text:
Tommy Mørck overvejer at gå til Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol
Forside Nyheder Tommy Mørck overvejer at gå til Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol
Tommy Mørck. Foto: Facebook
Efter at være blevet idømt et halvt års fængsel af Højesteret for at kæmpe mod Daesh i Syrien, overvejer Tommy Mørck nu at gå til den Europæiske Menneskerettighedsdomstol. Flere partier ønsker loven om indrejseforbud revideret.
Tommy Mørck og hans advokat overvejer nu at indbringe hans sag for Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol. Overvejelsen skyldes, at århusianeren tirsdag som den første dansker blev kendt skyldig i at opholde sig i en konfliktzone uden myndighedernes tilladelse.
Højesteret fandt således ikke grundlag for at ændre straffen på seks måneders ubetinget fængsel til Tommy Mørck, som i såvel by- som landsretten var blevet idømt straffen for at have overtrådt indrejse- og opholds-forbud i al-Raqqa distriktet i Raqqa-provinsen i Syrien.
Tommy Mørcks advokat, Bjørn Elmquist, mener, at den danske gennemførelse af FN’s resolution fra 2014 om foreign terrorist fighters dermed er gået videre, end hvad der lå i resolutionen.Folketinget har nemlig brugt det bredere udtryk »fremmedkrigere« i loven, og det har Højesteret ikke vurderet som en utilsigtet tilfældighed – og derfor heller fundet ikke nogen anledning til at ændre ved.
»At den målrettede indsats mod terror og forebyggelse således kan siges at være blevet sløret, så man risikerer at ramme ved siden af, har Højesteret ikke fundet afgørende,« siger Bjørn Elmquist.
»På den måde straffes personer for en aktiv indsats mod terror, hvis det er foregået uden udtrykkelig officiel dansk godkendelse i et område i Syrien, som er blevet stemplet af Justitsministeriet som forbudt at opholde sig i. Også selv om mange mennesker – herunder også i Folketinget – nok ville mene, at det er udtryk for en anerkendelsesværdig holdning hos den pågældende person på den måde at prøve at gøre en forskel. Mon ikke der er partier i Folketinget, som nu må overveje, om ikke denne bestemmelse i straffeloven bør revideres, så sigtet terror-bekæmpelse og -forebyggelse bliver præciseret?«.
Ifølge Bjørn Elmquist er der samtidig tale om et indgreb i Den Europæiske Menneskerettighedskonventions princip om fri bevægelighed – og dommen giver derfor Anledning til »seriøse overvejelser« om blandt andet af den grund at indklage den for Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol i Strasbourg.
“Forbereder mig på at slå en masse tid (de næste 4-6 måneder) ihjel 😉” skrev Tommy Mørck til dette billede i vinters, efter landsretten havde idømt ham 6 måneders fængsel. Den kendelse har Højesteret nu stadfæstet. Foto: Tommy Mørck / Instagram
Kampen mod terror
Højesteret mener ikke, at Tommy Mørck bør frifindes som følge af, at der ikke længere gælder et krav om tilladelse til indrejse eller ophold i al-Raqqa-distriktet, da hans handlinger skal bedømmes efter den straffelovgivning, som var gældende på gerningstidspunktet.
Anklageskriftet beskriver op mod 25 rejser til Syrien, hvor Tommy Mørck rejste ud for at kæmpe sammen med den kurdiske bevægelse YPG mod Daesh (også kendt som Islamisk Stat). Hvilket imidlertid var et brud på loven om forbud mod indrejse eller ophold i visse konfliktområder, som trådte i kraft 30. september 2016.
Der er en strafferamme på op til seks års fængsel for at rejse ind eller opholde sig i visse konfliktområder uden at have fået myndighedernes tilladelse.
Tommy Mørck har allerede siddet 10 dage i fængsel under sagens forløb.
Tommy Mørck i det nordlige Syrien. Hannah Dobiaschowski har arrangeret et teaterstykke til støtte for Tommy Mørck – klik her eller på billedet for at læse mere.
Da loven blev vedtaget, var formålet ellers at ramme de personer, som ville tilslutte sig IS, lød det fra daværende justitsminister Søren Pind (V).
»Med indrejseforbuddet fortsætter vi den hårde linje over for terror,« udtalte Søren Pind. Af samme årsag mener regeringens støttepartier – De Radikale, SF og Enhedslisten – at justitsminister Nick Hækkerup (S) må se på, om der er anledning til at revurdere loven.
»Det er skørt, at man får en dom for at rejse ned [at] bekæmpe Islamisk Stat. Det viser, at lovgivningen rammer skævt, fordi den er tiltænkt de mennesker, som rejser ned for at kæmpe på Islamisk Stats side«, siger Karina Lorentzen ifølge Jyllandsposten til Ritzau.
»Den lov må revideres jo før jo bedre,« skriver Enhedslistens EU-ordfører, Søren Søndergaard på Twitter:
Med stemmetallet 5-2 har Højesteret stadfæstet Landsrettens dom på 6 måneders ubetinget fængsel til Tommy Mørck. Jeg vil ikke kritisere Højesteret, men gerne §114j, som mest har været til gavn for Islamisk Stat. Den lov må revideres jo før jo bedre. #dkpolhttps://t.co/BuH3siBMGb
— Søren Søndergaard (@SrenSndergaard3) August 27, 2019
Den 30. september 2016 blev det ulovligt at opholde sig i udvalgte konfliktområder i Syrien og Irak, medmindre man har fået tilladelse af politiet.
Indrejseforbud skal gøre det lettere at straffe personer, der indrejser eller opholder sig i et konfliktområde for at deltage i en væbnet konflikt.
Sagen mod Tommy Mørch er den første af sin slags, siden forbuddet blev indført.
Tidligere artikelPolitisk krise i Italien
Næste artikelKarl Marx: Kommunist, revolutionær… miljøforkæmper?

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret


text:
Overdragelse af fast ejendom mellem interesseforbundne parter: Offentlig ejendomsvurdering — CBS Forskningsportal
Overdragelse af fast ejendom mellem interesseforbundne parter: Offentlig ejendomsvurdering
Højesteret har i SKM2019.74.HR taget stilling til, hvorvidt en skatteyder kunne anvende en overdragelsespris svarende til den offentliggjorte ejendomsvurdering i en overdragelse af et sommerhus fra selskabet til anpartshaver, eller værdien skulle fastsættes til en væsentlig højere skønsmæssig handelspris. Landsskatteretten og byretten havde givet skatteyderen medhold, men både Østre Landsret og Højesteret fandt, at det var den højere skønsmæssigt ansatte handelspris, som skulle anvendes.
SR.2019.147
Bolander, J. (2019). Overdragelse af fast ejendom mellem interesseforbundne parter: Offentlig ejendomsvurdering. SR-Skat, 31(3), 147-149. [SR.2019.147].
Bolander, Jane. / Overdragelse af fast ejendom mellem interesseforbundne parter : Offentlig ejendomsvurdering. I: SR-Skat. 2019 ; Bind 31, Nr. 3. s. 147-149.
@article{b86bf10539e841bb9eeb153c515508ce,
title = "Overdragelse af fast ejendom mellem interesseforbundne parter: Offentlig ejendomsvurdering",
abstract = "H{\o}jesteret har i SKM2019.74.HR taget stilling til, hvorvidt en skatteyder kunne anvende en overdragelsespris svarende til den offentliggjorte ejendomsvurdering i en overdragelse af et sommerhus fra selskabet til anpartshaver, eller v{\ae}rdien skulle fasts{\ae}ttes til en v{\ae}sentlig h{\o}jere sk{\o}nsm{\ae}ssig handelspris. Landsskatteretten og byretten havde givet skatteyderen medhold, men b{\aa}de {\O}stre Landsret og H{\o}jesteret fandt, at det var den h{\o}jere sk{\o}nsm{\ae}ssigt ansatte handelspris, som skulle anvendes.",
Bolander, J 2019, 'Overdragelse af fast ejendom mellem interesseforbundne parter: Offentlig ejendomsvurdering', SR-Skat, bind 31, nr. 3, SR.2019.147, s. 147-149.
Overdragelse af fast ejendom mellem interesseforbundne parter : Offentlig ejendomsvurdering. / Bolander, Jane.
I: SR-Skat, Bind 31, Nr. 3, SR.2019.147, 2019, s. 147-149.
T1 - Overdragelse af fast ejendom mellem interesseforbundne parter
T2 - Offentlig ejendomsvurdering
N2 - Højesteret har i SKM2019.74.HR taget stilling til, hvorvidt en skatteyder kunne anvende en overdragelsespris svarende til den offentliggjorte ejendomsvurdering i en overdragelse af et sommerhus fra selskabet til anpartshaver, eller værdien skulle fastsættes til en væsentlig højere skønsmæssig handelspris. Landsskatteretten og byretten havde givet skatteyderen medhold, men både Østre Landsret og Højesteret fandt, at det var den højere skønsmæssigt ansatte handelspris, som skulle anvendes.
AB - Højesteret har i SKM2019.74.HR taget stilling til, hvorvidt en skatteyder kunne anvende en overdragelsespris svarende til den offentliggjorte ejendomsvurdering i en overdragelse af et sommerhus fra selskabet til anpartshaver, eller værdien skulle fastsættes til en væsentlig højere skønsmæssig handelspris. Landsskatteretten og byretten havde givet skatteyderen medhold, men både Østre Landsret og Højesteret fandt, at det var den højere skønsmæssigt ansatte handelspris, som skulle anvendes.
M1 - SR.2019.147
Bolander J. Overdragelse af fast ejendom mellem interesseforbundne parter: Offentlig ejendomsvurdering. SR-Skat. 2019;31(3):147-149. SR.2019.147.

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret


text:
Det har tidligere været antaget, at i de tilfælde, hvor den aktivitet som begrundede indtægten, efter sin karakter udelukkende kunne udøves af skatteyderen personligt og ikke af nogen anden - det var altså ikke muligt at foretage substitution - var det kun skatteyderen personligt, der kunne anses som rette indkomstmodtager og ikke dennes selskab, uanset indtægten var blevet indtægtsført i selskabet. Som typisk tilfælde, hvor en given indkomst ikke anerkendtes som selskabsindkomst, kan nævnes honorar til en solist med et program, der ikke kunne udføres af andre. Problemet har således særligt været relevant i forhold til kunstnere m.fl.
SKM2003.511.LR. Ligningsrådet afgav en bindende forhåndsbesked om, hvorvidt honorarer for bestyrelsesarbejde udført af personen P kunne indgå som selskabsindkomst i et af P ejet selskab eller som virksomhedsindkomst. Ligningsrådet fandt, at honorarerne for bestyrelsesarbejdet ikke kunne indgå som selskabsindkomst, men kunne indgå som virksomhedsindkomst.
Der kan også henvises til SKM2002.108.LR, hvor Ligningsrådet fandt, at en virksomhedskonsulent kunne indtægtsføre bestyrelseshonorarer i sit konsulentselskab og tilsidesatte herved TfS 1991, 477.
Se ligeledes TfS 1999, 110 LSR. En hospitalsansat læge, der drev konsulentvirksomhed som bierhverv, bl.a. omfattende forskning, foredragsvirksomhed og undervisning, kunne henføre indtægterne herfra til et af skatteyderen ejet anpartsselskab.
I SKM2010.26.HR vurderede højesteret, at Skatteministeriet ikke havde godtgjort, at et selskab ikke var rette modtager af indkomst fra aktivitet, der var overflyttet fra interesseforbundet selskab.
I SKM2009.829.SR kan Skatterådet ikke bekræfte, at A ApS og B ApS anses som rette indkomstmodtagere af et fast kvartalsvist honorar fra C ApS, hvis personerne D og E overgår til ansættelse i hvert sit helejede anpartsselskab, henholdsvis A ApS og B ApS. Dette begrundes primært med, at der ikke er sammenhæng med levering af rådgivningsydelser fra A ApS og B ApS og betaling af et fast kvartalsvis beløb samt, at en del af dette honorar kan henføres til D og E's levering af ydelser som direktører i C ApS. Skatterådet kan dog bekræfte, at A ApS og B ApS anses som rette indkomstmodtagere af en såkaldt bonus samt af udbytte udbetalt fra C ApS. Endelig bekræfter Skatterådet, at A ApS og B ApS anses som rette indkomstmodtagere af en overskudsdeling udbetalt fra det udenlandske transparente selskab F. Overgår D og E til ansættelse i henholdsvis A ApS og B ApS, sker der efter praksis som udgangspunkt ingen lønfiksering.
I SKM2009.444.SR bekræftede Skatterådet dels at H1 kunne anses at være rette indkomstmodtager til honorarer, der blev oppebåret fra H2 (speciallægepraksis), og dels at en med H2 planlagt indgået samarbejdsaftale ikke kunne tages som udtryk for en skattepligtig overdragelse af aktivitet til H1.
I SKM2009.431.SR kunne Skatterådet bekræfte, at BM ApS er rette indkomstmodtager for vederlaget for udførte konsulentydelser for den administrerende direktør i G1 A/S. Skatterådet kunne endvidere bekræfte, at BM ApS er rette indkomstmodtager for vederlaget for udførte konsulentydelser for G2.
I SKM2009.321.SR bekræfter Skatterådet, at H1, H2 og H3 vil være skattesubjekter og dermed rette indkomstmodtagere i relation til indgåede kontrakter om konsulentopgaver med G1, som ejes med 1/3 af hvert af selskaberne H1, H2 og H3. Via selskabet G1 etableres en fælles overbygning, som varetager salg, markedsføring, administration m.v. vedr. konsulentopgaver, som ofte udføres af konsulenter - ansat i de tre ejerselskaber - i fællesskab.
Efter en samlet vurdering af sagens faktiske omstændigheder sammenholdt med de kriterier, som er angivet i punkt B.3.1.1 i cirkulære nr. 129 af 4. juli 1994 om personskatteloven fandt retten jf. SKM2009.230.BR, at de honorarer, der var udbetalt til det sagsøgende anpartsselskab i indkomstårene 2002 og 2003 måtte anses for lønmodtagerindkomst for selskabets hovedanpartshaver.Retten lagde herved særlig vægt på, at indkomsten i al væsentlighed alene hidrørte fra en hvervgiver, og at arbejdet indgik som løbende og integreret del af hvervgiverens virksomhed, ligesom det var hvervgiveren, der leverede råmaterialerne m.v. Retten lagde endvidere vægt på, at honoraret blev udbetalt månedsvis på baggrund af anvendte timer og ikke på baggrund af afsluttede ordrer, ligesom der ikke var annonceret med virksomheden. Det sagsøgende selskab havde ikke dokumenteret at have haft nogen reel økonomisk driftsrisiko, ligesom der alene var afholdt meget beskedne udgifter, der ikke adskilte sig fra, hvad lønmodtagere sædvanligvis måtte afholde.Det omtvistede beløb blev derfor anset som et skattepligtigt tilskud til det sagsøgende selskab.
ISKM2009.68.SR ønskedes bindende svar på spørgsmålet om H ApS anses for rette indkomstmodtager af honorarindtægt fra G I/S. Anpartsselskabet, der ejes 100% af kiropraktor A, har indgået en aftale med I/S´et om at anparts-selskabet fremover skal levere kiropraktik til både selskabets egne patienter og til patienter tilhørende I/S´et. Kiropraktorinteressentskabet - som består af 2 kiropraktorer - afregner x % af honorarindtægten til H ApS, som senest 1. januar 2010 påtænker at indtræde i I/S´et, hvis samarbejdet forløber tilfredsstillende. Skatterådet bekræftede - efter en konkret vurdering af forelagte oplysninger - at H ApS vil være rette indkomstmodtager af honorarindtægt fra G I/S.I
SKM2009.66.SR ønskedes bindende svar på om et af personen A påtænkt stiftet aktie- eller anpartsselskab ville være rette indkomstmodtager af honorar fra en indgået kontrakt med G om projektledelse på afhjælpning af indeklimaet i G. Skatterådet bekræftede dette, idet det efter en konkret vurdering af forelagte oplysninger - herunder kontraktens indhold - var rådets opfattelse, at kontrakten indeholdt de for erhvervsmæssig virksomhed centrale karakteristika, herunder reel økonomisk risiko og ansvar. Aktie- el. anpartsselskabet vil derfor som aftalepart være rette indkomstmodtager af honorarindtægt fra G.
ISKM2009.6.BR fandt byretten, at A - og ikke hans selskab H1 ApS - var rette indkomstmodtager af indkomst fra management-aftaler, som H1 ApS havde indgået med et selskab, der producerede motorer. A og H1 ApS var ikke berettiget til omgørelse, idet retten lagde til grund, at baggrunden for, at indkomsten var henført til H1 ApS, var ønsket om at foretage en opsparing i selskabet. Det var derfor ikke godtgjort, at de foretagne dispositioner ikke i overvejende grad havde været båret af hensyn til at spare eller udskyde skat. Betingelserne for omgørelse efter skatteforvaltningslovens § 29, stk. 1 (tidligere skattestyrelseslovens § 37 C) var derfor ikke til stede. Retten tog dermed Skatteministeriets frifindelsespåstand til følge.
I SKM2008.994.HR drejede sagen sig om, hvorvidt aktieavancer og udbytter for indkomstårene 2001 og 2002 skulle beskattes hos et selskab eller dets hovedanpartshaver. Landsretten lagde navnlig vægt på, at købene, som skete i hovedanpartshaverens navn, var finansieret ved dennes kredit i BG Bank, og at aktierne blev lagt i depot som navnenoterede i hovedanpartshaverens navn, hvor de forblev, indtil de blev solgt, og avancen godskrevet hovedanpartshaverens konto i banken. Herefter måtte hovedanpartshaveren og ikke selskabet anses for rette indkomstmodtager. Højesteret tilføjede - idet Højesteret i øvrigt tiltrådte landsrettens begrundelse - navnlig, at hovedanpartshaveren førte særskilte konti over aktiekøbene, som først ved indkomstårets udgang blev bogført på den regnskabsførte mellemregningskonto, hvilket - i lyset af at hovedanpartshaveren udadtil fremstod som ejer - gav hovedanpartshaveren mulighed for reelt selv at bestemme, hvor resultatet af aktiekøbene skulle indtægtsføres.
I SKM2008.836.BR blev honorar for arbejde udført af læge anset for lønindkomst. Derfor kunne lægens selskab ikke anses for rette indkomstmodtager. Lægens selskab var heller ikke rette indkomstmodtager for så vidt angår visse øvrige honorarer, der ikke havde karakter af lønindkomst, eftersom der manglede bevis for, at selskabet var den berettigede og forpligtede i forhold til hvervgiverne.
I SKM2008.660.BR drejede sagen sig om, hvorvidt det sagsøgende selskab eller selskabets direktør og hovedaktionær var rette indkomstmodtager af vederlaget for konsulentarbejde, der var udført af hovedaktionæren for et selskab, i hvilket sagsøgeren ejede 50% af anpartskapitalen.
I SKM2008.646.SR bekræftede Skatterådet, at et påtænkt selskab ville være rette indkomstmodtager af vederlag. Skatterådet bekræftede endvidere, at selskabet ville være fuldt skattepligtigt til Danmark. Skatterådet bekræftede endeligt, at spørger hverken ville være fuldt eller begrænset skattepligtig til Danmark.
SKM2008.163.HR vedrørte, om en fysisk person eller hans selskab H1 var berettiget til et vederlag.
Højesteret fandt, at det arbejde, han havde udført i henhold til konsulentaftalerne skattemæssigt måtte anses for udført af ham som lønmodtager. Højesteret henviste bl.a. til, at det af konsulentaftalerne fremgik, at han skulle repræsentere G1 som "senior vicepresident", at han havde fri rådighed over bilen m.v., og at han fra ophøret af ansættelsen ved udgangen af juli 1999 til ansættelsen den 15. april 2000 som direktør i G1 i det al væsentlige kun oppebar indtægter fra G1.
SKM 2007.368.SR Skatterådet anerkendte ikke et konsulentselskab som rette indkomstmodtager til honorarer, da arbejdsopgaverne ikke havde karakter af selvstændig erhvervsvirksomhed.
SKM 2006.739.SR Skatterådet var ikke enig i, at de arbejdsopgaver, som en "drilling supervisor" udførte på en boreplatform, kunne karakteriseres som selvstændig erhvervsvirksomhed. Funktionen kunne derfor ikke drives i selskabsform.
SKM2006.693.ØLR Det sagsøgende selskab drev virksomhed med salg af kopi- og printmateriel, og havde hovedkontor i .... I forbindelse med at det sagsøgende selskab overvejede at gå ind på markedet omkring ..., blev der lejet lokaler i ..., men lejeaftalen blev indgået i søsterselskabets navn under stiftelse. Det sagsøgende selskab forklarede senere, at man dog afstod fra at placere driften i søsterselskabet, idet leverandørerne ikke ville godkende dette. Det var herefter spørgsmålet i sagen, om de udgifter, der i et vist omfang kunne henføres til adressen i ..., vedrørte det sagsøgende selskab eller søsterselskabet.
SKM2006.589.SR Skatterådet har taget stilling til den skatte- og momsmæssige behandling af bestyrelseshonorar, der oppebæres af en fagforening, som lader sig repræsentere i bestyrelser af personer, som er i et ansættelsesforhold til fagforeningen, og hvor det følger af ansættelsesforholdet mellem fagforeningen og de pågældende personer, at det er fagforeningen og ikke den ansatte, der har krav på bestyrelseshonoraret. Skatterådet fandt, at de omhandlede hvervgivere kan udbetale bestyrelseshonorarer vedrørende bestyrelsesarbejde udøvet i selskabet m.v. af ansatte i fagforeningen direkte til fagforeningen uden skattemæssige konsekvenser for de omhandlede ansatte. Skatterådet blev anmodet om at bekræfte, at opnået bestyrelseshonorarer i andre selskaber m.v. for fagforeningens aflønnede forretningsudvalgsmedlemmer ikke er erhvervsmæssig indkomst for fagforeningen. Skatterådet afviste under henvisning til Skatteforvaltningslovens § 24, stk. 2 at give bindende svar på dette spørgsmål, idet det er af en sådan karakter, at det ikke kan besvares med fornøden sikkerhed. Skatterådet fandt, at bestyrelseshonoraret er momspligtigt.
SKM2004.516.ØLR Skatteyderen var kommanditist i et kommanditselskab, som havde ejet tre hoteller. På grund af en retssag mod udbyderselskabet undlod et antal kommanditister at indbetale resthæftelserne, der var transporteret til banken. Sagen blev tabt ved Højesteret og kommanditisterne blev pålagt at indbetale resthæftelserne med tillæg af renter. Sagen vedrører, om denne renteindtægt i skattemæssig henseende tilkom kommanditselskab med den følge, at skatteyderen som kommanditist var forpligtet til at betale skat af renteindtægten.
SKM2004.229.ØLRSagen vedrørte spørgsmålet om, hvorvidt et anpartsselskab eller dettes hovedanpartshaver og direktør var rette indkomstmodtager af nogle konsulentvederlag, der var udbetalt til anpartsselskabet fra en koncern (H1-koncernen), hvori hovedanpartshaveren var ansat som direktør. Bl.a. med henvisning til ordlyden af de aftaler, der var indgået med H1-koncernen, til at hovedanpartshaveren blev ansat som direktør, til at hovedanpartshaverens arbejde havde karakter af fuldtidsarbejde på ledelsesniveau med dertil hørende ledelsesbeføjelser, og til at H1-koncernen afholdt de væsentligste udgifter i forbindelse med hovedanpartshaverens udførelse af arbejdet, fandt landsretten, at hovedanpartshaveren var rette indkomstmodtager af de omhandlede konsulenthonorarer.
SKM2004.90.LR Selskabet D A/S har spurgt Ligningsrådet om D A/S kan udbetale bestyrelseshonorarer til det norske moderselskab M AS for bestyrelsesarbejde udøvet af moderselskabets ansatte uden skattemæssige konsekvenser for de omhandlede ansatte. Ligningsrådet besvarede spørgsmålet benægtende.
LR har revurderet sagen, omtalt ovenfor i SKM2004.90.LR og besvarer nu spørgsmålet bekræftende, se SKM2004.434.LR
SKM2004.142.ØLD. En skatteyder fandtes ikke at have godtgjort, at et konsulentvederlag var indkomst i hans helejede selskab. Konsulentvederlaget var udbetalt fra et selskab, hvori han ejede 50% og samtidig var direktør. Landsretten lagde blandt andet vægt på, at der ikke forelå nogen skriftlig aftale mellem selskaberne om en konsulentbistand, og fandt det således ikke bevist, at skatteyderens selskab var berettiget og forpligtet ifølge en konsulentaftale. Skatteyderen blev herefter anset som rette indkomstmodtager af konsulenthonorarerne.
SKM2003.479.HR. En revisor drev revisionsvirksomhed i et ApS samt konsulentvirksomhed i personligt regi, og "overdrog" retten til udførelse af henholdsvis revisionsopgaver og konsulentopgaver til to nyerhvervede anpartsselskaber med uudnyttede skattemæssige underskud mod årlig betaling af vederlag. Højesteret udtalte, at det oprindelige ApS henholdsvis revisoren personligt overlod det til de to nyanskaffede ApS´er at udføre revisions- og konsulentopgaver, uden at fastlægge vilkårene herfor i en skriftlig aftale. Højesteret bemærkede videre, at der vedrørende revisionsopgaverne var tale om en tidsbegrænset overladelse for en periode på 10 år, og at ordningen vedrørende konsulentopgaverne kunne opsiges med 3 måneders varsel. Højesteret bemærkede videre, at der ikke skete overførsel af kundegrundlaget, ligesom der ikke skete overførsel af andre aktiver. Højesteret konkluderede herefter, at overladelserne skete mellem interesseforbundne parter, og at de indebar overførsel af et betydeligt årligt overskud reelt uden vederlag. På den baggrund fandt Højesteret, at en sådan overdragelse af indtjening ved udførelsen af henholdsvis revisionsopgaverne og konsulentopgaverne i den grad afveg fra normale forretningsmæssigt begrundede dispositioner, at de i det hele måtte tilsidesættes i skattemæssig henseende.
SKM2002.341.VLR. En koncern ejet af hovedaktionæren og hans børn hævdede at have lagt indkøbsfunktionen i et underskudsselskab. Koncernen drev virksomhed med opkøb, bearbejdning, opskæring og salg af fersk og frossent oksekød.
Herefter fandt landsretten, at den fakturerings- og regnskabsmæssige placering af indkøbsfunktionen i underskudsselskabet ikke kunne anses for at være udtryk for en reel udskillelse af et forretningsområde til underskudsselskabet.Landsretsdommen er stadfæstet af Højesteret d. 3. september 2004, se SKM 2004.373.HR
SKM2002.154.HR. Sagen drejede sig om, hvorvidt en anpartshaver eller dennes selskab var rette indkomsthaver. Anpartshaveren, der var uddannet revisor, havde i en årrække drevet virksomhed som konsulent - først i personligt regi og senere i selskabsform. Det af ham dominerede selskab indgik aftale med et sommerhusudlejningsbureau om udførelse af regnskabsopgaver m.v. Anpartsselskabet var momsregistreret, havde andre hvervgivere og havde kontorfaciliteter på anpartshaverens privatadresse. Anpartshaveren havde et skrivebord til rådighed hos sommerhusudlejeren og kom næsten dagligt i firmaet. Aftalen indeholdt en bestemmelse, hvorefter anpartshaveren var forpligtet til at anvende sin fulde arbejdskraft mod et fast vederlag med tillæg af godtgørelser for udgifter. En subsidiær påstand, hvorefter anpartsselskabet var rette indkomshaver for en 2-årig periode var begrundet i særligt store indtægter fra andre hvervgivere under disse år. Højesteret lagde imidlertid vægt på, at revisorens opgaver ikke bestod af nærmere afgrænsede opgaver, at han var undergivet instruktionsbeføjelse, at vederlaget havde karakter af løn, at hvervgiveren afholdt alle udgifter, og at samarbejdsaftalen henviste til et "eventuelt senere decideret ansættelsesforhold". Højesteret stadfæstede herefter landsrettens afgørelse, hvorefter skatteyderen blev anset for rette indkomsthaver.
SKM2002.147.ØLR. Sagen vedrørte, om indtægter fra to interessentskaber retteligt skulle beskattes hos hovedanpartshaveren eller hos dennes selskab. Hovedanpartshaveren var interessent i de to interessentskaber, hvorfra indtægterne kom, og hvor der var henholdsvis i alt 3 og 2 interessenter.
Landsretten fandt ligeledes, at selskabet med rette havde modtaget og indtægtsført en betaling fra et I/S, hvor der var 2 interessenter inkl. hovedanpartshaveren.
SKM2002.49.LR. En kommanditist anmodede om bindende forhåndsbesked om, hvorvidt hun blev beskattet af den skattepligtige indkomst i et kommanditselskab, hvor hun havde en ejerandel på 47½ pct. Der blev tillige anmodet om bindende forhåndsbesked om, hvorvidt det gjorde en forskel, såfremt komplementaren i kommanditselskabet på enhver måde udadtil fremstod som ejer af virksomheden, mens ejerforholdet indadtil forblev uændret. Ligningsrådet fandt, at kommanditisten blev beskattet af den skattepligtige indkomst i kommanditselskabet. Det gjorde ikke en forskel, at komplementaren i kommanditselskabet på enhver måde udadtil fremstod som ejer af virksomheden, mens ejerforholdet indadtil forblev uændret.
SKM2001.12.HR. En konsulentvirksomhed havde siden 1992 udadtil fremstået som drevet i aktieselskabsform. Indadtil havde man anvendt en selskabskonstruktion, der foruden aktieselskabet omfattede et kommanditselskab. Konsulentvirksomheden blev herved drevet gennem kommanditselskabet. Aktieselskabet, der udadtil fremstod som konsulentvirksomheden, var i det interne forhold administrationsselskab for kommanditselskabet. Aktieselskabet udøvede efter kommanditaftalen en indgribende råden over kommanditselskabet. Aktieselskabet var endvidere komplementar i kommanditselskabet med en ejerandel på 2 pct. Skatteyderen ejede hele aktiekapitalen og hovedparten af kommanditanparterne. Den valgte virksomhedsstruktur var begrundet i skatteyderens ønske om begrænset hæftelse som følge af risikoen for rådgiveransvar samt i, at skatteyderen ikke ønskede, at selskabets resultat skulle være offentligt tilgængeligt. Landsretten fandt, at aktieselskabet og ikke kommanditselskabet var rette indkomstmodtager af vederlag i konsulentvirksomheden. Overskudsandele, som skatteyderen havde modtaget fra kommanditselskabet, blev anset for dels yderligere løn og dels maskeret udlodning. Skatteyderens provenu ved salg af en anpart i kommanditselskabet blev anset for maskeret udlodning fra aktieselskabet. Højesteret tiltrådte landsrettens afgørelse og bemærkede hertil, at det ikke kunne tillægges betydning, om konsulentvirksomheden før 1992 blev drevet af skatteyderen personligt. (Tidl. TfS 2000, 59 ØLD).
TfS 1999, 101 ØLD. Sagen drejede sig om spørgsmålet, om et honorar var personlig indkomst for skatteyderen eller skulle beskattes i hans selskab, et anpartsselskab, som han havde stiftet i 1982. Skatteyderen havde i 1993 og 1994 været tilknyttet ejendomsmæglerfirmaet A som konsulent på provisionsbasis og med arbejdsopgaver inden for markedsføring og salg af ejendomme. Han indtægtsførte vederlagene herfor i sit selskab, men skattemyndighederne fandt, at indtægterne var personlig indkomst for skatteyderen. Landsretten lagde efter bevisførelsen til grund, at aftalen indebar arbejdsopgaver, som skulle udføres af skatteyderen personligt, og at der ikke var nogen forretningsmæssig begrundelse for at lade selskabet indgå som kontraktpart. Indtægterne kunne herefter ikke henføres til selskabet, og ansættelserne blev fastholdt.
TfS 1998, 791 VLD. En skatteyder købte pr. 1. oktober 1992 alle aktierne i et selskab i likvidation. Selskabet havde på dette tidspunkt et skattemæssigt, fremførselsberettiget underskud på ca. 1,8 mio. kr. I forbindelse med købet ophævedes likvidationen af selskabet, der ændrede navn til A af 1. oktober 1992. Fra oktober 1992 til årets udgang havde selskabet ifølge regnskaberne en omsætning på 1.870.000 kr. Der var ikke afholdt løn- eller andre driftsomkostninger i selskabet, som ikke havde inventar eller andre driftsmidler. Skatteyderen var tillige eneejer af B A/S, som han havde erhvervet i 1982 med henblik på ingeniørvirksomhed. Landsretten lagde til grund, at beløbet 1.870.000 kr. udgjorde en del af B A/S indtægter og uden modydelse var blevet overført til A''s regnskaber, og at beløbet i det væsentlige svarede til det skattemæssige underskud, som kunne udnyttes i det pågældende år. Skattemyndighederne havde derfor med rette anset beløbet som skattepligtigt tilskud til A.
TfS 1998, 114 HRD. Sagen drejede sig om spørgsmålet, om en indkomst var selskabsindkomst eller personlig indkomst for skatteyderen, der havde bestemmende indflydelse i selskabet. Efter skatteyderens konkurs stiftedes et selskab, A ApS, med skatteyderens 3 mindreårige børn som stiftere, og skatteyderen blev ansat i selskabet, der drev virksomhed med handel med edb-produkter m.v. Senere stiftedes et nyt selskab, B ApS, med A ApS og en tredjemand som stiftere, hver med 50 pct., og A ApS overdrog virksomheden til det nye selskab. Endvidere stillede A ApS skatteyderens arbejdskraft til rådighed for B ApS, som betalte for arbejdskraften med vederlag, som blev erlagt til A ApS. A ApS købte 10 malerier af en kunstner samt ydede kunstneren et lån på 20.000 kr. Landsretten lagde til grund, at skatteyderen havde den bestemmende indflydelse i begge selskaber. De vederlag, som B ApS betalte til A ApS for skatteyderens arbejdskraft, var skattepligtige hos skatteyderen som vederlag for personligt arbejde i tjenesteforhold. Købet af malerierne og lånet til kunstneren kunne ikke anses som normale forretningsmæssige dispositioner, og det godkendtes, at tilsvarende beløb af skattemyndigheden var blevet ført til beskatning hos skatteyderen. Højesteret stadfæstede landsrettens dom.
TfS 1997, 392 HRD. Selskab A ejede hele kapitalen i et anpartsselskab B, der fremstillede bøsninger m.v. Selskaberne var sambeskattede. Salget af produkterne til de nordiske lande skete gennem moderselskabet A, medens salget til kunder i Holland og Tyskland skete gennem et firma C i Liechtenstein, idet fakturaerne blev udskrevet til dette. Skattemyndighederne fandt med tilslutning fra Landsskatteretten, at der var sket en underfakturering, idet de faktisk opnåede priser ved videresalget til firmaerne i Holland og Tyskland var omtrent det dobbelte af de fakturerede priser. Endvidere fandt man, at firmaet i Liechtenstein var uden erhvervsmæssig virksomhed og ikke kunne anses for et skattemæssigt eksisterende selskab. Selskab A var derfor for skatteåret 1981/82 skattepligtigt af den ved videresalget opnåede fortjeneste. Landsretten fandt ikke, at priserne ved salget til firmaet C i Liechtenstein efter det for retten oplyste afveg væsentligt fra priserne ved salg til andre udenlandske aftagere. Selv om der var tale om salg til en mellemhandler, fandtes der ikke at være tale om en indkomstoverførsel, der kunne tilsidesættes af skattemyndighederne. Det forhold, at det kunne antages, at virksomheden i Liechtenstein beherskedes af den samme person, som havde behersket selskab B, og at han havde udøvet samme virksomhed begge steder, kunne ikke begrunde, at selskabet blev skattepligtigt af fortjenesten, hvorimod den pågældende person eventuelt kunne være begrænset skattepligtig, jf. KSL § 2, stk. 1, litra d. Indkomsten blev herefter af landsretten nedsat med den beskattede fortjeneste. Højesteret stadfæstede landsrettens dom (dissens).
Spørgsmålet om rette indkomstmodtager opstår typisk i hovedaktionærforhold, hvor der kan være en vis sammenblanding af selskabets og personens dispositioner, se f.eks. Højesterets dom af 21. juni 1983, refereret i UfR 1983, 699 HRD, hvor en direktørs opspaltning af sit arbejdsvederlag fra hovedaktionærselskabet - iværksat ved oprettelsen af nyt selskab, hvis hovedformål var at give mulighed for skattemæssige besparelser - ikke blev anset for bindende for skattemyndighederne. Har den fysiske person ikke den bestemmende indflydelse i selskabet, der indtægtsfører vederlaget for det af personen udførte arbejde, må indtægtsførsel og beskatning alene i selskabet normalt godkendes, idet personen betragtes som ansat i selskabet. Om omdannelse af mark- og besætningsdrift til et driftsfællesskab, der agtedes organiseret som et anpartsselskab, se TfS 1993, 105 LR.
Se også TfS 1998, 312 ØLD. Sagen drejer sig om spørgsmålet, om konsulenthonorarer skulle beskattes hos en skatteyder personligt, eller om et af ham ejet anpartsselskab var rette indkomstmodtager. Skatteyderen blev i 1990 ansat i en danske afdeling af det tyske selskab, X GmbH, og ifølge et appendiks til ansættelsesaftalen skulle vederlaget 20.000 kr. månedligt samt en provision på 3 pct. af alt salg udbetales til det af skatteyderen ejede selskab, A ApS. Sidstnævnte selskab udskrev fakturaer, benævnt konsulenthonorarer, som blev honoreret af det tyske selskab. Skattemyndighederne godkendte ikke, at honorarerne blev indtægtsført i selskabet, men anså vederlag på 844.977 kr. som lønindtægt for skatteyderen. Landsretten fandt, at vederlagene skulle henføres til skatteyderens personlige indkomst.
Selskabet, der har modtaget indtægten, vil have selvangivet denne, og selskabets indkomstansættelse skal derfor ikke ændres, medmindre der opnås tilladelse til omgørelse, jf. SFL § 29. Se også afsnit S.F.2.6.

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret


text:
Borgretten Diverse sager (1726 - 1771)
Borgretten Domme og decisioner (1762 - 1773)
Borgretten Fortegnelse over konceptskifter og skiftebreve (1682 - 1771)
Borgretten Journal over behandling af boer med navneregister (1749 - 1770)
Borgretten Konceptskifter i ordinære boer (1730 - 1771)
Borgretten Navneregister til skiftesessionsprotokol (1743 - 1780)
Borgretten Register over navne på døds- og fallitboer til fortegnelse over konceptskifter og skiftebreve (1682 - 1771)
Borgretten Register over navne på ægtefæller til fortegnelse over konceptskifter og skiftebreve (1682 - 1771)
Borgretten Register til domme og decisioner (1762 - 1773)
Borgretten Skiftebreve i ordinære boer (1682 - 1771)
Borgretten Skiftesessionsprotokol (1743 - 1780)
Det fynske Rytterdistrikt, Krigsretten Justitsprotokol (1722 - 1751)
Hofretten Diverse løse skiftedokumenter (1676 - 1778)
Hofretten Eksekutorskiftebreve (1739 - 1756)
Hofretten Fortegnelse over skiftebreve. konceptskifter, samfrændeskifter, eksekutorskiftebreve og kommissionsskifter (1679 - 1771)
Hofretten Kommissionsskiftebreve (1682 - 1765)
Hofretten Kommissionsskifter (1718 - 1750)
Hofretten Konceptskifter i ordinære boer (1684 - 1771)
Hofretten Register over navne på døds- og fallitboer til fortegnelse over skiftebreve, konceptskifter, samfrændeskifter, eksekutorskiftebreve og kommissarieskifter (1679 - 1771)
Hofretten Register over navne på ægtefæller til fortegnelse over skiftebreve, konceptskifter, samfrændeskifter, eksekutorskiftebreve og kommissarieskifter (1679 - 1771)
Hofretten Samfrændeskifter (1701 - 1766)
Hofretten Skifte- og værgemålsdokumenter (1681 - 1771)
Hofretten Skiftebreve i ordinære boer (1679 - 1771)
Højesteret Appendix til register til slutningsbog (1802 - 1802)
Højesteret Domprotokol (1662 - 1950) Norske domme
Højesteret Erklæringsprotokoller (1786 - 1939)
Højesteret Højesterets registranter ("pådømte sager") (1794 - 1861)
Højesteret Højesteretsordener (1794 - 1922)
Højesteret Højesteretsordener, trykte (1681 - 1821)
Højesteret Højesteretsordener, trykte med håndskrevne tilføjelser (1797 - 1889)
Højesteret Koncepter til sentensbog (1680 - 1681)
Højesteret Originale af kongen underskrevne Højesteretsordener (1773 - 1858)
Højesteret Register til domprotokol (1662 - 1950)
Højesteret Register til eklæringsprotokol (1827 - 1939)
Højesteret Register til registrant (1794 - 1798)
Højesteret Register til slutningsbog (1670 - 1866)
Højesteret Register til udstedte stævninger (1732 - 1740)
Højesteret Register til voteringsprotokol (1678 - 1792)
Højesteret Slutningsbog (1670 - 1866)
Højesteret Stævningsbog (1662 - 1800)
Højesteret Stævningsliste (1830 - 1923)
Højesteret Voteringsprotokol (1661 - 1939) Norske domme
Højesteret Voteringsprotokol (1661 - 1939)
Inkvisitionskommissionen Ekstraktprotokol (1749 - 1758)
Inkvisitionskommissionen Justitsprotokol (1773 - 1844)
Inkvisitionskommissionen Relation om inkvisitionskommissionen (1752 - 1752)
Inkvisitionskommissionen 1772 Dokumenter, som har givet anledning til kvæstioner eller tjener i andre måder til oplysning i Johan Friderich Struensees sag (1771 - 1772)
Inkvisitionskommissionen 1772 Inkvisitionskommissionens protokol (1772 - 1772)
Inkvisitionskommissionen 1772 J.F. Struensees sager angående finansvæsenet (1771 - 1772)
Inkvisitionskommissionen 1772 Register til Inkvisitionskommissionens protokol ( - )
Overkriminalretten i Danmark Indkomne kgl. anordninger og reskripter (1807 - 1809)
Overkriminalretten i Danmark Journal (1807 - 1809)
Overkriminalretten i Danmark Korrespondanceprotokol (1807 - 1809)
Overkriminalretten i Danmark Reversal over Overkriminalrettens arkiv (1809 - 1809)
Overkriminalretten i Danmark Voteringsprotokol (1807 - 1809)
Rigsretten 1. Rigsretssag; Anklageskrift (1855 - 1855)
Rigsretten 1. Rigsretssag; Bilag vedrørende Rigsretten (1855 - 1855)
Rigsretten 1. Rigsretssag; Folketingets forhandlinger angående rigsretsanklage mod ministeriet Ørsted (1855 - 1855)
Viborg Landsting Kopier af protokollerede breve (1665 - 1805)

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret


text:
taufu.reowe.se › Trofast mand › Hvor mange landsretter er der i danmark
Landsret - Wikipedia, den frie encyklopædi En byret er en domstol tilknyttet en retskreds. Byretten er den mest lokale domstol, hvorfra sager kan ankes til de højere niveauer, Landsretterneog landsretter videre til Højesteret. Der findes en byret hvor hver retskreds i Danmark — i alt 24 — og her starter de mange retssager. Visse sager om landsretter handelsforhold og søsager kan dog anlægges ved Sø- og Handelsretten i Københavnligesom byretterne i civile sager efter begæring fra en part kan henvise en danmark sag mange Landsretten. Københavns Byret danmark Danmarks hvor byret salat ideer domstol for Der Retskreds. Den har der huse i Domhuset på Nytorv. Administrationen af domstolenes virksomhed varetages af Domstolsstyrelsen. spansk tapas buffet
Source: http://www.domstol.dk/om/publikationer/HtmlPublikationer/Profil/Profilbrochure - DK/images/s25a.png
Hvor mange landsretter er der i danmark Folketinget
Fortolkning af barndommens gade - hvor mange landsretter er der i danmark. Indholdsfortegnelse
Hvor Domstole værner om demokratiet, retssamfundet og danmark enkeltes retssikkerhed. Opgaverne er fastlagt i grundloven og i retsplejelovens over 1. Der grundloven blev indført ihar magten mange Danmark været delt i tre. Princippet om magtens tredeling og domstolenes uafhængighed fra de andre statsmagter er landsretter til at sikre demokratiet og borgernes retssikkerhed. Folketinget er den lovgivende magt. Der findes en byret for hver retskreds i Danmark – i alt 24 – og her starter de fleste sager efter begæring fra en part kan henvise en principiel sag til Landsretten. lokale domstol og almene underret, hvor den erstattede byrett og herredsrett. 3 instanser har domstolene i Danmark: byret, landsret og Højesteret. Alle retssager begynder som udgangspunkt i en byret. Almindelige borgere kan være med. Der er to landsretter i Danmark - Vestre Landsret og Østre Landsret. Ved landsretterne er ansat ca. landsdommere. Hver landsret ledes af en præsident. Landsretterne er to domstole, der blev oprettet i til afløsning af de De to landsretter beskæftiger ca. landsdommere og er inddelt i afdelinger med. En byret er en domstol tilknyttet en retskreds. Der findes en byret for hver retskreds i Danmark hvor den erstattede byrett og herredsrett. leje af pavillon telt Men hvad vil det egentlig sige at få en livstidsdom i Danmark? Hvor stort er straffebehovet? om der stadig er et lige så stort straffebehov efter så mange Author: Susanne Vigsø Grøn. I Danmark findes der 2 landsretter: Særlige forvaltnings- eller forfatningsdomstole anvender man i mange andre EU-lande. I grundloven er der regler om.
Opladningstid 90 minutter Driftstid op til 45 minutter Vaskbar 14 længdeindstillinger Klippelængde 0,5-13 mm Klippebredde 25 mm Kan bruges med uden ledning. Opladningstid 8 timer Driftstid op til 50 min. 19 klippelængder 0,5 - 10 mm Vaskbart skærehoved.
Kunst mekka på Nordfyn. april løber kunstmessen Eventyrlig kunst af stablen, og her er både kendte og lokale kunstnere repræsenteret. Messen finder sted i HCA Boxen, Kristianslundsvej 15, 5400 Bogense og er bestemt et besøg værd.
Jeg lavede den som tilbehør til en lækker oksesteg. Du får brug for følgende. Ingredienser 1 mellemstor spaghettisquash Olivenolie eller kokosolie 1 dl revet parmesan 1 god håndfuld hakket persille eller andre urter Salt og peber. Udstyr En skarp køkkenkniv Skærebræt En spiseske Mellemstort fad til ovnen Gaffel. Sådan gør du.
Læs mere om de tre forskellige domstole i Danmark, byret, landsret og Højesteret . og hvilke sager der behandles i byretten, landsretten og Højesteret. Som tiltalt har man i Danmark krav på at få sin retssag prøvet ved to forskellige retsinstanser. Læs om, hvordan landsretten behandler ankede sager. Byretterne, landsretterne og Højesteret udgør de grundlæggende tre Straffesager er sager, som er blevet efterforsket af politiet, og hvor retten skal tage stilling. I sommerperioden er der åbent mandag til fredag fra kl. til For mange borgere er det svært at gennemskue, Danmark, Irland og Storbritannien: 6 · Statsborgerskabsprøven · 2. december , kl. Hvor mange landsretter er der i Danmark? A: To. B: Fire. C: Seks. Har børn ret til at gå gratis. Der er 24 byretter i Danmark og én Højesteret. Hvor mange landsretter er der? A: To. B: Tre. C: Fem. 8. Kan der idømmes dødsstraf i Danmark?
Landsretterne hvor mange landsretter er der i danmark Landsretter (2) Højesteret (1) er det ikke ret mange sager, der ankes fra byretten til landsretten. Højesteret er den øverste domstol i Danmark. Her kan du få indblik i aktuelle sager som er under behandling i Nordisk Råd Olie og fjelde er for mange synonymt med Fakta om Danmark.
Danmarks Domstole fører ikke statistik over, hvor mange sager der behandles Domme, hvor landsretterne har truffet afgørelse som første instans, og visse. Oversigt over forskellige retsinstanser i Danmark. Som det indirekte fremgår af statistikken, er det ikke ret mange sager, der ankes fra byretten til landsretten.
VI ER VENNER, VI ER SAMMEN, DET ER FINT AT VI ER HER, VI KAN SPRINGE, VI KAN HOPPE VI KAN KLATRE OPP I TRÆR. DET ER GODT AT VENNER FINNES, MEN FORTELL, HVA ER EN VENN. DET ER EN SOM JEG KAN HJELPE OG SOM HJELPER MEG IGJEN.
Månedlig fakturering. - mulighederne er uendelige, kontakt mange på 40254626 eller tove tdconsult. dk og lad os hvor finde ud af, hvordan vi landsretter få tingene til at aftenkjoler til fest sammen, så du får løst der opgaver til tiden. Du skal dog være opmærksom på, at jeg vil se der nødsaget til kun at indgå aftaler, der gør mig i stand til at fylde tiden ud med opgaver for andre, hvor jeg ikke er hos mange.
Vær opmærksom på. Fleksibiliteten dækker også over, at jeg i egnede tilfælde kan tage opgaverne med mig og udføre dem på mit eget landsretter så du danmark ikke skal tænke på en egnet arbejdsplads til migmen det danmark selvfølgeligt også noget vi aftaler sammen.
Kan du finde på at tale ned om dig selv. Henviser du til situationen, når du ikke er lykkedes. Kan du svare ja til ovenstående spørgsmål. Så vil jeg gerne dele noget med dig. Det er aldrig de andres skyld.
sep I Danmark er der tre instanser inden for det almindelige domstolssystem: byret, kan appelleres til landsretten og landsretsafgørelser til Højesteret. der behandler alle typer af sager, findes Sø- og Handelsretten, hvor retten.
Hvor mange landsretter er der i danmark lampe til planter
Administrationen af domstolenes virksomhed varetages af Domstolsstyrelsen. Hvis det er særligt groft udført, så giver det som regel 14 eller 16 års fængsel. Susanne Vigsø Grøn
Anklageren i sagen mod Amagermanden har krævet fængsel på livstid for at have begået to drab og seks voldtægter. Men hvad vil det egentlig sige at få en livstidsdom i Danmark? Vi har spurgt strafferetsekspert Trine Baumbach fra Københavns Universitet. Fængsel på livstid betyder i virkeligheden, at straffen er tidsubestemt, og at man ikke har noget krav på løsladelse.
Hva du bør spise kommer an på hva du skal trene. Du kjenner nok til følelsen. Du har akkurat svettet deg gjennom en knallhard treningsøkt og magen skriker etter påfyll. Hva skal du putte i deg. Banan, havregrøt eller en proteinbar kanskje. Men vent litt. Er det ikke for mye sukker i bananen, og har proteinbarer egentlig noe hensikt.
Byretterne, landsretterne og Højesteret udgør de grundlæggende tre Straffesager er sager, som er blevet efterforsket af politiet, og hvor retten skal tage stilling. Oversigt over forskellige retsinstanser i Danmark. Som det indirekte fremgår af statistikken, er det ikke ret mange sager, der ankes fra byretten til landsretten.
Musikcafeen gørlev - hvor mange landsretter er der i danmark. Indholdsfortegnelse
En byret hvor en domstol tilknyttet en retskreds. Byretten er den mest lokale domstol, der sager kan ankes til de danmark niveauer, Landsretterneog derfra videre til Højesteret. Der findes en byret for hver retskreds i Danmark — i alt 24 — og her landsretter de fleste retssager. Visse sager om internationale handelsforhold og søsager kan dog anlægges ved Sø- og Handelsretten i Københavnligesom byretterne i civile sager efter begæring fra en part kan henvise en principiel sag til Landsretten. Københavns Byret er Danmarks største byret og domstol for Københavns Retskreds.
Det er også fogedretten, der afholder tvangsauktioner over fast ejendom. Den dømmende magt Folketinget er den lovgivende magt. Højesteret Øverste instans i det danske retssystem er Højesteret. Navigationsmenu
Er man for farlig?
Hvor mange landsretter er der i danmark 4.7
En byret er en domstol tilknyttet en retskreds. Der findes en byret for hver retskreds i Danmark hvor den erstattede byrett og herredsrett. Men hvad vil det egentlig sige at få en livstidsdom i Danmark? Hvor stort er straffebehovet? om der stadig er et lige så stort straffebehov efter så mange Author: Susanne Vigsø Grøn.
Derpå kørte bilisten til bymidten i Bottrop, han pløjede ind i en gruppe mennesker og altså kvæstede fire. Efter påkørslen fortsatte bilisten til den større by Essen, hvor han selv har bopæl. Her forsøgte han at ramme en gruppe mennesker, der ventede ved et busstoppested.
Billige Poolhuse
Voodooramar - Sunday, May 12, 2019 8:59:18 AM
5. jan Landsretterne. Der er to landsretter i Danmark - Vestre Landsret og Østre Landsret. Ved landsretterne er ansat ca. landsdommere.
Nørgaard Tørklæde


text:
Skat.dk: Praksisændring - Genoptagelse - Momsfritagelse - Transaktioner vedrørende betalinger og overførsler - styresignal
09 Aug 2017 14:57
SKM2017.486.SKAT
16-1656904
Momsfritagelse - Transaktioner - Betalinger - Overførsler
Momsfritagelsen i momslovens § 13, stk. 1, nr. 11, litra c, forudsætter bl.a., at der foreligger transaktioner vedrørende betalinger og overførsler.
Højesteret har i SKM2017.3.HR slået fast, at en virksomhed, der leverede administrationsydelser til en bank til brug for dennes forbrugerkreditaktivitet i form af opgørelse af renter og afdrag samt afsendelse af betalingsordrer i relation hertil til debitorernes banker, leverede momsfritagne ydelser vedrørende betalingstransaktioner.
Lovbekendtgørelse 2016-06-21 nr. 760 om merværdiafgift (Momsloven)
Momsloven § 13, stk. 1, nr. 11, litra c.
Den juridiske vejledning 2017-2, afsnit D.A.5.11.6.3.
Højesteret har i SKM2017.3.HR konkluderet, at en virksomhed, der leverede administrationsydelser til en bank til brug for dennes forbrugerkreditaktivitet i form af opgørelse af renter og afdrag samt afsendelse af betalingsordrer i relation hertil til debitorernes banker, leverede momsfritagne ydelser vedrørende betalingstransaktioner.
SKAT har den 14. marts 2008 afgivet et bindende svar til en bank, hvori SKAT anser banken for betalingspligtig for momsen af ydelser, som banken har indkøbt i et andet EU-land. Ydelserne bestod i beregning mv. af renter og afdrag af bankens forbrugerkreditudlån, samt afsendelse af en betalingsordre til debitorernes banker på renter og afdrag. SKAT anerkendte herved ikke, at ydelserne er momsfritagne efter momslovens § 13, stk. 1, nr. 11, litra c.
Højesteret har ved SKM2017.3.HR ændret SKATs bindende svar, idet Højesteret anser ydelserne for omfattet af momsfritagelsen i momslovens § 13, stk. 1, nr. 11, litra c.
Højesteret ændrer herved SKATs praksis for momsfritagelsen af betalinger og overførsler.
Momsfritagelsen i momslovens § 13, stk. 1, nr. 11, litra c, har følgende ordlyd:
"Følgende varer og ydelser er fritaget for afgift: ..... c) Transaktioner, herunder forhandlinger, vedrørende anbringelse af midler, kontokurantkonti, betalinger, overførsler, fordringer, checks og andre handelsdokumenter, dog ikke inddrivelse af fordringer."
"1. Medlemsstaterne fritager følgende transaktioner: ..... d) transaktioner, herunder formidling, vedrørende anbringelse af midler, løbende konti, betalinger, overførsler, fordringer, checks og andre handelsdokumenter, dog ikke inddrivelse af fordringer."
Reglerne er nærmere omtalt i Den juridiske vejledning, afsnit D.A.5.11.6.3.
4. Højesterets dom i SKM2017.3.HR
Sagen omhandler en bank, som driver virksomhed med pengeudlån til forbrugere.
Banken indkøber ydelser fra en underleverandør bestående i levering af den løbende bogføring for banken, registrering af skyldige og foretagne indbetalinger, udarbejdelse af betalingsdokumentation og initiering af betalingsoverførsler fra låntagers konto til banken ved at indsende betalingsfiler til Nets.
Efterfølgende registrerer underleverandøren betalingsoverførslerne, beregner renter af tilgodehavender og genererer relevante kontoudtog.
Til dette formål genererer underleverandøren løbende betalingsfiler over låntagernes månedlige betalinger, ligesom underleverandøren foretager beregninger af renter og afdrag og registrerer eventuelle manglende indbetalinger. Filerne sendes til Nets. Når bankens kunder har betalt de månedlige ydelser, returnerer Nets tilsvarende en fil med en oversigt over de gennemførte betalingstransaktioner. Denne fil anvendes til nedskrivning af låneforholdet.
SKAT har afgivet bindende svar om, at da underleverandøren ikke selv står for den faktiske overførsel af beløb fra en kundes bankkonto til banken, men leverer datafiler til brug for bogføring og administration i forbindelse med en kundes betaling, kan ydelserne ikke anses for momsfritagne ydelser vedrørende betalingstransaktioner, jf. momslovens § 13, stk. 1, nr. 11, litra c.
Dette resultat tiltrådte både Landsskatteretten og Landsretten.
Højesteret ændrede Landsrettens dom og kom i stedet til det resultat, at underleverandøren gennem betalingsfilen iværksætter en betalingsordre, og underleverandørens ydelser opfylder derfor i deres helhed betingelserne for momsfritagelse i momslovens § 13, stk. 1, nr. 11, litra c.
Højesteret lagde vægt på, at den omstændighed, at låntageren meddeler banken samtykke til at trække beløb på dennes bankkonto med henblik på betaling af de løbende ydelser, og at låntageren kan tilbagekalde sit samtykke hertil, ikke ændrer ved, at det er underleverandøren, der gennem betalingsfilen iværksætter betalingsordren.
Med baggrund i aftalen mellem underleverandøren og banken lagde Højesteret i øvrigt til grund, at underleverandøren har ansvaret for, at betalingsfilen bliver sendt rettidigt og er i orden.
Endvidere konkluderede Højesteret, at når debitering og kreditering i overensstemmelse med betalingsfilen har fundet sted, sker der en retlig og økonomisk ændring af gældsforholdet mellem låntageren og banken.
På denne baggrund og i lyset af EU-Domstolens praksis, herunder EU-domstolen dom i sagen C-607/14, Bookit Ltd, konkluderede Højesteret, at underleverandørens generering og fremsendelse af en betalingsfil til brug for betaling af låntagerens løbende ydelse må anses for en transaktion vedrørende betalinger eller overførsler som nævnt i momslovens § 13, stk. 1, nr. 11, litra c. Betalingsfilen kan således ikke blot anses for en teknisk ydelse, som underleverandøren stiller til bankens eller andres rådighed.
5. SKATs opfattelse
Det er SKATs opfattelse, at SKM2017.3.HR ændrer dansk praksis for, hvornår ydelser i relation til betalinger og overførsler kan momsfritages.
Det er SKATs opfattelse, at der ved afgrænsningen af, hvilke ydelser, der er omfattet af praksisændringen, skal lægges afgørende vægt på, om de konkrete tjenesteydelser, set under ét, udgør en særskilt helhed, der opfylder de specifikke og væsentlige funktioner for en overførsel eller en betaling, og således medfører, at der overføres beløb, og at der indtræder retlige og økonomiske ændringer, jf. bl.a. EU-domstolen dom i sagen C-2/95, SDC.
Omfattet af praksisændringen er ydelser, der er direkte sammenlignelige med ydelserne omhandlet i SKM2017.3.HR, hvor leverandøren af ydelserne efter en konkret vurdering af kontraktforholdet må anses for at være den, der iværksætter betalingsordren, ligesom leverandøren bærer ansvaret for, at betalingsordren bliver sendt rettidigt og er i orden. Endvidere skal betalingsordren medføre retlige og økonomiske ændringer.
Endelig skal der ved vurderingen tillige henses til formålet med momsfritagelsen, som er at afhjælpe de vanskeligheder, der er forbundet med fastsættelsen af afgiftsgrundlaget samt størrelsen af momsfradraget, og at hindre en stigning i omkostningerne til forbrugerkredit.
Ydelser med forbindelse til betalingstransaktioner som omhandlet i EU-domstolen dom i sagen C-607/14, Bookit Ltd, er fortsat momspligtige. Er der således tale om videresendelse af oplysninger om betalinger eller overførsler, som andre beslutter eller gennemfører, kan ydelsen ikke omfattes af momsfritagelsen.
6. Genoptagelse
Praksis må anses for underkendt ved Højesterets dom af 16. september 2016, og dommen vedrører et ikke offentliggjort bindende svar afgivet af SKAT den 14. marts 2008.
Hvis betingelserne i øvrigt er opfyldt, kan der derfor i henhold til skatteforvaltningslovens § 32, stk. 1, nr. 1, 2. led, efter anmodning ske ekstraordinær genoptagelse for alle virksomheder med en påbegyndt, men ikke udløbet, afgiftsperiode den 14. marts 2008.
Virksomheden skal dokumentere opgørelsen af tilbagebetalingskravet gennem relevant regnskabsmateriale og andet relevant bilagsmateriale, som efter virksomhedens opfattelse kan bidrage til at dokumentere kravet.
8. Overvæltning
For så vidt angår spørgsmålet om overvæltning, henvises til SKM2015.733.SKAT.
9. Gyldighed
Den ændrede praksis, som er indeholdt i styresignalet, vil blive indarbejdet i Den juridiske vejledning, 2018-1

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret