text:
Adgang til klage og domstolsprøvelse på miljøområdet - Cypern
Cyperns forfatning blev udarbejdet i 1950 "erne før miljømæssige rettigheder blev populære. Der er derfor ingen udtrykkelig bestemmelse i Cyperns forfatning vedrørende miljøet, enten som en forpligtelse af staten eller med ret til karakter eller den enkelte. Der er ret til livet (artikel 7), som er blevet fortolket i retspraksis som en ret til et sundt miljø (pyrga Fællesskaber mod Republikken (1991) 4clr). Eftersom der ikke er nogen miljømæssig bestemmelse i forfatningen, de vigtigste bestemmelser om adgang til klage og domstolsprøvelse på miljøområdet er dem, der gælder generelt, og forfatningens vigtigste bestemmelser om adgang til klage og domstolsprøvelse er detaljeret beskrevet i stk. 29 og 146. Artikel 29 bestemmer, at enhver person (herunder ikke-cyprioters og juridiske personer) har ret til individuelt eller i fællesskab med andre at behandle enhver kompetent myndighed, at få sin klage behandlet hurtigt og til at modtage et svar inden for 30 dage. (dette vedrører klager til den offentlige forvaltning eller andre offentlige myndigheder). Artikel 146 fastsætter, hvilke der kan gælde for retten til prøvelse af en afgørelse, handling eller undladelse fra en offentlig myndighed, og dette ville derfor finde anvendelse med hensyn til miljøspørgsmål. For denne rets indtræden skal klageren have en eksisterende personlige og legitime interesser, der er blevet direkte berørt af en sådan beslutning, handling eller undladelse, der udøves af en offentlig myndighed på en måde, der er i strid med forfatningen, med en lov eller udgør magtmisbrug. Borgerne kan påberåbe sig en forfatningsmæssig ret til livet og fortolkningen heraf. Parter i en administrativ eller retslig procedure, direkte kan påberåbe sig internationale aftaler, hvis disse aftaler er blevet gennemført i cypriotisk ret. Århuskonventionen blev ratificeret og gennemført i 2003 ved lov nr. 33 (III)/2003. Ingen sager, der hidtil er opstået med konventionens principper er det heller ikke vides at have været noteret i retten.
Cypern følger princippet om magtens deling. Domstolsprøvelse udøves af et uafhængigt retsvæsen i følgende retter:
Den litauiske højesteret har kompetence som anført nedenfor:
Supreme Court har kompetence til at behandle alle klager fra alle underretterne i civilretlige og strafferetlige sager. Retten kan stadfæste, ændre, ophæve eller kræve genoptagelse af en sag, som den måtte skønne hensigtsmæssige.
Højesteret er den eneste forvaltningsdomstol i landet, har enekompetence til at træffe afgørelse om ethvert søgsmål anlagt til prøvelse af en afgørelse, handling eller undladelse af ethvert organ, myndighed eller person med en udøvende eller administrativ myndighed med den begrundelse, at den er i strid med forfatningens bestemmelser eller enhver lov eller den overstiger eller misbrug af enhver beføjelse, som et sådant organ, myndighed eller person.
Supreme Court har kompetence til at træffe afgørelse om, hvorvidt en lov er forenelig med bestemmelserne i forfatningen, eller om interessekonflikter eller spørgsmålet om kompetence opstår mellem alle organer eller myndigheder. Desuden skal Supreme Court har kompetence til at behandle anvendelsen af republikkens præsident, om en lov, der blev vedtaget af repræsentanternes hus er forkasteligt at eller i strid med en bestemmelse i forfatningen.
Supreme Court som valgdomstol har beføjelse til at behandle andragender vedrørende fortolkningen og anvendelsen af valgloven.
Prærogativ ordrer
Supreme Court enekompetence til at udstede prærogative kendelser af habeas corpus (til at løslade en person efter anholdelsen) og andre ordrer, at pålægge en part at gøre eller undlade at gøre noget, eller at rette en afgørelse (mandamus, prohibition, quo warranto og certiorari).
Supreme Court har kompetence til at påkende Admiralty sager. Den oprindelige kompetencen udøves af en enkelt dommer og en appel til prøvelse af ministerens afgørelse ligger kollegiale ved højesteret.
Domstole i første instans er: Okresné súdy (byretter) Nævningedomstolene; Familiedomstole; Arbejdskonflikter; Lejekontrol; Militærdomstol.
På det civil- og strafferetlige område
Der er seks regionale domstole, en i hver af de seks byer af øen. To af dem (Famagusta og Kyrenia byretter) er ophørt med at være i drift siden 1974, og deres kompetence er blevet overtaget af Nicosia, Larnaca domstole. Hver District Court har kompetence til at afgøre alle civile søgsmål. Når søgsmålet er anlagt helt eller delvis inden for grænserne af det område, hvor de er hjemmehørende, eller hvor sagsøgte på tidspunktet for indgivelsen af søgsmålet er bosat eller driver virksomhed inden for rammerne af Domstolen. En strafbar handling kan retsforfølges ved distriktsdomstolen, en overordnet distriktsdommer og en distriktsdommer sidder alene eller af en nævningedomstol.
Nævningeretten
En nævningedomstol (der er nu fire nævningedomstolene) er sammensat af tre dommere og har kompetence til at retsforfølge alle de lovovertrædelser, som kan straffes med straffeloven eller andre love og har beføjelse til at pålægge den maksimale straf i henhold til den relevante lovgivning.
Familiedomstolene
Familiedomstolen (der er tre familiedomstole) har kompetence til at behandle andragender vedrørende opløsning af ægteskab samt spørgsmål, der vedrører støtte til forældre, vedligeholdelse, vedtagelse og formueforhold mellem ægtefæller, forudsat at parterne har bopæl i Republikken.
Den overenskomstkonflikt Tribunal
Industrial Tribunal (der er nu tre Industrial Tribunals) er kompetent til at behandle ansøgninger fra arbejdstagere for uberettiget afskedigelse og fratrædelsesgodtgørelser. Det består af en formand (som er en stævningsmand) og to lay-members, der repræsenterer arbejdsgivere og arbejdstagere.
For lejekontrol
For lejekontrol (der er nu tre domstole for lejekontrol har kompetence til at afgøre alle tvister, der opstår ved anvendelse af huslejekontrol love, som omfatter blandt andet betaling af leje og generhvervelse af besiddelse. En lejekontrol består af en formand (som er en stævningsmand) og to lay-members repræsenterer lejere og udlejere.
Militærdomstolen har kompetence med hensyn til militære lovovertrædelser i henhold til straffeloven og andre forbrydelser begået af medlemmer af de væbnede styrker. Det består af en formand (som er en stævningsmand) og to bisiddere, som udpeges af det øverste retsråd fra en liste over militære officerer.
Civil- og straffesager begynder i distriktet og nævningedomstolene henholdsvis og flytte til Supreme Court i en appelsag. For alle administrative spørgsmål, men højesteret er den eneste ret, der udøver både første instans som appelinstans. Der er ingen særlige domstole træffer afgørelse på miljøområdet. I tilfælde af offentlige miljøansvar, lov om erstatningsansvar nr. 189 (I)/2007 er oprettet en myndighed til at overveje administrative sanktioner og andre foranstaltninger til genopretning af skader på beskyttede arter og naturtyper, vand og jord. "forum shopping" er normalt ikke muligt. I nogle tilfælde kan en part træffer beslutning om at anlægge en sag, f.eks. ved distriktsdomstolen eller arbejdsret afhængigt af størrelsen af den krævede erstatning (højere i den distriktsdomstol, men meget langvarig proces), men normalt bør begynde i den rette domstol og ret by. Hvad angår skader forårsaget som følge af overtrædelser af miljølovgivningen, kan indgives til den distriktsdomstol, hvor skaden blev forvoldt. En straffesag kan også indgives af Kammeradvokaten på baggrund af en specifik/miljølovgivning (f.eks. beskyttelse af naturen) eller i henhold til den nyligt vedtagne lov for forbrydelser mod miljøet. Der er ingen sondring mellem ordinære og ekstraordinære retsmidler for en domstol. Paneler bestående af tre dommere, beslutter endeligt om civilretlige og kriminalretlige anker. De kan stadfæste, ændre, ophæve eller kræve genoptagelse af en sag, som de måtte skønne hensigtsmæssige. Det er dog muligt for statsadvokaten om at fremme et ekstraordinært retsmiddel, som f.eks. nolle prosequi, som er en beslutning om at anholde udgør på grund af offentlige interesser eller afgive en henstilling om benådning. Højesteret, der træffer afgørelse i administrative sager, ikke har kompetence til at tage stilling til realiteten. Den kan prøve lovligheden af den anfægtede retsakt eller beslutning, men ikke udvide tvistens realitet. I denne forbindelse højesteret har lignende beføjelser til Cour de cassation. Den kan ophæve en administrativ foranstaltning i del I i fuldt omfang og hjemvises sagen til den myndighed, der har truffet den pågældende afgørelse. Tilsynsmyndigheden er bundet af Domstolens afgørelse. Hovedsagelig de fleste miljøsager er underlagt proceduren for administrative ressourcer. Ikke desto mindre visse miljømæssige spørgsmål træffes under strafferetlig eller civilretlig kompetence, f.eks. loven om forbrydelser mod miljøet nr. 22 (I)/2012 og lov nr. 189(1)/2007. om miljøansvar, I strafferetlige procedurer, alle har ret til at indberette strafbare handlinger (f.eks. magtmisbrug begået af visse myndigheder) til anklagemyndigheden. De kan deltage og vidner i sagen. Retsmidler mod domstolsafgørelser er begrænset til anklagemyndigheden og den tiltalte. For at domstolsprøvelse skal klageren have en legitim interesse som defineret i forfatningens artikel 146. Denne ret skal udøves inden for en frist på 75 dage, efter at de er blevet bekendt med begivenheden, der klages over. Tre nye love anerkender retten til ngo'er for at klage over visse forvaltningsakter. De er VVM (lov 140 (I)/2005), Det Europæiske Kontor for Integreret Forebyggelse og bekæmpelse af forurening (IPPC) lov nr. 56 (I)/2003 og nr. 15 (I)/2006 og lov om erstatningsansvar nr. 189 (I)/2007. Under en administrativ forfølgning, kan Domstolen af egen drift undersøge spørgsmål af generel interesse såsom frist, institutionernes kompetence karakter, at organet, legitime interesser. Domstolen kan ikke tage stilling til af egen drift at forfatningsmæssige spørgsmål og krænkelse af grundlæggende rettigheder. Disse forfatningsmæssighed spørgsmål skal specifikt har påberåbt sig.
I henhold til artikel 10, litra i), i direktivet om adgang til miljøoplysninger lov nr. 119 (I)/2004, kan udfærdige en hierarkisk rekurs (f.eks. brev) inden for 30 dage til en afdeling, som har undladt at svare eller svarede utilstrækkeligt. Dette forhindrer ikke sagsøger i at udøve sine rettigheder i henhold til forfatningen (artikel 146) eller i at henvende sig til Ombudsmanden for en meningstilkendegivelse. Afslag på anmodninger om oplysninger skal begrundes og skriftligt (artikel 8, stk. 8) og skal omfatte oplysninger om domstolsprøvelse i henhold til artiklerne 10 og 11. Enhver person kan anmode om adgang til miljøoplysninger ved skriftlig meddelelse og uden at de behøver at påvise nogen særlig interesse. For disse at indgive klage over afslag proceduren er også et problem. Det kunne indebære en hierarkisk rekurs til ministeren med ansvar for afdelingen, som afviser den oplysninger. Hvis ansøgeren beslutter at gå til en domstol, skal det ske senest 75 dage efter afslaget, og han/hun vil nemlig skulle vise, at de processuelle regler, som finder anvendelse, er bestemmelserne i lovens artikel 10. Betingelserne i artikel 146 forfatningen også vil skulle være opfyldt, dvs. at sagsøger skal godtgøre en personlig og legitim interesse. De administrative sagsakter, som indeholder alle de oplysninger, der indgives for Domstolen, og det undersøges af Retten, inden den træffer sin beslutning. Domstolen har beføjelse til og ansvar for at regulere produktionen af beviser i overensstemmelse med kravene for en behørig udførelse af dets kompetence i henhold til artikel har Domstolen beføjelse til at indkalde enhver person for at afgive vidneudsagn og fremlægge dokumenter med henblik på at give Domstolen mulighed for at nå frem til en retfærdig afgørelse i sagerne.
Der findes ingen særlige procedurer for offentlig deltagelse i miljøspørgsmål, men en række speciallove (f.eks. zoneinddeling εια), IPPC, yder offentlig meddelelse, opfordring af bemærkninger og offentlig deltagelse i en åben drøftelse. Medmindre andet er bestemt i en specifik lov, er der normalt ingen større administrative organ, hvortil en appel ville blive stillet over for administrative afgørelser. Første instans og administrative afgørelser kan træffes direkte for Retten, selv om det ville være sædvanlige i praksis at appelkammeret først enten til ministeren eller til Ombudsmanden eller begge dele. Hvis det er hjemlet i lovgivningen, administrative afgørelser kan indbringes for en højere myndighed. Om ansøgeren benytter sig af denne ret, er fristen for at indgive klage er suspenderet indtil den administrative procedure er afsluttet. Hvis der ikke er nogen bestemmelse i EU-retten, skal ansøgeren indgive en klage direkte til Domstolen. Hvis en hierarkisk anvendelse er fastsat i loven, kan ansøgeren vælge at vente på resultaterne og dernæst gøre regres. Ansøgning til ombudsmanden ikke vil blive anset som en hierarkisk rekurs og resultatet heraf er ikke undergivet Domstolens prøvelse og den frist, der ikke vil blive suspenderet, indtil resultatet af Ombudsmandens afgørelse. Lovligheden af handlinger eller forsømmelser fra ethvert organ, myndighed eller person med en udøvende eller administrativ myndighed har fremlagt, revideres, og de er enten annulleret (helt eller delvist) eller stadfæstes. Supreme Court kan ikke gå ind på spørgsmålet om berettigelsen af den anfægtede beslutning og løse problemet med en afgørelse vedrørende realiteten, på eget initiativ. Domstolen kan ikke gå ind i de videnskabelige resultater af en konstatering af teknisk art, kan den kun undersøge, om ved vedtagelsen af en sådan konstatering forvaltningen har handlet på en passende måde med hensyn til forfatningsmæssigheden, lovlighed og overskridelse af beføjelser eller magtfordrejning.
Planer og andre afgørelser, der fastlægger anvendelsen af rummet kan underkastes domstolsprøvelse efter en klage fra en part med en legitim interesse i henhold til artikel 146 forfatningen, VVM- eller IPPC-direktivet love. Retten undersøger, om forvaltningen har handlet på en tilfredsstillende måde og har beføjelse til og ansvar for at regulere produktionen af beviser i overensstemmelse med kravene for en behørig udførelse af dets kompetence i henhold til artikel 146, herunder indkaldelse af personer som vidner eller fremskaffe dokumenter med henblik på at give Domstolen mulighed for at nå frem til en retfærdig beslutning i sagen. Høringen finder sted på et offentligt møde. Hver part forelægger sine synspunkter skriftligt og kan med rettens samtykke, indkalde vidner eller fremskaffe dokumentation (om nødvendigt) til støtte for sin sag. Sagsøgeren, sagsøgte i hovedsagen og de interesserede parter er de eneste, der har ret til at deltage i høringen. Domstolene foretager prøvelse af den formelle og materielle lovlighed.
Der findes ingen specifikke bestemmelser i VVM-direktivet ret til revision af screeningsafgørelserne. Det er åbent for ngo'er i henhold til artikel 25, stk. 1, litra c) til at appellere med henvisning til artikel 146 forfatningen, hvis de er utilfredse med den miljøgodkendelse, der er udstedt af miljøforvaltning. Der findes ingen specifikke bestemmelser i loven om retslig eller anden gennemgang af områdebegrænsning, der under alle omstændigheder skulle indgå i processen og ikke en endelig afgørelse. Som forberedende retsakter ikke kan anfægtes særskilt, men kan revideres som led i en endelig afgørelse. VVM-afgørelser/godkendelser kan underkastes domstolsprøvelse inden for bestemmelserne i forfatningens artikel 146 og artikel 25, stk. 1, i VVM-direktivet ret. Deltagelsen i den offentlige høring er ikke en forudsætning for at opnå søgsmålskompetence ved domstolene. Stående stammer fra de legitime interesser hos den pågældende part. Der er ingen særlige bestemmelser om foreløbige retsmidler i forbindelse med VVM-procedurer. Selv om de tilgængelige inden for de normale retslige procedurer, er det et retsmiddel meget sjældent ydes til privatpersoner og normalt kun skal betale et betydeligt depositum til Retten. Rent proceduremæssigt, kan til enhver tid afgive en foreløbig kendelse om foreløbige retsmidler uden at bedømme, om anbringendet er velbegrundet, hvis retssystemet kræver det, enten på grund af en hastende situation eller andre særlige omstændigheder, ske uden varsel og på sådanne vilkår, hvis det skønnes egnede under omstændighederne: Åbenbar ulovlighed og uoprettelig skade, er en betingelse for at opnå en kendelse om foreløbige retsmidler, som skal fastsættes uafhængigt af den primære anvendelse.
Revision af IPPC-direktivet afgørelser er mulig i henhold til de almindelige procedurer til rådighed for personer, der opfylder artikel 146 forfatningen eller ngo'er, der opfylder kravene i artikel 9c, stk. 1, i IPPC-direktivet ret. Søgsmålskompetence ved domstolen i IPPC-direktivet procedurer ikke er betinget af deltagelse i den offentlige høringsfase, men følger af, at der foreligger en legitim interesse fra parten. I andre henseender, revision af IPPC afgørelser er den samme som blev nævnt vedrørende VVM-afgørelser.
Selv om det relevante EU-direktiv (om miljøansvar 2004/35/EF) er gennemført i Cypern (lov nr. 189 (i) fra 2007), en generel ordning for civilretligt ansvar, hidtil findes ikke eller har denne lov blevet prøvet ved domstolene. Aktioner under denne lovgivning risikerer at medføre "administrative sanktioner" til "genoprettelse af naturen" på op til 200,000 EUR og en yderligere straf på op til 5 000 EUR for hver dag, overtrædelsen fortsætter. Foranstaltninger mod enkeltpersoner kan også anlægges mellem fysiske personer og juridiske enheder i henhold til de almindelige civilretlige ansvar årsager som f.eks. gener eller forsømmelighed. Erstatning kan søges retsmidler og søgsmål med påstand om forbud. Fordringer på statslige organer kan sendes direkte til Supreme Court i henhold til forfatningens artikel 146 omhandlede organer, som anprisningen vedrører, optræder som en administrativ og ikke en lovfæstet, kapacitet. Krav ville blive nedlagt påstand om annullation af en retsakt, og som skader eller i tilfælde af en undladelse påbud (for at udføre en bestemt handling) og erstatning, hvis de har lidt. Hvis sagen afløser den part kan derefter anmode District Court om erstatning. Den kompetente myndighed i henhold til lov om erstatningsansvar for miljøskader (nr. 189 (I)/2007), miljø (artikel 2), medmindre ministeriet for landbrug, naturressourcer og miljø udsender en bekendtgørelse, udnævnelse af anden eller en yderligere kompetente myndighed, afhængigt af situationen og de skader, der er opstået. En anmodning om foranstaltninger kan indgives af enhver fysisk eller juridisk person, herunder en miljø-NGO (artikel 14, litra i), i loven), hvis den kan forventes at blive berørt, eller som har en legitim interesse. Denne anmodning kan ikke fremsættes, i tilfælde af fremtidige skader. Anmodningen indgives skriftligt til miljø ledsaget af alle nødvendige oplysninger, der underbygger klagen. I henhold til artikel 17 lov om erstatningsansvar for miljøskader, domstolsprøvelse af de afgørelser, som træffes af den kompetente myndighed, vil være omfattet af kravene i artikel 146 forfatningen. Man ville indgive klage i henhold til artikel 146 enten mod en undladelse af at den kompetente myndighed træffer foranstaltninger efter en anmodning om indgriben, eller utilstrækkelige foranstaltninger til at genoprette levesteder eller arter.
Andre retsmidler i miljøsager er ansøgninger til enten ombudsmanden eller kommissæren med ansvar for miljø, selv om hverken har udøvende beføjelser, således at man henvender sig enten til, selv om de frembringer en positiv erklæring, resulterer ikke altid i et retsmiddel. Ombudsmandens kontor blev oprettet i 1992 for at beskytte borgernes rettigheder, når de berøres af den offentlige forvaltning afgørelser, der er i strid med loven eller ej, i overensstemmelse med den retmæssige udøvelse af administrativ myndighed. En undersøgelse eller inspektion, som ombudsmanden ikke suspendere enhver procedure eller frist, der gælder inden for rammerne af en retssag eller hierarkisk rekurs. Enhver person, herunder ikke-cyprioters inden for Republikken, eller en ngo, kan henvende sig til den ombudsmand. Denne afgørelse imidlertid, at ombudsmanden ikke er bindende for de administrative myndigheder. Afgørelse konstateres ofte, men dette er ikke altid tilfældet, især når det drejer sig om anbefalinger om at nedrive et retsstridigt forhold, eller at tilbagekalde en licens. Kommissæren er udpeget af og aflægger rapport til Kommissionens formand. Kommissæren kan indgive forslag og henstillinger til de relevante ministerier med ansvar for gennemførelsen af miljøpolitik og -lovgivning. I særlige tilfælde af alvorlige virkninger på miljøet eller åbenbare krænkelser, Commissioner kan indlede undersøgelser og undersøgelser af de påståede overtrædelser og anbefale løsninger. Desuden kan han give forskning retningslinjer på den relevante tjeneste i et ministerium, og anmoder om, at der forelægges en rapport. Alle borgere, herunder ngo'er, kan henvende sig til kommissæren for miljø, selv om hans/hendes henstillinger ikke er bindende for nogen myndighed. Offentlige anklagere, der handler under statsadvokatens kontor har pligt til at udarbejde det skriftlige indlæg og bringe strafbare handlinger, for retten. Afhængigt af lovovertrædelsen, fabrikken Inspektorat under Ministeriet for arbejdskraft eller spillet opsynsmænd spillets fond vil spille en aktiv rolle i forbindelse med retsforfølgning. Privat retsforfølgning er hjemlet i loven (ikke specifikt for overtrædelser af miljølovgivningen), men ikke alment udbredt. Klageordninger omfatter:
Klager til ombudsmanden og kommissæren med ansvar for miljø
Klager til den minister, der er ansvarlig for en ulovlig handling/afgørelse enten i form af en formel hierarkisk rekurs eller mindre formelt.
Klager til de lokale myndigheder.
Admin. Procedure
Klage til Ombudsmanden eller miljøkommissær
Kun til prøvelse af beslutninger, der retter sig til dem.
Behov for at godtgøre en berettiget interesse i henhold til artikel 146 forfatningen eller i henhold til sektorspecifik lovgivning.
Enhver person, der har en legitim interesse, der har været berørt, om en borger eller på anden måde.
Almenhedens interesse er nødvendigt at påvise en
Der er behov for at påvise søgsmålskompetence kun vil blive anerkendt ved lov, nemlig VVM-direktivet IPPC's lov af 2005, som ændret ved lov 15 (I)/2006 og lov om erstatningsansvar nr. 189 (I)/2007
Skal godtgøre enten en offentlig tjeneste eller en lokal myndighed fejlhåndtering, selv hvis kun løst forbundet med ngo'en.
Lokale myndigheder er direkte berørt, eller som kræver en offentlig interesse for deres indbyggere.
I henhold til forfatningens artikel 146 som fortolket ved retspraksis.
F.eks. borgergrupper. Behøver at have en berettiget interesse heri.
Ingen stående som en gruppe, men medlemmerne af gruppen som enkeltpersoner ville have søgsmålsret, såfremt de opfyldte kravene i artikel 146 forfatningen.
Skal enten udvise en offentlig tjeneste eller en lokal myndighed fejlhåndtering, der berører dem.
Ingen specifik bestemmelse. Sandsynligvis godtages, hvis ngo viser enten en global interesse i genstanden eller, hvis konsekvenser går ud over Cypern.
Ingen stående, heller ikke i henhold til den sektorspecifikke lovgivning (VVM og IPPC), som de henviser specifikt til ngo'er, der er registreret i henhold til den cypriotiske lovgivning.
Ingen grund til, at de ikke kunne klage over en cypriotisk forvaltningsakt, der påvirkede deres interesseområde.
Parterne skal skelne mellem hierarkiske og administrative ressourcer. Hierarkisk kontrol udøves af en tilsynsmyndighed eller en direktør i forhold til dennes underordnede. Lovbestemmelser, der fastlægger procedurer for administrativ prøvelse af retsakter højere administrative myndigheder (hierarkisk regres). Denne procedure dog ikke er endelig eller udtømmende og ikke er til hinder for indgivelse af klage til højesteret. Domstolen har gentagne gange fastslået, at der ikke er nogen actio popularis i det cypriotiske retssystem. De offentlige anklagere, der arbejder under statsadvokaten vil iværksætte foranstaltninger i tilfælde af overtrædelser af straffeloven og vil, efter at have modtaget oplysninger fra den ansvarlige tjenestegren indlede retsforfølgning mod lovovertrædere i henhold til lovgivningen for forbrydelser mod miljøet nr. 22 (I)/2012. Desuden i visse tilfælde justitsministeren kan optræde som amicus curiae. Ombudsmanden og kommissæren med ansvar for miljø ikke har beføjelse til at træffe retlige foranstaltninger. Den VVM-lov (artikel 25, litra i)) og IPPC-direktivet (artikel 9, litra c)) og lov om erstatningsansvar for miljøskader (artikel 17) udtrykkeligt angiver, at miljø-NGO'er søgsmålskompetence, der er nødvendige for at opfylde kravene i forfatningen om adgang til retsprocessen mod specifikke administrative retsakter.
Repræsentation ved en juridisk rådgiver er ikke obligatorisk. Ansøgeren kan forelægge sin sag personligt, men da forvaltningsret er komplekse og afhænger af retspraksis er det ikke sandsynligt. I Cypern advokater kan løse eventuelle juridiske spørgsmål, og vi råder ikke over specialer. Listen over registrerede praktiserende advokater bringes i cypriotiske advokatsamfunds og opdateres mindst en gang om måneden. Der er ingen advokatfirmaer med speciale i miljøanliggender (der er derfor ingen offentliggjorte liste). En person, som ønsker at anlægge sag på et miljømæssigt spørgsmål ville gøre klogt i at søge en advokat med erfaring i forbindelse med forfatnings- og forvaltningsret, da den vil højst sandsynligt blive gennemført på grundlag af forfatningens artikel 146. Da Cypern er et lille sted, oplysninger rejser ved henstilling. Der er ingen ngo'er og offentlige høring om miljøspørgsmål.
Miljøspørgsmål behandles inden for de generelle regler, der gælder for appel af ministerier, så svarene nedenfor henviser til beviser i alle administrative muligheder fremført for Supreme Court. I højesteret er foretaget på grundlag af skriftlige bemærkninger og den administrative myndighed, som skal benyttes til undersøgelse af Domstolen den fulde dokumentation vedrørende sagen. Filen (erne) udgør det vigtigste bevis. Desuden i henhold til regel 11, i Supreme Courts procesreglement af 1962, har Domstolen beføjelse til at indkalde enhver person for at afgive vidneudsagn og fremlægge dokumenter med henblik på at give Domstolen mulighed for at nå frem til en retfærdig beslutning i sagen. I henhold til Supreme Courts procesreglement af 1962, artikel 18, de civile retsplejeregler, der finder anvendelse i forvaltningsretlige sager, men når den finder nødvendige for en tilfredsstillende opfyldelse af sin mission i henhold til forfatningen har Supreme Court ikke vil tøve med at lempe eller endog fravige fællesskabsretten og bevisregler. Ansøgeren skal dokumentere sin sag, men der er ingen bestemmelse af vægten af beviser i civile sager eller straffesager. Parterne kan fremlægge nye beviser med tilladelse fra Domstolen og Retten af egen drift kan anmode om yderligere dokumentation ved personligt fremmøde eller fremlæggelse af dokumenter. Den sædvanlige proces ved højesteret er gennem indgivelse af skriftlige indlæg. Så en ekspertrapport om nødvendigt vil normalt være vedlagt. Sagkyndig udtalelse er ikke bindende for dommerne.
Der er ikke nogen automatisk opsættende virkning af en appel, og det er heller ikke muligt blot at indlede et søgsmål med påstand om forbud. Et forbud ville være en del af retsmidler mod gyldigheden af den afgørelse eller foranstaltning. En begæring om udsættelse af gennemførelsen af beslutningen kan indgives, hvis ansøgeren hævder uoprettelige skader eller åbenbar ulovlighed. I civile sager kan der ansøges om en foreløbig forholdsregel. Hvis afgørelsen ikke udsættes, vil selskabet blive henrettet. Medmindre der i den sektorspecifikke lovgivning findes der ingen generel bestemmelse om udstedelse af påbud på miljøområdet. De normale retslige procedure skal følges og opfyldt. Anmodninger fra enkeltpersoner eller grupper er meget sjældent, og kun med betydelige finansielle virksomheder til cross-damages. Sådanne betingelser gælder således, at søgsmål med påstand om forbud er lettere at ydet til et ministerium, der forsøger at forhindre en ulovlig handling (f.eks. ved at standse en person fra nedrivning af en bygning under kontosikringskendelse). Der indgives en klage over en afgørelse om afvisning af et forbud, som er fremført for Supreme Court i civile sager eller i dets revisional kompetence.
De største omkostninger ved en eventuel retslig prøvelse ville være advokater. Desuden frimærker ville blive påført i den sag, der var anlagt (retsafgifter). Retsafgifter i civile sager afhænger størrelsen af den krævede erstatning. I gange den gennemsnitlige advokatsalærer, som tilkendes af retten, er 1 400 EUR for første instans sager og stemplet beløber sig til 100 EUR. For revisional appeller omkostningerne for vouchere, der beløber sig til ca. 120 EUR, mens der i civile appelsager stemplet afhænger af det krævede beløb. Honorarer til en sagkyndig rapport kunne være alt fra 500 EUR og opefter, afhængigt af den rapport, der skal udarbejdes, og som forhøjes med et gebyr for det antal dage, der er tilbragt af den sagkyndige i retten. Som sager ofte udsat, eksperten kan opkræve i flere dage, når han er blevet indkaldt til retten og sagen derefter blev udsat. Der er ingen faste godtgørelse for hver dag i retten. Hvis der ikke er indgået en aftale mellem advokaten og klienten herefter de mindstesalærer, der gælder. Den mindste advokatsalær efter skalæn er på 1 700 EUR for anvendelse af Supreme Court træffer afgørelse som en ret i første instans, og over 2 200 EUR for en appel. De fleste advokater er ansvarlige over det minimumsgebyr. Ikke alle omkostninger, der vil kunne genindvindes. De største omkostninger er meget høje cross-damages virksomhed, der vil blive fastsat af Domstolen og skal være indgivet til Domstolen i form af kontanter eller bankgaranti. Princippet om, at taberen betaler, er udbredt, selv om Domstolen ikke har mulighed for at give alle omkostninger, eller at hver part tilpligtes at bære sine egne omkostninger, men dette vil ikke være kendt på forhånd.
Der er ingen bestemmelser om særlig behandling i miljøsager. Under alle omstændigheder kan Retten ikke give fritagelse fra sagsomkostninger, told, beskatning af sagsomkostninger, omkostninger osv. på miljøområdet. Der er retshjælp til rådighed i straffesager for sagsøgte af begrænsede midler og er især stilles til rådighed for asylansøgere og udlændinge trues af handlinger udvisning. Der er ingen praksis med at give støtte til frivillige organisationer. Der bliver ikke gratis juridisk bistand. Der er ingen retshjælpskontorer, der beskæftiger sig med miljø- eller andre spørgsmål. Der er ingen miljøorganisationer eller -advokater af offentlig interesse.
I henhold til artikel 29 den cypriotiske forfatning enhver person vedrørende en offentlig myndighed bør have et svar inden 30 dage. Svaret imidlertid ofte er alene en bekræftelse at underrette sagsøgeren om, at yderligere tid vil være påkrævet for at svare fuldt ud. En sagsøger kan i teorien gå rettens vej, men dette ville næsten aldrig ske i praksis, medmindre forsinkelsen eller svar havde alvorlige økonomiske konsekvenser. Parterne indleder et søgsmål mod enhver administrativ sag i henhold til artikel 146 forfatningen (ikke nødvendigvis et miljøanliggende), skal gøre dette inden for 75 dage efter den dato, hvor ansøgeren fik kendskab til beslutningen, handling eller forsømmelse, der klages over. Hvis det ved lov er fastsat, at den afgørelse eller foranstaltning, der skal offentliggøres i Lovtidende den frist på 75 dage, der regnes fra offentliggørelsen. Der er ingen frister for retten at træffe afgørelse vedrørende miljømæssige og andre sager. En retssag vil blive behandlet som alle andre og er i gennemsnit 16 måneder for en første instans kontakt. En appel ville vare meget længere oftest flere år. I henhold til instruks af 1986 afgørelser i distriktsdomstole skal leveres senest seks måneder efter høring afsluttende argumenter. Der synes ikke at være en frist for højesteret. I praksis alle typer procedurer tage meget lang tid, undtagen i forpagtningsafgift retter og domstole for familieretlige sager vedrørende beskyttelse af mindreåriges tarv. Hvis en retsafgørelse i de lavere retsinstanser ikke foreligger inden for ni måneder, forklaringer skal gives. Der har været tilfælde af at anlægge sag ved Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol mod den cypriotiske Republik som følge af forsinkelser, og det blev konstateret sådanne forsinkelser er i sig selv en retsnægtelse.
Miljømæssige beslutninger kan anfægtes i henhold til VVM-direktivet (lov nr. 140 (I)/2005), IPPC (lov nr. 56 (I)/2003 og nr. 15 (I)/2006) og lov om erstatningsansvar for miljøskader (nr. 189 (I)/2007), og i så fald kun ved processens afslutning, når beslutningen offentliggøres. Offentligheden ville vide, om adgang til klage og domstolsprøvelse på miljøområdet kun fra avisreportager. Alternativ tvistbilæggelse er til rådighed i Cypern, men normalt i civil- og familieretlige sager.
Xvi.transboundary sager
For projekter med grænseoverskridende virkninger, har Cypern ratificeret Espoo-konventionen om vurdering af virkningerne på miljøet på tværs af landegrænserne og gennemfører de relevante bestemmelser i konventionen vedrørende miljømæssig retfærdighed.

matches: højesteret Højesteret højesteret højesteret højesteret højesteret


text:
Alt – Nyeste Først Arkiv - Side 5 af 6 - WIINGAARD-BI.DK
Oval GLASKUPPEL til at udstille dine unikke ting i. Globe.
Nr.19180B-1
Vintage fransk Oval Glaskuppel til at udstille din fine unikke ting i. Glaskuppel på træbund. Højde 38 cm x Længde 27,7 cm x dybde 15 cm.
Nr.19180B-10
Vintage fransk Oval Glaskuppel til at udstille din fine unikke ting i. Glaskuppel på træbund. Højde 34 cm x Længde 29 cm x dybde 18 cm.
Nr.19180B-2
Vintage fransk Oval Glaskuppel til at udstille din fine unikke ting i. Glaskuppel på træbund. Højde 37 cm x Længde 29 cm x dybde 18 cm.
Nr.19180B-4
Vintage fransk Oval Glaskuppel til at udstille din fine unikke ting i. Glaskuppel på træbund. Højde 38 cm x Længde 30 cm x dybde 18 cm.
Nr.19180B-5
Vintage fransk Oval Glaskuppel til at udstille din fine unikke ting i. Glaskuppel på træbund. Højde 33 cm x Længde 29,5 cm x dybde 17,5 cm.
Nr.19180B-6
Vintage fransk Oval Glaskuppel til at udstille din fine unikke ting i. Glaskuppel på træbund. Højde 32 cm x Længde 28 cm x dybde 16,5 cm.
Nr.19180B-7
Vintage fransk Oval Glaskuppel til at udstille din fine unikke ting i. Glaskuppel på træbund. Højde 32 cm x Længde 30 cm x dybde 19 cm.
Pokal. Vase. H:28 cm.
Nr.18266B
Pokal - vase med flotte hanke. Træbund. Vintage fransk. Forsølvet og kan nemt pudses helt op. Der står: Girod Aris - VINS- Sixte Crozet 1964. Højde 28 cm.
Poubelle de Parc PARIS. H:74 cm.
Nr.19171B
Vintage fransk Poubelle de Parc de PARIS = original skraldespand fra park i Paris. Den kan med fordel bruges til planteskjuler. Se foto. Højde 74 cm x dia 58 cm. Af metal, mørkegrøn med skøn patina. 4 stk til salg som variere ca med 5 cm i højden.
Skolæst på pedestal. Skulptur.
Nr.18389B-1
Skulptur lavet af vintage fransk træ-sko-læst på pedestal af metal. Bredde 28 cm
Nr.18389B-3
Skulptur lavet af vintage fransk træ-sko-læst på pedestal af metal. Bredde 27 cm
Nr.18389B-5
Stilfuldt sofabord med tykke glasplader med blødehjørner. I perfekt stand. Bredde 80 cm. Dybde 80 cm. Højde 36,5 cm.
Sofabord PIERRE VANDEL. Paris. Kvadratisk bredde 72 cm x dybde 72 cm. Højde 37 cm. Vintage fransk.
Sofabord. Bord. Plexiglas & messing. 60 x 60 cm x H:45 cm.
Nr.1982B
Smart vintage fransk sofabord eller sidebord eller sengebord. Af plexiglas med messing hjørner og klar glasplade øverst. Mål: 60 cm x 60 cm x højde 45 cm. 2 stk ens haves: nr.1981B og 1982B
Sofabord. Stort 178 x 103 x 53 cm.
Nr.coloritmaria
STOR, rustik og antik sofabord. Længe 178 cm x 103 cm x højde 53 cm. Charmerende farverester og flotte metal beslag. Dette sofabord har plads til at man spiser ved det og ja har mange gæster. Det er uopslideligt, tungt og antik indisk fra firmaet COLORIT. Dette sofabord er privatsalg og befinder sig på Frederiksberg (ikke i butikken) så kontakt Maria hvis du vil se /købe sofabordet. Maria tel: 22 11 20 65 eller skriv mail til kontakt@wiingaard-bi.dk
Stander. Bord med glas og spejl. Højde 67cm.
Nr.161394B
Vintages fransk stander - bord. 2 niveau. Spejlplade nederst og klar glasplade øverst. Bredde 37 cm x dybde 37 cm x højde 67 cm.
Stjernelampe. Wall light. H:50 cm.
Nr.18630M
Stjerne - lampe til 11 elpærer. Stjernen er af metal. Højde 48 cm x bredde 50 cm x dybde 13,5 cm. Stjernelampen kan stå selv eller monteres på væg. Sort ledning. Afbryder. Kun til indendørsbrug. Stjerne-lampens er pris kr.985 er uden elpærer. Flere haves. Nyproduceret. Køb af elpærer læs nedenfor hvor vi henviser til Greenline.dk
Stol med skuffe.
Nr.161324B-3
Vintage fransk stol med en skuffe. Sort metal. Siddehøjde 46 cm. Stolen er tung. Brug den fx som sengebord. Flere haves.
Nr.161324B-4

matches:
in fine
in fine
in fine
in fine
in fine
in fine
in fine


text:
Dobbelt bortvisning var uberettiget | Horten
Dobbelt bortvisning var uberettiget
Højesteret har taget stilling til, om det er en væsentlig misligholdelse af et ansættelsesforhold, at en medarbejder havde optaget et møde uden de andre mødedeltageres vidende. Sagen var forelagt, så Højesteret kunne tage stilling til, hvorvidt en bortvisning kan ske med tilbagevirkende kraft, men det spørgsmål tog Højesteret dog ikke stilling til.
Sagen for byretten handlede om, hvorvidt det var berettiget at bortvise en medarbejder, der på et møde kastede en PC-mus gennem lokalet. Efter mødet fortsatte han sit arbejde, men gik hjem nogle timer tidligere end normalt. Uanset at medarbejderen dagen efter undskyldte hændelsen og oplyste, at han efter aftale med sin afdelingsleder havde afspadseret de sidste par timer, blev han bortvist med henvisning til, at han uden lovlig grund havde forladt arbejdspladsen. Under byretssagen fremlagde medarbejderens advokat en lydoptagelse af mødet, som medarbejderen i hemmelighed havde lavet. Det resulterede i, at arbejdsgiveren på ny bortviste medarbejderen med tilbagevirkende kraft fra datoen for optagelsen.
Byretten fandt, at episoden på mødet, hvor medarbejderen kastede PC-musen mod chefen, var så grov, at bortvisningen var berettiget, men tog derimod ikke stilling til, om lydoptagelsen i sig selv var bortvisningsgrund.
Landsretten stadfæstede afgørelsen, men under henvisning til, at lydoptagelsen var foretaget, uden at chefen og de øvrige sælgere var blevet oplyst herom. Det var efter landsrettens opfattelse groft illoyalt.
Musekast ikke bortvisningsgrund
Sagen blev herefter indbragt til Højesteret, som lagde til grund, at begge parter på mødet havde været ophidsede. Det udgjorde derfor ikke en tilstrækkelig alvorlig misligholdelse af ansættelsesforholdet, der kunne begrunde en bortvisning. Højesteret har formentlig lagt til grund, at mødet fortsatte efter musekastet, og at den efterfølgende drøftelse på mødet ikke efterlod det indtryk, at chefen opfattede episoden som meget alvorlig.
Hemmelig lydoptagelse kan være misligholdelse
Højesteret udtalte, at vurderingen af, om en medarbejders lydoptagelse af en samtale med sin arbejdsgiver uden dennes viden er misligholdelse, må foretages konkret. Efter Højesterets vurdering var konstateringen af en hemmelig lydoptagelse i sig selv ikke tilstrækkelig til at kunne berettige en bortvisning.
Der skal således foretages en afvejning af hensynet til medarbejderen over for hensynet til arbejdsgiveren og andre berørte. Formålet med og baggrunden for optagelsen, herunder om medarbejderen havde særlig anledning til at sikre sig bevis for en tilsidesættelse af sine rettigheder, er bl.a. noget af det, der må lægges vægt på. I øvrigt må det indgå, hvilke oplysninger medarbejderen forventede eller havde til hensigt at optage, samt om der er tale om rent private oplysninger eller oplysninger, som bør være fortrolige af hensyn til virksomheden eller andre berørte.
Da mødet vedrørte lønforhandling for sælgergruppen på virksomheden, vurderede Højesteret, at optagelsen og den efterfølgende anvendelse havde et sagligt formål, og hverken hensynet til virksomheden eller de øvrige mødedeltagere oversteg således medarbejderens interesse. Optagelsen var derfor ikke illoyal, og medarbejderen fik tilkendt løn i opsigelsesperioden og godtgørelse for usaglig opsigelse.
Konkret interesseafvejning
Med dommen har Højesteret igen fastslået, at episoder, hvor chefen har anledning til at reagere med det samme, vil en manglende reaktion få betydning for vurderingen af, hvor alvorlig misligholdelsen er. Derudover har Højesteret slået fast, at det afhænger af en konkret interesseafvejning, om medarbejderen hemmeligt kan optage samtaler, som vedkommende selv deltager i uden derved at misligholde sit ansættelsesforhold.
Det er samtidig slået fast, at en medarbejders lydoptagelse ikke i sig selv er misligholdelse af ansættelsesforholdet, men den efterfølgende opbevaring og anvendelse kan være det.
HØJESTERETS DOM - afsagt mandag den 19. august 2019 (SagBS‐42617/2018‐HJR)

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret


text:
Højesteret: KGB-konspirator må ikke kaldes KGB-agent | Reaktionære Refleksioner
← Svar til Jacob Holdt
Jacob Holdt belyver indianerkvinde →
Højesteret: KGB-konspirator må ikke kaldes KGB-agent	Udgivet den 4. juni 2015 by Martin Kasler Da det i marts sidste år stod klart, at den tidligere KGB-aktør Jørgen Dragsdahl ville anke landsrettens klokkeklare frifindelse af historikeren Bent Jensen, skrev jeg bl.a.:
Personligt mener jeg, at både journalister og forskere burde have pligt til at fremstille en sag så neutral, objektiv og sandfærdig, som det overhovedet er muligt. Men sådan er loven ikke. I hvert fald ikke for journalister. Jeg håber, at Højesteret her i tredje omgang af Dragsdahl versus Jensen fastslår, at der stilles betydeligt større krav til forskernes sandfærdighed end de krav, som journalister opererer under.
Sådan som jeg har læst landsrettens dom i sagen, er jeg bange for, at dette samtidigt vil betyde, at professor Bent Jensen bliver dømt for injurier.
Læs Dragsdahl vs. Jensen – 3. omgang.
I forsøg på at tage til genmæle mod en række afsløringer her på RR af hans metoder, har den kendte forfatter til Amerikanske Billeder på det seneste frekventeret min blog.
Læs Svar til Jacob Holdt.
Læs Dækker magteliten over rød terror?
Bent Jensen overvejer i øjeblikket, om dommen skal indbringes for Den europæiske Menneskerettighedsdomstol. Den indsigtfulde forfatter til bl.a. Stalinismens fascination og danske venstreintellektuelle kan støttes via Bent Jensen-Foreningen.
Dette indlæg blev udgivet i Bent Jensen, Jacob Holdt, Jørgen Dragsdahl. Bogmærk permalinket.	← Svar til Jacob Holdt
16 svar til Højesteret: KGB-konspirator må ikke kaldes KGB-agent
Hans Und siger:	4. juni 2015 kl. 01:33	Der var 7 dommer i panelet og to af dem ville stadfæste landsrettens dom, blandt dem fru Hanne S.
Dragsdahl mente i øvrigt det var en sag, der handlede om, at han blev brugt som medie til at ramme socialdemokraterne…
Svar	Martin Kasler siger:	4. juni 2015 kl. 01:55	Du har ret. Min fejl. Jeg skimmede dommen alt for hastigt igennem. Hanne Schmidt afgav faktisk dissens. Min uforbeholdne undskylding til hende. Og tak til dig for din opmærksomhed.
Svar	Jan Aage Jeppesen siger:	4. juni 2015 kl. 08:45	Jeg bragte følgende kommentar til Jyllands-Postens lederartikel i dag, der kritiserer Højesterets dom for uklarhed og kræver sagen indbragt for Menneskerettighedsdomstolen: Højesterets dom har efter min opfattelse den fornødne klarhed og retten tager netop udgangspunkt i domme fra Menneskerettighedsdomstolen hvor principperne for behandling af sager om offentligt fremsatte ærekrænkende beskyldninger fastlægges. Umiddelbart synes der således ikke at være behov for at indbringe dommen/Danmark for EMD. Men det er selvfølgelig den tabende parts suveræne afgørelse at træffe beslutning herom. Noget misvisende skriver lederskribenten: “Hvis parterne ellers har kræfter til det.” En fortsættelse af sagen ved EMD tærer ikke på Jørgen Dragsdahls kræfter, da sagen i givet fald føres af Kammeradvokaten på Danmarks vegne. I stedet for at se dommen i et politisk lys, som lederskribenten gør, er der behov for at anlægge en nøgtern juridisk vurdering. Så handler sagen ikke om hvem der gik fjendens ærinde under Den Kolde Krig, men alene om at fastlægge grænserne for lovlige ytringer set i lyset af både den danske lovgivning og Menneskerettighedskonventionen, som er en del af dansk ret.
Om det rent juridiske udtaler professor i strafferet ved Københavns Universitet Jørn Vestergaard blandt andet følgende: “Højesterets dom ændrer ikke grundlæggende ved retstilstanden, men fastslår, at en forsker eller journalist må udvise rettidig omhu, før man beskylder andre for noget ærekrænkende. En forsker eller journalist skal overholde sin professions fagetiske standarder, hvis andres omdømme anfægtes med groft krænkende beskydninger”. Jørn Vestergaard kalder dommen “særdeles overbevisende” og hæfter sig ved, at Højesteret “klart og tydeligt” fastslår, at forskere og journalister har en særdeles vidtgående ytringsfrihed, men at grænsen går ved ærekrænkende beskyldninger, som der ikke er sagligt belæg for. Vestergaard konstaterer, at Højesteret ikke køber Jensens påstande om, at han ikke ville beskylde Dragsdahl for noget strafbart: “Det fritager ikke for ansvar, når det grundlæggende budskab ud fra en samlet bedømmelse har været egnet til at fremkalde et indtryk af, at Dragsdahl havde været agent i straffelovens forstand.”
Hertil kan jeg tilføje min egen erfaring hvoraf det tydeligt fremgår, at Bent Jensen har en endog meget lemfældig omgang med kilder og at kildekritik for ham er en by i Rusland. I den injuriesag jeg anlagde i august 2014 mod historieprofessoren for udtalelser i bogen Ulve, får og vogtere er kilden alene to Ekstrabladsjournalisters fortolkning af nogle primære kilder som Bent Jensen aldrig selv har undersøgt, selv om de er frit tilgængelige for forskere. Det mest bizarre er imidlertid at Bent Jensens egne kilder direkte modsiger – gør det logisk umuligt – at sigtelsen mod mig kan være sand.
Derfor er det måske ikke så mærkeligt at Bent Jensens advokat Karoly Nemeth i svarskriftet påstod sagen afvist med den usædvanlige begrundelse, at jeg overhovedet ikke besidder en ære der kan krænkes og derfor ikke kan påberåbe mig den beskyttelse Straffeloven giver mod æreskrænkelser. Jeg er altså på forhånd erklæret rets- og fredløs af modparten. Når man må ty til sådanne juridiske akrobatnumre, der strider imod hidtidig retsopfattelse, så må grunden være, at man har en dårlig sag. At det forholder sig sådan fremgår også af, at Nemeth har afvist at efterkomme min advokats processuelle opfordringer om at fremlægge dokumenter fra primære kilder vedr. baggrunden for de påklagede udtalelser og herunder Bent Jensens eventuelle gode tro. Afvisningen af at søge sagen oplyst bedst muligt sker med den besynderlige begrundelse, at der “ikke er tale om processuelle opfordringer i retsplejelovens, men snarere om en – i øvrigt ganske meningsløs – argumentation.” Det er selvfølgelig af bred interesse for retssagsbehandlingen i alle civile sager at få fastslået, hvad der kvalificerer en opfordring til at være en processuel opfordring i retsplejelovens forstand, jf. rpl. § 344. Derfor indgår begge de to nævnte forhold, sammen med andre, til underbygning af sagsøgers påstand om, at sagen er principiel og skal behandles i landsretten som første instans. Byretten gav os medhold i at sagen var principiel og henviste den til Østre Landsret, der dog mente det modsatte. Landsrettens kendelse blev kæret til Højesteret hvor den var under fortsat behandling samtidig med at Højesterets dommere voterede i Dragsdahl-sagen.
Så en ny sag om Bent Jensens troværdighed som forsker og hans lemfældige omgang med kilder er allerede på vej gennem retssystemet.
Svar	Martin Kasler siger:	4. juni 2015 kl. 23:52	Jan Aage Jeppesen
Karoly Nemenths påstand om, at du ikke besidder nogen ære, der kan krænkes, er faktisk juridisk triviel i injuriesager. Er man i forvejen kendt for gerninger, der anses for æresløse i offentligheden, må man som udgangspunkt finde sig at få dem snydt i næsen i hårde vendinger. Det kan f.eks. dreje sig om en voldsdømt, der bliver beskrevet som voldsmand, e.l.
Jeg ønsker dig ikke held og lykke med sagen. Men hvis du vil orientere mig om dens udfald (pressen ignorerer meget), så skal jeg gengive den loyalt mod dommen.
Svar	Jan Aage Jeppesen siger:	5. juni 2015 kl. 06:41	Martin Kasler Karoly Nemeths påstand i svarskriftet om at jeg ikke har nogen ære som kan krænkes og derfor ikke kan nyde den retsbeskyttelse straffeloven giver mod æreskrænkelser er ikke triviel, men strider mod hidtidig retsopfattelse. Jeg skal her henvise til kommenteret straffelov, side 475, hvorefter der ikke er mennesker der er æresløse. Der henvises til U.1958.644 ØLD, hvor en påstand om at der “må kræves et vist mindstemål af social standard for at blive beskyttet” ikke blev taget til følge. Hvis det var trivielt at personer der var idømt lange frihedsstraffe for grove forbrydelser var afskåret fra at anlægge injuriesager, så er det uforståeligt at et ledende medlem af Blekingegadebanden kunne vinde en injuriesag mod en politiker, der havde kaldt ham for politimorder. Den ærekrænkende sigtelse var faktuelt forkert, da ingen af bandens medlemmer var dømt for drabet på en politimand og heller ikke for medvirken til drabet. Nemeth skal selvfølgelig være velkommen til at forsøge at få ændret retstilstanden. Østre Landsrets dom fra 1958 har jo nogle år på bagen, men da jeg alene har været mistænkt for agentvirksomhed og aldrig er blevet afhørt eller sigtet og tilmed fra Rigsadvokaten har modtaget meddelelse om opgivelse af påtale, da mit samarbejde med den østtyske efterretningstjeneste ikke indebar en overtrædelse af straffelovens § 108, så kan jeg næppe risikere at dette forhold fratager mig enhver ære i objektiv juridisk forstand. Det eneste jeg er dømt for er at unddrage staten afgifter, hvilket næppe gør mig til en forbryder i en klasse over de medlemmer af Blekingegadebanden som blev idømt fængsel i 10 år. Men som sagt indgår begrundelsen for Nemeths afvisningspåstand som blot et af flere elementer der efter min opfattelse gør sagen principiel og som Højesterets kæremålsafdeling i øjeblikket behandler. Nemeth havde anmodet byretten om at spørgsmålet om sagens afvisning blev behandlet særskilt og først i et forberedende retsmøde, hvilket blev underkendt af Byretten der i stedet gav mig medhold i, at sagen er principiel og skal behandles i Østre Landsret som første instans. Når Højesteret har truffet afgørelse om hvorvidt sagen er principiel eller ej, så er jeg enig med Nemeth i, at afvisningspåstanden herefter skal behandles først i et særskilt forberedende retsmøde. Så det burde ikke tage særlig lang tid før dette spørgsmål er afklaret. Tak for tilbuddet om loyalt at gengive retsafgørelser i min private straffesag mod Bent Jensen og forlaget Gyldendal. Den første afgørelse bliver Højesterets kendelse om henvisning og derefter følger en kendelse om Nemeths afvisningspåstand. Du har ret i at det er vanskelig at komme til orde i main stream medierne. Jeg har netop konstateret at Jyllands-Posten har slettet min og alle andre kommentarer til gårdsdagens lederartikel om Dragsdahl-sagen. Det kan skyldes en teknisk fejl og så var det jo heldigt, at kommentaren også var lagt ud her på bloggen.
Svar	Martin Kasler siger:	5. juni 2015 kl. 09:13	Sig mig en gang, kan du ikke forstå dansk? Jeg skrev, at jeg gerne ville gengive dommen. Sågu da ikke alverdens retsafgørelser, ligegyldige for andre end sagens parter.
Personligt synes jeg også jura er spædende. Men jeg gider ikke se dine lange partsindlæg om sagen her på bloggen. Til det kan du oprette din egen blog.
Svar	Jan Aage Jeppesen siger:	5. juni 2015 kl. 09:33	Herefter er min konklusion, at jeg ikke ønsker at bidrage med flere indlæg her på bloggen.
Svar	Martin Kasler siger:	5. juni 2015 kl. 09:37	Fint. Uheld og ulykke med sagen.
Svar	Jacob Holdt siger:	4. juni 2015 kl. 12:05	Ja, men dommen var først og fremmest en sejr for mig, som jeg skrev i går på Facebook:
“Jeg jublede da jeg i dag i højesteret fik rettens ord for at jeg var Sovjetunionens eneste rigtige KGB-agent i Danmark. Som jeg sagde til Bent Jensen, som tabte sagen mod min ven Jørgen, ”Hvorfor bruger du dog så meget tid på at skrive om ham. Jeg blev først rigtig sur på dig da jeg opdagede hvor lidt du skrev om mig i dit store ”historiske” værk, ….øh hvad var det nu din bog hed? Jeg nægtede derefter at købe den, for det er jo dybt æreskrænkende for en KGB-agent ikke at få bare en lille smule anerkendelse. Du må da have fundet et eller andet i PET’s arkiver om mig du kunne have brugt. ”
”Jamen, det gjorde jeg så sandelig også, men det må lige vente til…..” nåede Bent Jensen lige at svare inden der blev råbt ”Stille i salen! ” ….højesterets måde at sige at han havde tabt sin sag om ytringsfriheden🙂
Nå, men hjertelig tillykke til dig, min skæbnefælle Jørgen Dragsdahl. Jeg er bare lidt ked af at du sandsynligvis nu forlader vores lille skrumpende fagforening for tidligere KGB-agenter🙂
ps. Jeg var lige ved at lægge sag an mod en fyr på den yderste højrefløj (Martin Kesler) som på sin blog kalder dig for ”min svoger”, men så opdagede jeg at han citerede mig selv fra en tale jeg holdt for dig om vores ”slægtsskab” – også på det punkt🙂
http://www.american-pictures.com/gallery/friends/Dragsdahl/Dragsdahl.htm Her er et større overblik over vores lange venskab:
http://www.american-pictures.com/gallery/friends/Dragsdahl/index.htm Og her følger så mine beviser for – nu hvor Bent Jensen nok ikke efter sit nederlag i dag får råd til at skrive om det – hvorfor jeg nu uden din irriterende trang til også at puste dig op med lånte fjer fra KBG-tiden, som en anden Muhammed Ali efter dommen i dag stolt kan erklære:
”I am/was the Greatest!” 🙂
Se også i sommerferien min permanente udstilling om “Min tid som KGB-agent” på
Koldkrigsmuseum Langelandsfort”
Svar	Martin Kasler siger:	4. juni 2015 kl. 23:36	Det er nok snarere Dragsdahl, der burde overveje et søgsmål. Han må da nogle gange opleve dig som en møllesten om halsen.
Svar	Jacob Holdt siger:	4. juni 2015 kl. 12:09	Min gode ven Jakob Andersen (som i sin tid “afslørede” mig som KGB-agent i Ekstrabladet) skrev som svar:
“For 30-40 år siden skrev jeg i en avisartikel et åbent brev til Højesterets præsident. Overskriften lød således: “Hr. præsident. De har afsagt en forkert dom.” Jeg gentager påstanden i Dragsdahl-sagen.”
Hertil svarede jeg videre på min FB-side:
“Nej Jakob Andersen, højesteret havde jo ret, for fejlen som du og Bent Jensen (og senere Søren Pind) gjorde var at bruge jeres insider viden – hans fra PET og din fra Gordevskij og Søren fra Ekstrabladet – i en enøjet hetz mod Jørgen Dragsdahl og mig i jeres bøger og artikler for at slå politisk mønt af os. Selvfølgelig skal den kolde krig beskrives objektivt af historikere, men det gør man ikke ved at skrive ensidige partsindlæg uden at inddrage dens aktører. Jørgen og jeg havde jo intet at skjule, så hvis I sammen med os havde forsøgt at beskrive KGB’s arbejde i Danmark gennem vores, KGB’s og PET’s beretninger om vore middage med KGB ville I have slået igennem som seriøse historikere uden at skabe al den smerte på begge sider (også for Bent selv da had altid straffer én selv), som især Bent Jensen gav anledning til.
Du rettede dog ind, da du og jeg blev venner, og du begyndte at skrive alt for rosende ting om mig, dog stadig blandet med citater fra alle de kryptiske ordlege som KGB yndede at bruge til at puste sig selv op med overfor “Centret” i Moskva (de minder mig mest af alt om KKKs tilsvarende sjove Great Wizard tabersprog). Men hvis du fra begyndelsen havde samarbejdet med og ikke imod mig kunne jeg jo have leveret så mange flere saftige insider historier om mine møder med KGB. Du vil faktisk kunne se hvor meget guf du gik glip af hvis du tog dig tid til at se min udstilling om “Min tid som KGB-agent” i Koldkrigsmuseum Langelandsfort hvor historikeren Peer Henrik Hansen valgte at arbejde sammen med mig frem for at forsøge ensidigt at sværte mig til og hvor jeg derfor valgte at lægge alle facts (og KGB-gaver) på bordet – eller museumsvæggen hvor sådanne ting rettelig hører hjemme. På den måde fik han skabt et objektivt udsagn om den kolde krig mens du og Bent Jensen lod jer bruge som “nyttige idioter og agenter” for en hadsk højrefløj, der ikke var spor interesseret i objektivitet.
Men jeg holder selvfølgelig alligevel af dig og elsker vore drillerier overfor hinanden. Min kone, som du jo mødte og straks syntes var “forbavsende fornuftig i forhold til din mand”🙂 morede sig i går, da jeg kom hjem med dit seneste skriveri om mig i Peter la Cours bog “KGB i Danmark” (Peter la Cour er afbildet herover da han kom i går og gav den til mig i Højesteret). For heri skrev du at min “daværende kone hadede mig for det” (altså for at afsløre mig som KGB-agent).
Nej, hun er stadig særdeles “nuværende”, hvilket jeg får at mærke når hun ofte “hader” mig for min tendens til det næste du skrev, at “Jacob selv synes at holde sig til den bibelske formaning om at man skal elske sine fjender…… da jeg første gang mødte ham i Nyhavn, troede jeg, at han ville smide en rådden tomat i hovedet på mig, for vi er nemlig gamle modstandere.”
Nej, den “røde” tomat lover jeg dig at du aldrig får i hovedet af mig….. men jeg tør ikke at love noget på min kones vegne🙂 “
Svar	Martin Kasler siger:	4. juni 2015 kl. 23:32	Jacob Holdt
Hverken dig eller Jørgen Dragsdahl var nogensinde åbne og ærlige omkring, at I under Den kolde Krig var del af KGB’s danske netværk. Det begyndte I først at vedkende jer, da Jakob Andersen i Ekstra Bladet afslørede jer.
Svar	Jacob Holdt siger:	6. juni 2015 kl. 15:41	Ja, for mit vedkommende var det nemlig først der det gik op for mig at det drejede sig om KGB, da Gordievskij solgte sin insider viden til Jakob Andersen. Jeg havde altid snakket åbent om mine møder med “russeren” som vi altid kaldte Nick Gribin i kollektivet. Det var jeg jo nødt til – dels fordi det var de eneste gange jeg kom fuld hjem midt på dagen (hvilket var afslørende nok i sig selv for en der ellers aldrig gik til sådanne middage) – og dels og nok vigtigst for at dække mig selv ind. Jeg havde jo allerede i 1976 fået et praj om at PET fulgte mig, så for at kunne fortsætte mine dialoger med det jeg bare opfattede som russiske diplomater uden pludselig af dem at risikere at blive presset op i en krog, var jeg simpelthen nødt til at have så mange vidner som muligt. (Husk i øvrigt at når man er klar over at PET følger en skal man nok sørge for aldrig at rode sig ud i noget ulovligt. Ellers ville man være en tåbe!)
De fleste af vidnerne lever heldigvis stadig. Det var også de fattigste af mine venner dengang jeg fordelte de 10.000 kr jeg fik af Nick til forsendelse af min bog til meningsdannere. De fik alle besked om at pengene kom fra den russiske ambassade. På den måde betalte jeg mig direkte til at have vidner🙂
Så jeg tror nok at det er på tide at du Martin prøver at komme ud af din enøjede opfattelse af mig som KGB-agent skønt jeg modsat Dragsdahl intet har imod at du kalder mig det.
Svar	Martin Kasler siger:	7. juni 2015 kl. 08:18	Tidligere oberst i KGB Oleg Gordievskij modtog ingen penge for at afsløre dig. Ifølge ham modtog du derimod langt flere penge fra KGB end det enkeltbeløb på 10,000 kroner, som du har vedgået dig.
Gordievskij er ikke kendt for at lyve og han har heller ingen grund til at gøre det. Du har gentagne gange løjet groft om bl.a. Wounded Knee og du forsøgte i første omgang helt at benægte, at du havde modtaget penge af KGB. Så hvem synes du selv vi skal tro på?
Svar	Jacob Holdt siger:	6. juni 2015 kl. 15:43	Hvorfor kan man ikke lægge billeder ind på din sjove blog? Jeg har jo så mange fotografiske beviser på det vi diskuterer.
Svar	Martin Kasler siger:	7. juni 2015 kl. 08:39	HTML er din ven.

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret højesteret højesteret


text:
Skat.dk: Udbytteudlodninger gennemført i forbindelse med efterfølgende aktieafståelse - spørgsmål om skatteretlig kvalifikation
13 Mar 2007 09:22
20 Feb 2007 14:50
SKM2007.199.SR
07-045782
Udlodning, udbytte, aktier, aktieafståelse, kvalifikation, kontantvederlag
Der ønskedes gennemført en koncernintern overdragelse af aktier i et datterselskab. I forbindelse med aktieafståelsen ønskedes endvidere gennemført en række udbytteudlodninger. På denne baggrund ønskedes Skatterådets stillingtagen til, hvorvidt de påtænkte udbytteudlodninger skatteretligt kunne kvalificeres som kontantvederlag i forbindelse med aktieafståelsen. Skatterådet fandt, at Finwill-dommen vedrørte et andet faktum end faktum i den konkrete sag. Skatterådet fandt således, at der uanset Finwill-dommen fortsat kan foretages en skattemæssigt divergerende kvalifikation af udbytteudlodningerne i sagen, men Skatterådet fandt i lighed med SKAT, at der ikke var grundlag herfor i den konkrete sag.
Ligningsvejledningen 2007-2 S.C.1.2.4.3.1.
Ligningsvejledningen 2007-1 S.G.4.3.
Kan Skatterådet bekræfte, at den nedenfor omtalte udbytteudlodning fra C til B ikke kan kvalificeres som kontantvederlag i relation til en planlagt efterfølgende aktieafståelse, hvor B sælger aktierne i C til A?
Et ultimativt moderselskab, A, ejede samtlige aktier i datterselskabet B, mens B ejede samtlige aktier i datterselskabet C.
Det var blandt andet oplyst, at der ønskedes gennemført en udbytteudlodning fra C til B, der var omfattet af selskabsskattelovens § 13, stk. 1, nr. 2, hvorefter aktierne i C ønskedes afhændet til A.
Herudover var det oplyst hvilke forretningsmæssige overvejelser m.v., der lå bag udbytteudlodningen og aktieafståelsen.
Det fremgår af gennemgangen i rådgivers vurdering, at udbytteudlodningen fra C til B er omfattet af selskabsskattelovens § 13, stk. 1, nr. 2.
Det centrale for besvarelsen af spørgsmålet i nærværende sag er herefter samspillet mellem reglerne i selskabsskattelovens § 13, stk. 1, nr. 2, og aktieavancebeskatningslovens § 8. Der er med andre ord tale om, hvorvidt en forudgående skattefri udbytteudlodning kan omkvalificeres til en del af afståelsessummen i forbindelse med en efterfølgende afståelse af aktierne i det udbytteudloddende selskab.
Den af rådgiver påberåbte Højesteretsdom i Finwill-sagen, SKM2006.749.HR (TfS 2006, 1062 H), vedrører samspillet mellem ligningslovens § 16 B, selskabsskattelovens § 13, stk. 1, nr. 2, og aktieavancebeskatningslovens nugældende § 8. Finwill-sagen handlede med andre ord om, hvorvidt et tilbagesalg af aktier til udstedende selskab i stedet skulle omkvalificeres til et salg af aktier til tredjemand.
Faktum i Finwill-sagen og nærværende sag er som ovenfor anført forskelligt.
En gennemgang af regelgrundlaget på linie med den gennemgang af regelgrundlaget, der genfindes i Finwill-sagen, fører imidlertid til følgende, hvilket ligeledes er angivet af rådgiver i anmodningen:
Ligningslovens § 16 A, jf. lovbekendtgørelse nr. 1061 af 24. oktober 2006, er sålydende:
"Ved opgørelsen af den skattepligtige almindelige indkomst medregnes udbytte af aktier…. Til udbytte henregnes alt, hvad der af selskabet udloddes til aktuelle aktionærer eller andelshavere, med undtagelse af friaktier og friandele samt udlodning af likvidationsprovenu foretaget i det kalenderår, hvori selskabet endeligt opløses".
I forarbejderne til bestemmelsen hedder det (Folketingstidende 1960-61, 2. samling, tillæg A, sp.833):
"Efter den foreslåede § 16 A omfatter indkomstskattepligten principielt enhver udlodning fra selskabet, uanset om denne hidrører fra indtjent overskud, indkomstskattefri formueforøgelser eller fra den i selskabet indskudte kapital. Friaktier og friandele betragtes dog ikke som udbytte. Det samme gælder likvidationsudlodninger i det kalenderår, hvori selskabet endeligt opløses."
Selskabsskattelovens § 13, stk. 1, nr. 2 er i lovbekendtgørelse nr. 1125 af 21. november 2005 med senere ændringer affattet således:
2) Udbytte, som .... selskaber .... modtager af aktier...., hvis det udbyttemodtagende selskab, moderselskabet, ejer mindst 10 pct. af aktie- eller andelskapitalen i det udbyttegivende selskab, datterselskabet, i en sammenhængende periode på mindst et år, inden for hvilken periode udbytteudlodningstidspunktet skal ligge. Ved udbytteudlodninger i kalenderårene 2005 og 2006 udgør den i 2. pkt. nævnte ejerandel dog 20 pct., og ved udbytteudlodninger i kalenderårene 2007 og 2008 udgør den i 2. pkt. nævnte ejerandel 15 pct."
Aktieavancebeskatningslovens § 8 er i lovbekendtgørelse nr. 1017 af 10. oktober 2006 affattet således:
"Gevinst ved afståelse af aktier på et tidspunkt, der ligger mindre end 3 år efter erhvervelsen, medregnes ved opgørelsen af den skattepligtige indkomst, jf. dog § 11.
Stk. 2. Tab ved afståelse af aktier på et tidspunkt, der ligger mindre end 3 år efter erhvervelsen, kan fradrages i indkomstårets gevinster efter stk. 1, jf. dog § 11. Tab kan dog kun fradrages, i det omfang tabet overstiger summen af de modtagne udbytter af de pågældende aktier, som selskabet m.v. i ejertiden har været fritaget for at medregne ved indkomstopgørelsen."
Det hedder i forarbejderne (L 78, 2005/06) herom:
"Et selskabs tab på almindelige aktier kan kun fradrages i det omfang, tabet overstiger summen af de modtagne udbytter på de pågældende aktier, som selskabet har været fritaget for at medregne ved indkomstopgørelsen.
Efter de gældende regler er begrænsningen af fradraget for tabet knyttet op på, om udbyttet helt eller delvist har været skattefri efter selskabsskattelovens § 13, stk. 1, nr. 1-4 eller § 13, stk. 3.
Der foreslås en skærpelse i forhold til de gældende regler, idet begrænsningen af fradraget for tabet efter bestemmelsen skal gælde i forhold til alle de situationer, hvor selskabet har modtaget udbytte af aktier i det pågældende selskab, som har været skattefri. Der vil således f.eks. også indtræde begrænsning af fradraget for tabet, hvor skattefriheden af de modtagne udbytter beror på en dobbeltbeskatningsoverenskomst."
Tabsbegrænsningsreglen blev første gang indsat i § 3, stk. 3 i lov om særlig indkomstskat ved Lov nr. 404 af 20. august 1976 (jf. L 257, 1975/76).
Det hedder i forarbejderne herom (jf. Folketingstidende 1975-76) at:
"....Et moderselskab vil herefter indenfor de begrænsninger, der følger af selskabslovgivningen, kunne udlodde et datterselskabs selskabsoverskud til sig selv uden beskatning, samtidig med at det efter de gældende regler får fuld fradragsret for tab, der opstår ved afståelse af datterselskabsaktierne eller ved en likvidation af datterselskabet.
Da en sådan fradragsret efter forslaget om ændrede regler om beskatning af moderselskaberne ikke vil modsvares af en pligt til at tage udbytterne til indtægt, foreslås det i § 5, at de her omhandlede tab af moderselskabet kun skal kunne fratrækkes ved indkomstopgørelsen, i det omfang tabet opgjort efter lovens § 7 overstiger udbytterne af de pågældende aktier og andele, som selskabet har været fritaget for at medregne ved indkomstopgørelsen efter lovens § 13, stk. 1, nr. 2)."
De nævnte regler i aktieavancebeskatningsloven omtales i Ligningsvejledningen under S.G.4.3 således:
"Et selskabs eller en fonds tab på aktier kan kun fradrages eller modregnes i det omfang, tabet overstiger summen af de modtagne udbytter på de pågældende aktier, som selskabet har været fritaget for at medregne ved indkomstopgørelsen, jf. ABL § 8, stk. 2 og 3. Med virkning fra 1. januar 2006 gælder dette ikke kun udbytter, som har været skattefri efter selskabsskattelovens § 13, stk. 1, nr. 1-4 eller § 13, stk. 3, men også f.eks. i tilfælde, hvor skattefriheden af de modtagne udbytter beror på en dobbeltbeskatningsoverenskomst, jf. ABL § 8, stk. 2."
Der er således overensstemmelse mellem rådgivers og SKATs opfattelse af regelgrundlaget og dermed er der enighed om den almene tolkning af regelgrundlaget.
Vedrørende den konkrete subsumption skal SKAT imidlertid bemærke følgende:
Faktum i Finwill-sagen og nærværende sag er som ovenfor anført forskelligt, hvorfor Finwill-sagen allerede af denne grund ikke alene kan være styrende for resultatet i nærværende sag. Højesteret har imidlertid afsagt flere domme vedrørende lignende spørgsmål eksempelvis i følgende sager:
TfS 1999, 597 H (herefter benævnt Hadsten Bank-sagen).
Rådgiver har påberåbt sig denne afgørelse til støtte for, at spørgsmålet besvares med et ja.
Sagen drejede sig om spørgsmålet om, hvorvidt anparter, som en bank havde købt, var erhvervet i næring, således at der var fradrag for tab ved et efterfølgende salg af anparterne. Banken købte anparterne, nominelt 150.000 kr., af en kunde i oktober 1989 for en købesum, som endeligt blev fastsat til 14.790.339 kr. Det drejede sig om anparter i et overskudsselskab, hvis aktiver hovedsageligt bestod i likvide midler på ca. 21 mio. kr., mens passiverne især bestod af udskudt skat og selskabsskat på ca. 6 mio. kr., som skulle afregnes senest i november 1991, hvorved banken ville opnå forrentning af den udskudte skat i ca. 2 år. I december 1989 udloddedes udbytte på 14.500.000 kr. på grundlag af årsregnskabet for perioden 1/5-30/11 1989, hvorefter selskabets egenkapital udgjorde 340.446 kr. Udbyttet var indkomstskattepligtigt for banken. Anparterne blev afhændet til et datterselskab for 400.000 kr. Den stedlige skattemyndighed og Landsskatteretten godkendte ikke et af banken foretaget fradrag på 14.349.000 kr. for tab, idet skattemyndighederne ikke fandt, at der var tale om anparter erhvervet i næring. Landsretten fandt ikke grundlag for at henregne anparterne til næringsbeholdningen, og der var ikke fradrag for tab på anparterne. Højesteret bemærkede bl.a., at forskellen mellem købsprisen og salgsprisen ikke kunne anses for et tab omfattet af aktieavancebeskatningslovens § 3, og landsrettens dom blev stadfæstet.
Efter SKATs opfattelse drejer ovenstående sag sig om, hvorvidt aktierne i den konkrete sag skulle anses for næringsaktier eller almindelige aktier, og sagen drejer sig således om samspillet mellem den dagældende aktieavancebeskatningslovs §§ 3 og 5. I sagen blev der udloddet et skattepligtigt udbytte, hvorfor samspillet mellem selskabsskattelovens § 13, stk. 1, nr. 2, og den nugældende aktieavancebeskatningslovs § 8 (dagældende § 5) ikke var til bedømmelse i sagen. Da samspillet ikke var til bedømmelse, har Højesteret ikke taget stilling hertil i sagen.
SKM2003.482.HR (herefter benævnt Over-Hold-sagen)
Sagen drejede sig om et selskab, der købte et underskudselskab og efterfølgende besluttede at omdanne selskabet til anpartsselskab og samtidig udvide anpartskapitalen med 120 mio. kr., der blev tilvejebragt ved et lån i selskabets moderselskab. Kapitaludvidelsen blev straks videreudlånt til et andet koncernforbundet selskab, der anvendte beløbet til køb af aktier. Alle transaktioner fandt sted samme dag. Anpartsselskabet modtog den samme rentebetaling, som selskabet ydede for lånet hos moderselskabet. Den valgte fremgangsmåde var begrundet i et ønske om at etablere en ordning, hvorved anpartsselskabet kunne udnytte adgangen til at fremføre tidligere års underskud til modregning i renteindtægter, jf. de dagældende bestemmelser i ligningslovens § 15, stk. 1, jf. stk. 5 og stk. 7, nr. 3. Landsretten havde lagt til grund, at lånet ikke var forbundet med en reel risiko for selskaberne, samt at selskabet ikke havde haft fri dispositionsret over låneprovenuet. Det var endvidere blevet tillagt vægt, at selskabet ikke havde opnået indtægter ved dispositionerne. Ved den påankede afgørelse var lånoptagelsen derfor ikke blevet tillagt skattemæssig betydning. Højesteret lagde derimod vægt på, at fremgangsmåden til udnyttelse af adgangen til underskudsfremførsel, der kunne have været etableret uden, at der var blevet ydet lån mellem de koncernforbundne selskaber, måtte karakteriseres som en lovlig udnyttelse af den udtrykkelige bestemmelse for finansielle underskudsselskaber i ligningslovens dagældende § 15, stk. 7, nr. 3. Ved Højesterets dom fik selskabet derfor medhold i dets påstand om rentefradrag.
I Over-Hold-sagen fandt Højesteret således, at den konkrete skatteretlige subsumption skulle foretages i overensstemmelse med den underliggende civilret.
SKM2005.490.HR (herefter benævnt Newpond-sagen)
Sagen drejede sig om afståelsestidspunktet for en aktiepost, hvortil der var indgået en køberet. Selskabet havde i 1999 sammen med to andre aktionærer solgt 75 pct. af aktiekapitalen i et it-selskab og havde samtidig aftalt med det købende selskab, at det i perioden 1/8 2001 til 31/4 2002 havde en uigenkaldelig option på at erhverve de resterende aktier for 92 mio. kr. Det var endvidere aftalt, at såfremt køberetten ikke blev udnyttet, havde selskabet ret til at sælge aktierne til det købende selskab for 121 mio. kr. Efter aftalen var selskabet afskåret fra at disponere over aktierne i strid med køberetten. Under henvisning til den kombinerede købe- og salgsret samt den betydelige prisforskel på de to rettigheder fandt Højesteret, at det i 1999 måtte have været klart for parterne, at køberetten ville blive udnyttet af det købende selskab. Højesteret fandt herefter, at aktierne i skattemæssig henseende var afstået i 1999. Da selskabet i 1999 havde ejet aktierne i mindre end 3 år, var avancen skattepligtig.
I Newpond-sagen fandt Højesteret således, at der ikke var overensstemmelse mellem den konkrete skatteretlige subsumption og den underliggende civilret.
Højesterets dom af 7. december 2006 - SKM2006.749.HR (herefter benævnt Finwill-sagen)
Selskabet A solgte sin aktiebeholdning på nominelt 750.000 kr. for 17.460.000 kr. til det udstedende selskab, B. På en ekstraordinær generalforsamling for B blev det vedtaget at nedsætte aktiekapitalen med nom. 750.000 kr., samtidig med at det blev vedtaget at forhøje aktiekapitalen med 750.000 kr. ved nytegning. Ifølge generalforsamlingsprotokollatet skulle et selskab, C A/S, således nytegne en kapitalforhøjelse ved en tilsvarende indbetaling af 17.460.000 kr. Selskabet A, der havde ejet aktierne under 3 år, kunne ikke afhænde dem direkte til C uden at blive beskattet af aktieavancen. Aktierne kunne derimod - såfremt der ikke skete omkvalificering til et direkte salg til C - indløses skattefrit til datterselskabet B, da betingelserne for at modtage skattefri datterselskabsudbytte jf. den dagældende bestemmelse i selskabsskattelovens § 13, stk. 1, nr. 2, var opfyldte. Landsretten, der ved den påankede dom havde lagt vægt på, at det udstedende selskab B ikke selv havde haft midler til at opkøbe aktierne, havde fundet, at det måtte lægges til grund, at salget i skattemæssig henseende var sket fra selskabet A til selskabet C og havde således fundet, at aktieavancen skulle beskattes. Højesteret udtalte imidlertid, at det fulgte af aktieselskabslovens § 44 a, stk. 1, nr. 2, og § 48 B, nr. 1, at en ændring af ejerforholdene også kan gennemføres ved en kapitalnedsættelse kombineret med en samtidig kapitalforhøjelse jf. lovens § 46. Højesteret udtalte endvidere med støtte i forarbejderne, at ligningslovens § 16 B er affattet i overensstemmelse med samme lovs § 16 A med den hensigt, at der ikke skal være forskel på den skattemæssige behandling i de tilfælde, hvor en aktionær sælger aktier til det udstedende selskab, og de tilfælde hvor et selskab indløser kapital ved udlodning til aktionærerne. Højesteret fandt herefter, at det forhold, at selskabet B finansierede tilbagekøbet fra selskabet A med indskudskapital fra selskabet C, ikke kunne føre til, at afståelsessummen ikke var omfattet af ligningslovens § 16 B, stk. 1, med deraf følgende skattefrihed efter selskabsskattelovens § 13, stk. 1, nr. 2. Det forhold, at det udstedende selskab, B, ikke forud for kapitalforhøjelsen rådede over tilstrækkelige midler til at finansiere tilbagekøbet, kunne ikke føre til andet resultat. Selskabet A's salg af aktier til udstedende selskab B var derfor skattefri.
I Finwill-sagen anvendtes en af flere mulige transaktioner, nemlig muligheden for tilbagesalg til udstedende selskab frem for salg af aktier til tredjemand, og Højesteret fandt, at den konkrete skatteretlige subsumption skulle foretages i overensstemmelse med den underliggende civilret.
Højesterets dom af 8. januar 2007 - SKM2007.29.HR (herefter benævnt Dansommer-sagen).
Selskab A havde blandt andet et datterselskab i Tyskland, B. A og B blev sambeskattet. B erhvervede i 1994 nogle investeringsbeviser fra det luxembourgske selskab/investeringsinstitut, C. Investeringsbeviserne blev erhvervet for midler lånt i et andet luxembourgsk selskab, D, der var C's administrator. B købte investeringsbeviserne den 14. december 1994. Den 28. december foretog B tilbagesalg til udstedende selskab, dvs. C, af 90 pct. af investeringsbeviserne. Indtægten ved tilbagesalget blev betragtet som udbytte, jf. ligningslovens § 16 B, hvilket Danmark i henhold til den dagældende dobbeltbeskatningsoverenskomst med Tyskland ikke kunne beskatte (eksemptionslempelse). Indtægten ved tilbagesalget var skattefrit efter tyske regler. I januar 1995 solgte B de resterende 10 pct. af investeringsbeviserne til et tredje luxembourgsk selskab, E. B påberåbte sig herefter en praksis gengivet i Ligningsvejledningen, hvorefter et tilbagesalg til udstedende selskab ikke medførte en reduktion af anskaffelsessummen, idet indtægten ved tilbagesalget blev betragtet som udbytte. Den oprindelige anskaffelsessum for samtlige investeringsbeviser ville dermed skulle fradrages i afståelsessummen for 10 pct. af investeringsbeviserne, hvorved der fremkom et tab på ca. 107 mill. kr. Dette tab skulle via sambeskatningen fratrækkes i de danske indkomster. Højesteret udtalte i denne forbindelse: "Formålet med denne administrative praksis må antages at være at kompensere for, at afhændelse til udstedende selskab/den udstedende forening efter ligningslovens § 16 B, stk. 1, medfører beskatning af hele afståelsessummen som udbytte uden adgang til at fradrage anskaffelsessummen. Den i praksis opstillede regel kan på denne baggrund ikke anses for anvendelig i den foreliggende situation, hvor der som følge af exemptionsprincippet i dobbeltbeskatningsoverenskomsten mellem Danmark og Tyskland og skattefriheden efter tyske regler ikke er sket beskatning ved afståelsen i 1994 til den udstedende investeringsforening. I denne situation er der, som anført af landsretten, ikke tale om et reelt tab, men om et tab, der er konstrueret med henblik på at opnå et skattefradrag."
I Dansommer-sagen kombineres to transaktioner, nemlig tilbagesalg til udstedende selskab og salg af aktier til tredjemand, med henblik på at opnå en bestemt skatteretlig subsumption, men Højesteret fandt, at der ikke var overensstemmelse mellem den konkrete skatteretlige subsumption og den underliggende civilret.
Som det fremgår af ovenstående er Højesteret både før og efter Finwill-sagen kommet frem til, at den skatteretlige subsumption kan adskille sig fra den formelle civilret, mens den skatteretlige subsumption i andre tilfælde må følge civilretten. Afgørende i nærværende sag må således være den konkrete indplacering af faktum og dermed den skatteretlige subsumption.
Udlodningen fra C til B er reguleret af bestemmelsen i selskabsskattelovens § 13, stk. 1, nr. 2. Såfremt betingelserne heri er opfyldt, er udlodningen således skattefri.
Et salg af aktierne i C fra B til A er reguleret af aktieavancebeskatningsloven, herunder konkret aktieavancebeskatningslovens § 8. Udgangspunktet efter aktieavancebeskatningslovens § 8 er, at en eventuel gevinst er skattepligtig, mens et eventuelt tab er fradragsberettiget.
En udbytteudlodning påvirker værdien af et selskab og dermed også aktierne, og på denne baggrund kan en forudgående udbytteudlodning påvirke vederlaget ved et senere salg af aktierne. Dette må ligeledes stå klart for lovgiver, idet lovgiver netop på denne baggrund har indført tabsbegrænsningsreglen i aktieavancebeskatningslovens § 8, stk. 2, 2. pkt., hvorefter der alene er fradragsret for tab, i det omfang tabet overstiger summen af de modtagne udbytter af de pågældende aktier, som selskabet m.v. i ejertiden har været fritaget for at medregne ved indkomstopgørelsen.
Efter SKATs opfattelse, må det i nærværende sag konstateres, at lovgiver har taget stilling til, hvorledes et forudgående skattefrit udbytte fra et moderselskab til datterselskab skal behandles i relation til en efterfølgende afståelse af aktierne i datterselskabet. Samspillet mellem bestemmelserne indebærer således, at der som udgangspunkt kan foretages skattefri udbytteudlodninger forud for afståelsen af aktier i det udbytteudloddende selskab, uden at dette medfører, at de forudgående udbytteudlodninger kan omkvalificeres til en del af afståelsessummen for aktierne. SKAT finder endvidere, at de refererede domme fra Højesteret understøtter dette resultat.
På denne baggrund indstiller SKAT, at spørgsmålet besvares med et ja, idet der - i hvert fald i den konkrete sag - ikke findes at være grundlag for, at omkvalificere en forudgående skattefri udbytteudlodning til en del af afståelsessummen i forbindelse med en efterfølgende afståelse af aktierne i det udbytteudloddende selskab.
Skatterådet kan tiltræde SKATs indstilling og begrundelse dog med følgende bemærkninger:
På baggrund af sagens omstændigheder finder Skatterådet, at en henvisning til og gennemgang af Finwill-dommen og de øvrige domme fra Højesteret er unødvendig, allerede fordi Finwill-dommen vedrører et andet faktum end faktum i nærværende sag. Skatterådet finder således, at der uanset Finwill-dommen fortsat kan foretages en skattemæssigt divergerende kvalifikation af udbytteudlodningerne i sagen, men Skatterådet finder i lighed med SKAT, at der ikke er grundlag herfor i nærværende sag.

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret


text:
Hvordan er det med fristerne - ikke mindst de grove?
Vi selvangiver og gerne så rigtigt som muligt. Elektronisk selvangivelse er stort set et krav for alle.
Hvis Skattestyrelsen ikke er enig i de oplysninger, som vi har afgivet, resulterer det som regel i, at den selvangivne indkomst bliver ændret. Hvordan er det nu med fristerne for Skattestyrelsens ændring af indkomsten?
I artiklen er der særlig fokus på de tilfælde, hvor Skattestyrelsen mener, at indkomsten kan forhøjes, selv om den ordinære frist for ændring er udløbet. Er de afgivne oplysninger af en sådan karakter, at der er handlet groft uagtsomt, og sender Skattestyrelsen en rettidig afgørelse herom, gælder en længere frist.
Kort om fristreglerne
Skattestyrelsen kan normalt foretage ændringer (ordinær ansættelse) af den selvangivne indkomst inden for den såkaldte 3-års frist. Vil Skattestyrelsen forhøje en persons
indkomst for indkomståret 2015, skal Skattestyrelsen senest den 1. maj 2019 varsle indkomstforhøjelsen, og endelig kendelse skal afsiges senest den 1. august 2019. I visse tilfælde er fristen dog to år længere. Den længere frist gælder for såkaldt kontrollerede transaktioner, eksempelvis en transaktion mellem en aktionær og et selskab, hvor aktionæren har bestemmende indflydelse.
Hvis der derimod er tale om en lønmodtager med enkle økonomiske forhold, skal forslag om forhøjelse af indkomsten sendes senest den 30. juni i det andet kalenderår efter udløbet af indkomståret. Afgørelsen skal herefter træffes senest den 1. oktober i samme år.
Efter udløbet af den ordinære frist, kan Skattestyrelsen foretage en såkaldt ekstraordinær ansættelse, hvis personen har handlet forsætligt eller groft uagtsomt. En ekstraordinær ansættelse skal varsles af Skattestyrelsen senest seks måneder efter, at Skattestyrelsen er ”kommet til kundskab om det forhold, der begrunder en fravigelse” af den ordinære frist på henholdsvis tre år og fem år.
Simpel og grov uagtsomhed
Skattemæssigt sondrer man mellem simpel uagtsomhed og grov uagtsomhed.
Småfejl kategoriseres som simpel uagtsomhed. Skattestyrelsen kan selvfølgelig inden for de ordinære frister korrigere disse fejl.
Grov uagtsomhed foreligger, når man ved sin selvangivelse laver større sjuskefejl, er skødesløs, eller misforstår regler, man burde kende. Grov uagtsomhed er i skattemæssig sammenhæng en adfærd, der kan beskrives som en særlig bebrejdelsesværdig afvigelse fra normal handlemåde. Man kan også udtrykke det sådan, at man kunne og burde have selvangivet korrekt, men ikke har gjort det. Det har betydning i to sammenhænge, at man har handlet groft uagtsomt. Dels har Skattestyrelsen i disse tilfælde mulighed for at ændre årsopgørelsen i ugunstig retning op til 10 år tilbage, og dels kan der være mulighed for at gøre et strafansvar gældende, hvis tilfældet er særlig groft.
I første række er det Skattestyrelsen, der tager stilling til, om man har handlet groft uagtsomt, og i sidste ende er det Skatteankenævnene, Landsskatteretten og domstolene, der
afgør det. Man skal være opmærksom på, at der for tiden ikke altid skal ret meget til, for at man vil blive anset for at have handlet groft uagtsomt. I de senere år er praksis blevet skærpet.
Hvad taler for simpel uagtsomhed?
Generelt kan man sige, at jo bedre man kan dokumentere, at man efter bedste evne har forsøgt at selvangive korrekt, jo mere taler det for, at den fejl, man har begået, kun kan karakteriseres som simpel uagtsom. Åbenbare småfejl, regnefejl og andre mindre forglemmelser vil i så fald typisk blive anset for simpelt uagtsomme. Et eksempel kunne være, at man har lagt alle oplysninger korrekt frem for Skattestyrelsen, men ved den talmæssige opgørelse har lavet en mindre fejl. Det kan også være, at man har flere skattepligtige aktiver af samme slags – eksempelvis fri bil – og får gjort nogle korrekt op, men ikke alle. I det sidste tilfælde har Landsskatteretten i 2016 meget konkret vurderet den pågældende fejl som simpel uagtsom. Jo mere komplicerede reglerne er på et bestemt område, eller jo mere komplicerede de faktuelle forhold er, jo bredere margen har borgeren typisk, før at en fejl vil blive anset for groft uagtsom. Men det er i sidste ende en konkret vurdering, hvor langt dette princip rækker.
Hvornår har man handlet groft uagtsomt?
For nogle persongrupper er bedømmelsen generelt skærpet. Erhvervsdrivende har en pligt til at sætte sig ind i de regler, der gælder for deres erhverv. Det kan eksempelvis være regler om korrekt bogføring eller særlige dokumentations- eller indberetningspligter. Påhviler der en borger særlige pligter, vil det ofte være groft uagtsomt at tilsidesætte dem. Der gælder også en skærpet uagtsomhedsbedømmelse for fagprofessionelle personer eller personer i betroede stillinger med særligt ansvar.
Eksempelvis har Landsskatteretten i 2016 anset en cheftræner på sportens område for at burde have undersøgt skattereglerne vedrørende udbetaling af kørselsgodtgørelse nærmere, end hvad der var tilfældet. Ved at undlade dette, og derved ikke at have selvangivet sin indkomst korrekt, havde træneren handlet groft uagtsomt. Generelt gælder, at hvis man modtager beløb, som Skattestyrelsen ikke umiddelbart kan se, hvor kommer fra, eksempelvis indkomst fra udlandet, må det tilrådes, at man oprindeligt har udarbejdet dokumentation vedrørende sådanne beløb. Er der tale om lån, bør der eksempelvis foreligge underskrevne gældsbreve. Hvis Skattestyrelsen konkret i stedet mener, at der foreligger en gave, er der flere eksempler på, at det er blevet anset for groft uagtsomt, at sådanne beløb ikke er selvangivet som gaveindkomst. Generelt er der en tendens til, at fejl og mangler ved dokumentations- og regnskabsmateriale vil blive bedømt som groft uagtsomme fejl. Hvis man ejer værdipapirer, bør man sætte sig ind
i, hvilke regler, der gælder for opgørelse af skattepligtig fortjeneste – både mens man ejer værdipapirerne og ved salg. Utilstrækkelig undersøgelse af reglerne kan også i
sådanne situationer indebære, at en forkert selvangivelse vil blive kategoriseret som grov uagtsomhed.
Ny højesteretsdom om grov uagtsomhed
Højesteret har den 26. september 2018 taget stilling til, hvorvidt et ægtepar havde handlet groft uagtsomt ved alene at selvangive til Danmark som begrænset skattepligtig
for perioden 2003-2006. I 2007 flyttede familien igen til Danmark.
Østre Landsret havde fastslået, at ægteparrets fulde danske skattepligt ikke var ophørt ved flytningen til Schweiz i 2003, blandt andet henset til, at parret ejede et sommerhus i Danmark, der lovligt måtte anvendes som helårsbolig, der var købt en projektlejlighed i Danmark før fraflytningen, den løbende indkomst udgjorde pensionsudbetalinger
fra Danmark, de erhvervsmæssige interesser var ligeledes i Danmark osv. Men Østre Landsrets flertal fandt ikke, at ægteparret havde handlet groft uagtsomt og udtalte i den forbindelse, at parret havde indrettet sig i overensstemmelse med rådgivning indhentet hos en advokat. Skattestyrelsens forhøjelse af indkomsten for indkomstårene 2003-2006 var derfor sket med urette, da fristen på tre år var overskredet. Der var med andre ord kke grundlag for en ekstraordinær ansættelse.
Skatteministeriet fik en såkaldt tredjeinstansbevilling, og dommen fra Østre Landsret kunne herefter indbringes for Højesteret. Sagen for Højesteret angik alene spørgsmålet
om, hvorvidt ægteparret havde handlet groft uagtsomt med den konsekvens, at betingelsen for en ekstraordinær ansættelse af ægteparrets indkomst for indkomstårene
2003-2006 var opfyldt.
Højesteret var ikke enig med Østre Landsret. Højesteret udtaler, at den omstændighed, at ægteparret havde søgt rådgivning hos en advokat, ikke kunne føre til, at der ikke
var handlet groft uagtsomt.
Efter en konkret bedømmelse af, hvad parret selv havde vidst – og efter Højesterets opfattelse burde have vidst – fandt Højesteret, at parret havde handlet groft uagtsomt.
Fristreglen på seks måneder
En ekstraordinær ansættelse skal overholde en særlig fristregel på seks måneder. Reglen betyder, at en forhøjelse af indkomsten skal varsles af Skattestyrelsen senest seks
måneder efter, at styrelsen er ”kommet til kundskab om det forhold, der begrunder en fravigelse” af de ordinære frister. Denne fristregel har i praksis givet anledning til tvivl.
Modtager Skattestyrelsen bilag til en sag af flere omgange, vil det kunne give anledning til tvivl, hvornår styrelsen har tilstrækkeligt grundlag for at kunne varsle en forhøjelse af
indkomsten. På den ene side må det umiddelbart kunne antages, at fristen ikke først løber fra det tidspunkt, hvor en ændring kan endeligt gøres op, idet lovbestemmelsen
alene kræver ”kundskab om det forhold”. På den anden side må det antages, at fristen ikke i alle tilfælde løber allerede fra modtagelsen af (de første) relevante oplysninger.
Højesteretsdom om ”kundskabstidspunktet”
Højesteret har den 4. september 2018 afsagt en dom om, på hvilket tidspunkt fristen på de seks måneder skal regnes, når Skattestyrelsen successivt modtager oplysninger.
Som led i ”Money-Transfer-projektet” fik Skattestyrelsen fra en bank oplysninger om, at der til en persons bankkonto i 2005 var overført 2,5 mio. kr. fra et selskab på Cayman
Islands. Personen oplyste til Skattestyrelsen, at der var tale om et lån, men udgangen på sagen blev, at personen blev beskattet af beløbet som løn. Denne forhøjelse af indkomsten skete efter udløbet af den ordinære frist på tre år.
Personens påstand for Højesteret var blandt andet, at varslingsfristen på seks måneder ikke var overholdt.
Højesteret fandt det ikke godtgjort, at der bestod et reelt gældsforhold mellem personen og selskabet på Cayman Islands, og personen måtte anses for at have handlet i hvert
fald groft uagtsomt. Skattestyrelsens forhøjelse af indkomsten var dermed sket med rette, forudsat at varslingsfristen på seks måneder var overholdt.
Påstanden for Højesteret var, at varslingsfristen løb fra den 7. december 2010, idet Skattestyrelsen på dette tidspunkt var vidende om, at der var indsat 2,5 mio. kr. på hans
bankkonto. Da agterskrivelsen først var afsendt den 13. juli 2011, var varslingsfristen på seks måneder overskredet.
Højesteret udtalte, at oplysning om indsætninger på personens konto ikke i sig selv gav Skattestyrelsen kundskab om, at der var grundlag for en ekstraordinær ansættelse. Først efter modtagelse af oplysninger i perioden marts-maj 2011 havde Skattestyrelsen tilstrækkelige oplysninger til at fastslå, at der var grundlag for ekstraordinær ansættelse –forhøjelse af personens indkomst. Skattestyrelsens afsendelse af en agterskrivelse den 13. juli 2011 var derfor sket rettidigt – varslingsfristen på seks måneder var overholdt.
Konklusionen må derfor fremadrettet antages at være, at 6-måneders fristen først løber fra det tidspunkt, hvor Skattestyrelsen er i besiddelse af fyldestgørende oplysninger for at kunne foretage den pågældende indkomstforhøjelse.

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret


text:
Skat.dk: Emballageafgift - afgiftsgodtgørelse - udførsel af brugte flasker - condictio indebiti
12 Sep 2003 13:53
1. afdeling, 271/2002
Emballageafgift, udførsel, afgiftsgodtgørelse, genpåfyldning, condictio indebiti
Sagen omhandlede, hvorvidt appellanten var berettiget til godtgørelse af afgift på brugte vinflasker. Appellanten havde importeret vinen fra Rumænien. De flasker, som appellanten fik retur fra sine kunder, blev udført til Tyskland. Under sagen var det omtvistet om den dagældende § 6, stk. 4, i emballageloven forudsatte, at flaskerne blev genpåfyldt, ligesom det også var omstridt, hvad der var sket med flaskerne.
Højesteret fastslog, at det fulgte af emballageafgiftslovens § 6, stk. 4's ordlyd, at afgiftsgodtgørelse i forbindelse med tilbagelevering af brugte flasker til udlandet er betinget af, at flaskerne leveres tilbage til fornyet anvendelse ved genpåfyldning. Højesteret lagde til grund, at flaskerne ikke blev genpåfyldt. Højesteret fastslog, at der ikke var holdepunkter for at antage, at bestemmelsen i emballageafgiftslovens § 20, stk. 2, andet punktum, om tilbagebetaling af udbetalt godtgørelse udelukker, at myndighedernes krav om tilbagebetaling af afgiftsgodtgørelsen kan være afskåret efter de almindelige regler om condictio indebiti. Bevismæssigt lagde Højesteret til grund, at virksomheden var bekendt med, at afgiftsgodtgørelsen var betinget af, at vinflaskerne blev tilbageleveret til genpåfyldning. Uanset dette havde virksomheden intet foretaget sig i forbindelse med levering af flaskerne til de tyske virksomheder for at sikre, at betingelsen blev opfyldt. Herefter var der ikke efter reglerne om condicdo indebiti grundlag for at afskære myndighedernes tilbagesøgningskrav, uanset om det måtte kunne bebrejdes myndighederne, at der ikke blev udfærdiget skriftlig bevilling med nærmere betingelser for godtgørelsen og uanset, at myndighederne ikke tidligere end sket havde foretaget kontrol af, om betingelserne var opfyldt
Punktafgiftsvejledningen 2003-1 G.1.5.2
Rumænsk Vinimport ved Gorm Lokdam
Hermann, Wendler Pedersen, Peter Blok, Poul Søgaard og Thomas Rørdam.
I tidligere instans er afsagt dom af Vestre Landsrets 9. afdeling den 19. april 2002.
Appellanten, Rumænsk Vinimport ved Gorm Lokdam, har gentaget sine påstande og har subsidiært for så vidt angår rentepåstanden påstået betaling af renter fra sagsanlægget den 13. marts 2001.
Cleanaway Flensburg GmbH & Co. KG (tidligere Feldhaus Recykling GmbH & Co. KG) har i en erklæring af 17. juli 2003 bl.a. anført (i oversættelse):
Udtrykket "Buntglas - freie Scherben" er en intern betegnelse hos Cleanaway Flensburg.
Dette udtryk benyttes internt til at betegne såkaldte "freie Mengen" (mængder som vi selv kan afsætte) i modsætning til de mængder som vi skal overlade til vores kontraktpartner "Duales System Deutschland AG". Duales System Deutschland er ansvarlig for indsamling og genvinding af al emballage, der forekommer i Tyskland, og brugsretsaftaler herom. Da flaskerne blev indført fra Danmark fra Kokkedal Slot, kunne vi ikke anmelde disse mængder til Duales System Deutschland AG, men måtte derimod selv afsætte disse mængder separat. Duales System Deutschland og dennes kontraktpartner (i dette tilfælde: Cleanaway Flensburg) arbejder udelukkende i overensstemmelse med bestemmelserne i den tyske kredsløbsøkonomi- og affaldslov [Kreislaufwirtschafts- und Abfallgesetz] samt den tyske emballageforordning [Verpackungsverordnung].
At man anvender ordet "Scherben" er ikke udtryk for, om glasset eller flaskerne er hele eller knust. Det skal forstås som en ren "intern betegnelse"."
Højesteret tiltræder, at § 6, stk. 4, i lov om afgift af visse detailsalgspakninger m.v. skal forstås således, at afgiftsgodtgørelse i forbindelse med tilbagelevering af brugte flasker til udlandet er betinget af, at flaskerne leveres tilbage til fornyet anvendelse ved genpåfyldning. Denne forståelse følger efter Højesterets opfattelse allerede af bestemmelsens ordlyd.
Rumænsk Vinimport havde ikke over for de tyske virksomheder, til hvilke vinflaskerne blev leveret i den omhandlede periode fra slutningen af 1996 til slutningen af 1998, sikret sig, at flaskerne skulle anvendes til genpåfyldning, og det er ikke dokumenteret eller blot sandsynliggjort, at genpåfyldning faktisk skete. De foreliggende oplysninger, herunder erklæringen af 25. marts 1999 fra Feldhaus Recykling, peger nærmest i den modsatte retning. Højesteret tiltræder herefter, at det må lægges til grund, at Rumænsk Vinimport i den omhandlede periode ikke opfyldte betingelserne for modtagelse af afgiftsgodtgørelse.
Der er ikke holdepunkter for at antage, at bestemmelsen i lovens § 20, stk. 2, 2. pkt., udelukker, at myndighedernes krav om tilbagebetaling af afgiftsgodtgørelse kan være afskåret efter de almindelige regler om condictio indebiti.
Susanne Grønkjær har forklaret, at hun og Gorm Lokdam under telefonsamtalen den 14. januar 1993 talte om, at genpåfyldning af flaskerne var en betingelse for, at afgiften kunne godtgøres. Denne forklaring støttes af det notat, Susanne Grønkjær udfærdigede samme dag. Gorm Lokdam har forklaret, at han under samtalen fik at vide, at flaskerne skulle returneres til vingården i Rumænien. Et sådant krav kunne vanskeligt have noget andet formål end at sikre, at flaskerne blev anvendt til genpåfyldning. Højesteret finder, at det herefter må lægges til grund, at Gorm Lokdam var bekendt med, at afgiftsgodtgørelse var betinget af, at vinflaskerne blev tilbageleveret til genpåfyldning. På trods heraf foretog han sig i forbindelse med leveringen af flaskerne til de tyske virksomheder intet med henblik på at sikre, at denne betingelse blev opfyldt. Under disse omstændigheder er der ikke efter reglerne om condictio indebiti grundlag for at afskære myndighedernes krav om, at Rumænsk Vinimport skal tilbagebetale det beløb på i alt 385.987 kr., som virksomheden uberettiget har fået udbetalt. Dette gælder, selv om det måtte kunne bebrejdes myndighederne, at der ikke blev udfærdiget en skriftlig bevilling, i hvilken betingelserne for godtgørelse blev præciseret, og at de ikke tidligere end sket foretog kontrol af, om betingelserne var opfyldt.
Det følger af det anførte, at Rumænsk Vinimport heller ikke har krav på betaling af beløbet på 31.363 kr., og Højesteret stadfæster herefter landsrettens dom.
I sagsomkostninger for Højesteret skal appellanten, Rumænsk Vinimport ved Gorm Lokdam, inden 14 dage efter denne højesteretsdoms afsigelse betale 35.000 kr. til indstævnte, Skatteministeriet.