text:
Sag 74/2008
Dom afsagt den 4. februar 2011.
Kim Erleben,
Nicko Mammen og
Brdr. Erleben A/S under konkurs og
BGC Holding 2007 (tidligere BGC Revision) Statsautoriseret Revisionsaktieselskab
Selskabs bestyrelse ansvarlig for tab, men bestyrelsens formand delvist friholdt af selskabets revisor
Brødrene, A og B, omdannede i februar 2000 deres personligt drevne virksomhed til et aktieselskab. A og B deltog begge aktivt i den daglige drift og var medlemmer af bestyrelsen. En tredje bror, C, var formand for bestyrelsen men deltog i øvrigt ikke i virksomheden. Revisor D, der var ansat i et statsautoriseret revisionsaktieselskab, R, rådgav brødrene i forbindelse med omdannelsen. R var desuden generalforsamlingsvalgt revisor for selskabet og havde påtaget sig bogføringen for både den personligt drevne virksomhed og selskabet.
Selskabets drift blev indstillet i oktober kvartal 2000, og selskabet blev taget under konkursbehandling i 2002. Det viste sig, at aktiekapitalen aldrig havde været til stede i selskabet, heller ikke på omdannelsestidspunktet. Selskabets bogføring var ophørt efter kort tid i 2000, selskabet havde ikke foretaget afregning for moms eller A-skat, og der var ikke afholdt bestyrelsesmøder eller fulgt op på bogføring og budgetter.
Højesteret fandt, at de tre brødre var solidarisk ansvarlige for det tab, som selskabets kreditorer og dermed konkursboet havde lidt ved det manglende kapitalgrundlag og den underskudsdrivende drift, og at der ikke var grundlag for lempelse af erstatningsansvaret.
Højesteret udtalte, at R måtte kunne se, at selskabets kapitalgrundlag ikke svarede til det registrerede, at der ikke blev anlagt særskilt bogføring for selskabet, og at der var lønudgifter og momspligtig virksomhed, men ikke blev afregnet kildeskat og moms, ligesom R vidste, at bogføringen ophørte på et tidspunkt i 2000, formentlig i andet kvartal.
Højesteret frifandt R for A og B’s krav om friholdelse, idet Højesteret lagde vægt på, at A og B som ledere og daglige deltagere i virksomheden var bekendt med disse forhold.
Derimod fastslog Højesteret, at R skulle friholde C for halvdelen af det beløb, som han måtte betale til konkursboet. Højesteret udtalte, at R i forbindelse med omdannelsen skulle have rådgivet bestyrelsen om problemerne med det manglende kapitalgrundlag, ligesom R havde en forpligtelse til over for bestyrelsen at påtale de forhold, som R var blevet bekendt med i forbindelse med bogføringen og som generalforsamlingsvalgt revisor. R havde tilsidesat disse forpligtelser og havde dermed handlet ansvarspådragende over for C, der ikke deltog i den daglige drift og ledelse af virksomheden, og som derfor ikke var bekendt med forholdene. (Dissens).
Højesteret stadfæstede dermed landsrettens dom med den ændring, at R skulle friholde C for halvdelen af den erstatning, som han måtte betale til konkursboet.

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret


text:
Fogedforbud | Danske Medier
Posts Tagged: Fogedforbud
Dom i PET-sag mod JP/Politikens Hus og Christian Jensen 18. januar
PET kræver JP/Politikens Hus idømt bøde på 15 mio. kr. og fire måneders fængsel til chefredaktør. Der skal statueres et eksempel, så ikke andre på tilsvarende vis overtræder fogedforbud, var... læs mere →
To chefredaktører, en nyhedschef, en direktør og en journalist sigtet i PET-sag
Sigtes for at offentliggøre fortrolige PET-oplysninger. Chefredaktørerne Christian Jensen, Politiken, og Poul Madsen, Ekstra Bladet, adm. direktør Jørgen Ramskov, Radio24syv. nyhedschef Simon Andersen, Radio24syv samt journalist Morten Skjoldager, Politiken, sigtes... læs mere →
Den klare kendelse fra Højesteret
Kendelsen fastholder redaktøransvaret uden forbehold. Højesterets kendelse i sagen om, hvem et fogedforbud mod et medie skal rettes imod, har givet anledning til mange kommentarer og artikler og overskrifter, hvoraf... læs mere →
Danske Medier får medhold i , hvem forbud i mediesager skal rettes mod
Kendelse afsagt i sag om fogedforbud Højesteret har i dag givet Danske Medier medhold i, at en forbudsanmodning i en mediesag skal rettes mod den ansvh. chefredaktør og ikke udgiveren... læs mere →
Dom i principiel mediesag torsdag 2. november
Det skal afgøres, hvem et forbud skal rettes mod. Højesteret afsiger torsdag 2. november dom i en principiel sag om, hvorvidt et fogedforbud kan rettes med en udgiver eller skal... læs mere →
Danske Medier om Straffelovrådets betænkning om freds- og æreskrænkelser
Justitsministeriet Att.: Strafferetskontoret Slotsholmsgade 10 1216 København K Høringssvar vedr. betænkning 1563/2017 om freds- og ærekrænkelser Danske Medier har med tak modtaget Justitsministeriets høring over betænkning nr. 1563/2017 om... læs mere →
Høringssvar Nyheder
PET-sag for Højesteret 26. oktober 2017
Højesteret har berammet sagen om fogedforbuddet i forbindelse med udgivelsen af bogen ”Syv år for PET” til torsdag 26. oktober. Højesteret skal tage stilling til, hvorvidt JP/Politikens Hus A/S... læs mere →
Sag om fogedforbud mod medier afgøres først efter sommerferien
Skal et fogedforbud mod en omtale i et medie rettes til den ansvarshavende chefredaktør, eller er det nok, at fogedforbuddet rettes mod udgiveren. Dette vigtige principielle spørgsmål kommer til... læs mere →
Sag om fogedforbud mod JP/Politikens Hus for Højesteret
Procesbevillingsnævnet har givet tilladelse til, at Højesteret tager stilling til, hvorvidt JP/Politikens Hus A/S som udgiver er den rette adressat for det fogedforbud, som blev nedlagt i forbindelse med udgivelsen... læs mere →
Landsretten stadfæster fogedforbud mod JP/Politikens Hus om PET-bog
Østre Landsret har stadfæstet Københavns Byrets fogedforbud og beslaglæggelse i forhold til JP/Politikens Hus i sagen om bogen ”Syv år for PET, Jacob Scharfs tid”. JP/Politikens Hus havde kæret... læs mere →
Mediedebat om offentliggørelse af PET-bog
Medier og chefredaktører er uenige om, hvorvidt det var rigtigt af Politiken at offentliggøre bogen ”Syv år for PET”, selv om der var nedlagt fogedforbud. Jyllands-Posten mener, at ”vi som... læs mere →
Svensk forretningsmand stævner DR for injurier
Den svenske forretningsmand Carl Freer kræver DRs generaldirektør Maria Rørbye Rønn samt to andre DR-medarbejdere og en redaktør ved produktionsselskabet Monday idømt personlige bøder og til at betale en økonomisk... læs mere →

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret


text:
Dødsstraf i USA; De stater, som ikke er omfattet; Historie fra halvfjerdserne af det tyvende århundrede til i dag; Fordele og ulemper
Ib Toubro August 5, 2016 D 1363 0
Dødsstraf i USA er kontroversiel og drøftet. De Forenede Stater er i øjeblikket en af de 76 stater i verden - men kun vestligt land - påtænker anvendelsen af dødsstraf, mens 120 andre var sådan straf er blevet afskaffet.
USA stadig hører til den kategori af lande, hvor dødsstraffen anvendes som en form for juridisk straf af retssystemet. Hængningen blev importeret til Amerika af den britiske; kolonier i New England for den forudsagte anses utålelige forbrydelser som mord, ægteskabsbrud, sodomi, trolddom, forræderi etc. Den mest udbredte metode til henrettelse dengang hang på pladsen, så er det ser det som en måde at sætte et eksempel for samfundet.
Over 800 nuværende oplysningstiden, der fandt støtte selv blandt intellektuelle og politikere i perioden, fremrykkes afhandlingen afskaffelse af dødsstraf og restriktiv i antallet af forbrydelser, der kan straffes, hvilket førte staterne Michigan, Wisconsin og Rhode Island afskaffelse endelig. Over tid samtykke til dødsstraf faldet dramatisk, og med det antal henrettelser. Alt dette indtil 70 af 1900, i løbet af hvilken den offentlige og den politiske klasse ændret deres holdning, der fører landet for at være stadig en af de største tilhængere af dødsstraf.
De forbrydelser, der kan straffes med dødsstraf på føderalt niveau i øjeblikket: højforræderi; flere mord; forværret mord; spionage eller medvirken i cirkulationen af oplysninger, der skader den nationale sikkerhedssystem; mord på føderale agenter, politi, militær, brand, mord begået i nogle steder definerede sociale, såsom nationalparker; eller medvirken terrorhandlinger mv I visse særlige stater dødsstraf gælder for forbrydelser som overlagt mord, narkohandel, mord som følge af voldtægt eller tortur af offeret, mordet på mindreårige mv
EU-lande, der ikke på nuværende tidspunkt giver mulighed for dødsstraf i retssystemet er: Alaska, Hawaii, Iowa, Maine, Maryland, Massachusetts, Michigan, Minnesota, North Dakota, Rhode Island, Vermont, West Virginia, Wisconsin, New Jersey, Illinois, New Mexico. Staterne New York, New Hampshire og Kansas ikke anvender dødsstraf siden 1976. I New York, erklærede staten højesteret dødsstraffen forfatningsstridig, men Kongressen har endnu ikke vedtaget en stat lov, der vil afskaffe alt, trods have pendlede alle dødsdomme til livsvarigt fængsel uden mulighed for løsladelse.
Dødsstraffen anvendes ikke i District of Columbia og i det område, som ikke er indarbejdet, Puerto Rico. Staten Nebraska har kaldt dødsstraf forfatningsmæssige, men ikke via den elektriske stol, som blev forbudt af metoderne til udførelse.
Metoderne til udførelse har været mange, og har ændret sig over tid. Den elektriske stol, hængende og gaskammeret, efter en lang periode med klager fra offentligheden, er blevet analyseret af Højesteret i USA, som, på trods af ikke at have defineret forfatningsstridig, har suspenderet hvad der kunne anses grusom og usædvanlig straf i nogle tilfælde. Selvom dødelig indsprøjtning blev udført om bord på Højesteret - der kaldte, med næsten enstemmigt, forfatningsmæssig. I nogle stater, hvor dødsstraffen er i kraft på det fordømte menneske er det tilladt at vælge den metode; Florida elektriske stol er en mulighed, i Utah kan påføres den dømmende, på anmodning fra gerningsmanden, ved hjælp af en metode, nu ude af brug i alle andre stater, skyderiet.
Staten med det højeste antal henrettelser er, i øjeblikket, Texas.
De stater, som ikke er omfattet
Det ikke i alle lande på det amerikanske Føderation anvender dødsstraf er afskaffet i nogle eller dens udførelse blev suspenderet. Dødsstraf er stadig planlagt til føderale forbrydelser og militær, selv for borgere fra EU-medlemsstater, hvor dødsstraf ikke leveres til ikke-føderale lovovertrædelser. Den sidste føderale henrettelse var, at Timothy McVeigh, der er ansvarlig for Oklahoma City bombningen. Den mest aktive tilstand er Texas; den eneste nåde og udsættelse fra 1976 var imod Kenneth Foster Jr., dømt for meddelagtighed i mord og røveri. De områder er ikke indlejret, ligesom Puerto Rico ikke accepterer den føderale lov, der giver mulighed for dødsstraf.
De, der ikke anvender dødsstraf er følgende:
Følgende stater er i de facto-moratorium, der ikke udfører sætninger, undtagen i særlige tilfælde:
I New Mexico, men afskaffelse angår strafbare handlinger begået efter juli 2009. I Illinois blev afskaffet i 2011, efter at et moratorium, der havde varet siden 2003, et år senere var det årsskiftet Connecticut; Den 6. november 2012, i Californien stemte om den mulige afskaffelse af dødsstraffen, at holde 52% af stemmerne. Californien forbliver den samme og pålægger dødsstraffen fra genindførelsen, men, trods ikke er frivillig moratorium, anvendt det kun 13 gange, og den sidste sætning blev henrettet var i 2006. Fra 2013 mange domstole har suspenderet ansøgningen Californien og andre stater på problemer med den nye protokol af lægemidler til dødelig indsprøjtning. I New Hampshire, staten New York og Kansas, som tiden ikke udfører henrettelser og sidstnævnte var, sammen med Kentucky, har planer om at afskaffe Kentucky besluttede et moratorium siden 1999, men i 2008 gennemført en sætning død anmodning fra den indsatte, der ønskede at dø, på trods af de advokater, de anser det for et assisteret selvmord ulovligt. Oregon gennemfører en eksplicit moratorium siden 1997. I 1964 var det den eneste stat til at afskaffe dødsstraffen for en folkeafstemning, så genindføre; en straffefange har anmodet om at blive henrettet, men guvernør John Kitzhaber i 2013 vendte han tilbage til at køre igen, siger, at de ønsker en komplet moratorium under hans embedstid, værende i strid. I New Hampshire for afskaffelsen lov blev udskudt efter at være mislykkedes med én stemme i Senatet for staten den 18. april 2014. Nebraska har i stedet ændret metode vedtage dødelig indsprøjtning. Højesteret har flere gange blevet bedt om at udtale sig om den måde, ydeevne og om forfatningen af føderale og individuel tilstand af dødsstraf. Højesteret i Arkansas 22. juni 2012, midlertidigt har blokeret henrettelser siden regerede forfatningsstridig den lov, der giver de samme procedurer for håndtering fængsel og udvælgelsen af de lægemidler, der anvendes. Maryland har afskaffet dødsstraffen endeligt den 15. marts 2013. afskaffelse af dødsstraf stater er 18, 6, er dem i moratoriet. Derefter 24 stater, der faktisk ikke anvender dødsstraffen og 26 dem, der bruger dem, mere eller mindre regelmæssig. På grund af juridiske spørgsmål, har så mange påberåbt et moratorium.
Historie fra halvfjerdserne af det tyvende århundrede til i dag
Den praksis af dødsstraffen i USA har eksisteret siden fødslen af staten. Siden begyndelsen af det tyvende århundrede til i dag sin maksimale ansøgning og det højeste niveau af konsensus i den offentlige mening og den politiske klasse har fundet sted siden begyndelsen af halvfjerdserne og fremefter, en periode, hvor kriminalitet og drab er steget dramatisk. Den konstante tilstedeværelse i de store byer i kriminalitet, uorden og mord skyldtes processen med afindustrialisering, der bragte ledigheden på meget høje niveauer, især i mindre velstillede klasser. Den manglende beskæftigelse og diskrimination i den private sektor begunstiget også faldet i kriminalitet af mange afrikanske-amerikanere eller indvandrere. For hvide arbejdere, at problemet var ikke kun deres sikkerhed i byen, men også det faktum, at ejerskabet af deres hjem blev devalueret mere og mere. Disse faktorer førte til en stramning af den kollektive tankegang, som foretrak den eksisterende populisme, svække det arbejde, som borgerrettighedsbevægelsen, der indspillede alligevel anerkendelse. Dødsstraf, samt masse fængsling blev set som en nødvendighed for at løse problemerne så hurtigt som muligt og afvisende.
Det faktum, uomtvistelige, at mellem 1964 og 1974 år, hvor dødsstraffen blev for nylig anvendt eller blev suspenderet for alle forbrydelser af Højesteret, mordet sats og at vold fordoblet, fået mange borgere til tro teorierne, men aldrig bevist, af afskrækkelse. Meget af den politiske klasse, hjulpet af medierne, benyttede lejligheden til at angribe amerikanske retssystem, beskylder den for ineffektivitet i rollen af at beskytte den offentlige sikkerhed. Understøttet af politikere til fordel for dødsstraf i disse år blev også født bevægelsen for rettigheder slægtninge til mord ofre, der fået anerkendelse fra offentligheden.
Denne sociale situation førte Højesteret, i 1976, at etablere dødsstraffen forfatningsmæssige og dens restaurering. De faktorer, der fra slutningen af tresserne, har tilskyndet tilstedeværelsen og brugen af dødsstraf i USA var politiske mord og den efterfølgende uro, og fænomenet med den type bopæl i forstæderne autonome og fritstående, løsrevet fra farlig urban center. I 1963 blev den amerikanske præsident John F. Kennedy myrdet i Dallas; i 1968 leder af de civile rettigheder for sorte Martin Luther King og senator, præsidentkandidat for Demokraterne, blev Robert Kennedy dræbt i offentligt eller halvoffentligt. Disse forbrydelser, sluttede de mange optøjer i byen sprede frygt for vold mellem det amerikanske folk og en ny, efterfølgende, følsomhed over for dem, der bryder loven. De politiske forbrydelser kastet lys sårbarhed hele ansigtet af vold, havde den hastighed, som vokset dramatisk i disse år. Politiet blev bedømt ineffektive i at beskytte borgernes sikkerhed; i mange tilfælde deres organisatoriske kapacitet til at indeholde den bølge af oprør og lovløshed viste sig begrænset: over tid fra midten af tresserne til midten af halvfjerdserne et stort antal mennesker blev dræbt i sammenstød med politiet eller skyderier eller tæsk af uromagerne mod andre borgere.
Denne sociale klima førte til meget af det offentlige til at bevæge sig i spørgsmålet om sikkerhed: tilstedeværelsen af dødsstraf kunne have, hvis ikke løse problemet helt, således at frekvensen af drabene formindsket. Denne mentalitet begunstiget selv af den usikre støtte til dødsstraf, som de anså for nødvendige for at give tilbage til nationens tryghed end nogensinde, efter Anden Verdenskrig, var i sådan en seriøs måde truet. Et andet argument, som hjalp til at styrke støtte fra flertallet af borgerne mod dødsstraf har været et boom i boligområder forstæder, hvor mange stater har baseret deres økonomi og deres udvikling.
Fluiditet markedet for fast ejendom er stærkt påvirket af det faktum, at sikkerhedsniveauet i nabolaget, hvor huset er placeret; hvorfor amerikanske familier har følt behov for en lov om dødsstraf: løftet om afskrækkelse og neutralisering af de værste forbrydere, ville dette lovforslag har givet beskyttelse ikke alene for sig selv og deres kære, selv deres rigdom baseret på ejendommen af en, eller flere boliger i forstæderne. Sikkerheden af livet i forstæderne blev det i stigende grad truet af det store antal drab udført af fremmede, der angreb ofrene i deres hjem. Jo større hus isolering udgjorde faktisk en fordel for potentielle angribere. Faktisk for at komme på plads politiet ville tage lang tid, og ejerne af huset, du vil finde dig selv foran angriberne. Opret en slags samfund i deres kvarterer var mere og mere vanskeligt, da amerikanske familier blev tvunget til at leve et dobbelt indkomst: med optagelse af kvinder til arbejde tilstand mulighed for at stifte bekendtskab og til at socialisere med naboer, som udgjorde ikke noget problem, hvis kvinder havde været husmødre, var det ikke.
Den politiske klasse erklærede også behovet for at øge i tilfælde, straffes med døden. Den lange debat, og den periode med usikkerhed på grund af uenighed om den vilkårlighed af juryer, syntes løst i slutningen af 80'erne med sagen McCleskey v. Georgien, hvor Højesteret vurderede, at den hypotese, at dødsdommene i Georgien avvenissero for racisme mod sorte var ubegrundet. Befolkningens accept, da antallet af henrettelser steget fra 1.984 til 2.004, hvilket er den historiske periode, hvor dødsstraffen har nået det maksimale niveau for ansøgning. Fra 1994 til 1999 var der det højeste antal faktiske henrettelser. I slutningen af 80'erne dødsstraf ikke længere var en genstand for debat blandt politikere, der pegede på formandskabet. Det var faktisk nødvendigt for kandidaterne, for at få fat flest stemmer, definerer gunstig for dødsstraf. Tre eksempler: Michael Dukakis, Den Demokratiske kandidat til præsidentposten i 1988, blev vedtaget af den republikanske kandidat George HW Bush, som senere vandt valget, på trods af de indledende undersøgelser gav ham favorit, når der bliver kaldt imod dødsstraf; Bill Clinton, en kandidat for Demokraterne i 1992 vendt meningsmålingerne og blev præsident takket være afstemningen af de mange uafhængige og ubestemte tilhængere af dødsstraf, som var udtryk for sin støtte; Clinton selv, efter nederlaget i midtvejsevalueringen og den manglende godkende forslaget til sundhedspleje, formået at få sig selv genvalgt ved at skrive og passerer en føderal lov, der øgede antallet af forbrydelser, der bærer dødsstraf.
Siden 2004 den offentlige støtte til dødsstraf er faldet kraftigt; derfor faldt også antallet af henrettelser og overbevisninger, og antallet af forbrydelser, der kan straffes med dødsstraf har været begrænset af Kongressen til de mest alvorlige forbrydelser. I staterne New Jersey og New Mexico dødsstraf er afskaffet eller suspenderet på ubestemt tid. Den amerikanske højesteret har indsnævret feltet af forbrydelser straffes med dødsstraf, fratage unge og mentalt retarderede til galgen. Denne store ændring blev givet af kontroverser og skandale fulgte brugen af DNA-tests, der har vist, at der findes et stort antal uskyldige mennesker dømt til døden. Derudover den påståede sammenhæng mellem kriminalitet og dødsstraf, som kan begrunde at afskrække bruges af tilhængere til at skabe konsensus, viste sig ikke effektiv. For at tilføje til dette, at omkostningerne spørgsmålet, meget høj, for at gennemføre henrettelsen, har den økonomiske krise efter 2008 accentueres mere og mere disse omkostninger, dels på grund af det, i de senere år har mange politiske grupper, der tilhører flertallet af tilhængere De var imod.
1988 præsidentvalget og dødsstraf
Det særlige tilfælde med præsidentvalget i 1988 med vinderne af de primære kandidater Bush og Dukakis er afgørende at forstå holdningsændring af den amerikanske befolkning, der har ført til at se dødsstraf som en søjle i demokratisk samfund urørlige USA. Den store kampagne mod Dukakis præsenterede eksempel tilfældet med William Horton, en afrikansk-amerikansk morder, der, ved hjælp af de tilladelser, der ydes af staten, havde begået kidnapninger, voldtægter og andre drabssager; Dukakis blev beskrevet som en kortsigtet forsvar af rettighederne for de værste forbrydere, ude af stand til at forstå den kraftige stigning i vold og at beskytte befolkningen, så uegnet til rollen som præsident. Disse faktorer bidrog til at bringe Bush i Det Hvide Hus.
Kommissionen Ryan
I 2000 staten Illinois, resultaterne af en række DNA-test viste, at staten havde begået en stor del af retslige fejl, der havde ført til dødsdommen over uskyldige. Illinois guvernør, republikanske George Ryan, altid kendt tilhænger af dødsstraf, påvirket af resultaterne af testene, proklamerede ubestemt moratorium for henrettelser, og udpegede en kommission, som han blev bedt om at reflektere over spørgsmålet om dødsstraf og find, hvis de eksisterede, reformer, der kunne gøre det mere rimelig og retfærdig. Udvalgets medlemmer blev alle erfarne advokater eller advokater og repræsenterede forskellige meninger og politisk. Blandt dem den forfatter og advokat Scott Turow skrev en bog, der blev bestseller i Italien, hvor han udtrykker sine afsluttende bemærkninger efter denne vigtige oplevelse. Kommissionen, efter to års forskning og analyse, fastslået, at det var nødvendigt at reducere omfanget af straffen, at begrænse antallet af sager og udførelsen trække folk betragtes psykisk syge. Guvernør Ryan, dagen inden de forlader kontoret i 2002, befriet fra dødsgangen fangerne og 164 blev en detractor af galgen. Ryan tog den historiske beslutning af cheferne for andre stater, såsom North Carolina, til at erklære et moratorium, og i nogle tilfælde til total afskaffelse.
Den endelige rapport fra Udvalget om Ryan
I april 2002, at regeringen Kommissionen Illinois præsenterede sin endelige rapport. Langt de fleste af Kommissionens forslag blev godkendt enstemmigt og også medlemmerne af det udvalg, som havde vist sig at være uenige på nogle punkter enige om, at i denne stat, 1977-2002, var blevet anvendt for mange henrettelser. Alle medlemmer af Kommissionen enige om, at det var nødvendigt med en større reform af retssystemet, hvis de ønskede at fortsætte med at bruge dødsstraf for visse forbrydelser, og at de havde brug for mere offentlig støtte for at forbedre kvaliteten af efterforskninger og analyse af dokumentation for medarbejdere . Andre væsentlige forslag: alle afhøringer af mistænkte gerningsmænd til alvorlige forbrydelser skal filmes, og erklæringerne på politistationen for at blive registreret, at være acceptabel i processen; kriterierne for hvilke der kan dekreteret dødsstraf at blive reduceret, den anklagede kan blive dømt til døden i følgende tilfælde:
dobbelt, tredobbelt mord
mordet på en politibetjent, brandmand, vagt fængsel, indsat cellekammerat
tilstedeværelse af tortur på kroppen af offeret
mord begået med den hensigt at hindre retfærdighed
I nogle tilfælde dødsdommen ikke bør kræves ved lov for visse former for kriminalitet; hvis den anklagede er mindreårig på tidspunktet for overtrædelsen eller et mentalt retarderede; Hvis den tiltalte er dømt til døden baseret på en enkelt øjenvidne eller en fange, der "tilstod" i bytte for en reduceret straf; om dødsdommen dekreteret af en lokal anklager ikke bekræftes af en statslig kommission. Kommissionen foreslog også en række reformer for at forbedre forberedelsen af advokater, der er forpligtet til at beskæftige sig med processer fra dødsstraf. En anden vigtig efterspørgsel vedrører revision foretaget efter dommen fra juryen, hvis retssagen dommer, efter en omhyggelig analyse af beviserne, forventes ikke at være enig med juryens afgørelse til fordel for dødsdommen, sagsøgte Det skal idømt livsvarigt fængsel. Kommissionen til sidst bosatte, at hvis der i en bestemt kvarter i en stat var en forbrydelse straffes med døden dengang, at lovovertrædelsen skal behandles af dødsstraf i alle distrikter i staten.
Racistiske politiske beslutninger af juryer
I 2003 resultaterne af en undersøgelse foretaget af University of Maryland lavet overskrifter. Denne forskning er knyttet direkte til undersøgelser af Amnesty International fordømmer den standard, som mange juryer udsender en dødsdom: racist. Ifølge data indsamlet i 1998, 1794 af de 1.838 retslige embedsmænd, der er nødvendige for at afgøre, om de vil anvende dødsstraf er hvide. Afroamerikanere udgør omkring 12% af den amerikanske befolkning, men udgør 42% af fanger afventer henrettelse på dødsgangen; de mord ofrene er sort og hvidt i næsten lige store dele, men siden 1977 fordømte blev henrettet, 82% af tilfældene, der er ansvarlig for at dræbe en hvid. Situationer, hvor racediskrimination er fremherskende i de beslutninger, som juryen kan findes i mange amerikanske stater. New Jersey forskning i 1987 viste, at hvis der i løbet af en sag med en sort sagsøgt og hvid offer, anklagemyndigheden bad om dødsstraf i 50% af tilfældene i en forsøgsperiode med sagsøgte og offeret begge sorte kræve Det var kun 28%. Texas fra 1982 til 1988 statistikker viser, at procentdelen af dødsdømte var: 43% sorte, 47% hvide. Rapporten anklagede hvid / sort offer 8; Rapporten anklagede sort / hvid offer 120. Med disse data mange progressive politikere havde beviser at sige, at race af sagsøgte og det geografiske område, hvor forbrydelsen blev begået, fordi de påvirkede juryens beslutninger.
Georgien: et særligt tilfælde af racisme
I Georgien dødsstraf er stadig til stede og anvendes som straf for de mest alvorlige forbrydelser. I denne tilstand, gennem hele sin historie, en morderisk hvid, anklaget for at myrde en sort, aldrig blev henrettet. Fra 1924 til 1972, de indsatte på dødsgangene henrettet sorte er 337, og af disse 63 forbrydelser af voldtægt, som ikke længere kan straffes med dødsstraf; i 1996 de indsatte på dødsgangen i Georgia var 103, hvoraf 44 sorte. Staten Georgia har en lang historie af racistisk vold. Før den amerikanske borgerkrig lovgivningen i denne stat, forudsat forskellige straffe for visse typer forbrydelser baseret på race af den anklagede. Voldtægt af en hvid kvinde af en hvid var straffes med fængsel, voldtægt af en hvid kvinde med en sort mand var straffes med døden. Voldtægt af en sort kvinde var straffes med en mild sanktion eller et par dage i fængsel. Brugen af dødsstraf i denne tilstand kan også tilsluttes til den praksis, lynchning. Fra 1880-1930 i Georgien har fundet sted omkring 460 lynchninger af sorte mennesker.
Populære retfærdighed: lynchninger
Fra 1608 til 1960 henrettelser i USA har været omkring 30.000; af disse 20.000 som følge af en proces, den anden 10.000 af Lynch. Denne praksis med lynchning er knyttet til traditionen, typisk for USA i deres egen retfærdighed, som i dag er afspejlet i offerets Rights Movement, som beskytter rettighederne for dem, der har mistet en slægtning eller ven for mord. En anden tal for lynchninger er, at fra 1882 til 1968 antallet af henrettelser har været uregelmæssig i 5000. Fænomenet lynchning opstod for racistiske grunde, især i de sydlige stater, hvor antallet af sorte henrettet, ofte ved hængende, det var meget højt. Nogle tal: i Georgien i sorte lynchet uden retfærdig rettergang var 490, 350 i Texas, 540 i Mississippi, 335 i Louisiana, Alabama 300.
Sager blev berømt
I 1972 sagen Furman vs Georgien førte Højesteret i USA til at suspendere alle dødsdomme. Dødsstraf blev erklæret, 5 stemmer mod 4, forfatningsstridig, fordi det krænkede ottende og fjortende ændring af forfatningen. Den anklagede Furman var en sort mand anklaget for at have myrdet en hvid mand; afgørelsen fra juryen, der havde dømt syntes, meget klart, betinget af fordomme. I praksis problemet var, at der i de sydlige stater, Georgia i hovedet, de juryer kunne blive dømt til døden efter eget skøn, og derfor loven, faktisk blev anvendt forskelligt for samme type kriminalitet. Dommer Douglas kaldes dødsstraf selektive og diskriminerende mod de dele af befolkningen fattige og mistænksom på grund af ubegrænset skøn juryer. Den historiske højesterets afgørelse førte mange stater, også i virkeligheden Georgien, til en gennemgang af deres lovgivning for at fjerne problemet med vilkårlige dødsdom ved domstolene. Dette er dog ikke førte, da abolitionister håbet, om et moratorium for henrettelser, men kun til en suspension: ændre lovgivningen i de stater, hvor der havde været disse typer af spørgsmål dødsstraf var faktisk erklæret perfekt forfatningsmæssige og genindført i 1976.
I 1987 førte sagen McCleskey vs Georgien højesteret afgørelsen til en anden bemærkelsesværdig. McCleskey, en sort mand anklaget for at dræbe en hvid politibetjent, appellerede til Domstolen klager, at kriterierne for strafudmåling i Georgien blev ramt af en åbenlys racediskrimination. Et forskningsprojekt udført af University of Iowa akademisk havde vist, at der var en sandsynlighed på 4 til 11 gange større end en sort anklagede blev dømt for at have myrdet en hvid end den anden vej rundt. Højesteret kaldte undersøgelsen værdifulde, men uegnet McCleskey tilfældet, og afviste klagen med 5 stemmer mod 4. Justice Brennan, der havde stemt for appellen, erklærede, at risikoen for, at dødsdommen blev McCleskey påvirket af racefordomme var meget høj. Dommer Powell, i en biografi offentliggjort i 1994, indrømmede de stærke tvivl på grund af analysen af den forskning University of Iowa, men, som skrevet, siger han, at han ikke er i stand til fuldt ud at forstå data for denne undersøgelse og så ikke at have fuldt ud delte konklusionerne.
Afskaffelse af dødsstraf på mindreårige
Den 1. marts 2005, den amerikanske højesteret regeret af et flertal i forfatningsstridighed af dødsstraf mod mindreårige lovovertrædere. Denne skelsættende afgørelse har øjeblikkelig effekt på 70 fanger, hvis dødsdom blev konverteret til livsvarigt fængsel. I begrundelsen for dødsstraf for mindreårige Det er beskrevet som "en uforholdsmæssig grusomhed mod umodne mennesker, grusomhed i strid med principperne i forfatningen."
Begrænsning for mentalt handicappede
Højesteret fastslog, at enhver, der har en IQ på mindre end 70 ikke kan udføres. I 2014 fastslog den i stedet, at det er den q.i. til at træffe beslutning om intellektuel handicap, beslutter om sagen om en dødsgangen indsatte med mentale mangel i Florida. Hidtil staten Florida havde nægtet at gennemgå beviserne på påståede udviklingshæmning af en anklaget, medmindre personen ikke havde blæst en score på IQ under 70. Domstolen afviste loven i Florida og sagde, at " Intellektuel handicap er en tilstand, ikke et tal. " Højkommissæren for menneskerettigheder i FN, "den herskende vil påvirke ikke kun i Florida, som er den stat med det næsthøjeste antal mennesker på dødsgangen efter Californien, men også andre lande, som stadig bruge straffen til dødsfald i USA. "
På det amerikanske offentlige debat om dødsstraf er det stadig meget opvarmet. Det modsatte position kan regne med mindretalsudtalelse bevægelser, der kræver - især i USA og i de europæiske lande, hvoraf de fleste allerede har elimineret sin retlige dødsstraf - afskaffelse eller i det mindste suspension af dødsstraf.
Igennem amerikansk historie henrettelserne af indsatte på dødsgangene blev henrettet ved forskellige metoder. Fra 1977 til 2003 henrettelser var:
677 med dødelig indsprøjtning
150 af elektriske stol
11 med anvendelse af gaskammeret
3 ved hængning
2 ved hjælp af optagelse
Fra 2004 til 2005 henrettelserne var omkring 160. Den elektriske stol blev introduceret i 1889 som en erstatning af galgen, nu betragtes som et middel barbarisk. Den dømte blev bundet til en stol hænder og ankler blev kobber elektroder anvendes på kroppen og en hætte fastgjort til bagsiden af hans hoved med en svamp dyppet i en saltvandsopløsning til at cirkulere elektricitet bedre. Udledningen el forårsagede hjertestop og blokering vejrtrækning. Gaskammeret blev introduceret i slutningen af trediverne af det tyvende århundrede. Den dømte blev låst inde i et rum med stål vægge vandtætte og efter et par minutter blev frigivet cyanid i luften. Døden indtraf ved kvælning. Den dødelig indsprøjtning blev introduceret i 1977, som et resultat af megen polemik på grund af brutalitet udførelsen af den elektriske stol og gaskammeret. Dødelig indsprøjtning bestod i venerne i dømt af gift og et kemikalie, der forårsagede lammelse af musklerne. Den dødsfaldet skyldes hjertestop og lammelse af membranen, som forhindrede ventilation af lungerne.
Debat om metoder
Modstandere af dødsstraf ofte dem, der kritiserer tilhængerne for metoder såkaldte "humanitære", hvilket ville gøre udførelsen smertefri.
Skydning og hængning, på trods af genindførelsen af dødsstraffen uden specifik henvisning til metoden til udførelse i 1976, blev snart opgivet, da de blev dømt grusom og umenneskelig. Gaskammeret, trods bliver præsenteret som en moderne og gøres for at undgå unødige lidelser for den dødsdømte, viste sig snart ineffektiv og forårsagede megen polemik og protester, der var blevet brugt af nazisterne. Den elektriske stol, som indtil 2000 var det mest brugt, fordi det betragtes som den "mindre grusomme muligt", er det opdaget en brutal metode, fordi ofte det første chok havde ikke dræbe fangen, der blev tvunget til at vente i smerte for respons læge, før de modtager andre udledninger, der forårsagede den hjertestop.
Hertil kommer, som følge af manglende udstyr eller elektrisk inkompetence af medarbejdere, er der tilfælde, hvor de dømte bogstaveligt brændt til den elektriske stol, den berømte tilfælde af Pedro Medina, Florida. En anden kendt sag er, at Allen Davis, i Florida, som førte Højesteret at argumentere forfatningen af den elektriske stol. Dødelig indsprøjtning, stadig betragtes som et middel "menneskelig og progressive" for at sætte en stopper for et menneskeliv, blev indført af politiske årsager. Efter tilfældet med Furman vs Georgien var nødvendig, for tilhængere af dødsstraf, for at finde en metode, der ville gøre øjne befolkningen mere og mere fuld af tvivl, udførelsen acceptabel fra synspunkt solidaritet med de fordømte.
Men, trods bliver beskrevet som smertefri, kan denne form for metode producere smerte. Ofte fejl opstod på den rigtige mængde af bedøvelsesmiddel stof, der skal injiceres, før giften eller ikke taget hensyn til kapaciteten af modstanden i kroppen af fordømte bedøvelsesmiddel; alt dette lade fordømte lammet og bevidste i smerte i flere minutter. Fra det juridisk synspunkt i de fleste af de stater, hvor den praktiseres i dag mangler protokoller og medarbejdere lever op til implementeringen. Trods talrige undersøgelser, der påviser disse argumenter den amerikanske højesteret i 2008, sagde han, syv stemmer til to konstitutionelle dødelig indsprøjtning. Endelig nævnte han tilfældet med den dømte Thomas Smith, nell'Indiana.Smith havde faktisk bevidst vente i 36 minutter, før han blev injiceret med den dødelige gift, fordi arbejderne ikke kunne finde den rigtige vene.
Diskussionen om metoder og deres "menneskeheden" bør tilføjes, at der i udtalelsen fra nogle forskere, er den virkelige tortur pålagt gerningsmanden gjort ved at vente på dødsgangen, som ofte varer i årevis, i nogle tilfælde 20- 30 og fra ideen om impotens over at blive lænket foran et fjendtligt publikum, der kommer til at dræbe dig. Den skal også tage hensyn til den moralske lidelser består af forskellige former for praksis præ-gennemførelse: den totale isolation af gerningsmanden i en celle, måling af størrelsen af kjolen til begravelse, dødsattesten underskrevet i forvejen, det sidste måltid i total ensomhed, suspension i sidste øjeblik, de tekniske komplikationer mv
I USA videnskabelige undersøgelser og forskning foretaget af universiteterne for at se, om eksistensen og anvendelsen af dødsstraf indflydelse på stigningen eller faldet i forbrydelsen, var hundredvis over tid, og ankom den samme konklusion af en undersøgelse udført i 1988 af De Forenede Nationer: der er ingen beviser for at bekræfte, at det at være bevidst om dødsstraf ville have en afskrækkende virkning på kriminelle. Selv mange offentlige kommissioner har fundet nogen sammenhæng mellem forbrydelsen og henrettelser. Nogle statistikker: mordet sats i ti af de tolv stater, hvor dødsstraffen ikke blev anvendt var under det nationale gennemsnit; mordet sats i halvdelen af stater, hvor det blev anvendt var højere end det nationale gennemsnit; 1980-2000 hedder ikke abolitionister er en stigning på mord, der går fra 48 til 101 procent; i Massachusetts, abolitionist, mordet sats er lavere end for nabolandet Connecticut, en tilhænger af dødsstraf; West Virginia, afskaffelse af dødsstraf, mord er nede 30% i forhold til nabolandet Virginia, supporter; Delaware har den højeste rate af henrettelser i befolkningen og en af de laveste mord satser end andre stater; Texas, 1976-2002, er blevet foretaget mere end en tredjedel af alle dødsdomme i alle lande, og på trods af dette, mordet sats er langt over landsgennemsnittet. Alle disse fakta og eksempler, som også modstridende, bekræfter, at der ikke er nogen simpel sammenhæng mellem stigende kriminalitet og antallet af henrettelser.
Tilhængere af dødsstraf fortsætte med at forfølge argumentet om afskrækkende virkning på kriminelle til at retfærdiggøre eksistensen af dødsstraf, og styrke den folkelige opbakning. Tanken om, at tilstedeværelsen af dødsstraf kan gøre nogle mulige kriminelle afstå fra at begå en forbrydelse, er ubegrundet. Ifølge mange kommentatorer og forskere de fleste af de mennesker, der begår alvorlige forbrydelser gør det, fordi de ikke kan kontrollere deres impulser og deres aggression i tider med frygt, vrede eller under indflydelse af alkohol og narkotika. Til tider folk ikke tænker over konsekvenserne af deres handlinger, og derfor i disse tilfælde er det umuligt at tale om afskrækkelse.
Det skete også i mere end et tilfælde, at kriminelle begår alvorlige forbrydelser, overbevist om at komme væk. I stater, hvor dødsstraffen finder anvendelse, og godt set af de fleste af befolkningen ikke reducerer kriminalitet over tid. Nogle gange, tværtimod stiger; i andre tilfælde er det fortsat mere eller mindre den samme. To eksempler: i Californien, fra 1952 til 1967, en periode, hvor dødsdomme blev gennemført meget ofte, at antallet af mord er steget hvert år med 10%, mens der i perioden mellem 1967 og 1991, hvor dødsstraf er blevet suspenderet, stigningen i forbrydelser var 4,8%; i upstate New York, mellem 1907 og 1963 en periode, hvor dødsstraffen blev applicatissima af domstolene, i dagene efter en henrettelse fandt sted i gennemsnit to mord hver måned.
Debatten blandt opinionsdannere om afskrækkelse har altid været i USA meget opvarmet. Blandt tilhængerne af afhandlingen er berømte økonomer, politikere og præsidenter. Teorien om Ehrlich, som blev brugt af Nixon til at overbevise Højesteret at genoprette dødsstraf siger, at beslutningerne af social karakter skyldes mænd, som grund til rationelt svar på de imperativer. Så flere og flere alvorlige straffe er nyttige til at forhindre drabene. Blandt modstanderne af denne teori er der advokater, kriminologer og politikere. Alle disse fremrykke den tese, at der ikke er noget bevis for, at tilstedeværelsen eller fraværet af en øverste straf vil afskrække kriminelle fra at begå alvorlige forbrydelser, og at, ja, der er mange, der hævder det modsatte.
Når USA brød tilfældet med OJ Simpson, den advokat, der arbejdede på erklærede åbent, at morderne rige ikke ender næppe nogensinde på dødsgangen, fordi, at kunne tillade sig advokater berømte og dyre, de er bedre beskyttet lovligt end den anden. Advokaten og forfatter Scott Turow siger i sin bog Ultimate straf, de mistænkte, der ikke er i stand til at ansætte advokater vigtige ende op i hænderne på dem i embedet, ofte dårligt motiverede eller inkompetente og dermed, selv om de er uskyldige, at have en advokat, der er i stand til at bevise det, de er dømt til døden ved juryer, der ikke ønsker at risikere recirkulere en mulig ond kriminel. Ifølge tests, de størstedelen af de dødsdømte i USA er fattige og tilhører befolkningsgrupper betragtes af offentligheden mere "mistænkelig".
Der er også det kriterium, fordømt af Helen Prejan, forfatter til Dead Man Walking, selektiviteten inden den udsteder dødsdommen; i praksis juryen beslutter, at en fange skulle dø eller ej, afhængigt af hvem offeret er: hvis det tilhører en klasse ikke velhavende sagen er ikke engang for alvor undersøgt. The New York Times har publiceret flere artikler om de mange problemer for de advokatfirmaer, der, på grund af manglende midler, ikke kan give et forsvar bevægelse til dem dømt til døden. De er opstået tilfælde af tiltalte sat til døden under forsøget blev forsvaret af retten udpeget advokater, der dukkede op beruset, efter at have brugt narkotika, eller som er faldet i søvn under hele høringen. Fra den forfatningsmæssige synspunkt Højesteret i USA sagde, at Domstolen udpeget advokater har intet ansvar, hvis fejl er lavet lovligt, selv om de er inkompetente eller fraværende.
Mange tilhængere af dødsstraf hævder, at levere til en dømt Executioner er en effektiv metode til at spare staten penge. Denne kliché, som har spredt sig takket være populisme af meget af den politiske klasse i løbet af de sidste 40 år i USA, ikke kun er aldrig blevet videnskabeligt bevist, men det viste sig falske. Professorerne Kog og SLAWSON, Duke University, har vist, at omkostningerne ved at udføre en fange er $ 2160000 mere end prisen for at opretholde den til live i staten fængsel. I betragtning af, at flertallet af fattige mennesker er dømt, staten, med offentlige midler, bør bære omkostningerne ved at betale to advokater for forsøget, to for appellen og sagen efter domfældelsen, en for habeas, flere anklagere til at støtte anklagemyndigheden, politifolk og efterforskere, der skal udarbejde det materiale, der skal fremlægges under retssagen, dommere til høringer, embedsmænd til overvågning, eksperter fra alternative sanktioner, psykologer, stenografer, omkostningerne ved indespærring rækken død, optegnelser mv I 2003 en regering udvalg i staten Indiana rapporterede følgende konklusion: dødsstraf koster folk en tredjedel mere end prisen på livsvarigt fængsel.
Nogle eksempler: staten Californien, fra 1982 bruger for at anvende dødsstraf omkring 90 millioner dollars af offentlige penge, i alt op til 2000 blev brugt omkring 200 millioner dollars; Florida hver udførelse koster staten 24 mio i upstate New York, ifølge New York Daily News, vil det blive gjort, når det første løb, forventes det, at udgifterne til dødsstraf vil nå $ 400.000.000. For en proces relateret til forbrydelser fra dødsstraf forsvarsadvokat du bliver betalt $ 360000. Satserne for undersøgelsen for forsvaret fra 5.000 til 48.000 US dollars. Det samme for anklagemyndigheden, mens advokat betales af 320.000 til $ 772,000, fordoble forsvaret. Retten gør omkring $ 506,000 for en proces, hvor der er mulighed for en dødsdom. Prison udgifter er $ 137,000 for en indsat dømt til døden. Et eksempel: I Californien en proces med dødsstraf koster omkring $ 1897000; dette beløb i betragtning af, at der i de fleste tilfælde at have en endelig dom behov for flere processer, skal ganges med 4 eller 5.
Ofrets Rights Movement og dens indflydelse på det amerikanske retssystem
Start i midten af 70'erne i det tyvende århundrede i det amerikanske folk har skabt en ny vision af begrebet straf. Teorien om oplysningstidens, der tjener til at straffe de skyldige og at uddanne ændre reglerne i samfundet, som den tilhører blev kastet ud i krise efter svigt af mange tilfælde af rehabilitering. I denne teori havde han erstattet den af den såkaldte kompensation, som hævdede, at de pårørende til ofrene, og samfundet selv, skulle "kompenseret" for deres tab. Revenge blev ikke længere betragtet som en synd, men snarere som en lov acceptabel fra synspunkt religion.
I denne periode blev han født den Victim Rettigheder Bevægelse, den bevægelse, der beskytter rettighederne for slægtninge til mordofre. Forslaget beder staten støtte deres moralske og sociale, en slags kompensation og til at deltage aktivt i processen med den mistænkte er ansvarlig for død af deres elskede.
Denne bevægelse har vundet en vigtig sag med Payne vs Tennessee, i 1991, som førte den amerikanske højesteret at erklære, at tilstedeværelsen af pårørende til ofrene for den proces, om den mistænkte skyldig i mordet på deres relative er forfatningsmæssig, som det er nødvendigt for retten til at være opmærksom på den påført ofrets familie for at vedtage en retfærdig og passende straffe smerter; også give ofrenes pårørende at tale med processen ville hjælpe dem til at lukke fortiden og til at genvinde en form for fred i sindet. Debatten om, hvorvidt det er rigtigt eller ikke at give de pårørende til ofrene for de processer, blev startet for flere år før og havde ført højesteret til at definere tilstedeværelsen af disse forfatningsstridig ved to lejligheder. Årsagerne var som følger:
state retfærdighed er ikke opgaven med at bekymre sig om trivsel og sindstilstand af ofrene
dommen fra juryen bør ikke på nogen måde være påvirket af de følelser af familierne til de afdøde
juryen kunne være mere spillerum til den sætning, hvis offeret havde haft en god oratoriske evner eller havde været i stort tal
de følelsesmæssige behov hos ofrene kan være forskellige fra hinanden, og dette kunne føre til at sikre, at der for den samme type kriminalitet blev udtrykt anderledes straf
Blandt motiverne for ofrene at være til fordel for dødsstraf er, at ofte livstidsdom har ikke bevist, at, og morderske af pårørende, befriet, har begået andre mord. Over tid love ændrer sig, og så finder vi i mange tilfælde blev idømt livsvarigt fængsel for forbrydelser glubske som er blevet reduceret straf efter en ændring af retsplejeloven. Pårørende til offeret derfor føler "forrådt" af retfærdighed deres tilstand og deres følelse af forsoning med samfundet falder fra hinanden: at undgå dette, de føler behov for dødsdommen, for at sikre, at med ' ydelse, afslutte deres smerte permanent, og der er ingen mulighed for skyldige, til at blive frigivet.
Det faktum, at dødsstraf ses som en service til velfærd af familien har ført lærde og intellektuelle ligner den psykologiske komfort og en følelse af tilfredshed fra ofre i at deltage i en performance er intet mere end et ønske mere eller mindre tilstod, hævn.
Reflektere over dette spørgsmål William Ian Miller, bestseller forfatter af Clint Eastwood og Equity, hedder det, at hvis en tid hævn blev betragtet som en synd at være fra religiøst synspunkt, at juridisk og moralsk, har i dag tingene ændret: hævn er en følelse Menneskelig der bør du ikke skamme. For at bekræfte denne afhandling finder vi en velkendt essay af Steven Eisenstat, hævn, retfærdighed og lov. De vigtigste punkter i essay er: hævn er ikke umoralsk, hvis dem, der gælder har gode grunde, hvis den står i rimeligt forhold til den forkerte led og til at blive straffet, hvis det er den virkelige synder; påføre lidelse på dem, der berøvet os af en elsket en er ikke umoralsk, men menneske; indsatsen skal være korrekte, juridisk accepteret af samfundet. Blandt de negative konsekvenser af hævn er der en mulighed for, at en slægtning til offeret, påvirket af en stemning af vrede og dyb sorg, kan ramme en uskyldig, tildele straf uretfærdig end forurettelse eller oprette en cyklus af vold, der, når udløst, vil det være vanskeligt at stoppe.
Franklin Zimring, forfatter til modsætningen af amerikansk henrettelse, hævder, at dødsstraf ikke ses af tilhængere som et middel til staten at udøve straffende magt mod dem, der bryder reglerne, men som en "kompensation", der er udført af Det var den samme for ofrene og hele samfundet. Hævn er derfor ikke betragtes som en synd, men snarere en rettighed i retfærdigheden skal nu bruges til at kompensere forbrydelsen. Dette synspunkt er direkte forbundet til det, der i Amerika kaldes vigilante tradition, eller behovet, i ansigtet af en forkert lidt, i deres egen retfærdighed. Vi skal huske på, at i USA, især i syd, har længe været praktiseret og overvejet korrekt lynchning.
De afgørelser Højesteret
Igennem amerikansk historie holdningen hos offentligheden mod dødsstraf har ændret meget ofte påvirke beslutninger højesteret og tager hende til at ændre de ideologiske holdninger. Faktisk vekslede de perioder, hvor det blev menes nødvendigt at bruge en højere hårdhed og en højere straf, og de perioder, hvor det blev anset nødvendigt at begrænse de tilfælde, straffes med døden.
Det følgende er en detaljeret liste over de vigtigste beslutninger truffet af Retten om dødsstraf:
Sagen Furman vs. Georgien, i 1972, førte Højesteret i strafudmåling dødsstraf, som den blev anvendt, blev det anset for forfatningsstridig, fordi den overtrådte ottende ændring, som forbyder grusom og usædvanlig straf. Denne dom kommer fra det sociale klima i slutningen af tresserne, hvor der for første gang i amerikansk historie, at størstedelen af befolkningen udtrykte støtte til afskaffelse af dødsstraffen. Faktisk siden 1967 var det nu gældende praksis ikke at udføre henrettelser.
Sagen Gregg vs. Georgien i 1976 førte Domstolen til at ændre sin mening om dødsstraf, blev det dekreteret forfatningen af love, der forudså. Dette kommer fra nytænkning sociale klima, der havde fulgt afskaffelsen i 1972. Den høje kriminalitet og mord var den vigtigste årsag til returnering af dødsstraf.
Sagen Booth vs. Maryland, i 1987; Retten vurderede rolle ofre for forbrydelser i processen og dekreteret, at de ikke kunne blive optaget, fordi deres optagelse overtrådt ottende ændring, hvilket gjorde det forfatningsstridig. Dommer Powell, promotor for den dom, stadfæstede uforenelighed mellem tilstedeværelsen af ofrene, som kan påvirke juryen med emotionelle udsagn, og princippet om, at dommen skulle være baseret på fornuft og objektiv analyse af de faktiske forhold.
Sagen Thompson vs. Oklahoma, i 1988; Domstolen kaldte forfatningsstridig udførelsen af straffefanger, der på tidspunktet for forbrydelsen var under seksten. Dommen kan tolkes som at opfylde de internationale konventioner om børns rettigheder, der er forbudt dødsstraf for mindreårige.
Sagen vs South Carolina Indsamler, i 1989, ved hvilken Domstolen bekræftede, at deltagelse af ofre i processen kan påvirke dommen af juryen og derefter dømt til døden en anklaget i en vilkårlig og irrationel. Denne mulighed var uacceptabel i forfatningen og derefter ofrene var afvises.
Sagen Payne vs. Tennessee, i 1991; Retten har ændret sin udtalelse om optagelse af ofrene til processen som skønnes nødvendigt tilstedeværelsen af disse til at vise juryen, hvad den kriminelle handling af de anklagede havde bragt over dem. I udtalelsen fra dommer Rehnquist, promotor for kursændring, at fastsætte de korrekte beløb for straf var det nødvendigt at kende effekten af skaderne på ofrenes familier. Denne dom sikrer, at dødsstraf er ikke længere blot et middel til at beskytte samfundet fra kriminalitet, men også en tjenesteydelse til familierne til ofrene for at give en slags psykologisk komfort og for generobring af deres velfærd. Domstolens afgørelse gør også brug af udtalelsen under arrangementet Booth v. Maryland, af dommer Scalia, der hævder, at tilstedeværelsen af slægtninge til ofrene under retssagen ikke var forfatningsstridig, fordi forfatningen ikke siger, at straffen skulle dekreteret kun på grundlag af en moralsk fejl.
Sagen Atkins v. Georgien i 2002; Højesteret kaldte forfatningsstridig dødsstraf, hvis dømt var psykisk syg eller retarderede. Resultatet af afstemningen var fem stemmer imod fire til fordel for denne omstændighed. Ræsonnementet var uforenelighed af dødsstraf i disse sager og ottende ændring af forfatningen, som forbyder staten at udføre grusom og usædvanlig straf.
Sagen Roper v. Simmons, i 2005, hvorved Højesteret forbyder dødsstraf for alle unge lovovertrædere. Den vigtigste motivation er forfatningsstridig, fordi den er i strid med punktum i ottende ændring. Andre vigtige årsager til, at indtil da ikke var blevet behandlet af en domstol i en forsøgsperiode, er: det faktum, at denne type af henrettelse overtræder "udvikler standarder for anstændighed, der markerer udviklingen af et civilt samfund" og forsømmer ' ustabilitet og følelsesmæssige ubalancer, der præger barndommen og ungdomsårene. Justice Kennedy, en af medlemmerne af Domstolen, sagde, at det var rigtigt, at Højesteret til at tage til efterretning internationale opinion imod dødsstraf pålagt mindreårige. Beslutningen er truffet efter en afstemning, der endte med fem stemmer til fordel for forfatningsstridighed af den overbevisning, mod fire imod.
I 2008 Højesteret afgør, at henrettelse ved dødelig indsprøjtning er forfatningsmæssig triple. Den afgørelse træffes efter en afstemning, hvor han vandt et flertal netto syv mod to, stilling ind for at bevare denne metode til henrettelse. Spørgsmålet om forfatningen af denne praksis er under behandling af Domstolen efter en appel fra to indsatte på dødsgangen i Kentucky, der hævdede, at dødelig indsprøjtning var forfatningsstridig, fordi den overtrådte ottende ændring. Chief Justice john roberts, beskrev denne proces så humant som muligt at udføre en henrettelse. Forslaget af Roberts forbinder med udtalelse fra den tidligere amerikanske præsident Ronald Reagan i halvfjerdserne, da han var guvernør i staten Californien, argumenterede behovet for at bruge dødelige indsprøjtninger til dødsdomme, for at undgå dømt til unødig lidelse.
I USA en jury kan dømmes til døden, hvis den anklagede er skyldig i en eller flere forbrydelser, som dødsstraf er tilvejebragt. Denne kategori af kriminelle begår voldelige handlinger forårsager afsky og harme i hele samfundet, tvinger hende til at tage sikkerhedsforanstaltninger for at sikre, at denne forfærdelige forbrydelse ikke sker igen. Ifølge nogle undersøgelser, er de fleste af disse personer består af mennesker, ustabile og ude af stand til at undertrykke deres aggression, de begår forbrydelser af hensyn til det, og er for det meste forventes at forblive sådan. På trods af dette faktum, er der eksempler på sager, hvor flere års fængsel har fuldstændig ændret karakter af kriminelle. På grund af dette faktum dødsstraffen ville bryde mekanismen evolutivo- uddannelse: at dræbe lederen, bliver dræbt også muligt eksempel på forandring.
Risiko for uskyldige mennesker på dødsgangen
Det faktum, der førte den daværende guvernør George Ryan til at definere retssystemet i staten "fuld af fejl", og at forkynde moratoriet var de foruroligende statistikker, der viser, at næsten halvdelen af mennesker dømt til døden i Illinois havde efterfølgende vist sig uskyldig eller skyldig i en anden medlemsstat end den, som de var forsøgt og dømt kriminalitet. Med andre ord havde staten styret af Ryan henrettet eller var ved at udføre de uskyldige. I 1999 offentliggjorde Chicago Tribune flere artikler vedrørende tilfælde af alvorlige justitsmord i Illinois, som havde bragt mange juryer, i god eller ond tro, at fordømme til døden den anklagede på grundlag af beviser viste sig urigtige eller ikke er relateret. Spørgsmålet om dødsdommen uskyldige bekymringer alle EU-medlemsstater til fordel for dødsstraf.
Mange fortalere definerer pris at betale i tilfælde af fejl "acceptable", andre er forfærdede, men stadig definere dødsstraf har brug for en stat, der ikke kan fraviges. Anvendelsen, som begyndte i midten af halvfemserne af det tyvende århundrede, har DNA-test bevist eksistensen af atten tilfælde af uskyldige mennesker dømt til døden. Resultatet af disse tests hjulpet modstandere af dødsstraf for at vise tegn på svigt af denne praksis. Fortalere dog argumentere for, at testen er faktisk til et argument støtte dødsstraf, da det viser med sikkerhed obligationsmarkedet, der eksisterer mellem offeret og den tiltalte skyldig.
Sammenligning mellem Gammel og Ny
USA har et tæt forhold til dødsstraf, siden deres fødsel, men denne praksis er blevet vinder terræn siden firserne af det tyvende århundrede til i dag, hvilket journalister og forskere til at spekulere på, hvorfor USA forblev den eneste demokrati Vesten til at vedtage den, divergerende tendenser afskaffelse Europa. Begrebet dødsstraf er tænkt anderledes i USA end i Europa, og især Italien. Ifølge forfatteren Scott Turow, holdningen hos USA, imod afskaffelse af dødsstraf tendens europæiske stater, henvises til den stærke tilknytning, der har det amerikanske folk mod institutionerne og de love, den selv har skabt, hvilket gør deres land symbol på demokrati i verden.
Amerikanske borgere, næsten alle børn af indvandrere, i virkeligheden, ikke at være bundet som europæere til generationer af forfædre med en lang historie, er de følgeskab af alleregler, som grundlæggerne af republikken har skrevet for at beskytte rettigheder og friheder dem alle. Love og institutioner ses i staterne de ting, der forener, forener, og gøre sameksistens blandt borgerne mere retfærdig og lige, øge håb almindelige. Fra dette synspunkt kommer følelsen af behovet for at straffe dem, der var med til at bryde denne enhed og denne tro, at skade alt det, du mener er blevet lavet til det fælles bedste.
Janer Q. Whitman, forfatter af Harsh Retfærdighed, hævder, at den udbredte støtte til dødsstraf i USA skyldes det faktum, at manglen på lange aristokratiske traditioner gør det amerikanske folk er forenet ikke af historien, men af respekt for love og institutioner, som selv Han skabte. Dette har medført, og fører også i dag, amerikanerne ønsker at eksemplarisk straf for dem, der overtræder eller ikke er i overensstemmelse med disse forskrifter, der anses fællesskabsstandarder. Hvis i Europa respekt for det fordømte symboliserer en slags fjernelse af sociale uligheder fra fortiden, USA ikke.
Tilstedeværelsen af dødsstraf i USA forklares også, hvis de er taget hensyn til de store forskelle mellem USA og de europæiske. Hvis vi ser på den amerikanske virksomhed i sin interne notat dyb fragmentering, spaltning og mange flere farer end andre europæiske eksempler. Én statistik at bemærke er, at mordet sats i USA er fire gange højere end i EU. Når satsen for kriminalitet og vold er høje, frygt, had, lidelse er stærkere og føre til opretholdelse af en straf anses over alle andre: en af de øverste straf.
David Garland, forfatter af dødsstraf og The Culture of Control, siger, at for at forstå den brede konsensus mod dødsstraf i USA, er det nødvendigt at overveje kun den seneste historie i landet, faktisk stigningen i praksis af dødsstraf forekom kun i de sidste tredive år, tidligere var der perioder, hvor det kun blev anvendt på et lille antal lovovertrædelser eller blev midlertidigt standset. Som for forbindelsen mellem dødsstraf og lynchning Garland hjælper os til at huske på: at sejre i de sydlige stater, snarere end en tendens til deres egen retfærdighed, var racisme og intolerance af den hvide befolkning; løbet af de sidste tredive år mellem de stater, som har dødsstraf i retssystemet er også til stede var nord og vest; udøvelsen af lynchning blev spredt over hele verden, er det derfor karakteristisk for amerikansk kultur eller tradition.
Indflydelsen af tanker Beccaria på det amerikanske selskab
Essayet om forbrydelser og straffe Cesare Beccaria, skrevet i 1764, betragtes som en søjle i Abolitionist. Afhandlingen af den store italienske Tænker bestod i at bekræfte, at staten ikke har ret til at dræbe deres egne borgere, da disse ikke behøver at aflevere til staten, som omfatter magt liv og død over sig selv, som et tegn på tilhører denne type virksomhed. Beccaria også sat i tvivl en af grundene til, at dødsstraf var, og er stadig, anvendt: afskrækkelse. Disse overvejelser forårsagede allerede blandt grundlæggerne af Republikken USA store drøftelser, der førte dem til at indføre mange restriktioner på dødsstraf.
Denne ultimative sanktion blev faktisk betragtet som en form for legaliseret brutalitet, som ikke tog hensyn til de idealer om lighed fremherskende i perioden oplysningstiden og den kendsgerning, at over tid, kan folk ændre sig. I 1700 indsatsen blev set i virkeligheden ikke som en straf, men som en nyttig metode til at undervise respekt for reglerne og for forandring. Beccaria påvirket nogle af de største tænkere og filosoffer i den liberale periode, ligesom Benjamin Rush, John Adams og Thomas Jefferson. Sidstnævnte især valgt til præsident, ført en politik for at indsnævre det område, hvor de kunne udføre de henrettelser, hvilket bringer Pennsylvania for at begrænse dødsstraf for første grad mord i 1794 og Michigan, den første stat i USA, til at afskaffe den helt for forbrydelser mord i 1846.
De sidste henrettelser
Siden 1976 Texas er den stat, hvor den blev foretaget det højeste antal henrettelser. Også i 1976 Højesteret havde erklæret et moratorium for henrettelser i ti år, men så snart sluttede henrettelser genoptaget. I 2002 erklærede Højesteret forfatningsstridig udførelsen af de psykisk syge. I modsætning til forfatningen blev også anset for dødsdomme, der er udstedt af dommere og ikke af de enkelte jury. Det er derfor, i juni 2002 er blevet aflyst mere end 150 dødsdomme i mindst fem stater. I januar 2003, guvernør i staten Illinois, George Ryan, en af de sidste handlinger i dette embede, har forvandlet dødsdommene af 167 mennesker, og har udgivet fire fanger, overbevist om deres uskyld. Hans efterfølger er fortsat moratoriet. I 2002 henrettelser var 71, at bekræfte USA på fjerdepladsen, da antallet af henrettelser.
Henrettelsen fandt sted juni 20, 2006 i Texas har haft dramatiske faser: den dømte manden Lamont Reese kæmpede fysisk indtil sidste øjeblik for at undgå at blive trukket ind i døden kammer Huntsville fængslet. "Jeg er blevet myrdet", skreg han dømte. Selv mor til Reese, til stede, begyndte at sparke glasset divisiorio, tvinger bøddel at tage hende væk. Også i 2006, præcis den 29. august, guvernør i South Dakota forsinket henrettelse ved dødelig indsprøjtning af en mand på 24 år, Elias side, fordi loven kræver brug af to lægemidler, mens embedsmænd fængsel har til hensigt at tilføje en tredje stof; sidstnævnte blev foretaget den 11. juli 2007 kl 22.00 i statsfængsel i Sioux Falls. I South Dakota, Elias side er den første person henrettet siden dødsstraffen blev genindført, mens den femtende person, henrettet siden 1877 som den sidste dødsdom blev udført tres år siden af den elektriske stol ' April 8, 1947 til George Sitts.
I november 2006, en straffefange døde efter cirka 40 minutter i smerte; Dette har rejst yderligere tvivl og betænkeligheder om brugen af dødsstraf til det punkt, at de to stater midlertidigt har suspenderet dødsstraf afventning af en endelig afgørelse. I maj 2007, fuldbyrdelse i staten Ohio af Christopher Newton varede over to timer. Den bøddel kunne ikke finde en blodåre til de særlige kendetegn ved kroppen af de dømte, og har krævet mere end 10 forsøg. Fangen, i mellemtiden, blev også tildelt en pause til at gå på toilettet.
Den 25. september 2007, blev udført, hvad der kunne have været den sidste dødsdom i USA: Michael Wayne Richard blev henrettet i Texas ved dødelig indsprøjtning. Hans var den 42. henrettelse i 2007, 1.099ª genindførelsen af dødsstraffen i 1976. Efter beslutningen af 15. april 2008 Højesteret, bekræfter, at dødelig indsprøjtning er grusomme henrettelser genoptaget.
Efter en de facto-suspension af ca. syv måneder af dødsstraf i hele nationen, den 6. maj 2008 kl 19.00 lokal tid, staten Georgia henrettet første dødsdom ved dødelig indsprøjtning af William Earl Lynd, anklaget for mord af sin kæreste. Den 22. maj, har staten Mississippi henrettet ved dødelig indsprøjtning i fængslet i Parchman, Earl Wesley Berry, dømt for mord. Dette er den anden henrettelse i USA siden Højesteret afsagde vurdering på forfatningen af dødelig indsprøjtning. Berry havde forsøgt uden held at få en sidste-øjebliks-udsættelse af retterne i Washington. Han var blevet dømt i 1987 for at kidnappe en kvinde kommer ud af en kirke, så slå hende ihjel.
Ved 21.00 den 23. september 2010, på Greensville Correctional Center i Jarrat i Virginia, Teresa Lewis blev henrettet. Det er den første kvinde til at blive henrettet i Virginia siden 1912, og den første sætning, der skal udføres ved dødelig indsprøjtning. Kvinden blev dømt i 2003 for at bestille mordet på sin mand og adopterede søn til ham, for at kontanter i deres livsforsikring. Henrettelsen blev efterfulgt af demonstrationer og indsamlede underskrifter kræver suspension af sætningen, også på grund af problemerne med mental sundhed af kvinden.
På 23:08 den 21. september 2011, i fængslet i Jackson, Georgia det blev henrettet med en dødelig indsprøjtning, Troy Davis, 42, dømt for mordet på en off-duty politimand, Mark McPhail, som blev dræbt i Savannah i 1989. De sidste ord den dømte var: "Det var ikke mig, havde jeg ikke en pistol den aften. Du er nødt til at finde sandheden. " Derefter, med henvisning til agenter, der var binde til båren, "Hvem skal tage mit liv, jeg siger, Gud forbarme, og velsign jeres sjæle." North Carolina, i 2009, vedtaget om etnisk Justice Act, hvorefter en person dømt til døden, kan appellere, hvis dommen blev udstedt på grundlag af race bias.
De facto-moratoriet
Fra 25. september 2007 til 6 MAJ 2008 har der været en de facto-moratorium for henrettelser: i denne periode alle sanktioner, der skulle have været henrettet blev senere blokeret af Højesteret, de føderale domstole i klagen, eller af formanden USA.
Henrettelser suspenderet fra denne dato, er som følger:
28 September, 2007 Carlton Turner Texas henrettelse suspenderet af Højesteret i USA
Oktober 2, 2007 Heliberto Om Texas henrettelse suspenderet af Federal Court of Appeal
Udførelse 7 oktober Jose Ernesto Medellin Texas suspenderet af den amerikanske præsident George W. Bush
16. oktober henrettelse 2007 William Castillo Nevada suspenderet af Federal Court of Appeal
Okt 24, 2007 Daniel Lee Siebert Alabama henrettelse suspenderet af en føderal appeldomstol
30. oktober henrettelse 2007 Earl Wesley Berry Mississippi suspenderet af Højesteret i USA
15 nov 2007 Mark Dean Schwab Florida henrettelse suspenderet af Højesteret i USA
Udførelse 5 December 2007 Thomas Arthur Alabama suspenderet af Højesteret i USA
Mange af disse fanger blev henrettet efter højesteretsdommen. USA har aldrig anvendt FN Generalforsamlings resolution om et universelt moratorium for dødsstraf i 2007.
Nye spørgsmål om forfatningen
Efter nogle problemer med den nye cocktail af dødelig indsprøjtning - et resultat af boykotten af de farmaceutiske virksomheder har ikke de godkendte cocktails - nogle stater har foreslået en tilbagevenden til den elektriske stol eller skydning, mens præsident Barack Obama Han greb ind og sagde, at selv om dødsstraf tilsyneladende passende for nogle meget alvorlige forbrydelser - brug for en alvorlig overvejelser om dødsstraf og dens metoder, åbner debatten om en eventuel suspension eller ophævelse.
FN kontor for rettigheder har gentagne gange opfordret medlemsstaterne, især den føderale regering, ikke at gå tilbage til gamle vaner, der anses for i strid med menneskerettighederne, og til at pålægge medlemsstaterne et moratorium for dødsstraf ved dødelig indsprøjtning, derefter om suspension af anvendelsen af den maksimale straf. Højesteret suspenderede øjeblik, mange henrettelser fra 1. maj 2014, mens der ikke accepterer invitationen, har i mellemtiden igen undersøge spørgsmålet om forfatningsmæssighed. Georgien og Missouri er begyndt for de første henrettelser siden 18. juni 2014 Sammen all'Okhlahoma, har faktisk godkendt en lov, der holder hemmelig oprindelsen af de stoffer, for at undgå tvister.
Denne tvist kunne føre, for nogle, til Højesteret erklære cocktail af narkotika nu tilgængelig forfatningsstridig, og dermed hvilket fik nogle stater, såsom Tennessee, famlede for at vende tilbage til den elektriske stol, hængning, skydning eller kammeret gas eller proklamere, i fremtiden, en de facto-moratorium for henrettelser.
I 2014 USA Attorney General Eric Holder har erklæret sin modstand mod dødsstraf; Det er første gang, at det sker; Holder sagde, at "det er den mest alvorlige ting, jeg gør som justitsminister, at bestemme, hvornår de skal søge anvendelsen af dødsstraf. Og som justitsminister gjorde jeg, selv om jeg personligt er imod. Som justitsminister har jeg til at håndhæve føderale lovgivning. "
Ændringer i forfatningen for De Forenede Stater om dødsstraf
Ottende: absolut forbud mod grusom og usædvanlig straf af staten. 1791.
Fjortende: garanti for lige beskyttelse for loven for alle borgere; staten kan ikke under nogen omstændigheder, fratage en borger i de grundlæggende rettigheder uden tilstrækkelig juridisk proces. 1868.
Forrige artikel Døden fra latter
Næste artikel Burchiello

matches: højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret højesteret Højesteret højesteret Højesteret højesteret Højesteret Højesteret højesteret Højesteret Højesteret højesteret højesteret Højesteret højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret


text:
Skat.dk: Anmodning om ekstraordinær genoptagelse af ejendomsværdi
30 Jun 2015 07:10
SKM2015.459.LSR
12-0190972
Ejendomsværdi, genoptagelse, ejendomsvurdering
Landsskatteretten tog stilling til spørgsmålet om genoptagelse af en ejendomsvurdering for et vurderingsfrit år og pålagde ved afgørelsen SKAT at forelægge ejendomsværdien pr. 1. oktober 2007 for Skatterådet med henblik på ekstraordinær genoptagelse efter den dagældende bestemmelse i skatteforvaltningslovens § 33, stk. 3.
Dagældende skatteforvaltningslov § 33, stk. 2 og 3
Dagældende vurderingslov § 3 A
Skatteforvaltningsloven § 11, stk. 1, nr. 1
Vurderingsloven § 1, stk. 1 og § 3
Den juridiske vejledning 2011-2, afsnit A.A.8.6
Klagen vedrører afslag på anmodning om ekstraordinær genoptagelse af ejendomsværdien pr. 1. oktober 2007 i henhold til dagældende skatteforvaltningslovs § 33, stk. 3.
Den gældende vurdering pr. 1. oktober 2007 er vurderingen pr. 1. oktober 2006, hvor ejendomsværdien er ansat til:
Ejendomsværdi: 89.000.000 kr.
Landsskatteretten pålægger SKAT at forelægge ejendomsvurderingen pr. 1. oktober 2007 for Skatterådet med henblik på ekstraordinær genoptagelse.
Ejendommen er centralt beliggende i Y1 på gaden Y2 i umiddelbar nærhed af Y1 Å og Y3 Station. H1 drives fra ejendommen.
Grunden er på 2.425 m2. Der er 2 bygninger på grunden. Det fremgår af BBR-registret, at der er tinglyst bevaringsbestemmelser på begge bygninger.
Bygning 1: Opført i 1900 og er om/tilbygget i 1983. Ydermure er af mursten, og taget af fibercement. Bygningen er i 5 etager, det bebyggede areal udgør 1.700 m2, og erhvervsarealet udgør 4.985 m2. Bygningen har et kælderareal på 1.700 m2.
Bygning 2: Opført i 1955 og er om/tilbygget i 1983. Ydermure er af mursten og taget af fibercement. Bygningen er i 5 etager, det bebyggede areal udgør 720 m2, og det samlede erhvervsareal udgør 2.190 m2. Bygningen har en kælder på 720 m2.
Ejendomsværdien for ejendommen har været ansat således:
Pr. 1. oktober 2004
54.000.000 kr.
Pr. 1. oktober 2006
Pr. 1. oktober 2008 (nedsat fra 91.000.000 kr. af SKAT)
68.000.000 kr.
Pr. 1. oktober 2010 (nedsat fra 82.000.000 kr. af SKAT)
61.000.000 kr.
Ejendomsværdierne pr. 1. oktober 2008 og pr. 1. oktober 2010 er således nedsat af SKAT med ca. 25 %.
Den gældende vurdering for ejendommen pr. 1. oktober 2007 er vurderingen pr. 1. oktober 2006.
SKAT har ansat ejendomsværdien pr. 1. oktober 2006 således:
Anslået
leje/m2
Bygning 1:
4.985 m2
724 kr.
3.609.140 kr.
Bygning 2:
2.190 m2
1.585.560 kr.
Anslået leje i alt
5.194.700 kr.
Anslået årsleje
Lejeværdi
89.868.310 kr.
Ejendomsværdi:
Ejendomsværdi (afrundet)
SKAT afslår H1's anmodning om ekstraordinær genoptagelse af ejendomsværdien pr. 1. oktober 2007.
I agterskrivelse af 4. januar 2012 gør SKAT gældende, at ekstraordinær genoptagelse af ansættelserne efter vurderingsloven med hjemmel i skatteforvaltningslovens § 33, stk. 3, er en ekstraordinær mulighed, der som udgangspunkt er tænkt anvendt, når der ud over fremlæggelse af nye oplysninger, der kan begrunde en ændret ansættelse, kan konstateres at foreligge myndighedsfejl i forbindelse med vurderingen.
Ekstraordinær genoptagelse sker i givet fald ved forelæggelse af SKATs indstilling om ændret ansættelse for Skatterådet.
Der er ikke i anmodningen eller i klagen over vurderingen pr. 1. oktober 2010 eller i anmodningen om genoptagelse af vurderingen pr. 1. oktober 2008 efter skatteforvaltningslovens § 33, stk. 2, egentlige nye oplysninger af faktisk eller retlig karakter.
Endelig gøres opmærksom på, at der ved behandlingen af 2010-klage og anmodningen om genoptagelse af vurderingen pr. 1. oktober 2008 alene er sket en nedsættelse af ejendomsværdien med ca. 25 %.
Det fremgår således bl.a. af noterne i Karnov til den pågældende bestemmelse:
"Efter SKM 2008.1049.SR er dette uddybet en smule, idet det blev oplyst, at efter sædvanlig praksis foretages ekstraordinær genoptagelse af en ejendomsvurdering jf. skatteforvaltningslovens § 33, stk. 3 normalt kun, når der foreligger væsentlige afvigelser, hvilket normalt vil sige en ændring på mindst 30-35 % i forhold til den oprindelige vurdering for samme år, eller i tilfælde af objektiv konstaterbare fejl, som ligger udover den normale skønsusikkerhed. Der henses endvidere til, om der forekommer myndighedsfejl eller lignende, der har betydet, at en ejer i betydelig grad, er blevet vildledt og dermed ikke har benyttet sin klagemulighed."
Det er SKATs opfattelse, at værdiansættelse af ejendomme af den omhandlede type i sig selv er behæftet med en større usikkerhed end det normale vurderingsskøn, fordi ejendommen er så speciel med hensyn til indretning, anvendelse mm., samt at der kun i begrænset omfang findes handler eller lejeaftaler for denne ejendomstype.
Hvis et tidligere udøvet skøn skal tilsidesættes som egentlig fejlbehæftet, må skønnet derfor indrømmes endnu videre rammer end de 25-30 %, der anføres ovenfor.
SKAT mener på denne baggrund ikke, at der grundlag for at forelægge vurderingen pr. 1. oktober 2007 for Skatterådet.
I afgørelse af 21. februar 2012 afslår SKAT at forelægge vurderingen pr. 1. oktober 2007 for Skatterådet. Der henvises til den i agterskrivelsen anførte begrundelse.
SKAT gør endvidere gældende, at ejer i klageskrivelse dateret den 1. marts 2011 netop dokumenterer at være i stand til at gennemskue vurderingen og indgive klage. Det er ikke på nogen måde sandsynliggjort, endsige dokumenteret, hvorfor det samme ikke har været gældende ved vurderingen i 2006, der også danner 2007-ansættelsen, som ønskes genoptaget. Ejeren henviser således til bygningens alder og den begrænsede anvendelsesmulighed.
H1's repræsentant har nedlagt påstand om, at SKAT tilpligtes at forelægge ansættelsen af ejendomsværdien pr. 1. oktober 2007 for Skatterådet med henblik på ekstraordinær genoptagelse.
Det gøres bl.a. gældende, at ejendomsværdien bør nedsættes med samme procentsats som SKATs nedsættelse af ejendomsværdien pr. 1. oktober 2008 på baggrund af ejers anmodning om ordinær genoptagelse af denne.
Ejendomsværdien pr. 1. oktober 2007 bør herefter ansættes til 66.000.000 kr., svarende til en nedsættelse på 23.000.000 kr.
I anmodning om ekstraordinær genoptagelse af 30. december 2011 gør H1's repræsentant bl.a. gældende, at H1 ikke har været i stand til at gennemskue fejlen i værdiskønnet. At ansættelsen var fejlbehæftet stod klart i forbindelse med SKATs behandling af klagen over ejendomsværdien pr. 1. oktober 2010, hvor ejendomsværdien blev nedsat med ca. 25 %.
I bemærkninger til SKATs agterskrivelse af 20. januar 2012 gøres det gældende, at ejendommes særlige karakter ikke bør medføre, at væsentlighedsvurderingen af fejlskønnet i forhold til vurderingen af ekstraordinær genoptagelse bør være skærpet som anført af SKAT, men tværtimod lempeligere.
SKATs bemærkninger til Skatteankestyrelsens sagsfremstilling
SKAT har efter fremsendelse af Skatteankestyrelsens sagsfremstilling i skrivelse af 13. marts 2015 fremkommet med bl.a. følgende bemærkninger:
"Skatteankestyrelsen bemærker i sin sagsfremstilling, at fortolkningen af Højesteretsdommen af 16. december 2010 ikke kan udstrækkes til også at omfatte genoptagelse af vurderingsfrie år. Der henvises til, at der er en markant forskel imellem en årsregulering, hvor forrige års vurdering er reguleret i op- eller nedadgående retning og et vurderingsfrit år, hvor der slet ikke er foretaget nogen vurdering.
SKAT er ikke enig i denne udlægning af dommen, hvilket også fremgår af afsnit A.A.8.6 i SKATs Juridiske vejledning 2011-2 (nu afsnit A.A.8.4.1 og 3) og SKATs (nu ophævede) styresignal SKM2011.272.SKAT, som det nævnte afsnit bygger på. SKAT mener derfor, at disse bemærkninger ikke bør indgå i sagsfremstillingen, og at synspunktet ikke er relevant ved afgørelsen af, hvorvidt H1's anmodning skal imødekommes eller ej.
SKAT kan henvise til, at Højesteret i dommen finder, at der ved afgørelsen af, hvordan genoptagelsesreglen i den dagældende skatteforvaltningslovs § 33, stk. 2, skal forstås efter indførelsen af årsreguleringsordningen, må lægges afgørende vægt på, at der ikke i indholdet eller forarbejderne til lov nr. 292 af 15. maj 2002 er holdepunkter for, "at overgangen fra almindelige vurderinger hvert år til hvert andet år skulle have den konsekvens, at de tidsmæssige muligheder for genoptagelse - og dermed for at få korrigeret en materielt urigtig ejendomsbeskatning - skulle beskæres".
Højesteret fortsætter herefter: "Det må således have formodningen imod sig, at det skulle have betydning for adgangen til at få ændret en forkert ansættelse, om ansættelsen er foretaget på grundlag af en selvstændig vurdering det pågældende år eller er videreført fra det foregående år."
Uanset at dommen konkret drejer sig om et årsreguleringsår, og årsreguleringsordningen blev ophævet med virkning fra 2007, er det på den baggrund SKATs opfattelse, at dommen fortsat har betydning. På grundlag af princippet i henhold til dommen må det således antages, at en genoptagelse kan få virkning for de år, der ligger mellem to almindelige vurderingsår, de såkaldte "vurderingsfri" år, hvor "vurderingen" som udgangspunkt er identisk med den almindelige vurdering for det foregående år.
Et "vurderingsfrit år" er således et år, hvor ansættelsen er videreført fra det forudgående år. Om denne ansættelse er reguleret med fx 5 pct., som det var tilfældet i årsreguleringsårene, eller ikke er reguleret, er efter SKATs mening ikke afgørende for muligheden for genoptagelse.
Genoptagelse og ændring af ansættelsen i et "vurderingsfrit" år forudsætter dog, at den almindelige vurdering fra året før er materielt forkert. De nærmere retningslinjer for, hvorledes genoptagelsen beregningsteknisk skal ske, blev beskrevet i det nu ophævede styresignal.
Hvad angår det beløbsmæssige aspekt i relation til ekstraordinær genoptagelse af det vurderingsfrie år 2007, hvilket i realiteten vil sige vurderingen pr. 1.oktober 2006 bemærkes, at det i klagen af 16. maj 2012 til Landsskatteretten påstås, at ejendomsværdien på 89.000.000 kr. pr. 1. oktober 2007 skal nedsættes med samme procentsats som 2008-vurderingen blev nedsat med ved ordinær genoptagelse, nemlig 25,3 % eller til 66.000.000 kr.
Hertil skal SKAT bemærke, at hver vurdering er en ny vurdering, hvor der fortages et konkret skøn efter ejendommens tilstand og prisforholdene på vurderingstidspunktet. Yderligere bemærkes, at efter sædvanlig praksis foretages ekstraordinær genoptagelse normalt kun, når der foreligger væsentlige afvigelser, hvilket vil sige en ændring på mindst 30 - 35 % i forhold til den oprindelige vurdering på samme tidspunkt.
Såfremt ekstraordinær genoptagelse af vurderingen i 2007, dvs. 2006-vurderingen på 89.000.000 kr. kan komme på tale, skal der således ske nedsættelse med 30 - 35 %, svarende til en vurdering på 58.000.000 kr. - 62.300.000 kr. SKAT finder herefter ikke, at værdiskønnet ved vurderingen pr 1. oktober 2006 er fejlbehæftet i en udstrækning, der kan medføre ekstraordinær genoptagelse.
Repræsentanten anmoder alene om nedsættelse med samme procentsats som ved genoptagelsen af 2008-vurdering, men påpeger herud over ikke forhold, der kunne medføre at 2007-vurderingen ikke er retvisende. SKAT finder ikke anledning til at nedsætte 2007-vurderingen som anført af repræsentanten, da denne nedsættelse således ikke vil være væsentlig, jf. ovenfor."
Den 20. marts 2015 fremsendes endvidere supplerende bemærkninger til Skatteankestyrelsens sagsfremstilling. Af disse fremgår bl.a. følgende:
"Styrelsen bemærker i udkastet til sagsfremstilling, at der er en markant forskel imellem en årsregulering, hvor forrige års vurdering er reguleret i op- eller nedadgående retning, og et vurderingsfrit år, hvor der slet ikke er foretaget en vurdering. Styrelsen finder derfor, at Højesteretsdommen SKM2011.1.HR ikke kan udstrækkes til også at omfatte genoptagelsen af vurderingsfri år.
SKAT er ikke enig i, at der skulle være en sådan markant forskel, idet der netop ikke foretages nogen vurdering i hverken de nu afskaffede reguleringsår eller i de vurderingsfri år, der har afløst dem.
Årsreguleringen var alene en regulering med en med 5 procentpoint delelig sats ud fra generelt beregnede prisændringer i et enkelt amt eller flere amter under ét. Ved en årsregulering kunne der hverken tages hensyn til forbedringer eller andre ændringer af ejendomsværdien (bortset fra selve reguleringen med reguleringssatsen).
Afskaffelsen af årsreguleringen skete i forbindelse med nedlæggelsen af amterne. I de relevante lovbemærkninger (L 180 2002) blev der peget på, at der efter de dagældende regler ofte ikke blev foretaget nogen regulering af den almindelige vurdering. Det gjaldt fx i 2004 for enfamilieshuse i hele landet.
Selv i reguleringsårene skete der således ofte ingen regulering i op- eller nedadgående retning, og det er derfor vanskeligt at se nogen afgørende forskel mellem reguleringsår og vurderingsfri år.
Højesteret finder i sin dom SKM2011.1.HR, at også en ejendomsvurdering, der er reguleret efter VUL § 3A må anses for en vurdering i skatteforvaltningslovens § 33, stk. 2's forstand, dvs. i relation til genoptagelsesreglerne. I dommen lægges der afgørende vægt på, at der ikke er nogen holdepunkter for, at "overgangen fra almindelige vurderinger hvert år til hvert andet år skulle have den konsekvens, at de tidsmæssige muligheder for genoptagelse - og dermed for at få korrigeret en materielt urigtig ejendomsbeskatning - skulle beskæres." Derfor var det efter Højesterets opfattelse uden betydning for muligheden for genoptagelse og ændring af ansættelsen for det reguleringsår, som sagen konkret drejede sig om, at den var baseret på en beregning på grundlag af det foregående års almindelige vurdering.
Nøjagtig de samme hensyn, som Højesteret peger på som afgørende, gør sig gældende for de vurderingsfri år.
Også metoden for genoptagelse er den samme for vurderingsfri år som for reguleringsårene, da der ved genoptagelse af et reguleringsår hverken sker en egentlig vurdering eller en årsomvurdering. Derimod skal genoptagelsen ske som angivet af Landsskatteretten i den forudgående kendelse i Højesteretssagen, dvs. at vurderingsmyndigheden blev pålagt - rent beregningsteknisk - at genoptage den almindelige (materielt forkerte) vurdering (2002) fra året før reguleringsåret, så årsreguleringen for selve reguleringsåret (2003) kunne ske på grundlag af en materielt korrekt vurdering. Denne skulle kun have virkning for 2003, der lå inden for fristen for ordinær genoptagelse.
SKATs opfattelse er i overensstemmelse med et svar til Skatteministeriet fra Kammeradvokaten, som forud for udarbejdelsen af styresignalet SKM2011.272.SKAT blev spurgt om den rette fortolkning af Højesterets dom.
Vi skal herudover henvise til vores tidligere afgivne bemærkninger, herunder at efter SKATs opfattelse kan den nedsættelse af værdiskønnet, der er tale om i sagen, ikke medføre ekstraordinær genoptagelse ud fra den praksis, der var gældende før 1. januar 2013, som beskrevet i Juridisk Vejledning afsnit A.A.8.4.3."
Det følger af dagældende skatteforvaltningslovs § 33, stk. 3, at Skatterådet har hjemmel til at udtage tidligere vurderingsår til genoptagelse, som ligger ud over fristerne i § 33, stk. 2. SKAT har afvist ejerens anmodning om forelæggelse for Skatterådet med henblik på en ekstraordinær genoptagelse. I medfør af skatteforvaltningslovens § 11, stk. 1, nr. 1, har Landsskatteretten herefter kompetence til at tage stilling til, om sagen skal forelægges Skatterådet.
Om en ejendomsvurdering ekstraordinært skal genoptages beror på et forvaltningsretligt skøn. Dette fremgår bl.a. af Østre Landsretsdom af 9. marts 2007 og Højesteretsdom af 9. januar 2006, offentliggjort i SKM2007.187.ØLR og SKM2006.49.HR.
Efter praksis foretages ekstraordinær genoptagelse af en ejendomsvurdering jf. dagældende skatteforvaltningslovs § 33 stk. 3 normalt kun, når der foreligger væsentlige afvigelser, hvilket normalt vil sige en ændring på mindst 30 - 35 % i forhold til den oprindelige vurdering for samme år, eller i tilfælde af objektiv konstaterbare fejl, som ligger udover den normale skønsusikkerhed. Der henses endvidere til, om der forekommer myndighedsfejl eller lignende, der har betydet, at en ejer i betydelig grad er blevet vildledt, og dermed ikke har benyttet sin klagemulighed
Efter den vurderingslov, der var gældende til og med år 2002, blev der foretaget almindelig vurdering af landets ejendomme hvert år. Ved lov nr. 292 af 15. maj 2002 blev § 3A indsat i vurderingsloven, således at der kun skulle foretages vurderinger hvert andet år. I det mellemliggende år skulle der ske en regulering af forudgående vurdering i henhold til prisudviklingen, der var sket i perioden.
Bestemmelsen i vurderingslovens § 3A er efterfølgende ophævet ved lov nr. 514 af 7. juni 2006 med virkning fra og med år 2007, således at sidste gang der blev foretaget en årsregulering var for ejendomme med vurderingstermin efter vurderingslovens § 1, stk. 1, pr. 1. oktober 2006.
I Højesterets afgørelse af 16. december 2010, offentliggjort i SKM2011.1.HR, udstrækkes muligheden for genoptagelse til også at omfatte ejendomsvurderinger reguleret efter dagældende vurderingslovs § 3A, idet en årsregulering efter § 3A blev anset for en ejendomsvurdering i skatteforvaltningslovens § 33, stk. 2´s forstand.
Landsskatteretten bemærker, at nærværende klage vedrører ekstraordinær genoptagelse af ejendomsværdien pr. 1. oktober 2007, hvilket for den påklagede ejendom er et vurderingsfrit år, da ejendommen vurderes i lige år.
Der foreligger således ikke en vurdering af ejendommen den 1. oktober 2007, idet den gældende vurdering er vurderingen pr. 1. oktober 2006.
SKAT udsendte som følge af Højesteretsdommen styresignalet SKM2011.272.SKAT, hvorefter SKAT ændrede praksis på genoptagelsesområdet. Af styresignalet fremgår det, at en genoptagelse herefter vil kunne ske ikke blot for årsreguleringer, men også for de vurderingsfrie år. Styresignalet er efterfølgende ophævet, og indarbejdet i SKATs Den Juridiske Vejledning.
Til dette bemærker Landsskatteretten, at der i et vurderingsfrit år ikke er foretaget en regulering i forhold til forudgående almindelige vurdering, som tilfældet er med årsreguleringerne efter den nu ophævede vurderingslovs § 3A. Præmisserne i Højesterets dom må ses i sammenhæng hermed.
Den gældende vurdering i årene imellem de almindelige vurderinger er det forudgående års vurdering, medmindre der er foretaget en årsomvurdering efter vurderingslovens § 3, idet de vurderingsfrie år ikke er reguleret i vurderingsloven. Der er således ikke foretaget en vurdering i de vurderingsfrie år.
Retten bemærker, at der er en markant forskel imellem en årsregulering, hvor forrige års vurdering er reguleret i op eller nedadgående retning, som i Højesteret dommen, og et vurderingsfrit år, hvor der slet ikke er foretaget en vurdering.
Retten finder, at fortolkning af Højesteret dommen ikke kan udstrækkes til også at omfatte genoptagelse af vurderingsfrie år.
Af afsnit A.A.8.6 i SKATs Den Juridiske Vejledning 2011-2, der var gældende på tidspunktet for H1's anmodning om ekstraordinær genoptagelse, fremgår følgende vedrørende hvilke vurderinger, der kan genoptages:
"Hvilke vurderinger, der kan ændres ved genoptagelse
Højesteret har den 16. december 2010 afsagt dom i en sag vedrørende muligheden for genoptagelse af et år, der er årsreguleret efter dagældende VUL § 3A. Højesteret fandt, at årsreguleringer efter § 3A kunne anses for vurderinger i SFL § 33s forstand, hvorfor de kunne genoptages. Højesteret bemærkede yderligere at "Det er ligeledes uden betydning, at der ikke kunne klages over en årsregulering efter § 3A." Dommen er offentliggjort som SKM2011.1.HR.
For de vurderingsfri år gør der sig efter Skatteministeriets opfattelse de samme hensyn gældende med hensyn til genoptagelse. Således vil det være muligt at få genoptaget
ordinære vurderinger
omvurderinger efter VUL §§ 3 og 4
årsreguleringer efter dagældende VUL § 3A
vurderingsfri år
I forbindelse med højesteretsdommen udsøger og genoptager SKAT på eget initiativ de vurderinger, der tidligere har været afvist med den begrundelse, at der var tale om et årsreguleringsår. I det omfang SKATs afgørelser har været påklaget til Vurderingsankenævn eller Landsskatteret, vil genoptagelsen ske ved disse instanser."
Selvom SKATs Den Juridiske Vejledning ikke er bindende for Landsskatteretten, kan H1 under visse betingelser støtte ret på indholdet i vejledningen.
Med udgangspunkt i det forvaltningsretlige lighedsprincip har H1 således et retskrav på, at reglerne i punkt A.A.8.6 i SKATs Den Juridiske Vejledning skal anvendes, såfremt punktet har den fornødne hjemmel i lovgivningen og ikke er i klart modstrid med ranghøjere retskilder.
Henset til at teksten ikke anses at være i åbenbar og direkte strid med ordlyden af den dagældende skatteforvaltningslovs § 33, stk. 3, finder Retten, at H1 kan støtte ret på ordlyden af afsnittet i Den Juridiske Vejledning.
Landsskatteretten behandler derfor spørgsmålet om, hvorvidt der er grundlag for at pålægge SKAT at forelægge den påklagede vurdering for Skatterådet efter dagældende skatteforvaltningslovs § 33, stk. 3.
Retten bemærker, at SKAT, efter påklage, har nedsat ejendomsværdien pr. 1. oktober 2008 og pr. 1. oktober 2010 med ca. 25 %.
Henset til den af SKAT foretagne væsentlige nedsættelse af ejendomsværdien pr. 1. oktober 2008 og pr. 1. oktober 2010, samt at ejendommen ikke har undergået væsentlige større forandringer i perioden 2007 - 2010, finder Retten grundlag for at pålægge SKAT at forelægge sagen om ekstraordinær genoptagelse efter dagældende skatteforvaltningslovs § 33, stk. 3 for Skatterådet. Der er herved særligt henset til ejendommens begrænsede konverteringsmuligheder, ejendommens karakter, samt at den af SKAT anvendte anslåede leje pr. m2 på 724 kr. og lejefaktor på 17,3 må anses for værende væsentligt for høj.
Landsskatteretten pålægger herved SKAT at forelægge ejendomsvurderingen pr. 1. oktober 2007 for Skatterådet.

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret