfor der skal betales vederlag og erstatning i medfør
af varemærkelovens § 43, stk. 1.
Vederlag skal beregnes som en passende licensafgift, hvor der bl.a. tages
hensyn til krænkerens uberettigede fortjeneste. I denne sag bør licensafgiften sættes
til mindst 5 %, hvilket svarer til parterne tidligere aftale, jf. parternes forklaring
herom samt royaltyaftalen. Vederlaget bør beregnes af omsætningen. Det må anses
for udokumenteret, hvad omsætningen har været, hvorfor omsætningen med
rimelighed kan anslås til kr. 8.000.000. Subsidiært skal omsætningen beregnes ud fra
den af Holbech Holding opgjorte omsætning gennem driftsselskabet Holbech A/S
før fradrag af rabat o. lign. til kr. 6.503.684. Mest subsidiært ud fra omsætningen
som opgjort af Holbech Holding til kr. 6.048.426.
Endvidere gøres det gældende, at der skal betales erstatning for
markedsforstyrrelse og varemærkefortrængning. Denne erstatning skal fastsættes
skønsmæssigt, hvilket med rimelighed kan ansættes til kr. 100.000, bl.a. på grund af
Holbech Holdings langvarige brug af mærket. Asani mærket har en goodwill, som
Holbech Holding med urette har tilegnet sig. Dette gælder, uanset om Asani
Holding har anvendt mærket eller ej. Ved relanceringen i 2003 fremhæves mærkets
historie. Endvidere har mærket omsat for 6 mio. under parternes samarbejde. Det
må derfor lægges til grund, at der er tale om et kendt mærke. Uanset at Asani
Holdings varemærke ikke var på markedet på krænkelsestidspunktet, strækkes
beskyttelsen også ud over den aktuelle markedsanvendelse på grund af mærkets
bekendthedsgrad.
At EUregistreringen endnu ikke er på plads, skyldes Holbech Holdings
indsigelser. Så længe registreringen ikke er på plads, ønsker Asani Holding ikke at
gå ind på det danske marked. Da Steen Rasmussen opdagede, at mærket blev anset
for tilbagekaldt ved OHIM, indgav han en ny ansøgning. Dette skete, før han blev
opmærksom på Holbech Holdings brug af mærket.
Dertil har der været tab i form af positive meromkostninger som følge af
Holbech Holdings indsigelse ved OHIM på baggrund af deres uberettigede
registrering.. OHIM kan alene fastsætte omkostninger ud fra faste takster.
Meromkostningerne udgør udgift til advokatbistand samt oversættelseshonorar.
Såfremt retten finder, at Holbech Holding har været i god tro, gøres det
subsidiært gældende, at Asani Holding fortsat er berettiget til vederlag for brugen,
idet Holbech Holding fortsatte med brugen efter Højesteret havde fastslået, at det
Såfremt retten finder, at der ikke er tale om en varemærkekrænkelse, bør der
subsidiært tilkendes erstatning og vederlag i medfør af markedsføringslovens § 1 på
grund af Holbech Holdings tilegnelse af Asani Holdings varemærke, uanset
parternes udtrykkelige aftale herom. Vederlag kan herefter alene beregnes for
perioden efter 1. juni 2006 til ca. 50.000 kr. Markedsføringsloven finder anvendelse i
medfør af virkningsprincippet, uanset om Asani Holding ikke anvendte mærket på
Mere subsidiært skal Asani Holding tilkendes en skønsmæssigt ansat
erstatning efter dansk rets almindelige regler, idet Holbech Holding har anvendt
mærket i strid med parternes aftale herom.
Holbech Holding har gjort gældende, at Asani Holding ikke har krav på erstatning
eller godtgørelse hverken efter varemærkeloven, markedsføringsloven eller
almindelig erstatningsregler.
For så vidt angår varemærkeloven gøres det gældende, at Asani Holding ikke
var i besiddelse af en varemærkeret på tidspunktet for Holbech Holdings brug af
kendetegnet Asani. Tidspunktet for ophøret af Asani Holdings eventuelle ret er
uafhængig af Holbech Holdings brug af varemærket.
Det er Holbech Holdings opfattelse, at Højesterets afgørelse er forkert, dog
ønsker man ikke at anfægte Højesterets afgørelse for så vidt angår aftaleforholdet.
Asani Holding har ingen berettiget interesse i at fastholde Holbech Holding på
Der er enighed om, at Højesteretsdommen har retskraft mellem parterne, dog
at Højesteret alene tager alene stilling til forholdet mellem parterne i efteråret 2003.
Dette skal ses i lyset af, at brugsstiftede rettigheder er en enkeltstående dansk
retsstilling. Højesteret forholder sig ikke til det forhold, at Holbech Holding nu
igennem en længere periode har brugt varemærket.
Det er udokumenteret, at der har været brug af varemærket i 1999. I 2003
havde varemærket således ikke været anvendt i over 5 år. Det må lægges til grund,
at Asani Holding til dato fortsat ikke har anvendt sit varemærke, uanset at man ved
Højesteret har fået medhold i at være ejer af varemærket.
Højesterets afgørelse kan ikke have retskraft mellem parterne i tid og evighed.
På et tidspunkt må man være nået dertil, at Asani Holding endegyldigt har opgivet
sin varemærkeret.
Varemærkeansøgningen er indgivet af Asani Australia Pty. Ltd. og således
ikke af Asani Holding. Det er derfor ikke Asani Holdings varemærkeret. I øvrigt er
registreringen ikke færdigbehandlet, hvorfor der ikke kan støttes ret herpå.
Uanset at Holbech Holding flere gange har fremprovokeret dokumentation
for Steen Rasmussen tiltag i form af prospekter eller forretningsplaner, er der intet
fremkommet. Asani Holding Ltd. har ikke haft planer om at gøre brug af mærket,
og Asani Holding har således ingen reel interesse i Asanimærket.
Det må være Asani Holdings risiko, at dennes agent har glemt at forny
varemærkeregistreringerne. Brugspligtsbestemmelsen i varemærkelovens § 25
vedrører alene registrerede varemærker, der bortfalder i det øjeblik,
varemærkeregistreringen udløber. For så vidt angår varemærkerettigheder, der
beror på brug, bortfalder retten, når brugen ophører, såfremt brugsophøret er af
mere definitiv karakter. Asani Holding besidder i dag ikke en ret, der kan gøres
gældende over for Holbech Holding.
Såfremt retten finder, at der er tale om varemærkekrænkelse, gøres det
gældende, at Holbech Holding ved ibrugtagningen var i god tro, og således ikke
kan pålægges at betale erstatning eller godtgørelse efter varemærkelovens § 43.
Henrik Holbech foretog de nødvendige juridiske undersøgelser. Han kontrollerede,
at registreringen hos Patent og Varemærkestyrelsen ikke var fornyet og havde
endvidere en formodning for, at brugen var ophørt i 1998, og at retten derfor var
udløbet. Han havde ingen grund til at tro, at Steen Rasmussen havde planer om at
tage mærket i brug. Om Henrik Holbech af andre grunde var aftalemæssigt bundet,
kan ikke tillægges betydning ved bedømmelsen af god tro i varemærkeretlig
For så vidt angår Asani Holdings krav om erstatning for markedsforstyrrelse,
uanset at brugen er ophørt, tilkendes denne kun, såfremt der fortsat eksisterer en
registreret varemærkeret. I denne sag har der ikke været nogen markedsforstyrrelse,
idet Asani Holding ikke har dokumenteret at have anvendt sit varemærke i
Danmark endsige haft planer om at markedsføre sig på det danske marked.
Holbech Holdings markedsføring vedrører varer i samme kvalitet og over for den
samme kundegruppe, som var tilfældet under parternes samarbejde.
Det gøres principalt gældende, at Holbech Holding ikke skal betale
godtgørelse i medfør af varemærkelovens § 43, subsidiært at godtgørelsen skal
fastsættes skønsmæssigt. Det må ved fastsættelsen af en eventuel godtgørelse
tillægges betydning, at mærket ikke var i brug på det danske marked, og at
registreringerne var udløbet. En rimelig licens bør maksimalt beregnes til 4  5 %.
Holbech Holding har ved revisorerklæring dokumenteret, at omsætningen for
mærket udgjorde 6.048.426 kr., idet der bør tages udgangspunkt i omsætningen
efter fradrag af rabatter o. lign., således at en eventuel licens maksimalt kan
fastsættes til kr. 270.000.
For så vidt angår Asani Holdings anbringende om, at der er sket krænkelse af
dennes rettigheder i henhold til markedsføringsloven, medfører virkningsprincippet
alene, at man kan gøre sit ret gældende i et andet land, såfremt markedsføringen har
haft virkning i et andet land end det land, hvor markedsføringen er sket, og der er
intet, der tyder på, at Asani Holding snarligt havde planer om at markedsføre sig på
det danske marked. Derfor kan markedsføringsloven finde anvendelse.
Asani Holding har ikke dokumenteret at have lidt et erstatningsberettiget tab.
Den blotte krænkelse af en aftale medfører ikke i sig selv et tab. Endvidere er den
første anmodning om betaling fra OHIM videresendt af Henrik Holbech til Asani
Herudover har Asani Holding krævet erstatning for omkostninger i
forbindelse med ansøgning om varemærkeregistrering i EU. Indleveringen af EU
varemærkeansøgning er sket for at etablere en ret og er således ikke et tab, og
procesomkostningerne herved kan ikke pålægges Holbech Holding. Sø og
Handelsretten har ikke hjemmel til at tage stilling til omkostningerne i en sag, der
fortsat verserer ved OHIM. Endvidere er Asani Australia Pty. Ltd. ikke part i
nærværende sag, hvorfor tabet ikke kan gøres gældende under sagen.
Sø og Handelsrettens begrundelse og resultat
Højesteret har ved dom af 2. maj 2007 fastslået, at Holbech Holdings
registrering og brug af mærket Asani var i strid med Asani Holdings rettigheder
ifølge varemærkeloven. Denne afgørelse om varemærkeretten har derfor retskraft, i
hvert fald i perioden frem til Højesterets afgørelse, hvorfor det lægges til grund, at
Holbech Holding har krænket Asani Holdings varemærkerettigheder ved
erhvervsmæssigt at have anvendt varemærket Asani i perioden 2003  2007. Det
bemærkes, at det ikke kan bebrejdes Asani Holdings, at man afventede Højesterets
afgørelse, inden man på ny vil begynde markedsføring i Danmark af varemærket
Retten finder endvidere, at Holbech Holding var i ond tro herom, idet
overdragelsesaftalen mellem Asani Holdings og Henrik Holbech (eneejer af
Holbech Holding) fastslår, at Henrik Holbech ikke er berettiget til at benytte navnet
Asani i nogen sammenhæng. Som følge heraf er Asani Holdings berettiget til
vederlag og erstatning i medfør af varemærkelovens § 43. Vederlaget fastsættes til
kr. 302.421,30 beregnet ud fra en royalty på 5 % i overensstemmelse med Asani
ApS´ seneste royalty aftale, af en omsætning på 6.048.426,00.
Retten finder ikke grundlag for at tilkende Asani Holdings erstatning, idet der
ikke har været tale om markedsfortrængning, eftersom Asani Holdings ikke var på
det danske marked, ligesom Holbech A/S' markedsføring af mærket Asani ikke ses
at have tilføjet dette skade.
Asani Holdings er ikke berettiget til at kræve godtgørelse for positive
omkostninger afholdt i forbindelse med ansøgning om varemærkeregistrering i EU,
allerede fordi Asani Holdings ikke er ansøger på varemærkeregistreringen.
Inden 14 dage betaler Holbech Holding ApS til Asani Holdings Ltd. kr. 325.184,20 med procesrente fra 21. september 2007, samt sagens omkostninger med kr. 47.560,00, hvoraf kr. 7.560,00 udgør godtgørelse af retsafgift.


text:
Skat.dk: Ejendomsvurdering - grundværdi - fradrag for forbedringer - stianlæg - parkeringsplads - stikledninger
06 Dec 2013 08:44
1. afdeling, 48/2012
Andelsboligforening, lokalplan, stier, fordelingsledning
Højesteret fandt efter den foretagne bevisførelse ikke grundlag for at tilsidesætte Landsskatterettens vurdering, hvorefter udgifter til anlæg af et internt stianlæg ikke er fradragsberettiget.
Højesteret fastslog endvidere, at appellanten ikke har godtgjort, at Landsskatterettens skønsmæssige ansættelse af udgifter til etablering af hovedledning til fjernvarme er åbenbart urimelig eller hviler på et forkert grundlag.
Børge Dahl, Jytte Scharling, Thomas Rørdam, Lars Hjortnæs og Oliver Talevski.
I tidligere instans er afsagt dom af Vestre Landsrets 9. afdeling den 6. februar 2012.
Appellanten, H1, har gentaget sine påstande om fradrag for udgifter til stianlæg og yderligere fradrag for udgifter til etablering af hoved- og fordelingsledning til fjernvarme og anlæg af vej, således at den beløbsmæssige opgørelse foretages af vurderingsmyndighederne.
Skatteministeriet har påstået stadfæstelse med den ændring, at Skatteministeriet anerkender, at H1 er berettiget til yderligere fradrag for vejanlæg, og at den beløbsmæssige opgørelse foretages af vurderingsmyndigheden.
H1 har for Højesteret frafaldet sine påstande om fradrag for udgifter til etablering af stikledninger og parkeringsanlæg.
Der har under sagens behandling for Højesteret været afholdt syn og skøn vedrørende fordelingen af udgifter til etablering af vej og parkeringspladser i området. Skatteministeriet har på grundlag heraf ændret sin påstand om stadfæstelse som anført ovenfor.
H1 har for så vidt angår spørgsmålet om fradrag for udgifter til stianlægget supplerende anført, at ingen af stierne kan siges at føre hen til et konkret hus. Der er tale om fællesstier, der bidrager til at sikre adgang og fordeling af gående trafik på grunden, og stierne betjener mere end en bolig eller bygning. Der kan ikke stilles krav om, at stianlægget ikke må tjene den konkrete bebyggelse, idet al byggemodning er projekteret til at betjene konkret bebyggelse. Der er ikke som forudsat i lokalplanen anlagt fortov langs kørebanen. Det ses tværtimod af de fotos, der er fremlagt for Højesteret, at der er etableret en sti parallelt med kørebanen, og at stien er forbundet med det øvrige stianlæg. Stien er adgangsgivende for gående trafik.
Skatteministeriet har heroverfor supplerende anført, at stisystemet består af flere afbrudte stiforløb, der ikke tjener adgangen til grunden. Linjeføringen følger nøje de opførte bygninger og betjener kun enkelte af disse. Stierne er anlagt til brug for det konkrete byggeri og udgør en integreret del heraf. Stierne har ikke tjent til at klargøre grunden til bebyggelse og har ingen selvstændig værdi for den ubebyggede grund. Dette gælder også den sti, der løber langs den adgangsgivende vej, idet den ikke er nødvendig for gående færdsel. Det er vejen og ikke stien, der tjener adgangen til grunden, også for gående trafik. Det er ikke afgørende, om den interne vej er forsynet med fortov. Det er i øvrigt efter de foreliggende oplysninger ikke muligt at fastslå, om vejen oprindeligt blev anlagt på en anden måde end foreskrevet i lokalplanen, hvilket må komme H1 bevismæssigt til skade. Vurderingsankenævnets afgørelse om godkendelse af fradrag på 500.000 kr. for anlæg af den interne vej omfattede også udgifter til fortov.
Tvisten for Højesteret angår, om H1 efter den dagældende § 17 i vurderingsloven har ret til fradrag i grundværdien for udgifter til anlæg af stier og ret til yderligere fradrag for udgifter til etablering af hovedledning til fjernvarme.
Højesteret har i dom af 8. maj 2013 (gengivet i SKM2013.369.HR) fastslået, at der i overensstemmelse med skattemyndighedernes praksis for større ejendomme udlagt til f eks. tæt, lav bebyggelse med andelsboliger kan gives fradrag for hovedanlæg på linje med adgangen til at give fradrag for foranstaltninger uden for grunden, der øger værdien af grunde i traditionelle parcel- eller rækkehuskvarterer. Der kan således gives fradrag for et hovedanlæg bestående af f.eks. en hovedforsyningsledning, der betjener eller fremover vil betjene en større del af ejendommen, mens stikledninger fra hovedledningen og til de enkelte bygninger eller boliger ikke udgør et hovedanlæg. Udgifter vedrørende f.eks. veje eller hovedstier, der tjener adgangen til grunden, kan ligeledes være fradragsberettiget, mens stikveje eller stier, der betjener de enkelte bygninger eller boliger, ikke vil kunne føre til fradrag.
Parterne er enige om faktum, men uenige om, hvorvidt faktum er omfattet af den regel om fradrag for udgifter til vejanlæg, der er udviklet i administrativ praksis, jf ovenfor. Spørgsmålet er derfor, om der er tilstrækkeligt grundlag for at tilsidesætte den konkrete vurdering, som Landsskatteretten har foretaget.
Højesteret tiltræder herefter, at der ikke er givet fradrag for udgifterne til stianlægget.
Yderligere fradrag for etablering af hovedledning til fjernvarme
Skattemyndighederne har godkendt fradrag for udgifter på 190.222 kr. vedrørende tilslutning til G1 Fjernvarme. H1 ønsker herudover et fradrag på 700.646 kr. for udgifter til etablering af hovedledning til fjernvarme. Landsskatteretten har herfor alene givet et skønsmæssigt fastsat fradrag på 200.000 kr., idet restbeløbet er anset for at angå udgifter til stikledninger, der ikke er fradragsberettiget.
Parterne er således uenige om faktum, og spørgsmålet er, om Højesteret har grundlag for at tilsidesætte det bevisskøn, som Landsskatteretten har foretaget.
Det lægges til grund, at der i alt er brugt 890.868 kr. til etablering af hovedledning med stikledninger til de enkelte bygninger i andelsboligforeningen. Højesteret finder, at brevet af 22. februar 2011 fra G2 Fjernvarme A.m.b.a. ikke udgør tilstrækkelig dokumentation for, at hele beløbet på 700.646 kr. i tillæg til beløbet på de 190.222 kr. kan henføres til etablering af hovedledning til fjernvarme. Højesteret lægger derfor ligesom Landsskatteretten til grund, at beløbet tillige angår udgifter til etablering af stikledninger. Der foreligger ikke nærmere oplysninger om fordelingen af udgifter til etablering af hovedledning og stikledninger.
På denne baggrund finder Højesteret, at fordelingen af udgifter til etablering af hovedledning og stikledninger må foretages efter et skøn, og H1 har ikke godtgjort, at Landsskatterettens skønsmæssige ansættelse af udgifterne til etablering af hovedledningen er åbenbart urimelig eller hviler på et forkert grundlag.
Højesteret tiltræder herefter, at andelsboligforeningen ikke er berettiget til yderligere fradrag for etablering af hovedledning.
Højesteret stadfæster dommen med den ændring, at Skatteministeriet anerkender, at H1 er berettiget til yderligere fradrag for vejanlæg, og at den beløbsmæssige opgørelse foretages af vurderingsmyndigheden.
H1 har som nævnt fået medhold i påstanden om yderligere fradrag for vejanlæg. Andelsboligforeningen har for så vidt angår dette spørgsmål afholdt udgifter til syn og skøn på ca. 38.000 kr. Skatteministeriet har fået medhold i sagens øvrige spørgsmål for landsret og Højesteret.
Højesteret finder, at andelsboligforeningens udgifter til syn og skøn nogenlunde modsvarer de delvise sagsomkostninger til dækning af udgift til advokatbistand for landsret og Højesteret, som Skatteministeriet skal tilkendes som den part, der i det væsentlige har vundet sagen.
Ingen af parterne skal herefter betale sagsomkostninger for landsret eller Højesteret til modparten.
Landsrettens dom stadfæstes med den ændring, at Skatteministeriet anerkender, at H1 er berettiget til yderligere fradrag for vejanlæg, og at den beløbsmæssige opgørelse foretages af vurderingsmyndigheden.
Ingen af parterne skal betale sagsomkostninger for landsret eller Højesteret til modparten.

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret


text:
Skat.dk: H.A.3.3.2 Reglerne som gælder før 1. januar 2013
Dette afsnit handler om reglerne om fradrag for forbedringer i grundværdien, som gælder før 1. januar 2013. Disse regler fremgår af det nu ophævede afsnit D i vurderingsloven, jf. LBK nr. 740 af 3. september 2002.
Hvornår og hvilke grundværdiforbedringer gives der fradrag for
Reglerne kan kun anvendes i forbindelse med ansættelser, der foretages efter overgangsreglerne i § 3, stk. 2-9, i lov nr. 925 af 18. september 2012, som har ophævet bestemmelserne om fradrag for grundforbedringer pr. 1. januar 2013. Se afsnit H.A.3.3.1
Fradraget skal medføre en forøgelse af grundværdien
Under visse betingelser skal SKAT ved vurderingen give fradrag i grundværdien for forbedringer, der bevirker en stigning i grundværdien, hvad enten forbedringerne består i kapitalanvendelse eller ejers arbejde. Se VUL § 17, som den fremgår af LBK nr. 740 af 3. september 2002. Fradraget må ikke overstige de faktiske udgifter til forbedringen, som ejeren har afholdt.
Fradraget er en selvstændig ansættelse
Fradrag i grundværdien for forbedringer er en selvstændig ansættelse, der foretages i forbindelse med den almindelige ejendomsvurdering eller en årsomvurdering, som kan påklages i sædvanlig instansfølge.
Fradraget gives kun i grundværdien.
Der gives kun fradrag efter VUL § 17 og § 18, stk. 1, når forbedringen medfører en stigning i grundværdien i ubebygget stand. Se VUL § 13, stk. 1. Der kan derfor ikke gives fradrag for forbedringer på bygningerne eller andre bestanddele vedrørende forskelsværdier.
Definition af grundværdiforbedringer
Der skal være tale om foranstaltninger af materiel karakter, som har øget den almindelige handelsværdi af grunden. En omprioritering af ejendommen er ikke en grundforbedring i denne sammenhæng. Heller ikke dispositioner, hvorved en rettighed tilføres ejendommen eller en byrde fjernes, er en grundforbedring.
Landsskatteretten har afgjort, at en lokalplan er en immateriel foranstaltning, som er tæt knyttet til byggeriet. Den vil derfor ikke virke værdiforøgende for grunden. Se SKM2010.419.LSR.
I en dom fra Højesteret betragtede retten ikke en jordbundsundersøgelse, der viste, at der ikke var behov for ekstrafundering, som en grundforbedring efter VUL § 17. Se SKM2012.350.HR. Højesteret begrundede afgørelsen med, at jordbundsundersøgelsen ikke havde ændret grundens beskaffenhed eller ført til en ændring af materiel karakter, der forøger grundens handelsværdi.
Det kunne ikke føre til et andet resultat, at udgifter til ekstrafundering, herunder til jordbundsundersøgelse, efter administrativ praksis tages i betragtning ved ansættelsen af grundens værdi efter VUL § 13.
Fradrag for vej- og forsyningsanlæg gives som hovedregel kun for udgifter til anlæg uden for ejendommen. Udgifter til anlæg på selve grunden samt til pladsbelægning mv. anses for at være en del af byggeomkostningerne, fx i et traditionelt parcel- eller rækkehuskvarter. Se dog nedenfor i afsnittet "Hvornår gives der fradrag" om større ejendomme udlagt til tæt/lav bebyggelse.
Højesteret har i en dom afgjort, at der ikke er fradragsret efter VUL § 17 for udgifter til etablering af parkeringspladser til brug for det byggeri, der opføres på grunden. Det gjaldt også i det foreliggende tilfælde, som angik parkeringspladser, der var samlet i klynger til betjening af en større andelsboligforening. Parkeringspladserne kunne ikke anses for en del af et hovedanlæg, og der var ikke tale om en grundværdiforøgende afholdelse af udgifter af samme karakter som sædvanlige byggemodnende foranstaltninger, der klargør en grund til bebyggelse. Se SKM2013.369.HR.
Pilotering/ekstrafundering
Pilotering og ekstrafundering betragtes som hørende til bebyggelsen, der er eller påtænkes bygget. Der gives derfor ikke fradrag.
Forsyningsledninger til vand, gas, el og fjernvarme betales løbende
Anlæg af forsyningsledninger til vand, gas, el og fjernvarme uden for grunden dækkes ofte - navnlig ved offentlige værker - gennem betaling for de leverede enheder/forbrug. Anlæggene kan i disse tilfælde ikke betragtes som fradragsberettigede grundforbedringer.
Såning/beplantning
Såning og beplantning berettiger ikke til fradrag. Se desuden SKM2013.833.HR, hvor Højesteret på baggrund af indhentet syn og skøn lagde til grund, at jordarbejder med henblik på anlæg af grønne områder ikke havde medført en stigning af værdien af grunden i ubebygget stand. Der kunne derfor ikke gives fradrag efter VUL § 17.
Belysning mv.
Der gives ikke fradrag for belysning, afmærkning og vejskilte.
Udgifter til kloakering og etablering af vand-, gas-, varme- og elforsyning kan berettige til fradrag for forbedringer ud fra de netop beskrevne regler. Det gælder også den del af udgifterne til landinspektør, projektering og tilsyn, som vedrører kloak, vand og el. Se SKM2010.419.LSR.
Vejanlæg omfattet af grundforbedring
Udgiften til vejanlæg anses som en byggemodning og kan medføre fradrag i grundværdien ud fra de ovenfor beskrevne regler. Se SKM2014.547.BR (anket), hvor det ikke fandtes dokumenteret, at udgifter til eksterne veje var indeholdt i købesummen.
Eksempler på behandlingen af anlæg uden for og inde på grunden
Landsskatteretten afgjorde, at udgifter til etablering af ekstern vej kan berettige til fradrag for forbedringer. Om der i det konkrete tilfælde kan gives fradrag for forbedringer inde på grunden afhænger af lokalplanernes udformning og udstykningens størrelse. Ved indrømmelse af fradrag for forbedringer for interne forsyningsanlæg skal man være opmærksom på, at fradrag kun gives for selve hovedanlægget. Se SKM2010.271.LSR.
Eksterne stier havde ikke medført en stigning i grundværdien. Der blev lagt vægt på, at der var andre adgangsveje til området. Se SKM2013.422.BR. Dommen er stadfæstet ved SKM2014.434.ØLR.
En sag for Østre Landsret vedrørte nogle nærmere specificerede stier. Stierne kunne betragtes som et hovedanlæg til betjening af dele af ejendommen i tilfælde af udstykning. Der blev derfor givet fradrag for anlæg af stierne. Se SKM2011.790.ØLR.
I SKM2013.879.HR tiltrådte Højesteret, at der ikke var givet fradrag for udgifterne til stianlægget på grunden. Ingen af stierne, heller ikke en sti, der løber parallelt med vejen, kunne anses for en del af et hovedanlæg, der øger grundens værdi i ubebygget stand.
Byretten afgjorde, at en kørebane ikke kunne karakteriseres som et hovedanlæg til betjening af dele af ejendommen, og at kørebanen udgjorde en integreret del af parkeringsanlægget. Det tillagdes ikke nogen betydning i sagen, at der var adgang til parkeringspladser for gående færdsel ad det interne stisystem. Retten afgjorde derfor, at der ikke kunne gives fradrag i grundværdien for kørebanen. Se SKM2013.166.BR samt ligeledes SKM2013.536.ØLR.
I sin dom SKM2014.574.HR om et drænanlæg henviste Højesteret til, at anlægget blev udført i forbindelse med byggeriet, og at det nøje fulgte husmurene og kanten af parkeringspladserne/haveanlægget. I lyset heraf og på baggrund af et syn og skøn, navnlig skønsmandens besvarelse om muligheden for at genanvende anlægget ved ny bebyggelse, lagde Højesteret til grund, at drænanlægget ikke havde medført en stigning af værdien af grunden i ubebygget stand. Der kunne derfor ikke gives fradrag.
I en byretsdom fik sagsøgeren ikke medhold i, at sagsøgeren var berettiget til yderligere fradrag for det interne kloaksystem, da de pågældende kloakforsyningsledninger ikke udgjorde et fradragsberettiget hovedanlæg. Retten lagde vægt på, at ledningerne nøje fulgte bebyggelsens forløb. Retten fandt heller ikke, at interne varmeforsyningsledninger udgjorde et fradragsberettiget hovedanlæg. Retten lagde vægt på, at der var tale om et selvstændigt varmeforsyningsanlæg, der var dimensioneret til det konkrete byggeri. De varmeforsyningsledninger, som sagen handlede om, rakte fra varmeforsyningsanlægget og ud til de enkelte bygninger og måtte anses for anlagt til betjening af de enkelte bygninger. Se SKM2013.760.BR. Dommen er anket.
I dommen SKM2015.503.ØLR fandt Landsretten, at grundejerne ikke havde godtgjort, at et varmeforsyningsanlæg havde medført en stigning af værdien af grunden i ubebygget stand. Anlægget var etableret i forbindelse med byggeriet på grunden og fulgte nøje husmurene, og der var ikke i øvrigt oplysninger til vurdering af anlæggets mulige værdiforøgende indvirkning ved ansættelsen af grundværdien, fx et syn og skøn. Den omstændighed, at Landsskatteretten ikke havde taget stilling til, om anlægget måtte antages at virke værdiforøgende ved ansættelsen, kunne ikke afskære domstolene fra at tage stilling til, om denne betingelse for fradrag var opfyldt.
I dommen SKM2017.330.HR fandt Højesteret, at spørgsmålet om fradragsret til anlægsarbejder må afgøres efter de samme principper, uanset om der er tale om parkeringsanlæg, stianlæg, dræningsanlæg, kloakledninger eller varme- eller vandforsyningsanlæg mv. Det er således i alle tilfælde afgørende, om anlægget har medført en forbedring, der må antages at have virket værdiforøgende ved ansættelsen af grundværdien - det vil sige værdien af grunden i ubebygget stand.
Højesteret bemærkede videre, at anlægget kan være så tæt knyttet til bebyggelsen på ejendommen, at det kun har værdi i forbindelse med denne, jf., SKM2013.369.HR, SKM2013.833.HR, SKM2013.879.HR og SKM2014.574.HR.
Højesteret fandt herefter og af de grunde, som landsretten havde anført (SKM2016.326.ØLR og SKM2016.417.ØLR), at grundejeren ikke havde godtgjort, at de omtvistede ledninger havde medført en stigning af grundværdien i ubebygget stand, og at betingelserne for fradrag derfor ikke var opfyldt. Hermed underkendte Højesteret den praksis, der fremgår af SKM2015.89.ØLR, hvorefter der skal gives fradrag for interne anlæg, når de interne anlæg kan genanvendes i forbindelse med en udstykning.
Kystsikringsanlæg
For ejendomme ved kysterne vil kystsikringsanlæg ofte være en fradragsberettiget grundforbedring.
Særligt om tilslutningsafgifter
Ofte opkræves der for anlæg af forsyningsledninger til vand, gas, el og varme et beløb i tilslutningsafgift samtidig med købet af den ubebyggede grund eller i forbindelse med bebyggelse. Vedrører tilslutningsafgiften eller en del heraf foranstaltninger, som har medført en stigning i den ubebyggede grunds værdi, gives der et fradrag i grundværdien.
I en sag om fradrag i grundværdien for tilslutningsafgift til fjernvarme afgjorde landsretten, at tilslutningsafgiften måtte anses for betaling af en konkret investering til sikring af varmeforsyningen til grunden. Der var ikke grundlag for at behandle tilslutningsafgiften anderledes end byggemodningsafgiften, som der var givet fradrag for. Fast praksis om nægtelse af fradrag for tilslutningsafgift ændrede ikke resultatet om, at der var fradrag. Landsretten anførte, at selvom tilslutningspligten retligt betragtes som en byrde, var det ikke godtgjort, at tilslutningspligten havde trykket ejendommens værdi. Se SKM2009.323.VLR.
På baggrund af oplysninger fra fjernvarmeværket om, at tilslutningsafgiften også var anvendt til betaling af udgifter, der ikke indebar en forbedring af grunden, blev sagen hjemvist til SKAT i overensstemmelse med sagsøgerens subsidiære påstand.
Byretten stadfæstede i SKM2012.553.BR landsskatterettens skøn vedrørende en reduktion af fradraget for tilslutningsbidrag til kloak. Retten anførte, at det som ubestridt og i overensstemmelse med Landsskatterettens afgørelse kan lægges til grund, at tilslutningsbidraget til kloak efter sin karakter kan give grundlag for fradrag. Dommen er stadfæstet af Vestre Landsret. Se SKM2013.387.VLR.
Landsskatteretten havde givet et skønsmæssigt fradrag svarende til 50 pct. af det betalte tilslutningsbidrag for kloak, da det ikke af sagens oplysninger klart fremgik, hvor stor en del af tilslutningsbidraget der gik til de faktiske udgifter i forbindelse med byggemodningen. Sagen handlede om separat byggemodning af almennyttigt boligbyggeri.
Det fremgik af forsyningsselskabets vedtægter, at tilslutningsbidraget blev ansat uafhængigt af omkostningerne ved anlæggelse af det pågældende anlæg. Retten fandt derfor, at det ikke var dokumenteret fra sagsøgers side, at hele tilslutningsbidraget var gået til at finansiere byggemodningen. Selv om omkostningerne ved anlægget oversteg tilslutningsbidraget, fandt retten ikke, at der var grundlag for at fastslå, at bidraget i større omfang end skønnet af landskatteretten var gået til dækning af udgifter, der specifikt vedrørte den pågældende ejendom.
Opfyldning og planering
Opfyldning og planering af en grund kan berettige til ansættelse af fradrag for forbedringer, hvis disse tre betingelser er opfyldt:
De foretagne arbejder skal have forøget grundens værdi
De skal anses for nødvendige ved enhver form for udnyttelse af grunden
Opfyldningen/planeringen må ikke være foretaget af hensyn til en speciel bebyggelsesform af en grund.
Støjvolde og støjhegn
Hvis jordarbejderne øger den almindelige omsætningsværdi af grunden i ubebygget stand, gives der fradrag. Hvor det i en lokalplan fx er bestemt, at der i forbindelse med bebyggelse skal ske særlige terrænarbejder mv. vedrørende friarealer på grunden, fx støjvolde, gives der også fradrag for udgifter hertil.
Østre Landsret har desuden i sin dom SKM2015.493.ØLR fundet det godtgjort, at etableringen af et støjhegn udgjorde en forbedring i vurderingslovens forstand. Landsretten anførte bl.a., at det støjhegn, som sagen handlede om, ikke kunne sidestilles med et hegn, der etableres for at afgrænse en ejendom til naboejendommen eller lignende, og som efter administrativ praksis henregnes til forskelsværdien.
Det følger af Østre Landsrets dom, at der er fradragsret for forbedringer i grundværdien ved etablering af støjhegn (støjskærm), når hegnet er påbudt i lokalplanen med henblik på den nødvendige støjafskærmning, dvs. for at sikre friarealer såvel som boliger acceptable støjforhold. Det er en forudsætning for fradragsretten, at opførelsen af støjhegnet tjener til støjværn for hele det område, der er omfattet af lokalplanen, og ikke blot for de enkelte boliger i området. Desuden skal de almindelige betingelser for fradrag være opfyldt.
Praksis er ikke ændret for så vidt angår andre former for hegn, dvs. hegn, der tjener til at afgrænse en ejendom til naboejendommen, holde uvedkommende væk fra grunden og lignende. Tilsvarende gælder for beplantning.
Som følge af dommen har SKAT udsendt styresignal SKM2015.777.SKAT om genoptagelse, hvor der fastsættes frister for genoptagelse, reaktionsfrist og krav til den dokumentation, der skal følge med en anmodning om genoptagelse.
Et areal, der overføres fra land- til byzone, skønnes at have en værdi af 700.000 kr. umiddelbart efter overførslen. I løbet af året udføres der byggemodningsarbejder på arealet for 1.300.000 kr.
Ved den førstkommende vurdering ansættes grundværdien til 1.250.000 kr. Uden byggemodningen skønnes grundværdien uændret til 700.000 kr. pr. 1. oktober. Så byggemodningen har tilført grunden en værdi på 1.250.000 kr. minus 700.000 kr. i alt 550.000 kr. Af de afholdte byggemodningsudgifter på 1.300.000 kr. resterer der 750.000 kr. (1.300.000 kr. minus 550.000 kr.), som der ikke er fradrag for.
Fordelinger af råjordspris på hele arealet inkl. fællesarealer
Når en grund byggemodnes og udstykkes i et antal selvstændige grunde, anvendes det oprindelige areal som udgangspunkt for fordeling af råjordsværdien og den værdiforøgelse, grundværdiforbedringerne har medført. Dette sker uanset, at der evt. bliver et grundstykke til overs som fælles areal og dette fællesareal efterfølgende vurderingsmæssigt ansættes til grundværdien 0 kr.
Ved en sag for Østre Landsret fandt Landsrettens flertal, at den værdiforøgende virkning af forbedringsarbejderne skal foretages for udstykningen som helhed. Det betyder, at værdiforøgelsen, der er en følge af forbedringsarbejderne, opgøres som forskellen mellem den ansatte værdi af det samlede tidligere råjordsareal i forbedret stand og den værdi, det samlede tidligere råjordsareal ville have været ansat til uden forbedringerne. Der blev henvist til, at der ved byggemodningen blev tilført råjordsarealet en værdistigning, som helt eller delvist genfindes i grundværdiansættelsen af de udstykkede grunde. Normalt er det kun de udstykkede grunde, der repræsenterer en selvstændig værdi, det gælder ikke fællesarealet. Det samlede råjordsareal har imidlertid været en forudsætning for byggemodningen og udstykningen. Se SKM2012.312.ØLR. Dommen er stadfæstet af Højesteret ved SKM2013.416.HR.
Eksempler på allerede bebyggede ejendomme
Landsskatteretten fastslog, at det forhold, at ejendommen tidligere havde været bebygget, og at der allerede var etableret forsyningslinjer i området, ikke udelukker, at en del af de afholdte udgifter i forbindelse med nyopførelse af bebyggelse på ejendommen kan give fradrag i grundværdien for forbedringer. Se SKM2009.696.LSR.
En anden sag vedrørte fradrag i grundværdien ved opførsel af nybyggeri på en tidligere byggemodnet grund på 2.254 m2. Landsskatteretten godkendte skønsmæssigt et fradrag for tilslutningsafgift. Det kunne ikke udelukkes, at en del af de afholdte udgifter dækkede betaling for arbejder, der var nødvendige af hensyn til forsyningen til de nyopførte boligejendomme. Retten lagde vægt på en udtalelse fra de kommunale forsyningsværker og den ændrede anvendelse af ejendommen. Der havde tidligere ligget fabriksbygninger på ejendommen. Der blev ikke godkendt fradrag for udgifter til landinspektør, intern vej eller jordbundsundersøgelser. Se SKM2010.793.LSR.
Tidspunktet for, hvornår forbedringen er foretaget
Grundværdien skal svare til grundens handelsværdi i ubebygget stand inkl. grundforbedringer. Der kan derfor i mange tilfælde være grundlag for at give fradrag i grundværdien for forbedringer, som er afholdt forud for eller samtidig med købet af den ubebyggede grund. Det er dog ikke nogen betingelse, at forbedringen er foretaget forud for eller samtidig med købet af grunden.
Tidspunktet for, hvornår betalingen er foretaget
Hverken betalingstidspunkt eller opkrævningstidspunkt har betydning for fradragsretten. Se SKM2009.323.VLR.
Vedrører betalingen fx en tilslutningsafgift, og sker betalingen først i forbindelse med bebyggelse, kan der opnås fradrag for forbedringer, som medfører en stigning i grundværdien. Dette kan fx være tilfældet, hvor der opføres yderligere bebyggelse på en i forvejen bebygget grund, se afsnittet ovenfor om "allerede bebyggede ejendomme". Der skal dog ske en yderligere byggemodning fx anlæg af forsyningsledninger mv.
Ved afholdte udgifter forstås de faktisk afholdte udgifter. Heri medregnes værdien af ejers eget arbejde.
Offentlige tilskud kan ikke medregnes i de udgifter, som ejer afholder.
Landsrettens dom SKM2015.453.VLR handler om, hvorvidt sagsøgerne kunne fradrage et beløb svarende til momsen af den etableringsudgift, som en kommune oprindeligt havde afholdt, og som hævdedes overvæltet på sagsøgerne ved købet af ejendommen. Landsretten lagde til grund, at kommunen fik refunderet momsen af udgiften til vejanlægget efter den dagældende ordning om momsudligning. Da selve vejanlægget ikke var solgt, havde kommunen ikke været forpligtet til at tilbagebetale den modtagne momsrefusion. Det blev herefter lagt til grund, at kommunen ikke havde haft udgifter til moms på vejanlægget, som var blevet overvæltet på køberne af grundene. Appellanterne havde derfor ikke krav på, at beløbet vedrørende den grundforbedring, som udgiften til vejen udgør, skulle tillægges moms.
Renter i en eventuel afdragstid og eventuelle kurstab kan ikke medregnes under forbedringsomkostningerne, der er begrænset til det beløb, som ejer har kunnet frigøre sig med ved kontant betaling. Det kan være tilfældet, når ejer vælger at afdrage et bidrag til fx vej eller kloak over en årrække.
Der må også ses bort fra renter, der løber på i tiden mellem anlæggets fuldførelse og opkrævningstidspunktet, fx hvor vejbidrag pålægges et udstykningsareal under ét, men først forfalder, efterhånden som udstykning finder sted. Her betaler de udstykkede parceller forskellige beløb, alt efter hvor lang tid der er gået mellem forbedringens udførelse og udstykningen.
Fradragsperiode
Fradrag må ikke gives for forbedringer, som er fuldført længere tilbage end 30 år. Se VUL § 18 (jf. lovbekendtgørelse nr. 740 af 3. september 2002). For skove, der er vurderet efter VUL § 15, stk. 1-3, er perioden fastsat til 60 år.
Fradragsperiodens længde regnes fra tidspunktet for fuldførelsen af forbedringsarbejdet. Det gælder også, hvis der er givet successive fradrag.
xSKM2017.330.HRx
xHøjesteret fastlagde principperne for hvornår der skal gives fradrag for interne hovedforsyningsanlæg. Bl.a. gjorde Højesteret det klart, at det ikke var et afgørende, om anlægget kunne genanvendes i forbindelse med en udstykning.x
xStadfæstelse af SKM2016.326.ØLR og SKM2016.417.ØLRx
Dræningsanlæg havde ikke medført en stigning af værdien af grunden i ubebygget stand. Ikke fradrag.
SKM2013.879.HR
Højesteret tiltrådte, at der ikke var givet fradrag for udgifter til stianlæg, da det ikke kunne anses for en del af et hovedanlæg. Retten tiltrådte desuden, at der ikke var ret til yderligere fradrag for etablering af hovedledning til fjernvarme.
Jordarbejder til anlæg af grønne områder havde på baggrund af syn og skøn ikke medført en stigning af værdien af grunden i ubebygget stand. Ikke fradrag.
SKM2013.416.HR
Værdistigningen, der er en følge af forbedringsarbejderne, skulle fordeles på det samlede råjordsareal.
Ikke fradrag for udgifter til etablering af parkeringspladser til brug for byggeri på grund for større andelsboligforening.
HR fandt, at skattemyndighedernes praksis vedrørende fradrag for vej- og forsyningsanlæg mv. har hjemmel i loven.
SKM2012.350.HR
Ikke fradrag for jordbundsundersøgelse.
xSKM2017.105.ØLRx
Landsretten fandt det ikke var godtgjort, at de i sagen omtvistede kloakledninger havde tilført grunden en værdistigning i ubebygget stand.
Kloakledningerne var anlagt som en del af et internt anlæg. Efterfølgende var der sket udstykning i enkeltparceller, hvorfor hovedparten af de i sagen omtvistede ledninger var placeret udenfor grunden.
Kloakledningerne var anlagt og dimensioneret i forhold til byggeriet og skønserklæringen fandt at kloakledningerne kun kunne genanvendes hvis den nøjagtig samme planløsning blev anvendt ved nybyggeri.
Landsretten udtalte at det var uden betydning, om afgørelsen var truffet på etableringstidspunktet eller vurderingstidspunktet.
Landsretten fandt, at ejendommens interne kloakforsyningsanlæg var anlagt på en måde, hvorefter det ville kunne genanvendes indenfor lokalplanens rammer. Der var på den baggrund tale om et fradragsberettiget hovedanlæg. Landsretten fandt derimod ikke, at regnvandsanlægget, der løb langs bygningerne var et hovedanlæg.
xSe modsætningsvis SKM2017.330.HRx
Landsretten fandt, at Landsskatterettens kendelse levet op til kravene i forvaltningslovens §§ 22 og 24 og kravene i § 17, stk. 1, i den dagældende forretningsorden for Landsskatteretten.
Landsretten fandt, at grundejerne ikke havde godtgjort, at et varmeforsyningsanlæg havde medført en stigning af værdien af grunden i ubebygget stand. Den omstændighed, at Landsskatteretten ikke havde taget stilling hertil, kunne ikke afskære domstolene fra at tage stilling til, om denne betingelse for fradrag var opfyldt.
Landsretten fandt det godtgjort, at etableringen af et støjhegn udgjorde en forbedring i vurderingslovens forstand. Støjhegnet kunne ikke sidestilles med hegn, der etableres for at afgrænse en ejendom til naboejendommen eller lign.
SKM2015.453.VLR
Landsretten tiltrådte, at appellanterne ikke havde krav på, at beløbet vedrørende den grundforbedring, som udgiften til et vejanlæg udgjorde, skulle tillægges moms. Det blev lagt til grund, at kommunen ikke havde haft udgifter til moms på vejanlægget, som var blevet overvæltet på køberne af grundene.
Se også byrettens dom SKM2014.847.BR, som landsretten henviser til i dommen
SKM2015.406.ØLR
Landsretten udtalte bl.a., at de omstændigheder, der var nævnt i sagen, ikke entydigt pegede på, at udgiften til etablering af en del af den eksterne vej var finansieret gennem købesummen for grunden. Berettigelsen af et fradrag ikke dokumenteret.
Se også SKM2015.495.ØLR, xSKM2017.147.BR, SKM2017.209.BR (Anket), SKM2017.247.BR (Fradrag var dokumenteret), SKM2017.252.BR , SKM2017.304.BR og SKM2017.355.BRx
Byretten havde fundet, at selvom det ikke kunne udelukkes, at en del af det af tilslutningsbidrag, der var omtalt i skødet, kunne indeholde udgifter, der kan fradrages efter vurderingslovens § 17, var der ikke grundlag for at tilsidesætte Landsskatterettens nægtelse af fradrag i grundværdien.
Se også SKM2016.240.BR, hvor Byretten kom frem til det modsatte resultat.
SKM2015.182.VLR
Ved fastsættelsen af råjordsværdien fandt landsretten det berettiget at inddrage den konstaterede salgspris for grundarealet ved skønsudøvelsen. Landsskatterettens skøn opretholdt.
Se også byrettens dom SKM2013.561.BR
Se i øvrigt SKM2015.91.ØLR (sagen hjemvist)
SKM2015.89.ØLR
Fradrag for udgifter til ledninger til varmeforsyning,da disse måtte anses for hovedanlæg. Landsretten henviste bl.a. til en syns- og skønserklæring, hvorefter ledningerne efter gennemførelse af en udstykning, så hver enkelt rækkehus ville udgøre en selvstændig ejendom, ville forsyne flere ejendomme.
SKM2014.434.ØLR
Boligselskabet havde ikke godtgjort at være berettiget til fradrag for udgifter til eksterne stianlæg. Der blev lagt vægt på, at der var andre adgangsveje til området.
SKM2013.552.ØLR
Landsskatterettens skøn over, hvor stor en del af udgifterne til et internt stisystem, der kunne gives fradrag for, blev opretholdt.
SKM2013.536.ØLR
Kørebaner var integreret del af parkeringsanlægget og kunne ikke karakteriseres som hovedanlæg til betjening af ejendommen. Ikke fradrag.
Størrelsen af kloaktilslutningsbidrag var fastsat uafhængigt af omkostningerne ved anlægget. Uanset disse oversteg bidraget, var dette ikke gået i større omfang end skønnet til at dække udgifter, der specifikt vedrørte ejendommen.
Se også SKM2015.404.VLR
SKM2011.790.ØLR
Den altovervejende del af stianlæg fremstod som adgangsveje, der naturligt kunne betragtes som hovedanlæg til betjening af dele af ejendommen i tilfælde af udstykning. Fradrag.
Fradrag for tilslutningsafgift til fjernvarme. Sagen hjemvist, da afgiften også dækkede udgifter, der ikke indebar en forbedring af grunden.
xSKM2017.343.BRx
xRetten fandt, at etablering af kantsten og heraf nødvendiggjort vejafvanding kan ikke anses at vedrøre det egentlige vejanlæg og etableringen heraf kan således ikke antages at bevirke nogen stigning i grundværdien for den omhandlede ejendom.x
xSKM2017.122.BRx
SKM2016.583.BR
Retten fandt det ikke godtgjort, at Landsskatterettens skøn var udøvet på et forkert eller mangelfuldt grundlag, eller at Landsskatterettens skøn var åbenbart urimeligt.
Landsskatteretten havde ansat ejendommens råjordsværdi ud fra købesummen fratrukket de af sælger oplyste byggemodningsudgifter.
Se også SKM2016.547.BR.
Se modsætningsvis SKM2016.443.BR
SKM2015.359.BR
Retten konstaterede, at kloakledningerne i sagen nøje fulgte bebyggelsen på grunden, og fandt det ikke godtgjort, at ledningerne kunne anvendes ved nyt byggeri. Det for retten oplyste gav heller ikke tilstrækkelig sikkert grundlag for at fastslå, at skattemyndighederne i praksis frem til 2012 gav fradrag for anlæg, der ved en fiktiv udstykning ville betjene flere ejendomme. Ikke fradrag.
Der var ikke grundlag for at tilsidesætte Landsskatterettens vurdering af udgifter til anlæg af kloakledninger internt på grunden. Hvad angik spørgsmålet om fradrag for eksternt vejanlæg, så havde skatteyderen ikke godtgjort, at der i købesummen for grunden var indeholdt udgifter til ekstern vej. Ikke fradrag.
Der var ikke tilstrækkeligt grundlag for at tilsidesætte den konkrete vurdering, som Landsskatteretten havde foretaget. Ikke yderligere fradrag.
Se også SKM2015.67.BR, SKM2015.86.BR (anket), SKM2015.136.BR (anket), SKM2015.154.BR (anket), og SKM2015.300.BR (anket)
Råjordsprisen ansat til beløb svarende til vurderingen pr. 1. januar 1999, hvor grunden blev vurderet som ubebygget areal. Sagsøger havde ikke påvist, at der indgik byggemodning i vurderingen pr. denne dato.
Se også SKM2015.409.BR , SKM2015.428.BR og SKM2015.442.BR
Retten fandt, at de i sagen omhandlede vejstykker kunne karakteriseres som hovedanlæg, da begge gav adgang til en flerhed af boliger, som i tilfælde af udstykning ville have ligget på hver sin grund. Fradrag.
SKM2013.829.BR
Godtgjort, at udgiften til kloakforsyningsanlæg var bekostet af sagsøger. Fradrag.
Se også SKM2016.164.BR, SKM2017.15.BR (vedrørende intern vej) og xSKM2017.404.BR (vedrørende intern varmforsyning)x
SKM2013.819.BR
De omtvistede ledninger til kloakforsyning kunne karakteriseres som hovedledninger, da de ville kunne betjene flere ejendomme på tilsvarende vis som de ledninger, sagsøger havde fået fradrag for ved den administrative behandling af sagen. Yderligere fradrag.
Da der efter lokalplanen kun var tilladt randbebyggelse på grunden, og denne bebyggelse lå ud til offentlig vej, var det ikke godtgjort, at en ledning til varmeforsyning, som var ført tværs over grunden, ville øge værdien af grunden, hvis denne blev udstykket. Ikke fradrag.
Se også SKM2015.249.BR (anket)
SKM2013.774.BR
Ikke yderligere fradrag for internt vejanlæg, idet retten lagde vægt på bl.a. grundens størrelse. Heller ikke yderligere fradrag for udgifter til intern kloakforsyning eller landinspektør.
Se også SKM2013.806.BR (anket), SKM2013.840.BR, SKM2014.547.BR (anket), SKM2014.180.BR SKM2014.370.BR, og SKM2015.298.BR
SKM2013.760.BR
Ikke yderligere fradrag for det interne kloaksystem, da ledningerne, der nøje fulgte bebyggelsens forløb, ikke udgjorde et hovedanlæg. Tilsvarende gjaldt for et internt varmeforsyningsanlæg, der var dimensioneret til det konkrete byggeri.
Se også SKM2013.844.BR , SKM2013.867.BR (anket), SKM2013.911.BR (anket), SKM2014.299.BR (anket), SKM2014.359.BR (anket), SKM2014.364.BR (anket), SKM2014.540.BR, SKM2015.68.BR (anket), SKM2015.110.BR, SKM2015.112.BR (anket), SKM2015.115.BR (anket), SKM2015.116.BR (anket), SKM2015.117.BR (anket), SKM2015.147.BR (anket), SKM2015.149.BR (anket), SKM2015.150.BR (anket), SKM2015.162.BR (anket), SKM2015.163.BR (anket), SKM2015.164.BR (anket), SKM2015.165.BR (anket, delvist hjemvist), SKM2015.237.BR (overvejende fradrag, anket), SKM2015.242.BR (anket), SKM2015.250.BR (anket), SKM2015.264.BR, SKM2015.311.BR (anket), SKM2015.351.BR (anket), SKM2015.546.BR (anket), og SKM2015.742.BR
Sagsøgeren havde ikke dokumenteret eller sandsynliggjort, at sagsøgeren havde afholdt udgifter til ekstern vej. Ikke fradrag.
Se også SKM2013.786.BR (kloakforsyning), SKM2013.520.BR (kloak- og vandforsyning) (anket), SKM2014.105.BR, SKM2014.235.BR (fradrag) og xSKM2017.140.BR (fradrag)x
Der var med rette taget udgangspunkt i købsprisen for grundareal i forbindelse med udstykning ved fastsættelse af råjordsprisen.
Se også SKM2015.351.BR (anket) og SKM2015.539.BR (Stadfæstede ved SKM2016.334.ØLR)
Kørebane kunne ikke karakteriseres som hovedanlæg til betjening af dele af ejendommen og udgjorde en integreret del af parkeringsanlægget. Ikke fradrag.
SKM2010.793.LSR
Ikke fradrag for udgifter til landinspektør, jordbundsundersøgelse og intern vej.
Ved fastsættelse af råjordspris kunne der tages udgangspunkt i vurdering foretaget efter VUL § 4 A (nu ophævet) for det oprindelige område.
Udarbejdelse af lokalplan er en immateriel foranstaltning tæt knyttet til byggeriet. Ikke fradrag. Heller ikke godkendt fradrag for terrænregulering eller yderligere fradrag for udgifter til landinspektør. Derimod skønsmæssigt fradrag for udgifter til projektering og tilsyn, kloak- og vandforsyning og tilslutningsafgifter til vand og el.
Blev anket vedr. stianlæg, se SKM2011.790.ØLR
Ejendomme, der tidligere har været bebygget. Udelukker ikke fradrag for forbedringer for visse af de afholdte udgifter.
SKM2006.787.LSR
Opgørelse af værdistigning.

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret