text:
Vigtig forståelse af hvorfor det at have ADHD, er et handicap
Alt for mange mennesker tror fejlagtigt at blot det at man har diagnosen ADHD, er et handicap i sig selv – men det er ikke korrekt!
Man kan altså ikke være handicappet fordi man har ADHD (og nogen anden fysisk eller psykisk funktionsnedsættelse for den sags skyld), man har et handicap på grund af resultatet af de personlige og sociale konsekvenser af symptomerne, ved at have ADHD man måtte opleve ved mødet med samfundet
Definitionen af hvorfor der er en vigtig forskel mellem forståelsen af “at være handicappet” og hvad det vil sige “at have et handicap”, er defineret af FN således;
[…] handicap er et begreb under udvikling, og at handicap er et resultat af samspillet mellem personer med funktionsnedsættelse og holdningsbestemte og omgivelsesmæssige barrierer, som hindrer dem i fuldt og effektivt at deltage i samfundslivet på lige fod med andre […]
Det Centrale Handicapråd i Danmark beskriver det, at have et handicap, som;
I Standardreglerne og i serviceloven handler handicap altså om konsekvenserne af en fysisk eller psykisk funktionsnedsættelse, mens vi andre steder bruger betegnelsen handicap. Det er ofte fremhævet, at handicap ikke handler om sygdom: En person, der har en funktionsnedsættelse, er ikke nødvendigvis syg. Personer med funktionsnedsættelser bliver syge og raske på samme måde som andre mennesker.
Det er lidt kringlet beskrevet, men det er vigtigt at være præcis så man forstår forskellen mellem, det at være og det at have, et handicap.
Så det at have ADHD er altså et handicap, og ikke som nogen ynder at sige “blot et udtryk for dårlig opdragelse fra forældrenes side”.
Hvis nogen vil diskutere dette emne yderligere, f.eks. på kommunen, så henvis dem til Højesterets dom 250/2011, hvori de stadfæster er det at have ADHD er et handicap og er beskyttet af alle relevante love i Danmark.
Personligt siger jeg om mit handicap;
Min ADHD er ingen undskyldning for min adfærd, men den er derimod selve årsagen til min adfærd!
Så er den ged vist barberet og begravet – eén gang for alle!
Oct, 19, 2015 – UPDATE:
Don’t miss the new video based article: ADHD Parenting 101
Den lange forklaring følger …
Hvor mange er vi med ADHD egentligt?
NOTE: Der findes ikke nogen præcis opgørelse over antallet af personer med diagnosen ADHD, så de fleste researchere bruger disse tal omkring medicinforbruget af ADHD medicin fra Statens Serum Institut som reference. Jeg har spurgt en af danmarks førende forskere i psykiatri, Professor Poul Videbech, om hvordan det kan være at vi ikke ved det nøjagtige antal, og da han iøvrigt er et ligeså rart, behageligt, respekteret og vellidt menneske, som han ser ud til at være, så svarede han mig med denne udtalelse;
Kære Peter Vang. Der er masser af sygdomme vi ikke ved præcist hvor mange der er af. Fx cancersygdomme, de psykiske sygdomme osv. Vi ved fx kun at ca 3-4% af befolkningen har en depression, men ikke mere nøjagtigt end det. Det hænger bl.a. sammen med, at psykisk syge og andre behandles mange forskellige steder i forskellige regier og der findes en del udiagnosticerede tilfælde. Så fx ADHD kan tænkes at blive behandlet af praktiserende læger, børnepsykiatere, neurologer, pædiatere, hospitalambulatorier osv osv.
Professor Poul Videbech, Psykiatrisk Center Glostrup
I Lægehåndbogen på sundhed.dk bliver der nævnt at prævalensen for ADHD (altså den statistiske sandsynlighed) ligger på omkring 5% af befolkningen eller ca. 280.000 personer i Danmark alene. Så #ViMedADHD er faktisk et ret stor gruppe af mennesker, relativt set. Du kan også læse min artikel “Alt om ADHD” her på siden for mere information.
ADHD er et handicap. Ikke fordi vores psykiske lidelse, ADHD, er selve handicappet, ligesom det at være blind ikke er et handicap i sig selv. Det er den funktionsnedsættelse der følger med lidelsen, der giver os et handicap. For en der er blind er deres handicap således at de ikke kan orientere sig i det offentlige rum, uden auditive hjælpemidler eller en servicehund.
For #ViMedADHD er det vores nedsatte evne til impuls -og selvkontrol der giver os et handicap, idet vi har sværere end andre ved at navigere i et komplekst samfund der bygger på evnen til at kunne udskyde en belønning her og nu, for at få en større belønning senere hen. Vi har f.eks. ekstra svært ved at stå i kø på apoteket, fordi vores hjerne ikke er i stand til at “tale fornuft” til os og berolige os med en indre stemme der sikrer at vi ikke bare maser os op foran og kræver vores ret.
Ikke fordi vi er dårligt opdraget, ubehøvlede eller ondskabsfulde, men simpelthen fordi den “indre dialog eller indre stemme” som man normalt bruger til at begrænse de følelsesmæssige udbrud med, også kaldet impuls -og selvkontrol, i vores psykiske lidelse er selve kernen i vores manglende “stop-klods” for uacceptabel social adfærd, såsom at springe over i køen eller give sin uforbeholdne mening til kende, uanset hvor upassende den end måtte være i den givne kontekst.
Iøvrigt er det at kalde ADHD for en “opmærksomhedsforstyrrelse med eller uden hyperaktivitet” ligeså upræcist som at sige at “hunden bider”, for det kommer jo helt an på situationen om hunden bider eller ej, ikke sandt? #ViMedADHD har egentligt ikke problemer med holde opmærksomhed i sig selv, det grundlæggende problem er mere at vi ikke er i stand til at udelukke alle de mange sanseindtryk vi får hele tiden, som så sætter gang i vores impulsivitet, som så gør at vi springer fra den ene ting eller emne, til et andet, hele tiden.
Oftest er problemet faktisk at vi ikke kan løsrive os fra noget vi er igang med som vi nyder at lave, f.eks. spille computerspil, selvom vi intellektuelt godt ved at vi burde have stoppet for længst, for at nå i skole til tiden. Vi kan altså ikke flytte vores opmærksomhed fra det der føles rart at lave lige nu, til det som er det bedste for os at lave, set i et fremtidigt perspektiv.
Mange af #ViMedADHD har desuden en funktionsnedsat tidsfornemmelse. Vi lever i nuet, uden at kunne se fortiden eller fremtiden for os. Dette skyldes at vi har en manglende evne til at “visualisere” vores fortid og fremtid i billeder, hvilket er et fundamentalt vilkår for at kunne “lære af sine erfaringer”.
Derfor er #ViMedADHD mange der gentager den samme fejltagelse, om og om og om og om og om … igen. Det driver vores omgivelser til kanten af vanvid og os selv til at leve i en konstant tilstand af selvkritisk refleksion, vi skammer os jo også selv over det.
Mit helt personlige og komplet uvidenskabeligt dokumenteret intuitive gæt er, at det er her kilden til al den angst, stress og depression som #ViMedADHD ofte lider af, udspringer, fordi vi lever i en tilstand af kronisk stress og dårlig samvittighed over alt for mange ting i vores liv. Måske er det også her vi finder årsagen til at der er 3 gange så stor risiko for at dø, inden man bliver 45 år gammel, hvis man er en af #ViMedADHD, sammenlignet med befolkningen bredt set, 3 gange så stor risiko for at dø!
Når man så lægger til at vi har en nedsat evne til selvkontrol, så ser man ofte at man bliver fysisk urolig, snakker hurtigt og taler meget (eller skriver alt for meget, som i mit personlige tilfælde), hvilket alt sammen ser ud som om man har en opmærksomhedsforstyrrelse, udefra. Altså bider hunden ja, men kun når den bliver bragt i en situation der kræver at den bider, den render jo ikke rundt og tygger i alle den møder på sin vej, uden nogen form for grund, vel? Det er det samme der gør sig gældende for #ViMedADHD, idet vi jo ikke er symptomatiske al tid, hele tiden, men primært når vi bliver bragt i en situation hvor vores funktionsnedsættelse kommer til udtryk.
Så derfor er vores ADHD er et handicap, fordi #ViMedADHD har sværere ved nogle ting i livet, som befolkningen bredt set ikke har svært ved.
Og lige for at slå den her sejlivede myte ihjel, en gang for alle
Så kan man altså ikke være handicappet, man kan kun have et handicap!
Hvad Vil Det Sige At Have Et Handicap?
I Danmark er der en udbredt misforståelse af begrebet handicap. Fejlagtigt defineres det ofte som værende den fysiske eller psykiske lidelse en person måtte have, som værende personens handicap, men det er ikke korrekt.
Definitionen af hvorfor der er en vigtigt forskel mellem at være handicappet og hvad det vil sige at have et handicap, er defineret af FN således;
handicap er et begreb under udvikling, og at handicap er et resultat af samspillet mellem personer med funktionsnedsættelse og holdningsbestemte og omgivelsesmæssige barrierer, som hindrer dem i fuldt og effektivt at deltage i samfundslivet på lige fod med andre,
Hvorfor Er ADHD Et Handicap?
Børn, unge og voksne med ADHD har vanskeligheder ved eksekutive funktioner, det vil sige, de har problemer med at skabe overblik og struktur samt vanskeligheder med planlægning af aktiviteter. Arbejdshukommelsen er hos de fleste forringet og for mange gælder, at de har en dårlig tidsfornemmelse. Dette gør det svært at planlægge dagligdags aktiviteter. For børn medfører det ofte store indlæringsvanskeligheder og sociale problemer. For unge og voksne betyder det problemer med at holde fast i uddannelsessystemet og på arbejdsmarkedet.
Lægehåndbogen på sundhed.dk
Det betyder at #ViMedADHD er underlagt de samme regler og lovgivning på lige vilkår med alle andre med et handicap. ADHD-foreningen er medlem af Dansk Handicap Forbund og Socialstyrelsen har dedikeret et helt afsnit om ADHD under fanebladet Handicap på deres hjemmeside. Vi er ligeledes beskyttet af FN-konventionens artikel 1, stk. 2 i FN’s konvention om rettigheder for personer med handicap der sikrer at vi bliver behandlet på lige vilkår med alle andre mennesker i verden.
Højesteret afsagde i 2013 en dom om uberettiget fyring, i hvilken retten giver anklager medhold i at det er i strid med forskelbehandlingsloven at fyre en medarbejder med begrundelse i at vedkommende har ADHD og dermed blev ADHD anerkendt som et handicap på arbejdsmarkedet.
Historisk dom for vi med ADHD
Dom i sag 250/2011 ved Højesteret
“Sagen rejser navnlig to spørgsmål. For det første om B har tilsidesat en oplysningspligt efter helbredsoplysningslovens § 6. For det andet om bortvisningen af hende begrundet i hendes ADHD-lidelse var i strid med forskelsbehandlingslovens forbud mod forskelsbehandling på grund af handicap.
Højesteret finder, at B har opfyldt en eventuel oplysningspligt efter helbredsoplysningslovens § 6 ved i tilknytning til ansættelsessamtalen den 19. april 2008 at oplyse om sin ADHD-lidelse til advokatsekretærerne C og D, som deltog i ansættelsessamtalen sammen med A. As bortvisning af B under henvisning til, at hun ikke havde opfyldt sin oplysningspligt, er derfor uberettiget, og hun har krav på erstatning for løn og feriegodtgørelse i opsigelsesperioden med i alt 59.346 kr.
Efter EU-Domstolens dom af 11. april 2013 i de forenede sager C-335/11, Ring, og C-337/11, Skouboe Werge, skal begrebet ”handicap” i forskelsbehandlingsloven og det bagvedliggende direktiv fortolkes således, at det omfatter en tilstand, der er forårsaget af en lægeligt diagnosticeret helbredelig eller uhelbredelig sygdom, når denne sygdom medfører en begrænsning som følge af bl.a. fysiske, mentale eller psykiske skader, som i samspil med forskellige barrierer kan hindre den berørte person i fuldt og effektivt at deltage i arbejdslivet på lige fod med andre arbejdstagere, og denne begrænsning er af lang varighed. Karakteren af de foranstaltninger, som arbejdsgiveren skal træffe, er ikke afgørende for, om en persons helbredstilstand skal anses for omfattet af dette begreb. – 8 –
Efter bevisførelsen, herunder navnlig de foreliggende lægelige oplysninger, lægger Højesteret til grund, at B led af ADHD i en sådan grad, at hun var omfattet af handicapbegrebet i forskelsbehandlingsloven og det bagvedliggende EU-direktiv.
Hun blev bortvist af A med henvisning til hendes ADHD-lidelse. Der foreligger derfor en direkte forskelsbehandling efter forskelsbehandlingslovens § 2, stk. 1, jf. § 1, stk. 2.
Højesteret finder, at B som følge heraf bør tilkendes en godtgørelse efter forskelsbehandlingslovens § 7, stk. 1.I“
Læs hele dommen fra Højesteret
http://curia.europa.eu/juris/document/document.jsf?docid=136161&doclang=DA
[…] EU-Domstolen har i dom af 11. april 2013 i de forenede sager C-335/11, Ring, og C-337/11, Skouboe Werge, besvaret præjudicielle spørgsmål fra Sø- og Handelsretten om fortolkningen af Rådets direktiv 2000/78/EF af 27. november 2008 om generelle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv. Dette direktiv er gennemført i dansk ret ved forskelsbehandlingsloven […]
https://www.retsinformation.dk/forms/r0710.aspx?id=122522
[…] § 1. Ved forskelsbehandling forstås i denne lov enhver direkte eller indirekte forskelsbehandling på grund af race, hudfarve, religion eller tro, politisk anskuelse, seksuel orientering, alder, handicap eller national, social eller etnisk oprindelse […]
http://www.dch.dk/content/konventionsteksten
[…] Formålet med denne konvention er at fremme, beskytte og sikre muligheden for, at alle personer med handicap fuldt ud kan nyde alle menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder på lige fod med andre, samt at fremme respekten for deres naturlige værdighed. Personer med handicap omfatter personer, der har en langvarig fysisk, psykisk, intellektuel eller sensorisk funktionsnedsættelse, som i samspil med forskellige barrierer kan hindre dem i fuldt og effektivt at deltage i samfundslivet på lige fod med andre […]
[…] betyder ”diskrimination på grund af handicap” enhver sondring, udelukkelse eller begrænsning på grund af et handicap, hvis formål eller virkning er at svække eller ophæve den ligelige anerkendelse, nydelse eller udøvelse af alle menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder på det politiske, økonomiske, sociale, kulturelle, civile eller et hvilket som helst andet område. Dette omfatter alle former for diskrimination, herunder nægtelse af rimelig tilpasning,[…]
Det blev således fastslået at ADHD er et handicap, på lige fod med alle andre former for handicap og skal behandles som sådan, ikke blot juridisk, men i høj grad menneskeligt. Der er desværre fortsat en manglende viden i samfundet om dette og især i mødet med det kommunale system oplever man i overvejende grad at sagsbehandleren ikke er ordentligt uddannet til at servicere og forstå hvilke behov og hvilket handicap, borgere med ADHD har brug for.
Det er min helt personlige opfattelse og erfaring, efter mit arbejde med at researche i den tilgængelige viden om ADHD og samtidigt være “inde i systemet” som kontanthjælpsmodtager, at der er helt fundamentale udfordringer i det offentlige danske systems forståelse for, opfattelse af og tilgang til, #ViMedADHD, når vi møder det kommunale system.
Hyppigt bliver man mødt med en så høj grad af misinformation og/eller uvidenhed at man skal bruge tid på noget så tåbeligt, som at dokumentere at ADHD er en varig funktionsnedsættelse der ikke forsvinder af sig selv blot fordi man ikke er barn længere, med krav om yderligere en speciallægeerklæring fra en psykiater, udover sin dokumenterede diagnose, før man kan komme i betragtning til at få den hjælp som bl.a. Serviceloven m.v. sikrer mennesker med handicap i Danmark.
Da #ViMedADHD tilmed har svært ved selv at overskue alle disse love og regler, er det nærmest en tikkende bombe, idet man som borger føler sig frustreret over hele tiden at skulle forklare og forsvare sig. ADHD-foreningen har gjort og gør fortsat en stor indsats for at oplyse og uddanne de ansatte i kommunerne, men der er ikke den store velvilje fra beslutningslaget til at bevilge ressourcer til en indsats der står mål med opgavens omfang.
I maj 2012 udkom Socialstyrelsens ” National ADHD handleplan ” til 26 mio. kr. som på mere end 100 velskrevne sider, beskriver de mange tiltag som kommunerne bør implementere, men i skrivende stund, er der ingen kommuner der har gjort en helhjertet indsats og #ViMedADHD er fortsat overladt til tilfældighedernes spil, i mødet med det kommunale Danmark.
Derfor er der i dag en markant overvægt i antallet af kontanthjælpsmodtagere med ADHD der lever et liv på bunden af samfundet, uden nogen udsigt til en bedre fremtid.
ADHD-foreningen har lavet en virkelig grundig og brugbar vejledning til sagsbehandlere som du kan finde her:
http://adhd.dk/r/wp-content/uploads/sites/2/2014/12/h%C3%A5ndbog-for-sagsbehandlere.pdf
Hovedpunkterne i vejledning
Udredning af voksne med ADHD foregår i speciallægeregi enten hos privatpraktiserende psykiater, på en psykiatrisk afdeling eller hos en speciallæge i neurologi.
Egen læge kan indlede udredningen ved at screene for de almindeligste symptomer på ADHD og udelukke andre psykiske og fysiske lidelser
Nogle anvender en ADHD symptom-tjekliste: ASRS (Adult Self Report Scale)
Voksne med ADHD har behov for varierende behandling, hjælp og støtte afhængig af graden af symptomer, tilstedeværelsen af andre samtidige sygdomme og livssituationen
Behandlingen altid tilpasses individuelt og reguleres efter behov. Der er ofte behov for at sætte ind med flere forskellige former for behandling
Viden til pårørende
Indlæring af mestringsstrategier
Medicinsk behandling (herunder behandling af misbruge)
Det kan være en udfordring for en sagsbehandler at sikre et godt samarbejde med en borger med ADHD, og mange har erfaret, at det let ”kører af sporet”
Det er vigtigt, at professionelle har indsigt i og forståelse for de vanskeligheder, som er forbundet med ADHD
Borgere med ADHD har ofte komplekse problemstillinger og kan derfor have behov for hjælp og støtte fra flere forskellige faggrupper
Som professionel kan man også være i tvivl om, hvad der foregår i andre afdelinger, og hvem der har ansvaret, når mange er involveret i samme sag
Ved komplekse problemstillinger, hvor flere fagpersoner er involveret, er det derfor nødvendigt, at borgerens helhedssituation vurderes, og at der udarbejdes en handleplan
Det er endvidere vigtigt, at en professionel påtager sig opgaven at koordinere den samlede indsats for at sikre, at borgeren med ADHD bliver inddraget og kan bevare overblikket, samt for at sikre ansvarsfordelingen og kontinuiteten i forløbet
Tværfagligt samarbejde omkring borgeren
Da indsatsen over for borgere med ADHD ofte er vanskelig, kan det være svært at sidde alene med en sådan kompleks sag. Tværfaglige møder omkring borgeren kan være fagligt udviklende og give nye og mere nuancerede vinkler på borgerens helhedssituation. Samtidig kan det være rart at dele ansvaret for en svær sag med kolleger
Hvis borgeren med ADHD ikke kan holde styr på, hvem han skal gå til i forskellige situationer, kan han miste overblikket, blive forvirret og frustreret
Der er derfor god grund til at hjælpe borgeren, dig selv – og samarbejdspartnerne – med at bevare overblikket over kontaktfladerne, så alle ved, hvem der skal spørges om hvad, og hvem der har ansvaret
Funktionsevnen
Det kan være svært at vurdere funktionsevnen hos en borger med ADHD, da de kognitive vanskeligheder ofte er usynlige ved en almindelig samtale
Man kan fejlagtigt få det indtryk, at borgeren kan klare sig selv, fordi vedkommende måske er velformuleret og velbegavet og derfor umiddelbart virker velfungerende
Man kan måske tro, at borgeren IKKE VIL eller IKKE GIDER, i stedet for at han IKKE KAN
Nogle gange giver borgere med ADHD også udtryk for, at de kan klare mere, end de reelt kan, og mange har vanskeligt ved at beskrive deres ofte komplekse problemstilling over for andre
Et fejlagtigt indtryk kan sikkert være en medvirkende årsag til, at mange voksne med ADHD har svært ved at få den hjælp, de har behov for
Den funktionsnedsættelse, borgere med ADHD har, skaber ikke i sig selv et handicap. Det er barriererne i samfundet, der gør funktionsnedsættelsen til et handicap.
Arbejdsevnen
Borgere med ADHD har ofte problemer i forhold til arbejdsmarkedet. De kan fx have svært ved at gennemføre en uddannelse eller at fastholde et job over længere tid. Resultatet bliver, at de ofte står uden for arbejdsmarkedet eller skifter job igen og igen
Flere faktorer spiller ind på et velfungerende arbejdsliv. Hvis man – som mange voksne med ADHD – lever et liv i kaos, hvis hjemmet ligner en ruin, fordi man ikke kan overskue og strukturere de daglige opgaver, hvis der er rod i økonomi og parforhold, hvis der ikke er mad i køleskabet eller rent tøj at tage på, så vil det i væsentlig grad reducere borgerens mulighed for også at kunne varetage et job
De vanskeligheder en borger med ADHD har i forhold til ét område – fx arbejdsmarkedet – vil med stor sandsynlighed også give vanskeligheder i mange andre af livets forhold!
Man kan således ikke vurdere arbejdsevnen hos en borger med ADHD uden også at vurdere, hvordan borgerens hverdagsliv i øvrigt fungerer
For at kunne give de rette tilbud til en borger med ADHD, der står uden for arbejdsmarkedet, er det nødvendigt at vurdere, hvilke ressourcer og barrierer borgeren har for at opnå og fastholde tilknytningen til arbejdsmarkedet
Det vil være en stor hjælp for borgeren med ADHD, der ofte har svært ved at bevare overblikket og se i helheder, hvis der udarbejdes og udleveres en plan for tilbuddet
Hvert tilbud bør evalueres med borgeren og arbejdsgiveren, og eventuelle ændringer og nye tiltag skrives ind i planen
Brug af arbejdsevnemetoden
Arbejdsevnemetoden skal anvendes, når det skal vurderes, om borgeren er berettiget til revalidering, fleksjob eller førtidspension
Arbejdsevnemetoden kan dog også med fordel anvendes i sager om kontanthjælp, aktivering og sygedagpenge, hvor borgerens arbejdsevne vurderes at være truet
Ressourceprofilen
Ved brug af arbejdsevnemetoden, udarbejdes en ressourceprofil, der er en beskrivelse af borgerens ressourcer og barrierer med henblik på at komme i arbejde
På baggrund af ressourceprofilen udarbejdes en konklusion på borgerens arbejdsevne, interesser og arbejdsmarkedsønsker, og der træffes en beslutning vedrørende borgerens fremtidige muligheder og tilbud
Udarbejdelse af handleplaner er et led i at opfylde formålsbestemmelsen i Servicelovens § 81 om at yde en helhedsorienteret og koordineret indsats overfor borgere med funktionsnedsættelse.
Efter Servicelovens § 141, stk.2, nr.1 skal kommunen tilbyde at udarbejde en handleplan, når der skal ydes hjælp til borgere med betydelig nedsat funktionsevne
Andre borgere med ADHD er i stand til at klare sig med mindre hjælp til fx at strukturere dagligdagen. For dem er der ikke krav om, at kommunen skal tilbyde at udarbejde en handleplan. Disse borgere er omfattet af Servicelovens § 141 stk.1, hvor kommunen skal skønne, om det vil være hensigtsmæssigt at tilbyde en handleplan, når der skal ydes hjælp til en borger efter Afsnit V i Serviceloven
Det vil ofte være hensigtsmæssigt at udarbejde en handleplan, når borgeren har kognitive problemer og fx har svært ved at overskue, at se sammenhænge og helheder, at bevare overblik, at huske det, der bliver aftalt etc
hvilken indsats, der er nødvendig for at opnå målet
andre særlige forhold vedrørende boform, beskæftigelse, personlig hjælp, behandling, hjælpemidler mv.
§ 141 handleplanen for borgeren med ADHD skal ses som en overordnet plan med forgreninger ud til de mere detaljerede personlige eller pædagogiske handleplaner
De enkelte bi-handleplaner udarbejdes, i samarbejde med borgeren, af den person eller afdeling, der har ansvar for den støtte, der angives i planen:
En personlig handleplan for socialpædagogisk bistand i hjemmet efter Servicelovens § 85
En plan for et behandlingsforløb hos psykolog, selvforståelseskursus eller andet efter Servicelovens § 102
En pædagogisk handleplan for den indsats, der ydes i et botilbud
En plan for den personlige assistance på jobbet eller uddannelsesstedet
En plan for kompenserende hjælpemidler
Når handleplanen bliver udarbejdet, indgås der aftale med borgeren om, hvornår de enkelte indsatsområder skal vurderes og evalueres
Handleplanen skal følges op, når den tidsramme, der er lagt ind i planen løber ud, eller når der sker ændringer i borgerens situation
HUSK at få samtykke fra borgeren, når der indhentes oplysninger fra andre forvaltninger til handleplanen
Det er ikke altid hensigtsmæssigt, at alle involverede deltager i samme møde, når der skal være opfølgning på handleplanen
Det kan for en borger med ADHD være uoverskueligt, hvis der er for mange bolde i luften på én gang.
Det vil ofte være sådan, at borgeren, bisidderen og koordinatoren er de gennemgående i et opfølgningsmøde. De øvrige aktører deltager i mødet i det omfang, det er nødvendigt
Det bør være koordinatoren, der sammen med borgeren aftaler, hvordan opfølgningen skal foregå
Jobplan i forbindelse med tilbud efter Lov om aktiv beskæftigelsesindsats (lab-loven)
Efter Lov om aktiv beskæftigelsesindsats, skal der i en række situationer tilbydes en jobplan, når borgere skal have tilbud efter lovens kapitel 10-12
Udgangspunktet for jobplanen er borgerens ønsker og forudsætninger. Der skal tillige tages hensyn til arbejdsmarkedets konkrete behov
Det vil være en hjælp for borgeren med ADHD, hvis der altid laves en plan forud for tilbuddene
Jobplanen skal være så præcis og klar som muligt og indeholde
aftaler, der er indgået
formålet med tilbuddet
mål og delmål, der søges opfyldt
en beskrivelse af den støtte, der skal til, for at borgeren kan nå målet
Når der laves jobplan for en borger med ADHD, er det vigtigt, at det sker i sammenhæng med de øvrige tiltag, kommunen iværksætter
Mange med ADHD har ressourcer og udholdenhed, når de kan se et fornuftigt formål med at have det. Hvis formålet ikke er synligt, kan det være meget vanskeligt for en person med ADHD at bevare energien og optimismen
Evaluering og justering af planen
Hvert tilbud evalueres med borgeren og arbejdsgiveren, og eventuelle ændringer og nye tiltag skrives ind i jobplanen
Tilbagemeldingerne fra arbejdsgivere og borgeren selv vil være et godt grundlag for at tage stilling til, om arbejdsevnemetoden skal anvendes
Når jobplanen skal justeres, bør det være ud fra en helhedsvurdering af, om borgerens helbredsmæssige og andre vanskeligheder kompenseres på rette vis
Vær opmærksom på, at mennesker med ADHD ofte har svært ved at beskrive deres egen situation, ligesom de ikke altid har den nødvendige erkendelse af egne vanskeligheder. De kan derfor have en urealistisk forventning om, hvad de kan klare. En del vil have svært ved at se egne muligheder, fordi de tidligere har haft mange nederlag både i uddannelses- og jobmæssig sammenhæng
Det er nødvendigt at tage højde for disse vanskeligheder i arbejdet med jobplanen
Hjælp og støtte i hjemmet kan bevirke, at borgere med ADHD kan få styr på en kaotisk hverdag
De efterlyser ofte en slags coach, der kan hjælpe dem med at skabe overblik, planlægge og strukturere daglige opgaver, træne hensigtsmæssige mestringsstrategier og fungere som bindeled til fx arbejdspladsen, kommunen, børnenes skole eller andet
Muligheder i Serviceloven
§ 85 – Socialpædagogisk støtte
Mange voksne med ADHD har betydelig nedsat funktionsevne og/eller sociale problemer og vil have behov for socialpædagogisk bistand, som kan bevilges efter § 85
§ 102 – Tilbud af behandlingsmæssig karakter
Nogle mennesker med ADHD har meget komplekse problemstillinger fx som følge af andre samtidige sygdomme, psykiske og sociale problemer, misbrug og kriminalitet
Der vil derfor være borgere med ADHD, der har behov for mere intensiv hjælp og behandling i en periode fx i form af adfærdsog kognitiv terapeutisk behandling, psykologsamtaler, deltagelse i netværksgrupper med andre voksne med ADHD, deltagelse i selvforståelseskurser (psykoedukationskurser) eller lignende
Indholdet kan bl.a. være at træne borgeren med ADHD i selverkendelse, at finde andre måder at løse konflikter på, at træne hensigtsmæssige mestringsstrategier og at udvikle sociale kompetencer
Målet kan ofte være, at borgeren bliver bedre i stand til at tage vare på sig selv
Der er mulighed for at vurdere disse tiltag efter Servicelovens § 102, og ofte vil et forløb efter § 102 ses som en opfølgning på eller supplement til socialpædagogisk bistand efter § 85.
Kommunen kan ud over tilbud efter § 85 give tilbud af behandlingsmæssig karakter til borgere med betydelig og varigt nedsat fysisk eller psykisk funktionsevne eller med særlige sociale problemer. Tilbuddet gives, når dette er nødvendigt med henblik på at bevare eller forbedre borgerens fysiske, psykiske eller sociale funktioner, og når dette ikke kan opnås gennem de behandlingstilbud, der kan tilbydes efter anden lovgivning
Nogle institutioner, der tilbyder specialundervisning for voksne, har erfaring med kompenserende undervisning for voksne med ADHD
Her kan de voksne målrettet arbejde med de vanskeligheder, ADHD giver dem i hverdagen. Det kan fx være at håndtere konflikter, at planlægge og strukturere daglige opgaver, at styre egen økonomi, at hæmme og styre impulsive handlinger
Specialundervisningstilbuddene kan spænde vidt: fra bo- og selvstændighedstræning over undervisning i forskellige fag til specifik undervisning for særlige handicapgrupper
§ 83 – Hjemmehjælp
Borgere med ADHD kan også have så store kognitive funktionsnedsættelser, at de ikke engang med socialpædagogisk støtte efter § 85 kan klare de daglige opgaver i hjemmet
Når borgeren har behov for personlig og/eller praktisk hjælp i hjemmet, kan hjælpen vurderes efter Servicelovens § 83 om hjemmehjælp. Det kan fx være hjælp til rengøring, tøjvask, opvask eller indkøb
Borgeren skal også her i videst mulig omfang deltage aktivt i udførelsen af opgaverne
§§ 112 og 113 – Hjælpemidler
Mange mennesker med ADHD vil kunne fungere bedre og blive mere selvhjulpne med hjælpemidler fx til at huske, strukturere, planlægge og indlære
Borgere med varigt nedsat fysisk eller psykisk funktionsevne kan få hjælp efter Servicelovens §§ 112 og 113 til at anskaffe sig et hjælpemiddel, hvis det i væsentlig grad vil kunne kompensere eller afhjælpe den nedsatte funktionsevne.
Hjælpemidlet skal medvirke til, at borgeren kan leve et så normalt liv som muligt, og skal i videst mulig grad gøre borgeren uafhængig af andres hjælp
Der kan være tale om hjælpemidler, som kan lette de daglige opgaver i hjemmet, under uddannelsen eller på arbejdspladsen
Er der tale om et hjælpemiddel til den almindelige dagligdag i hjemmet, skal ansøgningen vurderes efter Servicelovens §§ 112 og 113
Hvis behovet derimod er forbundet med jobsituationen, skal hjælpemidlet som hovedregel søges efter Lov om Aktiv Beskæftigelsesindsats
Et hjælpemiddel kan dog i nogle situationer vurderes efter § 112, selv om det er til arbejdsbrug
§§ 107 og 108 – botilbud
Der vil være borgere med ADHD, som ikke er i stand til at klare sig i eget hjem selv med meget støtte
Der kan være tale om unge, der skal flytte hjemmefra eller borgere, der gennem årene har forsøgt at klare sig selv og derved har opbrugt alle ressourcer, så de nu ikke magter mere
Nogle borgere med ADHD er ikke i stand til at ”økonomisere” med ressourcer og kræfter, og de kan derfor opleve at føle sig brugt op efter at have kæmpet i mange år for at få livet til at fungere
Uanset alder eller konkret årsag vil nogle borgere med ADHD have behov for et midlertidigt eller længerevarende botilbud efter Servicelovens §§ 107 og 108
Nogle borgere med ADHD har behov for omsorg og støtte hele tiden – andre har behov for botræning med henblik på at komme i egen bolig – eventuelt med § 85-støtte
Som denne artikel også belyser, så er der tale om et meget komplekst lovgrundlag og det anbefales at du får en person til at læse det sammen med dig, så I kan diskutere det igennem og finde ud af hvordan du står stillet i forhold til din situation.
Jeg håber at dette kan medvirke til at øge kendskabet til dine rettigheder.
Arkiveret, Socialt
ADHD - Kend Serviceloven :
[…] ADHD er et handicap! […]
24. October 2015 11:46
ADHD er medfødt, acceptér det nu! :
[…] ADHD er et handicap – kend dine rettigheder! […]
17. October 2015 19:07
121,583 unikke besøgende siden 2015
Søg i VORES arkiv over artikler …
ametyst1982
Peter 'ADDSpeaker' Vang
Sanse mareridt – del 2

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret


text:
HØJESTERETS DOM i sag Sag 23/2014
A Registrerede Revisorer A/S
(selv ved advokat Klaus Henrik Lindblad, jf. rpl. § 260, stk. 3, nr. 4)
I tidligere instans er afsagt dom af Sø- og Handelsretten den 17. december 2013.
I pådømmelsen har deltaget syv dommere: Poul Søgaard, Jon Stokholm, Vibeke Rønne, Jens Peter Christensen, Michael Rekling, Oliver Talevski og Lars Apostoli.
Appellanten, A Registrerede Revisorer A/S (tidligere A Registreret Revisionsaktieselskab), har gentaget sin påstand.
Indstævnte, HK/Danmark som mandatar for B, har påstået stadfæstelse med den tilføjelse, at pensionsbeløbet (44.398,92 kr.) med procesrente fra den 19. januar 2011 indbetales på den mellem parterne oprettede pensionsordning.
Parterne har i alt væsentligt gentaget deres anbringender for Sø- og Handelsretten.
Landsoverenskomsten for kontor og lager 2007 mellem Dansk Erhverv Arbejdsgiver og HK Handel HK/Privat indeholder bl.a. følgende bestemmelser:
For at imødekomme individuelle ønsker om frit valg mellem fritid, pension eller løn, får den enkelte medarbejder sin egen FritvalgsLønkonto.
Medarbejderen får blandt andet mulighed for at hæve et ekstra beløb ud over lønnen i forbindelse med ferie og feriefridage.
Løbende opsparing på Fritvalgs Lønkontoen
Fritvalgs Lønkontoen etableres med virkning fra den 1. maj 2007.
Medarbejderen kan vælge mellem følgende:
Løn i forbindelse med fritid:
Alle medarbejdere kan vælge dette element.
Når medarbejderen holder fri i forbindelse med ferie eller feriefridage, kan medarbejderen vælge at få udbetalt et beløb fra sin konto.
Medarbejderen vælger selv, hvor stor udbetalingen skal være, idet der dog aldrig kan udbetales større beløb, end der til enhver tid indestår på den pågældende medarbejders opsparingskonto.
Virksomheden fastsætter passende procedurer og frister for administrationen.
For at kunne vælge pensionselementet skal medarbejderen i forvejen være omfattet af en arbejdsmarkedspension i henhold til overenskomsten.
Medarbejderen skal senest den 1. april hvert år oplyse om, hvor stor en andel af opsparingen til Fritvalgs Lønkontoen, der ønskes afsat til pension igennem det kommende ferieår.
Når der vælges pension, indbetales den aftalte andel til pensionsselskabet og dermed ikke til Fritvalgs Lønkontoen. Indbetaling af pension udløser ikke arbejdsgiverbidrag.
Ved fratrædelse opgøres Fritvalgs Lønkontoen, og evt. overskud udbetales samme med sidste lønudbetaling fra virksomheden. En medarbejder, der fratræder, kan alternativt vælge at få overført restsaldoen til sit feriekort, således at saldoen tillægges feriepengene.
Med virkning fra 1. marts 2007 opkræves et bidrag på 10,8 pct. af den pensionsgivende løn.
Pr. 1. juli 2008 forhøjes virksomhedens bidrag med 0,2 pct. og medarbejderens bidrag med 0,1 pct. Den samlede bidragsforøgelse er således 0,3 pct. Herefter er det samlede pensionsbidrag 11,1 pct. Pr. 1. juli 2009 forhøjes virksomheden bidrag med 0,6 pct. og medarbejderens bidrag med 0,3 pct. Den samlede bidragsforøgelse er således 0,9 pct. Herefter er det samlede pensionsbidrag 12 pct. Heraf udgør virksomhedens bidrag 2/3 og medarbejderens bidrag 1/3.
Medarbejdere, der har været beskæftiget i virksomheden uafbrudt i 9 måneder, er berettigede til 5 feriefridage.
Feriefridagene placeres efter samme regler som restferie, jf. ferieloven.
Holdes feriefridagene ikke inden ferieårets udløb, kan medarbejderen inden 3 uger rejse krav om kompensation svarende til løn under sygdom for hver feriefridag, der ikke er blevet afholdt. Kompensation udbetales senest sammen med lønnen for juni måned.
Der betales ikke feriegodtgørelse og ferietillæg afløn under feriefridage eller kompensation herfor.
Der kan uanset jobskifte ikke afholdes mere end 5 feriefridage i hvert ferieår.
Ved fratræden skal virksomheden skriftligt oplyse, hvor mange feriefridage/feriefridagstimer medarbejderen har til gode. Den fratrådte medarbejder kan rejse krav om kompensation for ikke afholdte feriefridage i perioden fra den 1. maj til 30. september.”
Elevens krav på pensionsindbetaling, fritvalgs lønkonto og feriefridage
Efter erhvervsuddannelseslovens § 55, stk. 2, skal elevlønnen mindst udgøre den løn, der er fastsat ved kollektiv overenskomst inden for uddannelsesområdet, og parterne er enige om, at referenceoverenskomsten i det foreliggende tilfælde er landsoverenskomsten for kontor og lager mellem Dansk Erhverv Arbejdsgiver og HK Handel HK/Privat (landsoverenskomsten).
Højesteret finder, at lønbegrebet i erhvervsuddannelseslovens § 55, stk. 2, må forstås således, at det omfatter overførsel af penge eller ydelser af økonomisk værdi til en medarbejder som vederlag i et ansættelsesforhold. Det omfatter ikke kun grundlønnens beløb, men også andre lønelementer og lønvilkår, jf. herved Højesterets dom af 6. december 2010 (UfR 2011.763).
Ved dom af 20. august 2014 (sag nr. 337/2012) har Højesteret fastslået, at § 55, stk. 2, også omfatter vilkår om pensionsordning i den relevante overenskomst, at en arbejdsgiver som udgangspunkt ikke med frigørende virkning kan opfylde sin pligt til at indbetale pensionsbidrag ved at udbetale bidraget til medarbejderen som løn, og at arbejdsgiveren derfor har pligt til at efterbetale manglende bidrag. Der er ikke oplyst omstændigheder, der kan føre til en fravigelse af udgangspunktet i det foreliggende tilfælde. Arbejdsgiverselskabet er derfor forpligtet til at indbetale hele det manglende pensionsbidrag på 44.398,92 kr.
Ifølge landsoverenskomstens § 4 (om løn) har medarbejderen krav på indbetaling til en fritvalgs lønkonto, der giver den pågældende mulighed for at vælge, om opsparingen ønskes anvendt til løn i forbindelse med fritid eller til pension, og et eventuelt overskud på kontoen skal udbetales sammen med den sidste lønudbetaling ved fratræden. Højesteret finder, at en sådan opsparing må anses som vederlag i et ansættelsesforhold og derfor omfattet af lønbegrebet i erhvervsuddannelseslovens § 55, stk. 2.
Arbejdsgiverselskabet var således forpligtet til at udbetale beløbet på 6.074,09 kr. til B ved hendes fratræden.
Ifølge landsoverenskomstens § 12 har medarbejderen efter 9 måneders uafbrudt beskæftigelse i virksomheden krav på 5 feriefridage og ved fratræden krav på kompensation for ikke afholdte feriefridage med et beløb svarende til løn under sygdom for hver feriefridag, der ikke er afholdt. Højesteret finder, at kompensationsbeløbet, som for Bs vedkommende ubestridt udgør 3.900 kr., må anses som vederlag i et ansættelsesforhold og derfor omfattet af lønbegrebet i erhvervsuddannelseslovens § 55, stk. 2.
Arbejdsgiverselskabet var således forpligtet til at udbetale dette beløb ved hendes fratræden.
Hverken uddannelsesaftalen eller ansættelseskontrakten indeholder oplysninger om den relevante referenceoverenskomst, som efter erhvervsuddannelsesloven har afgørende betydning for Bs løn- og ansættelsesvilkår. Det fremgår af dokumenterne, at hun var berettiget til en fast månedsløn på 15.800 kr., hvilket efterlader det indtryk, at hun ikke var berettiget til pension, indbetalinger på fritvalgs lønkonto og feriefridage. Yderligere indeholder ansættelseskontrakten nogle vilkår uden gyldighed eller relevans.
Arbejdsgiverselskabet har således ikke opfyldt sin oplysningspligt efter ansættelsesbevislovens § 2, og B er derfor berettiget til en godtgørelse efter lovens § 6.
Uddannelsesaftalens og ansættelseskontraktens vilkår om lønnen har som nævnt været vildledende, og B blev udsat for risiko for tab af et ikke ubetydeligt beløb. Højesteret finder, at godtgørelsen efter ansættelsesbevislovens § 6, stk.1, 2. pkt., bør fastsættes til 10.000 kr., jf. herved Højesterets dom af 17. december 2010 (UfR 2011.805).
Højesteret stadfæster dommen med den ændring, at arbejdsgiverselskabet skal betale i alt 64.373,01 kr. med procesrente fra den 19. januar 2011 til B. Heraf skal pensionsbeløbet på 44.398,92 kr. med procesrente indbetales på den mellem parterne oprettede pensionsordning.
Sø- og Handelsrettens dom stadfæstes med den ændring, at A Registrerede Revisorer A/S skal betale 64.373,01 kr. med procesrente fra den 19. januar 2011 til B. Heraf skal pensionsbeløbet på 44.398,92 kr. med procesrente indbetales på den mellem parterne oprettede pensionsordning.
I sagsomkostninger for Højesteret skal A Registrerede Revisorer A/S betale 30.000 kr. til HK/Danmark som mandatar for B.
Relevante artikler om emnet

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret


text:
Højesterets dom - medarbejder havde krav på andel af bonus.
afsagt fredag den 30. juni 2017
Sag 134/2016
(2. afdeling)
Agilent Technologies Denmark ApS (tidligere Dako Denmark A/S)
(advokat Morten Langer)
Pharmadanmark som mandatar for A
(advokat Arvid Andersen)
I tidligere instans er afsagt dom af Sø- og Handelsretten den 27. maj 2016.
I pådømmelsen har deltaget fem dommere: Jytte Scharling, Poul Søgaard, Jon Stokholm, Lars Hjortnæs og Jens Kruse Mikkelsen.
Appellanten, Agilent Technologies Denmark ApS (tidligere Dako Denmark A/S), har påstået frifindelse samt at indstævnte, Pharmadanmark som mandatar for A, skal tilbagebetale 192.462,73 kr., som er betalt til opfyldelse af Sø- og Handelsrettens dom, med nærmere angivne procesrenter.
Pharmadanmark som mandatar for A har påstået stadfæstelse.
Agilent Technologies Denmark ApS har supplerende anført bl.a., at en arbejdsgiver er berettiget til at give en funktionær en fastholdelsesbonus som præmiering for at forblive ansat i en nærmere bestemt periode, når der ikke er tale om omgåelse af reglen i funktionærlovens § 17 a, stk. 1. Hvis bonusordningen er begrundet i objektive forhold, f.eks. hensynet til en vellykket gennemførelse af omstruktureringer hos arbejdsgiveren, er det ikke omgåelse, jf. herved Højesterets dom i UfR 2012.1315.
Den foreliggende bonusordning falder helt uden for funktionærlovens lønbegreb, idet det er en særligt aftalt ekstraordinær præmiering af A for ikke at opsige sin stilling i den pågældende periode, og idet denne præmiering formelt og reelt er ydet i tillæg til og uden at påvirke de løndele, der indgår i ansættelsesforholdet.
Selv om den foreliggende bonusordning måtte være løn i funktionærlovens forstand, er der ikke tale om en sådan form for løn, som er omfattet af lovens § 17 a, stk. 1. Ordninger som den foreliggende, der klart og tydeligt sikrer funktionæren en yderligere honorering som et rent tillæg til den normale vederlæggelse, er således ikke omfattet af lovens § 17 a, stk. 1, blot fordi tillægget beløbsmæssigt stiger måned for måned inden for en aftalt afgrænset periode. Et sådant stigende løntillæg for en begrænset periode, hvorefter funktionæren falder tilbage til den normale løn, falder uden for § 17 a, stk. 1, idet tillægget ikke ligner tantiemer og gratialer blot som en følge af, at det ifølge bonusaftalen udbetales som en samlet sum ved udløbet af den afgrænsede periode.
Selv om bonusordningen måtte være omfattet både af funktionærlovens generelle lønbegreb og af det snævrere lønbegreb i § 17 a, stk. 1, er As progressivt stigende optjeningsordning ikke i strid med § 17 a, stk. 1, som ikke kan forstås sådan, at absolut proportionalitet er den eneste mulighed, hvis funktionæren fratræder, før bonusperioden er udløbet. I dette tilfælde er der aftalt en progressiv stigning, som var rimeligt begrundet i, at fastholdelsesbehovet og incitamentsbehovet også ville være progressivt stigende gennem den omhandlede periode. Desuden medfører progressiviteten ikke, at A mister noget, men kun, at han får lidt mindre end efter et rent proportionalitetsprincip.
Betingelsen om ”performance” på virksomhedens middelniveau blev alene medtaget i bonusaftalen for at sikre, at de omfattede medarbejdere fortsatte med at løse deres arbejdsopgaver på en rimelig måde, ikke for at de skulle præstere ekstraordinært godt i bonusperioden for at opnå denne bonus. As performance blev honoreret gennem en anden bonusordning, som han også var omfattet af.
Pharmadanmark som mandatar for A har supplerende anført bl.a., at funktionærlovens § 17 a gælder for alle ydelser med udskudt betaling, som en funktionær ifølge aftale eller sædvane kan påregne at modtage fra arbejdsgiveren, uanset om ydelsen kaldes en fastholdelsesbonus.
Den snævre mulighed for undtagelser herfra, som kan udledes af Højesterets dom i UfR 2012.1315, omfatter ikke det foreliggende tilfælde, hvor der ikke forelå meget tungtvejende, objektive og på forhånd meddelte grunde til den progressive stigning i løbet af optjeningsperioden.
Der er ikke som i den nævnte højesteretsdom tale om, at den pågældende stilling skulle nedlægges ved udløbet af bonusperioden, og allerede derfor foreligger der ikke sådanne tungtvejende grunde til en progressivt stigende optjening, at der er grundlag for ikke at anvende funktionærlovens § 17 a, stk. 1.
Endvidere fremgår det af den omhandlede bonusaftale, at udbetaling af bonus bl.a. afhang af As personlige ”performance”, som skulle være tilfredsstillende, hvilket Agilent Technologies Denmark kunne vurdere frit.
Virksomheden har heller ikke løftet bevisbyrden som arbejdsgiver og koncipist af bonusaftalen for, at bonusordningen ikke blot var begrundet i et mere generelt fastholdelsesønske. Fastholdelsesformålet, som arbejdsgiveren nu påberåber sig, blev ikke tilkendegivet over for A, da aftalen blev indgået, og fremgår heller ikke af den skriftlige aftale. Det kan lægges til grund, at bonusordningen trådte i stedet for en regulering af As løn, og på et tidspunkt blev der endda tilføjet en henvisning til bonusordningen i hans ansættelseskontrakt.
Bonusydelsen kan ikke sidestilles med et midlertidigt stigende løntillæg, fordi udbetalingen af et sådant tillæg ikke er udskudt, men sker løbende.
Udtrykket ”afpasset andel” i funktionærlovens § 17 a, stk. 1, må forstås som en forholdsmæssig andel, hvilket betyder en ligefremt proportional andel.
Til brug for Højesteret er der afgivet forklaring af Jørgen Andersen og supplerende forklaring af A.
Jørgen Andersen har forklaret bl.a., at han har været ansat som Vice President Global HR (personaledirektør med globalt ansvar) i Dako Denmark. Han blev ansat i Dako i august 2006.
Den 1. januar 2015 stoppede han i virksomheden.
Virksomheden arbejder med at diagnosticere cancer. Dako var oprindeligt en familieejet virksomhed. Dako blev i 2006 købt af kapitalfonden EQT. Der var sket et skift, efter at kapitalfonden havde købt Dako, som gik fra at være en hyggelig familievirksomhed til at være en performancedrevet virksomhed.
Dako var en global koncern med hovedcenter i Glostrup. Der var ingen ændringer i ledelsesstrukturen i Dako efter salget til EQT.
Det forandrede sig efter salget af Dako til Agilent i juni 2012. Dako rapporterede nu til hovedkontoret i San Francisco og var ikke længere hovedkvarter, men et ”site”. Agilent havde over 20.000 medarbejdere, mens Dako havde omkring 1.200.
Det var meningen, at Dako skulle ”smelte ind” i Agilent over en vis tid og ikke fra den ene dag til den anden. Produkter og systemer, det finansielle og det HR-mæssige, skulle glide ind i Agilents systemer. Medarbejderne skulle over på Agilents HR- og IT-systemer, herunder Agilents kontraktforhold.
Alle Dakos medarbejdere kom fra den oprindeligt familieejede virksomhed, så der var en bekymring over, hvad der skulle ske ved overgangen. Der kom også ændringer i arbejdsmåden, idet Dako gik over til et helt nyt rapporteringssystem, så alle medarbejderne mærkede overgangen.
Han blev som en del af koncernledelsen bedt om at udarbejde og effektuere en integrationsplan. Han blev også bedt om at blive i Dako i integrationsfasen, der skulle vare to til tre år. Integrationsplanen var en flerårig plan. Agilents direktør mente, at hurtig integration ikke ville virke, hvilket Dako var enig i. Integrationsplanen blev også fuldført som planlagt – både budget- og timingmæssigt.
En væsentlig del af medarbejderne valgte at stoppe hos Dako. Nogle kunne ikke se sig selv i USA set-up’et, mens andre blev headhuntet til stillinger i andre virksomheder. Dette kom ikke bag på ham, men han blev alligevel overrasket, når det så skete, især når det var nogle af dem, de gerne ville fastholde i virksomheden.
De havde flere muligheder for at forhindre, at folk stoppede. Bl.a. forklarede de medarbejderne, at skiftet ikke ville betyde noget dårligt for dem. For en udvalgt skare tilbød de en retention-bonus.
De forsøgte at begrænse antallet af personer, der fik denne bonus, og det endte med, at der var otte, der fik bonussen. De havde allerede fundet syv personer, og A kom med som nummer otte.
Jakob fik bonussen, fordi han sad med lanceringen af en afgørende maskine, som Dako havde brugt mange ressourcer på. De håbede på, at maskinen kunne gøre dem førende i markedet igen. Projektet, der hed Omnis, var det vigtigste projekt på Dako. Omnis var uden tvivl noget, Agilent havde lagt vægt på ved købet. Maskinen var hurtigere, mindre og mere pålidelig til at diagnosticere, så det var centralt, at den kom ud til hospitalerne. Maskinen var en ”game changer”. Uden den var Dako bagud i forhold til andre på markedet. Dako havde ikke andre maskiner, der i øvrigt kunne det, konkurrenternes kunne.
I alle de år, han var hos Dako, havde man arbejdet med Omnis-projektet. Det var det andet forsøg på at få en sådan maskine ud på markedet.
Jakob sad med ansvaret for det team, der skulle lancere maskinen på markedet, men han var ikke en del af udviklingen af maskinen. I efteråret 2012/foråret 2013 var de i en kritisk fase af projektet. Jakobs væsentlige rolle var, at han havde ansvaret for udarbejdelsen af ”go to market”-strategien og at få udrullet strategien, herunder hvor og hvornår, i hvilke lande og hvad de skulle sige.
Dako kunne ikke tåle et bump eller udsving, som kunne undgås. Jakobs viden var afgørende, hvilket var grunden til, at han fik bonussen.
De syv andre, der også fik en retention-bonus, var ikke kun fra koncernledelsen. Det var også andre specialister, der havde tilknytning til Omnis. Det var folk, der besad en særlig viden og havde evner til at spille en rolle i integrationen.
Jakob havde som den eneste stillet spørgsmål om bonusordningen. Det var alene spørgsmål til ”trappen”, Jakob havde haft, og ikke til, om det betød, at han skulle løbe hurtigere. Det var klart, at bonussen handlede om, at Jakob skulle blive. Jakob skulle ikke lave mere eller mindre, men fortsætte med det, han allerede lavede. De var tilfredse med hans arbejde, og der var intet i måden, Jakob arbejdede på, der indikerede, at han skulle stramme op. De havde brug for kontinuitet. Det forklarede de alle dem, der fik en retention-bonus.
I forhold til det sidste kriterium for bonus, performancekriteriet, havde de talt om, at de ikke ønskede, at bonusordningen skulle blive sådan, at medarbejderne kunne få bonus uden at lave noget. Det var vigtigt for dem, at medarbejderne ydede det, de plejede.
Managementsystemet var et udtryk for den skalering fra 1-5, hvor 1 var ringe, 2 var relativt ringe, 3 var middel, 4 var over middel og 5 var ”outstanding”.
For at få scoren ”3” skulle Jakob som minimum lave det, han havde lavet hidtil. Det var vigtigt for dem, at Jakob ydede det samme, som han plejede, og ikke mindre. Scoren ”3” er ikke en høj score. Det svarer til den almindelige gode medarbejder.
Jakob havde aldrig været i nærheden af en mindre score. For at opfylde ”3” krævede det ikke for nogen af personerne i bonusordningen en performance ud over det sædvanlige. Der var ingen af dem, der fik en retention-bonus, der var i fare for ikke at opfylde performancekriteriet.
I løbet af de tre år, programmet løb, ændrede managementsystemet sig, da de gik over til Agilents performancesystem med færre trin, men man skulle stadig vurdere den enkelte medarbejders præstation.
Han kan ikke huske, hvornår bonusaftalen blev indgået mellem Dako og Jakob, eller hvornår Jakob fik den udleveret. Bonusaftalen blev indgået et par måneder efter de syv andre. Årsagen var, at Dako havde forventet, at salgsdirektøren kunne varetage Jakobs opgaver, men det viste sig efterfølgende, at det kunne hun ikke.
Det var til dels Agilent, der havde taget initiativ til retention-bonusprocessen, men det var ham og direktøren, der havde taget initiativ til udvælgelsesprocessen. De havde allerede inden salget udleveret en liste til Agilent med navne på de personer, der var afgørende. Agilent regnede med, at Dako ville forsøge at holde fast i de medarbejdere. Dako havde ikke budgetteret med det, og det var heller ikke et krav, at de skulle budgettere med at lave stay on-bonusordninger, men de skulle gøre alt, hvad de kunne for at få de pågældende medarbejdere til at blive. Ingen fra Agilent deltog i udvælgelsesprocessen, men de sagde, at det ikke måtte gribe om sig, så Dako skulle ikke komme med en liste på 30-40 mand.
Retention-bonuskontrakten, som bl.a. Jakob fik, er udarbejdet af advokat Morten Langer. Det skulle være et tillæg til ansættelseskontrakterne, så de ikke behøvede at lave nye kontrakter.
Tillægget havde nemlig en begrænset løbetid fra 1. januar 2013 til 31. december 2015. Selv om de ikke så det som løn, er enhver form for bonus feriepengeberettiget, og derfor fremgår det af retention-bonuskontrakten, at der skal svares feriepenge.
A har supplerende forklaret bl.a., at han blev Vice President for Global Marketing hos Dako Denmark i august 2012 med det globale marketingsansvar.
Han fik den omhandlede retention-bonus i slutningen af 2012 som konsekvens af et møde mellem C, Jørgen Andersen og ham selv. C var chef for marketing og salg og dermed også hans chef. Under mødet talte de om B, der muligvis skulle være ny marketingchef i USA. B ville have mere i løn, men Jørgen Andersen foreslog, at B fik en retention-bonus i stedet, ”for det havde de gjort med andre”. C sagde til ham, at han også ville få en retention-bonus –”You’ll get one too”. Han hørte ikke om andre, der også skulle have modtaget en sådan bonus, og han ved ikke, hvornår andre medarbejdere fik retention-bonusser.
Han fik ikke noget at vide om, at bonusordningen var en del af integrationsprocessen. Der var ingen, der fortalte ham, hvorfor han fik bonussen, heller ikke C. Han havde heller ingen specifikke integrationsmål. Han vidste, at Omnis var et vigtigt projekt, men der var ikke blevet kommunikeret noget ud om integrationsprocessen i forbindelse med, at han fik retentionbonussen.
Han var ikke bekymret for, om han kunne opnå en ”3’er” i bonusordningen. Han spurgte ind til performancekravet, men han var ikke bekymret for, at han ikke skulle gøre et godt stykke arbejde.
Han og D, der også var Vice President, havde et delt ansvar for Omnis-projektet. D havde eksekveringsansvaret, og han havde som marketingansvarlig kommunikationsansvaret. Det var først i august 2012, da han blev Vice President for marketing, at han selv fik en del af ansvaret for projektet. Han havde to marketingmedarbejdere under sig, som arbejdede sammen med D om Omnis-projektet. De to medarbejdere overgik senere til et europæisk implementeringsteam under en tredje Vice President.
Det var D, der drev implementeringen af projektet og kommunikationen opadtil. D overtog projektet i januar 2013, da hun begyndte at arbejde for C.
Selv om titlen Vice President forsvandt for alle, blev han ved med at have samme funktion og arbejdsopgaver, indtil han blev ansvarlig for FDA-projektet i marts 2014. FDA-projektet havde ikke noget med integrationsprocessen at gøre, men drejede sig om at håndtere en advarsel, som selskabet havde fået fra den amerikanske fødevareadministration.
Sagen angår i første række, om A i medfør af funktionærlovens § 17 a, stk. 1, jf. § 21, stk. 1, har krav på at få udbetalt en afpasset andel af den bonus, han ville have fået udbetalt, hvis han havde været ansat i Agilent Technologies Denmark ApS ved den aftalte bonusperiodes udløb. I givet fald er der endvidere spørgsmål om, hvorvidt kravet om en ”afpasset andel” indebærer, at A kan kræve et større bonusbeløb end det, som følger af optjeningsprincippet i parternes bonusaftale.
Funktionærlovens § 17 a, stk. 1, og aftalt fastholdelsesbonus
Bestemmelsen i funktionærlovens § 17 a, stk. 1, omfatter tilfælde, hvor en funktionær, som ifølge aftale eller sædvane delvis vederlægges med tantieme, gratiale eller lignende ydelser, fratræder sin stilling i løbet af det pågældende regnskabsår eller før, ydelserne i øvrigt udbetales.
Bestemmelsen kan ikke ved aftale fraviges til skade for funktionæren, jf. lovens § 21, stk. 1.
Ved Højesterets dom af 30. januar 2012 (UfR 2012.1315) blev det lagt til grund, at den pågældende fastholdelsesbonus under de omstændigheder, der forelå i sagen, måtte anses for reelt alene at være en præmiering af medarbejderen for at forblive i sin stilling indtil det tidspunkt, hvor stillingen skulle nedlægges, og for ikke at være en vederlæggelse af arbejde på samme måde som løn. Derfor kunne bonusydelsen ikke anses for at være et vederlag omfattet af funktionærlovens § 17 a, stk. 1.
As aftalte fastholdelsesbonus (”retention bonus”)
Efter bevisførelsen lægger Højesteret til grund, at den aftalte bonus, som var progressivt stigende i perioden, indtil bonusaftalen udløb og udbetaling kunne ske, havde baggrund i, at Agilent Technologies Denmark anså A for en værdifuld medarbejder, som man fandt det meget vigtigt at fastholde i den omhandlede periode i lyset af virksomhedens situation og de opgaver, han havde. Der var ikke tale om, at As stilling skulle nedlægges med et deraf følgende afgørende behov for virksomheden for, at han bestred sin stilling så vidt muligt indtil den sidste dag. Udformningen af bonusordningen, der også var blevet tilbudt nogle andre medarbejdere, var ikke blevet drøftet nærmere med ham.
Bonussens maksimale størrelse var fastsat af virksomheden i forhold til As årsløn. Det fremgik af bonusaftalen, at udbetaling af bonussen bl.a. afhang af virksomhedens vurdering af hans arbejdsmæssige ”performance”, og at denne vurdering var skønsmæssig (”discretionary”).
Det var en forudsætning for, at bonussen kunne komme til udbetaling, at virksomheden bedømte hans ”performance” til mindst 3 på en skala fra 1 til 5.
Højesteret finder, at der ikke er grundlag for at antage, at fastholdelsesformålet ikke kunne være opnået ved at give A et løntillæg uden udskudt betaling.
Højesteret finder, at den aftalte bonus under de foreliggende omstændigheder reelt ikke kun var en præmiering af A for at forblive i sin stilling indtil bonusperiodens udløb, men at den også var en vederlæggelse for udførelse af arbejde på samme måde som løn.
Da bestemmelsen i funktionærlovens § 17 a, stk. 1, angår vederlag med en udskudt betaling, skal As fastholdelsesbonus ikke ved anvendelsen af bestemmelsen som anført af Agilent Technologies Denmark sidestilles med et midlertidigt og stigende løntillæg uden en sådan udskudt betaling.
Højesteret bemærker endvidere, at det følger af funktionærlovens § 17 a, stk. 1, jf. § 21, stk. 1, at medarbejderen ved fratræden har krav på en andel af den fulde ydelse, som er afpasset i forhold til vedkommendes ansættelsestid, dvs. en forholdsmæssig andel.
På den anførte baggrund finder Højesteret, at A ved sin fratræden havde krav på at få udbetalt den opgjorte forholdsmæssige andel af den bonus, han ville have fået udbetalt, hvis han havde været ansat i Agilent Technologies Denmark ved den aftalte optjeningsperiodes udløb.
Sø- og Handelsrettens dom stadfæstes.
I sagsomkostninger for Højesteret skal Agilent Technologies Denmark ApS betale 30.000 kr. til Pharmadanmark som mandatar for A.
Øvrige relevante ansættelsesretlige emner
Øvrige interessante artikler/domme


text:
Højesteret har afsagt dom i sagen om Ilse Jacobsens RUB 1 gummistøvle. Det er første gang, at Højesteret har haft mulighed for at tage stilling til spørgsmålet om ophavsret til beklædningsgenstande siden EU-Domstolens afgørelse i den såkaldte Cofemel-sag.
Ilse Jacobsens kendte RUB 1 gummistøvle nyder ikke ophavsretlig beskyttelse. Det har Højesteret netop fastslået i sin afgørelse af 10. juni 2020. Gummistøvlemodellen nyder dog beskyttelse efter markedsføringsloven, men i den konkrete sag blev det fundet, at modpartens VRS-gummistøvle ikke udgjorde en krænkende efterligning efter markedsføringsloven.
Sagen er interessant, fordi det er første gang, at Højesteret har haft mulighed for anvende EU-Domstolens afgørelse i den såkaldte Cofemel-sag (C-683-17) af 12. september 2019.
Højesteret slog med henvisning til originalitetskravet, som det er beskrevet i Infosoc-direktivet og senest i Cofemel-sagen, fast, at "[…] tøjmodeller efter omstændighederne kan og skal kvalificeres som værker af brugskunst, der nyder ophavsretlig beskyttelse." Visse steder i litteraturen har der - som følge af Højesterets hidtidige praksis - været stillet spørgsmål om, hvorvidt beklædningsgenstande overhovedet kan nyde ophavsretlig beskyttelse. Det er nu bekræftet, at beklædningsgenstande kan nyde en sådan beskyttelse.
Ud fra Højesterets øvrige præmisser forekommer det dog klart, at det fortsat kan være vanskeligt at løfte bevisbyrden for, at en given beklædningsgenstand opfylder det ophavsretlige originalitetskrav.
Det er således ifølge Højesteret "[…] ikke tilstrækkeligt til at blive kvalificeret som et værk, at de pågældende tøjmodeller ud over deres funktionsmæssige formål frembringer en særegen og karakteristisk effekt set ud fra en æstetisk synsvinkel – heller ikke, selv om tøjmodellerne er frugten af fremstillingskoncepter og ‐processer, der anerkendes som innovative inden for modeverdenen."
Højesteret har i sagen ej heller tillagt det afgørende vægt, at skønsmændene "har udtalt, at RUB 1 som helhed ved frembringelsen er udtryk for kreative evner på grundlag af frie og kreative valg, og at RUB 1 således er udtryk for en selvstændigt skabende indsats". I stedet finder Højesteret, i lyset af at RUB 1 er en "modegummistøvle", der i øvrigt er designet med inspiration fra andre støvler og ridestøvler, at RUB 1 ikke opfylder originalitetskravet.
Læs Højesterets afgørelse af 10. juni 2020 i sag BS‐7741/2019‐HJR


text:
Elmer Advokater | Højesteret henviser aktiesag til Sø- og Handelsretten - Elmer Advokater
Højesteret henviser aktiesag til Sø- og Handelsretten
Fortolkning af aktieoptionslovens § 1 skal ske i Sø- og Handelsretten med direkte ankeadgang til Højesteret. Det har Højesteret fastslået i en kendelse afsagt den 16. september 2009 i en sag anlagt af Finansforbundet for en række medlemmer mod et pengeinstitut repræsenteret af Finanssektorens Arbejdsgiverforening.
Med virkning fra 1. juli 2004 trådte aktieoptionsloven i kraft. I forbindelse med vedtagelsen af aktieoptionsloven blev det bestemt, at de traditionelle medarbejderaktieordninger ikke var omfattet af loven.
I den konkrete sag har medarbejderne fået stillet gratis medarbejderaktier i udsigt. Finansforbundet gør gældende, at der er tale om en traditionel medarbejderaktieordning, og at aktieoptionsloven derfor ikke finder anvendelse.
Bliver det resultatet af dommen, har medarbejdere, der selv opsiger deres stilling, krav på tildeling af en forholdsmæssig andel af de medarbejderaktier, de ville have fået, hvis de ikke havde sagt op.
Pengeinstituttet gør imidlertid gældende, at den ordning, der er etableret, adskiller sig fra de traditionelle medarbejderaktieordninger, og at der dermed er tale om et aktieaflønningsinstrument omfattet af aktieoptionsloven.
Højesteret skriver i kendelsen:
Der skal således tages stilling til, om loven omfatter en ordning, der er karakteriseret ved, at erhvervelsen er betinget af konkret målopfyldelse for den enkelte medarbejder, om tildeling af gratisaktier er omfattet af ordene “at købe” i lovens § 1, og hvilken betydning det skal have, at der opereres med både et tildelingstidspunkt og erhvervelsestidspunkt.
Byretten fandt, at sagen kunne afgøres af byretten under deltagelse af tre juridiske dommere og to fagdommere. Byretten gav medhold i, at problemstillingen var principiel, men fandt ikke, at det var af en sådan generel betydning, at sagen burde henvises til Sø- og Handelsretten. Østre Landsret nåede samme resultat.
Højesteret konkluderer, at en stillingtagen til den omtvistede ordning indebærer en fortolkning af aktieoptionslovens § 1, der er et principielt retligt spørgsmål af generel betydning for retsanvendelsen. Sagen henvises derfor til fortsat behandling ved Sø- og Handelsretten som første instans.
Både Finansforbundet og Finanssektorens Arbejdsgiverforening havde tilsluttet sig, at sagen skulle henvises til Sø- og Handelsretten.
På aktieaflønningsområdet er det væsentligt at få fastslået, hvad der er omfattet af aktieoptionsloven, og hvad der falder udenfor. For medarbejdere, der selv ønsker at forlade deres stilling, mister retten til de aflønningsinstrumenter, der er omfattet af loven.
Hvis pengeinstituttet får medhold i, at ordningen er omfattet af aktieoptionsloven, er det nærliggende for arbejdsgivere at udforme ordningerne på tilsvarende måde. Der er reelt tale om nogle få ændringer, som enhver arbejdsgiver relativt let vil kunne gennemføre.
Et sådant centralt spørgsmål bør i sidste instans afgøres af Højesteret.
I 2007 blev retsplejeloven ændret. Alle sager skal derefter starte i byretten, og muligheden for at henvise sager til behandling ved landsret eller Sø- og Handelsretten blev væsentligt reduceret. Højesteret har, så vidt Elmer & Partnere ved, ikke tidligere taget stilling til de nye regler i ansættelsesretlig sammenhæng. Elmer & Partnere bakker op omkring bevarelsen af Sø- og Handelsrettens ekspertviden på det ansættelsesretlige område, der bl.a. styrkes ved obligatorisk deltagelse af fagdommere i afgørelsen af sagerne. Derfor er det godt, at Højesteret i den konkrete sag ikke har fulgt den tilbageholdenhed med henvisning af sagen, som by- og landsret havde gjort.
Højesteret har afgjort sagen konkret, og der er ikke fortolkningsbidrag generelt til forståelsen af de nye henvisningsregler.
Eventuelle spørgsmål vedrørende kendelsen fra Højesteret eller aktieaflønningsområdet i øvrigt kan rettes til advokat Jacob Goldschmidt, der fører sagen på vegne Finansforbundet.

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret


text:
Den naboretlige tålegrænse - Genskin - Glaseret tegltag
Hvad sker der med arven, når man er ugifte samlevende?
Influenter anmeldt for skjult reklame
Ny afklaring af retspraksis - Afbrydelse af forældelse
Varemærkeret – et rent beskrivende navn
Begge forældre kan blive bopælsforældre efter samlivsbrud – læs her hvordan
Ny udlejningsstrategi - ændret husleje
Hævd - Båd og bænke på standgrund
Iværksætterselskabers (IVS) fremtid
Statsforvaltningen nedlægges og erstattes af Familieretshuset
Overraskende dom vedrørende accept af købsaftale
HØJESTERETS DOM - afsagt tirsdag den 16. januar 2018.
Højesteret tog i denne sag stilling til, hvorvidt den naboretlige tålegrænse var overskredet vedrørende genskin fra et sortglaseret tegltag.
Højesteret fandt, at den naboretlige tålegrænse var overskredet og pålagde sagsøgte, at fjerne genskinsgener og dække sagsøgers sagsomkostninger.
Sagens konkrete omstændigheder.
Nabostriden fandt sted i Århus Kommune. Århus Kommune havde ikke hjemmel til at gribe ind, da der for området ikke fandtes regler, der forbød blanke eller reflekterende materialer på taget.
Der var i sagen enighed om, at der for området ikke fandtes hverken offentligretlige eller privatretlige forskrifter vedrørende tagbelægning.
Der har under sagen været afholdt syn og skøn, med efterfølgende skønserklæringer.
Af skønserklæringen, omhandlende genskinsgenerne, fremgik det, at adoptionsluminans er beregnet for at måle niveauet af blænding. Skalaen gik fra begyndende blænding til absolut blænding. Beregningerne blev foretaget med et luxmeter. Absolut blænding blev beskrevet som ”meget irriterende” og sammenlignet med ”at have en lampe lige i hovedet.”
Skønserklæringen fandt, at der var absolut blænding på sagsøgers terrasse og stue i visse tidsrum.
Skønserklæring fra ejendomsmægler fandt, at genskinnet medførte en værdiforringelse svarende til 150.000kr. af sagsøgers ejendom.
Byretten beskrev den naboretlige grundsætning som værende et udtryk for hvad man med rimelighed må tåle som led i almindelig samfundsudvikling. En vurdering heraf beror på en konkret rimelighedsvurdering af ulempens karakter, væsentlighed og påregnelighed sammenholdt med ejendommens karakter og beliggenhed samt områdets karakter.
Byretten fandt at den naboretlige tålegrænse var overskredet. Sagsøgte blev tilpligtet at fjerne genskinsgener og betale sagsøgers sagsomkostninger.
Landsretten erklærede sig enig i byrettens resultat og begrundelse herfor og stadfæstede derfor byrettens dom.
For landsretten blev spørgsmålet om ejendomsmæglerens skønserklærings relevans fremsat.
Landsretten fandt, i overensstemmelse med byretten, at skønserklæringen ikke var uden betydning og pålagde sagsøgte at dække sagsøgers udgifter hertil.
Sagsøgte blev også pålagt at betale sagens omkostninger for landsretten til sagsøger.
Højesteret fremhævede, at ved en konkret rimelighedsvurdering skal der også tages hensyn til en eventuel offentligretlig regulering af gener ved genskin. Højesteret henviste i forlængelse heraf til højesterets dom fra d. 10 august 2009 sag 12/2008, UfR.2009.2680, der også omhandlede den naboretlige tålegrænse.
Højesteret fandt, at der ikke var nogen offentligretlige forskrifter, der regulerede anvendelsen af glaserede tagsten i det område, hvor parternes huse var beliggende. På baggrund heraf kunne det ikke tillægges betydning, at Århus Kommune for andre boligområder havde fastsat begrænsninger i anvendelsen af glaserede tagsten.
Herefter og af de grunde, der var anført af byretten og tiltrådt af landsretten, fandt Højesteret, at den naboretlige tålegrænse var overskredet.
Højesteret fandt på denne baggrund, at sagsøgte havde pligt til at fjerne de genskinsgener fra deres glaserede tegltag, som gik ud over, hvad sagsøger måtte tåle. Frist for dette blev fastsat til 3 måneder fra dommens afsigelse i Højesteret.
Sagsøgte blev også pålagt at betale sagsøgers sagsomkostninger for Højesteret.
Dommene kan læses i deres helhed her.
BuusMark
Udbudsadvokat
Udbudsloven 145
lovlig udbudsbekendtgørelse
låneydelse
realkreditbidrag
råd om tvangsauktion
tvangsuaktion