text:
Skat.dk: Driftsomkostninger - ventureselskaber - skattefrie indtægter
09 Jan 2012 08:32
29 Nov 2011 11:26
2. afdeling, 56/2010
Driftsomkostninger, ventureselskab, management, fee
Et ventureselskab investerede i meget tidlige virksomheder. Ventureselskabet havde betalt et andet selskab et management fee for at administrere ventureselskabet og dets investeringer. Spørgsmålet var, om ventureselskabet kunne fratrække udgiften til management fee.
Højesteret fastslog, at ved ordet "indkomsten" i SL § 6 a forstås den skattepligtige indkomst, således at udgifter kan fradrages i den skattepligtige indkomst som driftsomkostninger, hvis de anvendt til at erhverve sikre og vedligeholde den skattepligtige indkomst.
Højesteret fandt, at ventureselskabet kunne fratrække udgiften, idet selskabet havde til formål at drive og rent faktisk havde drevet virksomhed, der havde givet selskabet indtægter i form af dels løbende afkast ved renter og udbytter i porteføljeinvesteringerne, dels avance ved afståelse af aktier i porteføljeselskaberne. Indtægterne har været skattepligtige både for så vidt angår det løbende afkast og avance med afståelsen inden for 3 år og skattefri for så vidt angår avance ved afståelse efter 3 år. Det forhold, at nogle af afståelsesavancerne var skattefri, hindrede ikke, at der var tale om fradragsberettigede driftsomkostninger efter § 6 a.
Skatteministeriet havde nedlagt en subsidiær påstand, hvorefter 3/4 af management fee'et ikke var fradragsberettiget, idet ventureselskabet efter ministeriets opfattelse havde udført driftsopgaver for porteføljeselskaberne, som ventureselskabet ikke havde fået vederlag for.
Højesteret flertal afviste dette. Flertallet henviste til, at ventureselskabets virksomhed bestod i at udvikle disse selskaber med henblik på at opnå indtægter fra investeringerne af disse. Flertallet bemærkede herved, at ventureselskabet ikke var koncernforbundet med porteføljeselskaberne, idet ventureselskabet i alle tilfælde, bortset fra to, alene ejede minoritetsposter. (dissens)
H1 Capital I A/S
Per Walsøe, Lene Pagter Kristensen, Niels Grubbe, Henrik Waaben og Lars Hjortnæs.
I tidligere instans er afsagt dom af Østre Landsrets 20. afdeling den 15. januar 2010.
Appellanten, H1 Capital I A/S, har påstået, at indstævnte, Skatteministeriet, skal anerkende, at selskabet kan fradrage udgift til management fee med 10.937.500 kr. i indkomståret 2001, 13.125.000 kr. i indkomståret 2002 og 13.125.000 kr. i indkomståret 2003.
Subsidiært har H1 Capital påstået sagen hjemvist til fornyet behandling hos de skatteansættende myndigheder med henblik på den beløbsmæssige opgørelse af selskabets fradrag for management fee.
Subsidiært har Skatteministeriet påstået, at H1 Capital skal anerkende, at selskabets indkomst forhøjes for indkomståret 2001 med 8.203.125 kr., for indkomståret 2002 med 9.843.750 kr. og for indkomståret 2003 med 9.843.750 kr.
H1 Capital har til støtte for sin principale påstand anført, at selskabets udgifter til management fee er fradragsberettigede som driftsomkostninger i medfør af statsskattelovens § 6, stk. 1, litra a.
Udgifter til formueforvaltning er fradragsberettigede som driftsomkostninger, jf. Højesterets dom i UfR 1942.278, og de afholdte udgifter til management fee er betaling for formueforvaltning, sådan som dette begreb må forstås ud fra beskrivelser i anden lovgivning. Managementselskabet har således varetaget rådgivning og administration vedrørende værdipapirer og i forbindelse hermed udvælgelse og overvågning af små virksomheder og i øvrigt rådgivning om ventureinvesteringer, der er baseret på aktiv interessevaretagelse i unoterede selskaber.
I administrativ praksis og retspraksis er det blevet lagt til grund, at fradrag for udgifter til formueforvaltning kun forudsætter, at formuen er anbragt i aktiver, hvis potentielle løbende afkast vil være skattepligtig indkomst. Denne betingelse er opfyldt, idet H1 Capitals formue var anbragt i aktier og udlån, hvis potentielle løbende afkast i form af udbytter og renter var skattepligtig indkomst.
Selv hvis der tillige gælder en forudsætning om, at også avancer ved salg af de aktiver, som formuen er anbragt i, skal være skattepligtige, er H1 Capitals udgifter til formueforvaltning fradragsberettigede, idet selskabet har erhvervet sine aktier i porteføljevirksomhederne i spekulationsøjemed som anført i statsskattelovens generelle bestemmelse i § 5, stk. 1, litra a, jf. § 4, om tilfælde, hvor avancer ved salg af aktiver skal indgå i den skattepligtige indkomst. Ved afgørelsen af, om selskabet herefter har ret til fradrag efter statsskattelovens § 6 for formueforvaltningsudgifter vedrørende sin aktieportefølje, kan der på grund af sammenhængen i statsskattelovens §§ 4-6 ikke lægges vægt på aktieavancebeskatningslovens senere vedtagne særlige regler om skattefrihed ved aktiesalg m.v., idet disse regler ikke samtidig regulerer fradragsretten.
Selv hvis det har betydning for fradragsretten for de omtvistede udgifter til formueforvaltning, at avancer ved salg af de aktiver, som formuen var anbragt i, kunne være skattefrie efter reglerne i aktieavancebeskatningsloven, er selskabets udgifter til management fee fradragsberettigede, idet selskabets investeringer i porteføljeselskaberne ikke specifikt er foretaget med henblik på at opnå skattefrie afkast. Skatteministeren har således i et svar til Folketinget af 17. september 2007 (Alm. Del, spørgsmål nr. 363) tilkendegivet, at fradrag for udgifter til formueforvaltning i form af administration af en aktieportefølje efter praksis kun kan nægtes, hvis investeringsrådgivningen kan henføres til aktieinvesteringer, som specifikt er foretaget med henblik på at opnå udbytte og/eller avancer, der ikke eller kun rent undtagelsesvis vil være skattepligtige, og at det vil være meget svært for skattemyndighederne at bevise, at en investeringsrådgivning kan henføres til sådanne aktieinvesteringer. Ved vurderingen af H1 Capitals investeringer må der i overensstemmelse hermed bl.a. lægges vægt på, at prospektet for H1 Capital ikke indeholder et skattemæssigt begrundet mål om, at selskabet skal besidde aktierne i mindst 3 år, for at en mulig avance kan blive skattefri, og at prospektet tværtimod indeholder en forudsætning om, at selskabet skal foretage opfølgningsinvesteringer helt frem til, at selskabet sælger sine aktier i den pågældende virksomhed. Det har selskabet da også gjort i praksis. Endvidere var en væsentlig del af selskabets aktiver konvertible gældsbreve og likvide beholdninger, som udelukkende skaber skattepligtig indkomst i form af kursgevinster og renteindtægter. Der bør også lægges vægt på, at H1 Capitals skattefrie indtægter i perioden fra selskabets start til og med indkomståret 2010 i alt har udgjort kun ca. 1 % af selskabets samlede indtægter. De realiserede ikke-fradragsberettigede tab på aktier i perioden overstiger også langt de realiserede fradragsberettigede tab.
Med hensyn til Skatteministeriets subsidiære påstand gøres det gældende, at H1 Capital er rette omkostningsbærer for så vidt angår udgifterne til management fee. Beløbets størrelse er aftalt mellem uafhængige parter, og det er sædvanligt inden for venturebranchen, at management fee beregnes som en procentdel af ventureselskabets kapital. Arbejdet med porteføljeselskaberne er udført i H1 Capitals egen interesse, idet det er udført for at realisere selskabets formål, som er at sikre forrentning af investorernes kapital ved at opnå avancer ved salg af andele i porteføljeselskaberne.
Managementselskabets arbejde på H1 Capitals vegne er ikke gået ud over, hvad der er sædvanligt med henblik på at udføre aktivt ejerskab. H1 Capital har heller ikke haft sammenfaldende interesser med porteføljeselskaberne, idet man med to undtagelser er minoritetsaktionær i porteføljeselskaberne og i langt de fleste tilfælde ikke den eneste eksterne investor. Skattemyndighederne skal derfor lægge til grund, at indbyrdes transaktioner, der måtte blive anset for at foreligge mellem H1 Capital og porteføljeselskaberne, er sket på armslængdevilkår.
Til støtte for sin subsidiære påstand om hjemvisning har H1 Capital anført, at de skøn over de fradragsberettigede udgifters størrelse, som Skatteministeriet har lagt til grund for sin principale, henholdsvis subsidiære påstand, er vilkårlige.
Skatteministeriet har til støtte for sin principale påstand anført, at H1 Capitals udgifter til management fee ikke er fradragsberettigede som driftsomkostninger efter statsskattelovens § 6, stk. 1, litra a, idet udgifterne ikke er anvendt til at erhverve, sikre og vedligeholde skattepligtig indkomst. Det følger af statsskattelovens ordlyd og kan udledes af forarbejderne, at det er et helt almindeligt princip, at der alene gives fradrag for udgifter, herunder formueforvaltningsudgifter, som vedrører skattepligtige indtægter.
Det afgørende er, om indtægten er skattefri eller skattepligtig efter de gældende regler herom - herunder reglerne i aktieavancebeskatningsloven - men i øvrigt ville H1 Capitals primære indtægter fra salg af aktier også have været skattefrie efter statsskattelovens generelle regler, idet selskabets aktier i porteføljeselskaberne først skulle sælges efter mere end 2 år, og der i øvrigt ikke ville være grundlag for at antage, at der forelå spekulationshensigt som anført i statsskattelovens § 5, litra a.
H1 Capitals aktieinvesteringer er specifikt foretaget med henblik på at opnå skattefrie avancer eller hovedsageligt skattefrie avancer, jf. herved skatteministerens ovennævnte svar til Folketinget i 2007, som var en kommentar til to kendelser fra Landsskatteretten, hvor fradrag for udgifter til formueforvaltning blev tilladt. Begge kendelser vedrørte traditionelle ventureselskaber med investering i børsnoterede selskaber. I modsætning hertil følger det for H1 Capitals vedkommende af prospektet, årsrapporter for 2001-2007 og bestyrelsesformandens forklaring, at selskabet går ind med investering på et langt tidligere tidspunkt i en virksomheds liv end et traditionelt ventureselskab og med en langt højere risiko, og det fremgår af årsrapporterne, at selskabet har regnet med at eje aktierne i porteføljeselskaberne i mere end 3 år. Det følger også af investeringernes karakter, at det tager mange år at bygge, udvikle og "exit'te" sådanne virksomheder, som man går ind i meget tidligt. H1 Capital har endog udskudt salget af porteføljevirksomheder med udtrykkelig henvisning til ændringer i markedsvilkårene. Under disse omstændigheder må H1 Capital i hvert fald have bevisbyrden for, at investeringerne havde et andet sigte, og denne bevisbyrde er ikke løftet. Der har således været realiseret meget få aktieavancer inden for 3 års ejertid, hvilket i de omhandlede indkomstår var forudsætningen for, at avancerne var skattepligtige. Der kan ikke lægges vægt på, at der er realiseret tab på aktier ejet i mindre end 3 år, idet disse tab i forbindelse med lukninger af ikke-profitable virksomheder alene er udslag af markedsforholdene og afspejler den høje risiko ved denne type investeringer. H1 Capital har endvidere henset til investeringernes karakter ikke anskaffet aktierne i porteføljeselskaberne med henblik på at opnå udbytteindtægter, og der har da heller ikke været udbytteindtægter af disse aktier i de pågældende indkomstår. De små årlige renteindtægter på op til ca. 1,5 mio. kr., der har været, er alene renter af "kassebeholdningen" og er ikke opnået som følge af investeringer, og de må også holdes op mod de markant større minimumsindtægter, der var tilsigtet ifølge prospektet, nemlig 22 % over en 8-årig periode af de ca. 300 mio. kr., som selskabet rådede over til investeringer.
I påstandsbeløbene vedrørende den principale påstand er fratrukket et skønsmæssigt fastsat fradragsberettiget beløb på 50.000 kr. pr. år for helt almindelige administrationsomkostninger vedrørende driften af selskabet. H1 Capital er ikke fremkommet med oplysninger, der kan give grundlag for at fastsætte et større beløb.
Skatteministeriet har til støtte for sin subsidiære påstand navnlig anført, at skønsmæssigt 75 % af udgifterne til management fee under alle omstændigheder ikke er fradragsberettigede, fordi der ikke er tale om udgifter til forvaltning af H1 Capitals formue, men derimod udgifter til ledelse af porteføljeselskaberne. Der er således udført meget omfattende ledelses- og bestyrelsesarbejde i de enkelte porteføljeselskaber vedrørende alle aspekter af deres drift, med henblik på at de enkelte selskaber opnår en positiv udvikling. Dette arbejde har ikke karakter af formueforvaltning vedrørende aktiebesiddelse, der ikke sker som led i næringsvirksomhed med aktiehandel. Denne del af udgifterne til management fee burde rettelig have været båret af de enkelte porteføljeselskaber selv og ikke af H1 Capital, idet udgifterne ikke angår arbejde, som en aktionær - og da slet ikke en mindretalsaktionær - normalt ville påtage sig at udføre uden at modtage vederlag herfor, jf. herved reglerne i ligningslovens § 2 og OECD's retningslinjer om, hvad der i skattemæssig henseende bør anses som normale aktionæraktiviteter ved serviceydelser, der ydes inden for en multinational koncern m.v.
Skatteministeriets skøn over fordelingen mellem den fradragsberettigede og ikke-fradragsberettigede del af udgifterne til management fee er baseret på H1 Capitals egne oplysninger om de arbejdsopgaver, managementselskabets ansatte har udført, og den tid, de har anvendt, og selskabet er ikke fremkommet med oplysninger, der kan give grundlag for at ændre fordelingen.
I daværende direktør VTs notat udarbejdet til brug for Landsskatteretten hedder det bl.a.
1. Beskrivelse af virksomheden
H1 Capital I A/S blev stiftet i januar 2001. H1 Capital ejes af F2, F4 Bank Denmark, F3 Pension Denmark, F1, F5 og H1. H1 Capital er en venturefund med DKK 300 millioner, der investeres i tidlige teknologi-virksomheder indenfor IT og biotek. Der er ingen ansatte i H1 Capital. Selskabet ledes af en direktør og en bestyrelse på 3 personer udpeget af aktionærerne.
H1 Capital har indgået en management aftale med H1 Management A/S, der dermed har ansvar for at varetage alle opgaver i forbindelse med investeringer i selskaber for midlerne i H1 Capital. H1 Management skal sikre at udviklingen af disse porteføljeselskaber sikrer det bedst mulige afkast af kapitalen i H1 Capital. Det er i H1 Management, de investeringsansvarlige er ansat. Der har gennem hele perioden været ansatte i H1 Management.
H1 Management er samtidig management selskab for H2-H1 Innovation A/S.
H2-H1 Innovation A/S er et innovationsmiljø udpeget af Videnskabsministeriet til at investere på vegne af Staten i nye teknologibaserede virksomheder. H2-H1 Innovation deler hvert år sin bevilling fra Videnskabsministeriet mellem H2 og H1 Management, således af H1 Management investerer ca. 1/4 af midlerne (mellem DKK 10 og 15 millioner) og står for egen drift. Der er ingen ansatte i H2-H1 Innovation men en direktion og en bestyrelse.
1.2 H1 Management
H1 Management er det selskab, hvor de mennesker, som investerer og har med investeringerne at gøre, er ansat. H1 Management A/S blev stiftet i 2000, og er et datterselskab, der er 100 % ejet af H1 A/S.
H1 Management blev stiftet for at være management selskab for H1 Capital - en venture fund på DKK 300 millioner, der var under dannelse. H1 Management skulle også være management selskab for H1s aktiviteter under innovationsmiljøordningen (H2 Innovation).
Aktiviteterne, der foregår i H1 Management, var dermed rettet mod at investere risikovillig kapital i nye højteknologiske virksomheder indenfor IT og biotek, udvikle disse virksomheder og sælge dem med bedst mulige afkast til fx enten andre venturefunde eller til en industriel køber. Der er typisk investeret i virksomheder, med 1-3 personer på basis af en god teknologi-ide, der kan patentbeskyttes. Og det er typisk virksomheder, som blev startet på basis af opfindelser eller teknologi udviklet på et af universiteterne i Danmark eller i industrien. Men altid meget "tidlige" virksomheder, hvor der oftest ikke er en forretningsplan for virksomheden endnu men kun en ide, som der formentlig kan dannes og udvikles en højteknologisk virksomhed fra.
På det tidspunkt hvor H1 Management blev stiftet, havde man i H1 A/S siden 1998 investeret risikovillige penge via innovationsmiljøordningen i højteknologiske start-ups. Innovationsmiljøordningen er en statslig ordning, hvor private aktører investerer risikovillig kapital i start-ups på vegne af staten. Kapitalen, der investeres via innovationsmiljøet, sker i regi af selskabet H2-H1 Innovation (se punkt 1.3).
I 2000 besluttede H1 A/S at forsøge at rejse en venture fund, der havde kapitalbase nok, til at følge investeringerne længere end innovationsmiljøet. Denne fund blev til H1 Capital I A/S - og der blev rejst DKK 300 millioner fra institutionelle investorer i Danmark. Denne kapital skulle medarbejderne, der var ansat i H1 Management, investere på vegne af H1 Capital i tidlige teknologivirksomheder.
H1 Management har dermed haft to opgaver
At være management selskab for H1 Capital og investere fondens penge i tidlige teknologivirksomheder indenfor IT og biotek. H1 Management skulle være ansvarlig for at få disse virksomheder til at vokse og udvikle sig - og efterfølgende exit'te virksomhederne. Typisk kan H1 Management investere DKK 1-20 millioner i den enkelte virksomhed.
Parallelt med dette, investerer H1 Management statens innovationsmiljø midler i små nye virksomheder via selskabet H2 Innovation. Der investeres typisk DKK 750.000 per virksomhed.
1.3 H1 Capital og H2-H1 Innovation
H1 Capital blev stiftet i januar 2001. Selskabet ledes af en bestyrelse på 3 personer, der er udpeget af investorerne. Det er endvidere en direktør i selskabet, som har ansvar for driften. H1 Capital er en pengetank, hvor kapitalen fra investorerne kommer ind og investeres fra dette selskab. Det er H1 Capital der ejer anparter/aktier i porteføljeselskaberne. Derfor er der som sådan ikke andre aktiviteter i selskabet, end hvad der er reguleret i selskabets forretningsorden og har med bestyrelsen og aktionærerne at gøre.
H2-H1 Innovation er det innovationsmiljø, som H1 A/S ejer sammen med Forskerparken H2. H2-H1 Innovation finansieres ligesom de øvrige innovationsmiljøer i Danmark via en årlig bevilling fra Videnskabsministeriet. Da innovationsmiljøordningen blev startet tilbage i 1998, gav det mulighed for at investere ca. DKK 750.000 per virksomhed. Det viste sig hurtigt, at der skal langt mere kapital til, hvis virksomhederne er teknologivirksomheder indenfor IT og biotek, som skal bygges op fra bunden. Og hvis et af målene er, at investorerne skal tjene penge på deres investeringer. Det tager mange år og kræver meget kapital at bygge, udvikle og exit'te (dvs. sælge til andre aktører) denne type af virksomheder.
2. Beskrivelse af H1 Managements opgaver
H1 Management er management selskab for H1 Capital. Og det er dermed H1 Managements ansvar at investere de DKK 300 millioner fra H1 Capital i små, nye teknologivirksomheder i overensstemmelse med aktionæroverenskomsten og investeringsaftalen. Det er også H1 Managements ansvar at fungere som sekretariat for H1 Capital, varetage bogholderi- og økonomifunktion og sørge for løbende økonomirapporteringer, kvartalsrapporter og årsrapporter til bestyrelsen og aktionærerne.
Som defineret i management aftalen § 2.4 mellem H1 Capital og H1 Management, er Managementselskabet et selskab, hvis primære formål er at finde, undersøge og investere i porteføljeselskaber samt administrere Kapitalselskabets kapital i porteføljeselskaber under behørig hensyntagen til bestemmelserne i Managementaftalen. H1 Capital betaler H1 Management et årligt fee for varetagelsen af alle ovennævnte opgaver.
Generelt er de virksomheder, som H1 Capital ejer anparter/aktier i helt nystartede virksomheder, hvor selskabet stiftes med den investering, der foretages fra H1 Capital og/eller innovationsmiljøet. Generelt vil H1 Capital i den første investering ikke investere mere end DKK 225.000 parallelt med en investering på DKK 1.250.000 fra innovationsmiljøet.
Virksomhederne, der investeres i, består typisk af 1-3 medarbejdere, der inden for det første år udvikler teknologien til et stade, hvor de demonstrerer, at teknologien reelt virker og at management teamet kan styre virksomheden.
H1 Managements opgaver kan deles op i følgende områder
Kvalificere dealflow og behandle henvendelser
Opsøgende arbejde og generel markedsføring for at finde nye investeringsemner
Vurdering af de enkelte investeringsemner, herunder due diligence
Beslutning om at tilbyde investering - udarbejdelse af termsheet
Endelig godkendelse af investering
Forhandling af vilkår og investering - køb af aktier
Deltagelse i virksomhedens bestyrelse og virksomhedens forretningsudvikling - herunder almindeligt bestyrelsesarbejde
Lukke eller sælge ikke profitable selskaber - salg af aktier.
3. Beskrivelse af et investeringsforløb
Normalt kommer en henvendelse om investering til H1 Management via vores web-site, via vores almindelige personlige netværk, andre venture funde, universiteterne, eksisterende virksomheder, når vi er ude til møder og snakker med potentielle entrepreneurs eller på andre måder kommer i kontakt med personer, som gerne vil starte en virksomhed på basis af højteknologisk forskning eller en højteknologisk ide. Når vi modtager en henvendelse, registrerer vi den internt og beder altid om yderligere skriftligt materiale om virksomhedsideen.
En ny henvendelse præsenteres sammen med evt. materiale, vi har modtaget, ved et ugentligt internt møde i H1 Management, hvor alle nye henvendelser diskuteres. På dette møde besluttes det, hvem der skal have det videre ansvar for henvendelsen.
Herefter inviterer den ansvarlige investeringsmedarbejder projektejerne til et møde for at få den første gennemgang af virksomhedsideen. På dette tidspunkt oprettes virksomhedsideen i vores tidsregistreringssystem og alle timer, der nu bruges på projektet kan tidsregistreres under visse kategorier.
I det initielle undersøgelsesforløb bruger den ansvarlige investeringsmedarbejder en del tid på at screene og analysere ideen og lave en initiel due diligence, hvor detaljerne i ideen gennemgås nøje og systematisk, for at finde ud af, om det potentielt kan være en virksomhedside, som H1 Management vil investere kapital i. Der analyseres både omkring muligheder for at patentbeskytte ideen, få et overblik over hvad er det for en teknologi ideen bygger på, hvilke konkurrenter er der til produktet, hvad er det for en marked, som virksomheden skal ud og sælge på - og hvordan ser det marked ud i dag, og hvordan forventer man, det ser ud på det tidspunkt, hvor virksomhedens produkt kan være færdigudviklet og klar til salg. Samtidig gennemgås hele økonomien og finansieringsbehovet for virksomheden - fra start til slut. Og teamet bag virksomheden evalueres både med hensyn til kompetencer og erfaringer og deres mulighed for at drive virksomheden.
På et tidspunkt, når dette undersøgelsesforløb er kommet langt nok til at den investe-ringsansvarlige har en kvalificeret holdning til, om det er en god ide at kigge videre på virksomheden mhp. at vurdere, om H1 Management skal lave en reel investering, præsenterer de ansvarlige investeringsmedarbejdere projektet for den samlede gruppe af medarbejdere i H1 Management igen. Der er ikke taget endelig stilling til om man vil købe anparter/aktier i virksomheden på dette tidspunkt. Man bliver herefter enige om enten:
at der skal laves flere initielle analyser
at vi skal takke nej til investeringen eller om
vi skal gå i gang med at udarbejde et term-sheet eller
gå direkte til kontraktarbejdet.
Beslutter H1 Management at udarbejde et term-sheet, sættes nogle nye analyser i gang. Denne gang analyser, som i højere grad kræver, at vi bruger eksterne ressourcer: Det kan fx være patentagenter til at vurdere den eksisterende patentsituation grundigt, det kan være en advokat til at lave en juridisk due diligence, det kan være en professionel markedsanalyse eller en analyse af, hvordan den fremtidige indtjeningsstruktur på det aktuelle marked er. I denne periode vil H1 Management også kigger videre på andre facetter af selskabet, indhente referencer på de mennesker, der er med til at stifte virksomheden og generelt vurdere den finansielle situation og muligheden for at dette reelt udgør en investering, som et venture selskab kan tjene penge på.
Ser det stadig positivt ud, skal alle investeringsansvarlige endelig godkende investeringen, og der udarbejdes herefter en investeringsindstilling. Hvis investeringen er af en vis størrelse (for H1 Capitals' vedkommende over DKKm 5) sendes denne investeringsindstilling til godkendelse i bestyrelsen.
Det er først efter denne endelige godkendelse, at investeringen faktisk er besluttet og kan effektueres og der bruges tid på køb af anparter/aktier. Herefter udarbejdes investeringsaftale og aktionæroverenskomst og selve investeringen gennemføres.
Efter investeringen er gennemført, udpeges der en investeringsansvarlig til at sidde i selskabets bestyrelse, hvor personen varetager H1 Capitals og/eller innovations-miljøets interesser.
3.2 Særligt for investeringer i H1 Capital
For at investere i en virksomhed med kapital fra H1 Capital, kræver det, at de indledende due diligence analyser er meget grundige og bliver omhyggeligt foretaget. Derfor er et due diligence forløb - inden der overhovedet vurderes, om der skal foretages en investering og købes anparter/aktier i selskabet - meget omfattende og grundigt.
Det er værd at bemærke - se endvidere afsnit 6. - at under hele due diligence forløbet registreres den investeringsansvarlige timeforbrug under posten "due diligence". Og at en meget stor del af den tid, som medgår til due diligence rent faktisk sker på et tidspunkt, hvor der ikke er taget beslutning om at købe anparter/aktier eller ej.
Efter en investering er foretaget, udpeger H1 Management en investeringsansvarlig til at sidde i virksomhedens bestyrelse. Denne investeringsansvarlige har ansvar for at følge op på H1 Capitals engagement i virksomheden. Eftersom det er meget "unge" virksomheder, er bestyrelsesposterne meget omfattende. Investeringsmedarbejderne bidrager med sparring og viden om alle aspekter af virksomhedens drift og har en meget aktiv rolle i bestyrelsesarbejdet. Det er helt sædvanligt i så tidligere virksomheder, at der bruges meget tid på bestyrelsesarbejdet - og lægges mange timer i de enkelte selskaber for at sikre, at de følger milestones og de planer, som oprindeligt er lagt for selskabet. Samtidig er investeringsmedarbejderen ofte den person, som er tættest på selskabets direktør, og får derfor automatisk en rolle som bestyrelsens sparringspartner for direktionen i selskabet. Alt sammen for at sikre at virksomheden udvikler sig på en positiv måde i forhold til planerne.
3.3 Særligt for investeringer i Innovationsmiljøet
Kapital fra H2-H1 Innovation er som regel den første kapital, der investeres i en virksomhed. Dette betyder, at en del af risikoen i disse meget tidlige teknologiprojekter afdækkes for innovationsmiljømidler. Dette betyder, at når virksomheden skal have kapital fra H1 Capital er udviklingsarbejdet nået længere.
Investeringerne, der foretages i innovationsmiljøet, er mere risikobetonede end i H1 Capital. Deraf følger også, at der generelt bruges færre timer initielt på at analysere potentielle investeringsmuligheder. På vegne af innovationsmiljøet har H1 Management pligt til at sidde i bestyrelsen for selskaberne - og har også her en meget aktiv rolle. Men den primære opgave i bestyrelsesarbejdet i en innovationsmiljø virksomhed er, at sikre at virksomheden når sine milestones og bliver klar til den rigtige venture kapital - for eksempel i form af H1 Capital - finder det attraktivt at investere i virksomheden.
4. De investeringsansvarlige og andre ansattes arbejdsopgaver
Til at håndtere dette arbejde, har medarbejderne været delt op. Det er klart, at der skal dybere kompetencer og mere erfaring til at håndtere og passe de store investeringer, mens de små innovationsmiljøinvesteringer betragtes mere som "lodsedler", som kan varetages af medarbejdere med knap så meget erfaring.
I perioden 2001 til 2003 har der i gennemsnit været 7,5 ansatte i H1 Management. En opgørelse over medarbejdere, primære ansvarsområder og ansættelsesperioder findes i bilag 1. Disse ansatte har haft forskellige typer af arbejdsopgaver: Nogle har været mere fokuserede på investeringer via H1 Capital - og nogle har primært beskæftiget sig med investeringer via innovationsmiljøet (se også bilag 1).
Generelt har hver ansat haft ansvaret for investeringer i hele forløbet - altså fra den første henvendelse er modtaget til investeringen er gennemført og personen indtræder i bestyrelsen for selskabet. Generelt bruger medarbejderne al deres tid på enten at finde og analysere/evaluere nye investeringer, oparbejde viden indenfor bestemte teknologier eller markeder, foretage selve investeringerne eller aktivt deltage i udviklingen eller videre finansiering af de selskaber, der er investeret i.
4.2 Bestyrelsesposterne
Bestyrelsesposterne i selskaberne er som regel meget omfattende for personer, der er indsat af et venture selskaber. Dette skyldes flere forskellige forhold:
Virksomhederne er som regel helt nystartede, hvilket betyder, at der er mange opgaver, der skal struktureres og sættes i system.
Virksomheden skal opbygge en hel driftorganisation - og som ofte, er det noget, de ikke har prøvet før
En del af dem, som er foundere i virksomhederne, har aldrig prøvet at starte virksomhed før. Det betyder, at de har brug for meget sparring og hjælp i forhold til at udvikle teknologien og få virksomheden til at fungere
Som investor er vi meget hands-on i virksomhederne - tilfører meget værdi. Det betyder også, at vi er meget omkring virksomhederne i deres dagligdag.
Som regel har direktøren i virksomhederne ikke så mange at diskutere de driftsrelaterede problemstillinger med - det bruger han så bestyrelsen til.
Det er igennem hele forløbet, hvor vi sidder med i bestyrelserne, at virksomhedens strategi og udvikling sker. Det kræver en meget aktiv involvering fra bestyrelsens side. Herunder i forhandlinger med potentielle samarbejdspartnere, nye kunder, udviklings planer for teknologien, ansættelse af medarbejdere etc.
Vi deltager aktivt i udviklingen af selskabets strategi og business development
Vi deltager aktivt i opbygning af virksomhedens netværk, kontakter og forretningsforbindelser
Vi medvirker også til udarbejdelse af bestyrelsesmateriale og opfølgning på dette
Vi deltager også aktivt ved at bygge person netværk op omkring virksomheden. Herunder etablering af advisory boards, tilknytning af tekniske eller kommercielle kompetencer til virksomheden.
5. Antal af investeringer i H1 Capital i perioden og strukturen af management fee
5.1 Antal investeringer
I perioden 2001 til 2003 er der i alt gennemført 31 investeringer i H1 Capital.
Der i perioden foretaget en del opfølgningsinvesteringer i disse selskaber - internt. Som regel vil en opfølgningsinvestering ikke tage lige så lang tid som den initielle investering - da alle kontrakter allerede er forhandlet omkring aktionæroverenskomster, rettigheder mv.
Af disse 31 investeringer har 9 været store H1 Capital investeringer i perioden 2001 til 2003. Resten har været "rene innovationsmiljøinvesteringer", dvs. selskaber, hvor H1 Capital kun har investeret i størrelsesorden DKK 225.000-500.000.
Fordelingen i de enkelte år på nye investeringer i H1 Capital regi og Innovations-miljø regi er således:
Antal ny Investeringer i H1 Capital >250.000
Antal ny investeringer i Innovationsmiljøet
Investeringer i alt per år
Dette bliver kun 28 investeringer. De sidste 3 virksomheder (for at nå en total på 31 investeringer), er virksomheder, hvor der er givet tilsagn til investering - men hvor investeringen rent faktisk aldrig er gennemført.
I perioden 2001 til 2003 er hovedparten af de timer, der er brugt til at skabe porteføljen af selskaber i H1 Capital lagt i disse 9 selskaber. Der er medsendt specifikke timeregistrering for disse 9 selskaber, hvor alle medarbejderes timeregistreringer i disse selskaber er udskrevet - bilag 2. Endvidere er det for disse 9 selskaber specifikt op gjort i bilag 3 hvor mange timer - ud af et skønnet total antal timer - der er medgået til due diligence. Og det er vel og mærke til hele due diligence forløbet og ikke alene den del, som vedrører den tid, der reelt er brugt efter at den enkelte investering er godkendt, og tiden herefter anvendes på køb af anparter/aktier.
5.2 Fordeling af management fee
H1 Capital betaler årligt H1 Management et management fee for de ydelser, som H1 Management leverer til H1 Capital.
I forhold til innovationsmiljøets aktiviteter, kan H1 Management fakturere sine timer direkte til Videnskabsministeriet. For disse timer modtager H1 Management driftsmidler til at drive innovationsmiljøet og gennemføre disse investeringer.
6. Beskrivelse af rutiner omkring tidsregistreringer og mønsterregistranter
På det tidspunkt hvor det bliver besluttet, at H1 Management arbejder videre med en henvendelse om investering, bliver den oprettet i vores tidsregistreringssystem. Alle projekter får et projektnummer.
I tidsregistringssystemet skelnes der i grove træk mellem
Før investering (hedder due diligence i tidsregistreringssystemet) og
aktiviteter efter en investering er foretaget.
Der er desværre ikke lavet en specifik kategori til registrering af timer anvendt til køb og salg af aktier under due diligence kategorien. Derfor har vi i denne fremstilling medtaget alle timer, der er registreret, som brugt på due diligence - uagtet at vi ved, at det kun en lille del af den tid, som due diligence registreringen omfatter, der reelt er brugt efter at en investering er godkendt. Og dermed kun en lille del af den tid der er registreret under due diligence, som reelt er brugt på køb og salg af anparter/aktier.
Der er generelt registreret med forskellig omhu i forhold til om en investering skal ind under innovationsmiljøet eller under H1 Capital fra starten. Langt de fleste investeringer er startet via innovationsmiljøet.
Under innovationsmiljøet skal H1 Management registrere og fakturere de timer, der bruges for at modtage penge fra Videnskabsministeriet. Dette har betydet, at der har været fokus på denne del af registreringen.
Det gør sig ikke i samme grad gældende for arbejdet med investeringer via H1 Capital. Dels har vi ikke været bekendt med at denne del af registreringen kunne have effekt på selskabets fremtidige drift og dels har registreringen i forhold til H1 Capital primært haft karakter af en mere overordnet registrering, eftersom der ikke skulle direkte faktureres efter denne registrering. Eftersom det ikke har haft nogen direkte effekt på H1 Managements driftsbudget, om der blev foretaget korrekt tidsregistrering eller ej i forhold til arbejdet med H1 Capitals investeringer, har der været en tendens til, at disse ikke er foretaget konsistent.
Det har været inventionen, at der skulle tidsregistreres hver dag. Reelt er der snarere tidsregistreret et par gange om måneden for de fleste medarbejderes vedkommende.
6. Mønsterregistranterne
Mønsterregistranterne er to medarbejdere - som har fulgt de regler, der har været for tidsregistreringer - også i forhold til arbejdet med H1 Capital investeringer. Disse to medarbejdere har primært udført arbejde for H1 Capital og kun i mindre omfang for innovationsmiljøet. Den vurdering der ligger til grund for at ekstrapolere disse to medarbejderes indsats til resten af de investeringsansvarlige, er et grundigt kendskab til alles ansattes arbejdsområder, arbejdsindsats og arbejdsbelastning.
Mønsterregistranterne har registreret samtlige timer, de har arbejdet. Eftersom der ikke er særligt mange timer, der i løbet af en arbejdsdag ikke bruges på noget, som på den ene eller anden måde er direkte relateret til enten dealflow, kvalificering af henvendelser eller aktive investeringer, vil andelen af timer mønsterregistranterne har brugt på due diligencearbejde (herunder køb og salg af anparter/aktier) være direkte sammenligneligt med den andel af tiden, som de har brugt på dette arbejde.
I bilag 3 er en samlet opgørelse over alle medarbejderne i H1 Management i perioden. Herunder det faktiske antal timer de har registreret det enkelte år ("timer registreret"), de antal timer de har tidsregistreret i forhold til due diligence opgaver ("DD timer"), et skøn over personens samlede tidsforbrug (foretaget ud fra at alle principielt laver det samme og et kendskab til den enkelte persons arbejdsbelastning) ("Total timer skøn"), og et dermed afledt skøn af personens samlede indsats inden for due diligence (Total DD timer skøn"). Dette giver en kolonne for de enkelte år, som angiver en % sats for, hvor mange timer der er brugt på due diligence ud at det totale antal timer. Det skal stadig erindres, at kun en mindre del af dette antal timer er reelt gået til "køb og salg af anparter/aktier".
Dette viser, at den samlede due diligence belastning i forhold til det totale antal timer anvendt i arbejdet i H1 Management er:
2001 er gået 12 % af tiden til due diligence (køb og salg af aktier)
2002 er der gået 7 % af tiden
2003 er der gået 4 % af tiden
Sammenligner man dette skøn med det faktiske antal investeringer, der er foretaget i de enkelte år, må man konkludere, at i 2003 er andelen af due diligence timer nok registreret for lavt. Men der er selvfølgelig også en effekt af, at medarbejderne er blevet dygtigere og mere effektive, som nødvendigvis vil afspejle sig i, at det faktuelt går hurtigere at foretage due diligence - alene baseret på en øget erfaring med området.
Det er oplyst, at H1 Capital i perioden fra 2001 til 2009 foretog porteføljeinvesteringer på ca. 165 mio. kr., fordelt på godt 30 initiale investeringer og omtrent lige så mange opfølgningsinvesteringer. Af porteføljerne var der en med en kapitalandel på ca. 62 %, en på ca. 50 %, mens alle øvrige var minoritetsposter med hovedvægten på andele under 20 %. Af porteføljeselskaberne var der ved periodens afslutning fortsat 5 aktive, 9 var gået konkurs, likvideret, ophørt eller lignende, og 18 var afhændet. De fleste afhændelser var sket inden tre år fra den initiale investering eller opfølgningsinvestering. Ved langt de fleste afhændelser var der konstateret tab, men der havde også været skattepligtige aktieavancer på godt 12 mio. kr. og skattefrie aktieavancer på godt 0,5 mio. kr. Der havde i øvrigt i perioden været skattepligtige indtægter på knap 9 mio. kr. i form af udbytter samt godt 8 mio. kr. i form af renter og kursgevinster på lån, således at der havde været skattepligtige indtægter på i alt godt 29 mio. kr. Efter ikrafttræden pr. 1. januar 2010 af nye regler om beskatning af aktieavancer havde der i 2010 været yderligere skattepligtige aktieavancer på godt 20 mio. kr.
I Ligningsvejledningen for 2009-2, punkt E.A.2.1.1., hedder det bl.a.
Udgangspunktet er således, at der er fradrag for ventureselskabers udgifter til formue-administration. Fradrag kan dog nægtes, hvis SKAT kan bevise, at en investeringsrådgivning kan henføres til aktieinvesteringer, som specifikt er foretaget med henblik på at opnå skattefri afkast."
Ved "indkomsten" i statsskattelovens § 6, stk. 1, litra a, må efter ordlyden forstås den skattepligtige indkomst, således at udgifter kan fradrages i den skattepligtige indkomst som driftsomkostninger, hvis de er anvendt til at erhverve, sikre og vedligeholde den skattepligtige indkomst.
H1 Capital I A/S har navnlig til formål at investere i nye, innovative virksomheder inden for bestemte forretningsområder, enten i form af indskud af selskabskapital eller ydelse af konvertible lån. Investeringerne skulle foretages både som initialinvesteringer og som opfølgningsinvesteringer. Ved starten i 2000-2001 var det selskabets mål at afstå sine aktier i de enkelte porteføljeselskaber inden for en periode på 2-8 år fra initialinvesteringen. Selskabets driftsudgifter kunne således i indkomstårene 2001-2003, som denne sag vedrører, i henhold til de dagældende regler både vedrøre indtægter, der skulle indgå i den skattepligtige indkomst (udbytter, renter, aktieavancer ved afståelse inden for 3 år), og indtægter, der ikke var skatte-pligtige (navnlig aktieavancer ved afståelse efter mere end 3 år).
Det må efter bevisførelsen lægges til grund, at H1 Capital i de omhandlede indkomstår forventede, at den overvejende del af selskabets indtægter ville være aktieavancer m.v., som ikke skulle indgå i selskabets skattepligtige indkomst, idet selskabet forventede at besidde sine kapitalandele i mere end 3 år, jf. aktieavancebeskatningslovens dagældende regler herom. Denne forventning beroede imidlertid navnlig på, at det var selskabets formål at investere i nye, innovative virksomheder på it-, bioteknologi- og medico-området m.v. på et meget tidligt tidspunkt. Forventningen om skattefrie avancer ved afståelse beroede endvidere på en vurdering af det typiske udviklingsforløb for de nystartede porteføljeselskaber sammenholdt med de daværende markedsforhold og forventninger til markedsudviklingen for virksomheder af den pågældende karakter.
H1 Capital havde i perioden fra 2001 til 2009 skattepligtige indtægter på i alt godt 29 mio. kr. i form af skattepligtige avancer ved salg af aktier, udbytter, renter og kursgevinster på lån. I samme periode havde selskabet skattefrie aktieavancer på godt 0,5 mio. kr.
H1 Capitals udgifter til management fee er afholdt i henhold til managementaftalen af 29. juni 2001. Managementselskabets primære formål er at finde, undersøge og investere i porteføljeselskaber samt at administrere H1 Capitals kapital i porteføljeselskaberne.
Som det fremgår af landsrettens dom, har H1 Capital oplyst, at managementselskabet for H1 Capital udførte en række opgaver vedrørende porteføljeselskaberne, herunder bl.a. varetagelse af bestyrelsesarbejde, udarbejdelse af halvårsplaner om, hvad der skulle til for at øge porteføljeselskabets værdi, udmøntning og intern opfølgning af halvårsplanerne i porteføljeselskabet, drøftelser med potentielle og aktuelle kunder, samarbejdspartnere og leverandører om porteføljeselskabets udvikling samt møder og rejser for at repræsentere og eventuelt præsentere porteføljeselskabet. Det fremgår endvidere af VTs notat, at der i gennemsnit var 7,5 personer ansat i managementselskabet i perioden fra 2001 til 2003, og at de ansattes bestyrelsesarbejde i de enkelte porteføljeselskaber som regel var meget omfattende, hvilket bl.a. skyldtes, at virksomhederne var nystartede og ofte manglede erfaring i at opbygge en driftsorganisation, ligesom der krævedes en meget aktiv involvering for at udvikle virksomhederne.
Efter det anførte har H1 Capital haft til formål at drive - og har faktisk drevet - virksomhed, der har givet selskabet indtægter i form af dels løbende afkast ved rente og udbytte af porteføljeinvesteringerne, dels avance ved afståelse af aktier i porteføljeselskaberne. Indtægterne har været skattepligtige for så vidt angår både det løbende afkast og avancerne ved afståelse inden 3 år og skattefrie for så vidt angår avancerne ved afståelse efter 3 år.
Højesteret finder herefter, at afholdte udgifter til management fee kan være fradragsberettigede driftsomkostninger efter statsskattelovens § 6, stk. 1, litra a, selv om nogle af afståelsesavancerne er skattefrie på grund af realisationstidspunkterne.
Fire dommere - Per Walsøe, Lene Pagter Kristensen, Niels Grubbe og Henrik Waaben - udtaler herefter:
Vi finder, at udgifterne til management fee i deres helhed må anses for afholdt med henblik på at sikre og vedligeholde H1 Capitals indtægter fra porteføljeselskaberne. Dette gælder således også den del af udgifterne, der har dækket managementselskabets opgaver i forbindelse med opbygning og udvikling af porteføljeselskabernes virksomheder, idet H1 Capitals virksomhed bestod i at udvikle disse selskaber med henblik på at opnå indtægter fra investeringerne i dem. Det bemærkes herved, at udgifterne er afholdt af H1 Capital, der ikke var koncernforbundet med porteføljeselskaberne, idet H1 Capital i alle tilfælde, bortset fra to, alene ejede minoritetsposter.
Vi stemmer herefter for at give H1 Capital medhold i den principale påstand.
Dommer Lars Hjortnæs udtaler
Efter bevisførelsen lægger jeg til grund, at en væsentlig del af H1 Capitals udgifter til management fee dækkede almindeligt ledelsesarbejde i porteføljeselskaberne. Efter min opfattelse vedrører denne del af udgifterne ikke driften af H1 Capital, herunder forvaltningen af H1 Capitals formue, men driften af porteføljeselskaberne, idet H1 Capitals afholdelse af udgifterne ikke har karakter af en normal aktionæraktivitet, jf. herved OECD's retningslinjer om skattemæssig ligning ved grænseoverskridende handel mellem interesseforbundne parter. Det kan efter min opfattelse ikke føre til en anden vurdering, at H1 Capital havde lagt sin indtægtsgivende virksomhed an på, at porteføljeselskabernes indtægter og værdi skulle stige. Jeg finder derfor, at denne del af udgifterne til management fee ikke kan fradrages i H1 Capitals skattepligtige indkomst som en driftsomkostning efter reglen i statsskattelovens § 6, stk. 1, litra a.
Da der endvidere ikke er fremkommet oplysninger, som giver grundlag for at anfægte Skatteministeriets skønsmæssige fordeling mellem fradragsberettigede og ikke-fradragsberettigede udgifter til management fee (25 % -75 %), stemmer jeg herefter for at give Skatteministeriet medhold i den subsidiære påstand.
Skatteministeriet skal i sagsomkostninger for landsretten og Højesteret betale 606.000 kr. til H1 Capital, hvoraf 600.000 kr. er til dækning af udgifter til advokatbistand og 6.000 kr. er til dækning af retsafgifter.
Skatteministeriet skal anerkende, at H1 Capital I A/S kan fradrage udgift til management fee med 10.937.500 kr. i indkomståret 2001, 13.125.000 kr. i indkomståret 2002 og 13.125.000 kr. i indkomståret 2003.
I sagsomkostninger for landsret og Højesteret skal Skatteministeriet inden 14 dage efter denne højesteretsdoms afsigelse betale 606.000 kr. til H1 Capital I A/S.


text:
Nyt lovforslag betyder, at ingen patienter tør klage over erstatning – Rule of law
Nyt lovforslag betyder, at ingen patienter tør klage over erstatning
28. november 2017 28. november 2017 Karsten Høj erstatning, Retssikkerhed
Efter et langt forløb med først offentlig debat om det forkastelige i, at patienter mange år efter, at de har fået udbetalt erstatning, kan risikere at skulle betale den tilbage. Derefter en ny politisk aftale og udkast til lovforslag, har Sundhedsministeren den 15. november 2017 endeligt fremsat lovforslag L98 om ”fredning af patienterstatning” -. Ministeren har lyttet til høringssvarene, men det er stadig ikke det rigtige forslag.
Det foreslås, at patienter kan beholde erstatning, der er udbetalt i medfør af afgørelser, der ikke har været klaget over til Ankenævnet. I bemærkningerne til lovforslaget er der henvist til, at gældende ret er, at patienter er forpligtet til at tilbagebetale erstatning udbetalt i medfør af ikke-påklagede afgørelser, når Ankenævnet ved behandling af klage over en senere afgørelse når frem til, at patienten ikke har været berettiget til erstatning.
Det er imidlertid langt fra sikkert, at det er en korrekt beskrivelse af gældende ret, og dermed er grundlaget for lovforslaget højst tvivlsom. Højesteret har i 2016 slået fast, at Ankenævnet er berettiget til at ophæve tidligere upåklagede afgørelser, når det ved afgørelse af senere påklaget afgørelse vurderes, at erstatningsbetingelserne ikke er opfyldt. Det gjorde Højesteret uden derved at tage stilling til, om der i den situation skal ske tilbagebetaling.
Højesteret skal i morgen den 29. november behandle to ankesager om tilbagebetaling af patienterstatning. I begge sager er patienten i landsretten dømt til at betale erstatning tilbage. Der er gode argumenter for, at patienter ikke er forpligtet til at betale erstatning tilbage, der er udbetalt i medfør af upåklagede afgørelser. Det er heller ikke givet, at erstatning udbetalt i medfør af den afgørelse, der klages over, skal betales tilbage, når det er patienten, der har klaget. Når Højesteret frem til et andet resultat end i landsretten, er lovforslaget blot udtryk for, hvad der allerede gælder i dag. Lovforslaget vil i så fald ikke skabe jubelscener hos patienterne.
I lovforslaget foreslås det endvidere, at enhver klage, uanset om det er patienten eller den erstatningspligtige, der klager, har såkaldt opsættende virkning for hele afgørelsen. Det betyder, at den erstatningspligtige ikke skal betale den erstatning, som den afgørelse, der klages over tilkender, før klagesagen er afgjort. Det er et højst besynderligt resultat af den kritik, der har været fremført af udkast til lovforslag, der blev sendt i høring. Efter udkast til lovforslag var det kun patientens klage, der skulle have opsættende virkning, mens den erstatningspligtiges ikke skulle. Det var et bagvendt forslag, som der nu kun rettes halvt op på.
Den rigtige løsning
Det må være sådan, at har den erstatningspligtige ikke klaget, så kan patienten beholde den tilkendte erstatning (medmindre der er snydt med oplysninger af betydning for afgørelsen). Patienten skal i den situation kunne klage for at få prøvet, om den tilkendte erstatning er korrekt fastsat uden at risikere at miste hele den i afgørelsen tilkendte erstatning. Det svarer i det hele, hvad der gælder for arbejdsskader, jf. arbejdsskadesikringsloven § 40a.
Hvis den erstatningspligtige mener, at den tilkendte erstatning er for høj (eller slet ikke er berettiget), må de klage, og i så fald skal klagen have opsættende virkning. Derfor må den erstatningspligtige, inden de udbetaler en af Patienterstatningen tilkendt erstatning, forholde sig til, om de mener, at den er korrekt tilkendt. Vælger de at klage, skal de ikke være forpligtet til at udbetale den del af erstatningen, som de mener, at patienten ikke er berettiget til. Dette princip skal gælde ”afgørelse for afgørelse”. Tidligere tilkendt erstatning, som der ikke har været klaget over, er endeligt udbetalt til patienten og kan ikke kræves tilbagebetalt, selvom Ankenævnet omgør en senere påklaget afgørelse.
Hvis den erstatningspligtige kun klager over en del af den tilkendte erstatning, skal de selvfølgelig betale den del, de ikke klager over. Får de ikke medhold i deres klage i Ankenævnet, skal de betale den tilbageholdte erstatning med tillæg af morarenter fra den oprindelige betalingsfrist. Det svarer præcist til, hvad der gælder for arbejdsskader (arbejdsskadesikringsloven § 44, stk. 5, 1. pkt.).
Forslaget betyder at ingen patienter tør klage over tilkendt erstatning
Når en patient, der f.eks. klager for at få forhøjet erstatning for erhvervsevnetab, risikerer at miste retten til hele den tilkendte erstatning for erhvervsevnetab, vil patienten selvsagt lade være med at klage. Det samme gælder en patient, der har fået tilkendt forskellige erstatningsbeløb i samme afgørelse og kun ønsker at klage over en af posterne. Hvem tør klage for at få forhøjet erstatning for behandlingsudgifter fra 8.000 kr. til 25.000 kr., hvis man samtidig sætter 1,5 mio. kr. i erstatning for erhvervsevnetab på spil? Ingen!
Hvorfor er det ikke et godt forslag?
For det første ”parkeres” praksis for udmåling af patienterstatning hos Patienterstatningen. Dvs. Ankenævnet kommer ikke til at fungere som kontrolinstans for, hvad der bør bære gældende praksis.
For det andet vil der stort set ikke komme nogen sager om udmåling af erstatning videre til domstolene, da det kun er Ankenævnets afgørelser, der kan indbringes for domstolene til prøvelse. Det er mildest talt uheldigt for retsudviklingen og retssikkerhedsmæssigt meget betænkeligt. Det strider efter min opfattelse med den oprindelige ide med den offentlige patientforsikringsordning.
Når man ser tilbage på forarbejderne til den oprindelig patientforsikringslov fra 1992, så var der ingen, der dengang forestillede sig, at det skulle blive nødvendigt med en lov om ”fredning af patienterstatning”. Den problemstilling er ikke nævnt med et eneste ord. Men når det nu er blevet sådan, at de erstatningspligtige hyppigt klager, og når Ankenævnet ofte ændrer en afgørelse til ugunst for patienten, så er der behov for en klar og afbalanceret lovregulering.
Ingen patienter skal betale udbetalt erstatning tilbage (medmindre de har snydt sig til den). Det gøres simpelt ved, at den erstatningspligtiges udbetaling af tilkendt erstatning betragtes som en anerkendelse af retten til den tilkendte erstatning. Det gælder også selvom patienten klager for at opnå en højere erstatning.
Hvis den erstatningspligtige til gengæld klager, har det opsættende virkning (i det omfang der klages), og de skal så først betale, når Ankenævnet har truffet afgørelse i klagesagen. Det er en simpel, rimelig og afbalanceret løsning. Den er nem at forstå og let at administrere.
patienterstatning
Borgernes ret til at få ret Karsten Høj er partner hos Elmer Advokater og formand for bl.a. Foreningen for Erstatnings- og Forsikringsret. Karsten har i mere end 25 år som advokat beskæftiget sig med personskade og forsikring med vægt på retssager, og har ført mere end 25 sager på disse områder i Højesteret. På bloggen vil Karsten primært behandle emner inden for civilretten så som borgernes mulighed for at få prøvet deres krav - herunder fri proces, retshjælpsforsikring mm.
2 thoughts to “Nyt lovforslag betyder, at ingen patienter tør klage over erstatning”
Pingback: Flere hundrede patienter har betalt erstatning tilbage til regionerne, som de efter to domme fra Højesteret ikke var forpligtet til. Mange af dem får ikke pengene retur på grund af forældelse. – Rule of law
Pia de Neergaard siger:
29. november 2017 kl. 9:12
For mig, som ganske alm. borger, der har fulgt med i mange år, i forskellige typer af sager, også social sager, ser det ud til at ankenævnet er til for staten. Og man skal nærmest være heldig hvis man som borger får medhold hos dem.
De giver jo næsten altid stat, kommune osv. ret.
Borgernes ret til at få ret
Karsten Høj er partner hos Elmer Advokater og formand for bl.a. Foreningen for Erstatnings- og Forsikringsret. Karsten har i mere end 25 år som advokat beskæftiget sig med personskade og forsikring med vægt på retssager, og har ført mere end 25 sager på disse områder i Højesteret. På bloggen vil Karsten primært behandle emner inden for civilretten så som borgernes mulighed for at få prøvet deres krav - herunder fri proces, retshjælpsforsikring mm.
Seneste indlæg af Karsten Høj
Flere hundrede patienter har betalt erstatning tilbage til regionerne, som de efter to domme fra Højesteret ikke var forpligtet til. Mange af dem får ikke pengene retur på grund af forældelse.
Er der en rimelig godtgørelse for voldtægt?

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret


text:
OK at anvende forkortet opsigelsesvarsel
En arbejdsgiver er ikke forpligtet til at acceptere en sygemeldt medarbejders tilbud om at vende tilbage på deltid. Derfor er arbejdsgiverens afvisning af et sådant tilbud også uden betydning for beregningen af antal sygedage efter 120-dagesreglen.
En klinikassistent blev den 8. november 2013 sygemeldt fra sit fuldtidsarbejde hos en tandlæge. Den 19. december 2013 meddelte klinikassistenten, at hun kunne vende tilbage til sit arbejde på deltid den 6. januar 2014. Dette afviste tandlægen imidlertid med henvisning til klinikkens drift. Klinikassistenten genoptog sit arbejde den 3. februar 2014, men blev sygemeldt igen den 13. februar 2014. Tandlægen opsagde herefter klinikassistenten den 21. marts 2014 med henvisning til 120-dagesreglen i funktionærlovens § 5, stk. 2.
Højesteret tog under sagen stilling til, om tandlægens afslag på klinikassistentens tilbud om at vende tilbage på deltid i perioden 6. januar – 3. februar 2014 havde betydning for opgørelsen af klinikassistentens sygedage i denne periode.
Tandlægen havde beregnet sygedagene i perioden på baggrund af klinikassistentens faktiske fuldtidssygefravær. Klinikassistenten mente derimod, at hendes sygefravær i perioden skulle beregnes, som omhun havde arbejdet på deltid.
Højesteret udtalte, at en arbejdsgiver ikke har pligt til at acceptere, at en funktionær, som er delvis uarbejdsdygtig på grund af sygdom, arbejder på nedsat tid.
Højesteret kom derfor frem til, at en arbejdsgivers afslag på et sådant tilbud heller ikke kan medføre, at funktionærens sygefravær ikke kan medregnes fuldt ud i beregningen af sygedage efter 120-dagesreglen.
Højesteret tog herefter stilling til, om klinikassistenten havde ret til godtgørelse for usaglig afskedigelse efter funktionærlovens § 2 b.
Højesteret udtalte, at en opsigelse efter 120-dagesreglen som udgangspunkt må anses for rimeligt begrundet, og at det derfor kræver ganske særlige omstændigheder for at tilkende godtgørelse. Højesteret anså ikke, at der var tale om ganske særlige omstændigheder i sagen.
Højesteret frifandt på denne baggrund tandlægen.
Dommen er udtryk for, at en arbejdsgiver ikke er forpligtet til at acceptere en delvis sygemelding fra en medarbejder, og at arbejdsgivers afvisning af en medarbejders deltidssygemelding som alternativ til fuldtidssygemelding indebærer, at sygefraværet skal medtælles fuldt ud – som en fuldtidssygemelding – ved optællingen af de 120 sygedage.
Læs Højesterets dom af den 22. november 2017.

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret


text:
Skat.dk: C.C.2.2.2.5.2 Fradrag for udgifter til rejser
Dette afsnit beskriver reglerne for fradrag for udgifter til rejser. Afsnittet beskriver både fradragsretten efter SL § 6, stk. 1, litra a, og efter LL § 8, stk. 1.
Generelt om bestemmelserne på området
SL § 6, stk. 1, litra a.
LL § 8, stk. 1, - rejseudgifter
Rejserne kan deles op i tre grupper
Private udgifter
Faglige møder og xerhvervsmæssige generalforsamlingerx mv.
Kommanditister
Særligt for rejser til udlandet
Standardsatser for rejseudgifter
Hovedaktionærer og bestyrelsesmedlemmer
Medarbejdende eller ansatte ægtefæller
xOversigt over domme, kendelser, afgørelser, SKM-meddelelser mv.x
LL § 8, stk. 1, har afløst hjemmelen for fradrag for rejseudgifter efter SL § 6, stk. 1, litra a, når der er tale om rejseudgifter, der er afholdt for at opnå salg af varer og tjenesteydelser. Se afsnit C.C.2.2.2.5.1 om LL § 8.
Det betyder, at det først skal vurderes, om udgiften er afholdt for at opnå salg af varer og tjenesteydelser:
Hvis det er tilfældet, skal retten til fradrag vurderes efter LL § 8, stk. 1.
Hvis det ikke er tilfældet, skal retten til fradrag vurderes efter SL § 6, stk. 1, litra a.
SL § 6, stk. 1, litra a
Rejseudgifter, der er afholdt for at erhverve, sikre og vedligeholde indkomsten, kan fratrækkes ved opgørelsen af den skattepligtige indkomst, efter SL § 6, stk. 1, litra a.
Rejseudgifterne skal have en konkret og direkte sammenhæng med virksomhedens indkomstskabende aktiviteter. Der er derfor ikke fradrag, når formålet med rejsen er af generel karakter, se SKM2009.753.BR.
Der er ikke fradrag for egentlige videreuddannelses- og etableringsudgifter. Det er derfor en forudsætning for fradrag, at skatteyderen allerede har etableret sig i en virksomhed af ikke ubetydelig størrelse. Se TfS 1992, 531 ØLD om videreuddannelse.
Se UfR 1983.213 ØLD som eksempel på rejse med fradragsret: Skatteyder var ansat som læge på Finseninstituttet. Skatteyder drev desuden privat praksis som speciallæge i plastikkirurgi. Skatteyder deltog i to udenlandske kongresser for at overvære demonstrationer i operationsteknik mv. for at bevare det høje faglige niveau, som var en forudsætning for driften af hans private praksis. Kongresserne var uden betydning for hans ansættelse på Finseninstituttet. Landsretten fandt, at der bestod en sådan forbindelse mellem rejserne og skatteyders indkomsterhvervelse i den private praksis, at rejseudgifterne blev anset for en fradragsberettiget driftsudgift efter SL § 6, stk. 1, litra a.
Se SKM2013.21.BR som eksempel på rejse uden fradragsret: Skatteyder drev virksomhed som psykoterapeut. I indkomståret 2000 havde hun afholdt udgifter til en rejse til Assissi i Italien. Rejsen var beskrevet som en pilgrimsrejse til den hellige Frans' elskede og fortsat kraftfulde steder i/omkring Assissi. Byretten anså ikke rejsen for at være en fradragsberettiget driftsudgift efter SL § 6, stk. 1, litra a. Skatteyderen havde godtgjort, at rejsen havde en sådan karakter, at den var medgået til at erhverve, sikre og vedligeholde hendes indkomst i indkomståret. Hun kom i forbindelse med rejsen i kontakt med MP, som hun i de efterfølgende år har drevet kursusvirksomhed med, men Byretten fandt, at dette ikke havde været med til at sikre hendes indkomst i de indkomstår, der var påklaget.
Konkret vurdering
Ved afgørelsen af, om der er fradrag for udgifter til rejser efter SL § 6, stk. 1, litra a, skal der foretages en konkret vurdering i hver enkelt sag.
Udgifterne til en rejse kan være fradragsberettiget for nogle af deltagerne, men ikke for alle deltagere.
Det er ikke afgørende, hvem der arrangerer rejsen, men derimod rejsens konkrete indhold og dens relation til den enkelte rejsedeltagers indkomsterhvervelse.
Skatteyders bevisbyrde
Skatteyder har bevisbyrden for, at rejsen har haft den fornødne sammenhæng med indkomsterhvervelsen i indkomståret eller de umiddelbart derpå følgende indkomstår. Se SKM2005.409.HR.
Retspraksis viser, at der er en tendens til en noget mildere bevisbedømmelse ved modeprægede fag. Se TfS 1988, 560 VLD og UfR1979, 413 VLD.
Udvidelse af indkomstgrundlaget
Udgifter til rejser med det formål at udvide indkomstgrundlaget kan ikke fratrækkes efter SL § 6, stk. 1, litra a.
Det vil eksempelvis sige udgifter til rejser for at finde nye kundeemner eller afsætningsmarkeder med henblik på at opnå salg af varer og tjenesteydelser.
Sådanne udgifter til rejser skal vurderes efter LL § 8, stk. 1.
Udgifter til rejser, som afholdes i forbindelse med den skattepligtiges erhverv med det formål at opnå salg af varer og tjenesteydelser i det pågældende og senere indkomstår, kan fratrækkes ved opgørelsen af den skattepligtige indkomst. Se LL § 8, stk. 1.
Udgiften skal afholdes i forbindelse med den skattepligtiges erhverv. Det betyder, at der gælder de samme betingelser for at få fradrag for rejseudgifter efter LL § 8, stk.1, som beskrevet ovenfor, for at få fradrag efter SL § 6, stk. 1, litra a. Dog gælder det beskrevne om "Udvidelse af indkomstgrundlaget" ikke.
Det er yderligere en betingelse for fradrag efter LL § 8, stk. 1, at udgiften er afholdt med det formål, at opnå salg af varer og tjenesteydelser i det pågældende og senere indkomstår.
Fradragsretten for rejseudgifter efter LL § 8, stk. 1, gælder derfor også for udvidelse af indkomstgrundlaget. For eksempel udgifter til rejser, der er afholdt for at finde nye kundeemner eller afsætningsmarkeder. Det er alene udgifter til salgsrejser, der kan fratrækkes efter LL § 8, stk. 1. Se TfS 1989, 599 HRD.
Som eksempler på udgifter kan nævnes dokumenterede merudgifter til fortæring, transport og overnatning.
LL § 8, stk. 1, omfatter ikke rejser med henblik på etablering af en ny virksomhed.
Rejserne kan deles op i tre grupper:
Rejser, der er fuldt fradragsberettigede
Rejser, der er delvist fradragsberettigede (blandede forretnings- og ferierejser)
Rejser, der ikke er fradragsberettigede (private rejser).
Udgifter til private rejser kan ikke trækkes fra efter SL § 6, stk. 1, litra a, eller LL § 8, stk. 1.
I LL § 8, stk. 4, er fradraget for udgifter til repræsentation begrænset til 25 pct. af de afholdte udgifter.
LL § 8, stk. 4, er ikke begrænset til udgifter nævnt i LL § 8, stk. 1, men gælder alle fradragsberettigede udgifter som kan karakteriseres som repræsentation.
Det vil sige, at såvel udgifter til rejser, der er omfattet af SL § 6, stk. 1, litra a, som LL § 8, stk. 1, er omfattet af begrænsningen af fradragsretten i LL § 8, stk. 4, hvis de har karakter af repræsentation.
Derfor skal det vurderes, om rejseudgiften har karakter af repræsentationsudgift.
Se afsnit C.C.2.2.2.5.4 om repræsentation.
Faglige møder og erhvervsmæssige generalforsamlinger mv.
Rejseudgifter og opholdsudgifter forbundet med deltagelse i faglige møder eller erhvervsmæssige generalforsamlinger og lignende er i almindelighed fradragsberettigede efter SL § 6, stk. 1, litra a.
Der vil oftest være tale om møder med et ret snævert erhvervsmæssigt sigte.
Advokater kan fratrække udgifter, når de deltager i Advokatsamfundets almindelige advokatmøde.
Apotekere kan fratrække udgifter, når de deltager i Dansk Apotekerforenings generalforsamling.
Bedemænd kan fratrække udgifter, når de deltager i årsmøde og generalforsamling i Bedemændenes Landsforening.
En revisor blev anset for berettiget til at trække befordringsudgifter fra, som han havde afholdt i forbindelse med fagligt møde i en ERFA-gruppe, TfS 1991, 335 LSR.
Se også SKM2006.85.ØLR.
Kommanditister kan fratrække rejseudgifter, der er afholdt i forbindelse med kommanditselskabets generalforsamling.
I en præjudiciel dom af 28. oktober 1999 har EF-Domstolen fastslået, at EF-traktatens artikel 59 (nu artikel 49) er til hinder for en formodningsregel om, at der som udgangspunkt ikke kan gives fradrag ved deltagelse i kurser, der afholdes på et almindeligt turiststed i en anden medlemsstat, når kursusstedet ikke som sådant er fagligt velbegrundet, medmindre der gælder en tilsvarende formodningsregel ved deltagelse i indenlandske kurser. Se TfS 1999, 850 EF.
Det er derfor en konkret vurdering af det enkelte kursus/den enkelte studierejse.
I denne vurdering indgår
Er kurset/studierejsen fagligt relevant for deltageren?
Er der tale om, at deltagelse sker for at vedligeholde og ajourføre den faglige viden, eller er der tale om videreuddannelsesformål?
Er der tale om et turistmæssigt islæt? Vurderingen heraf foretages bl.a. ud fra programmets tidsmæssige tilrettelæggelse, herunder fordelingen mellem studie/undervisningstid og fritid.
Se TfS 2000, 813 TSS.
I visse brancher, fx automobilforhandlerbranchen, står der ofte i forhandlerkontrakterne, at forhandlerne og deres personale har pligt til at deltage i rejser til udlandet. Uanset denne formelle forpligtelse til at rejse skal der foretages en konkret vurdering af rejseprogrammerne. Ofte er der tale om rejser med stærkt turistmæssigt islæt eller delvise frirejser, der gives som belønning til de forhandlere, der har klaret sig bedst.
Frirejser og rejser, som gives som gevinst eller præmie, fx fra leverandør til forhandlere, har typisk ikke haft den fornødne direkte sammenhæng med forhandlerens indkomstskabende aktiviteter i det pågældende år, og der skal fastsættes en skønsmæssig værdi af frirejsen, så skatteyderens indkomst forhøjes med denne værdi.
Selvstændigt erhvervsdrivende, der på grund af afstanden mellem bopæl og et midlertidigt arbejdssted ikke har mulighed for at overnatte på deres sædvanlige bopæl, kan vælge at fratrække et beløb, der svarer til de satser, der gælder for godtgørelse for kost og logi til lønmodtagere, i stedet for at fratrække de dokumenterede faktiske rejseudgifter, når betingelser herfor er opfyldte. Se LL § 9 A, stk. 8, og SKM2018.650.SKTST om skattefri godtgørelse til dækning af rejseudgifter, gældende for 2019, pkt. 4.
Satserne fremgår af LL § 9 A, stk. 2, og af xSKM2018.650.SKTSTx, pkt. 2.1.1., 2.1.2 og 2.2.1.
xFor 2019 er beløbsgrænsen 28.800 kr.x (2018: 27.400 kr.)
Se afsnit C.A.7.3.4 om fradrag for rejseudgifter med standardsats. Selvstændigt erhvervsdrivende er også omfattet af reglerne om reduktion for fri kost på rejsen efter pkt. 2.1.3, jf. pkt. 4.2.
Fradraget med standardsatser er, modsat fradrag for faktiske udgifter, maksimeret. Beløbet reguleres efter PSL § 20. Begrænsningen fremgår af LL § 9 A, stk. 8.
Ved lov nr. 921 af 18. september 2012 blev beløbsgrænsen ændret fra 50.000 kr. til 25.000 kr. pr. indkomstår med virkning fra og xmedx indkomståret 2013. Beløbsgrænsen på 50.000 kr. xfandtx dog fortsat anvendelse for indkomstår, der påbegyndtes inden lovens ikrafttræden.
Hvis udgiften afholdes af et selskab, hvori skatteyderen er hovedaktionær og ansat, og udgiften ikke er erhvervsmæssig, anses beløbet efter praksis for løntillæg til hovedaktionæren, hvis aflønningen er rimelig i forhold til arbejdsindsatsen. Udgiften kan i dette tilfælde fratrækkes ved selskabets indkomstopgørelse som en lønomkostning. Se TfS 1990, 317 ØLD.
Hvis en hovedaktionær er ansat i selskabet, og ægtefællens rejseudgifter, der er betalt af selskabet, bliver anset for private, betragtes udgifterne som løntillæg til hovedaktionæren, hvis aflønningen er rimelig i forhold til arbejdsindsatsen.
Det samme gælder for bestyrelsesmedlemmer. Se TfS 1996, 216 LSR.
Hvis hovedaktionæren ikke er ansat i selskabet, og udgiften til rejse ikke er erhvervsmæssig, anses beløbet for maskeret udlodning til hovedaktionæren. Udgiften er dermed skattepligtig for hovedaktionæren efter LL § 16 A, men der er ikke fradrag for udgiften i selskabet.
Se også afsnit:
C.B.3.5.2.1 Udgifter der er selskabet uvedkommende.
C.B.3.5.2.2 Maskeret udbytte i ansættelsesforhold.
C.A.5.16.5 Rejser.
C.C.2.2.2.1 Lønudgifter og andre personaleudgifter i selvstændig erhvervsvirksomhed mv.
Medarbejdende eller ansatte ægtefæller, der er beskæftiget i virksomheden eller selskabet, deltager ofte i rejser til udlandet.
Når det skal vurderes, om der er tale om en privat, blandet eller rent erhvervsmæssig rejse for ægtefællen, skal vurderingen ske ud fra samme kriterier, som anvendes ved bedømmelse af en indehavers eller en hovedaktionærs deltagelse i en rejse, se SKM2010.177.ØLR.
TfS 1999, 850 EF
EF-Domstolen fastslog, at EF-traktatens artikel 59 (nu artikel 49) var til hinder for en formodningsregel om, at der som udgangspunkt ikke kunne gives fradrag ved deltagelse i kurser, der blev afholdt på et almindeligt turiststed i en anden medlemsstat, når kursusstedet ikke som sådant var fagligt begrundet, medmindre der gjaldt en tilsvarende formodningsregel ved deltagelse i indenlandske kurser.
EF-Domstolen tog stilling til et præjudicielt spørgsmål, stillet af Højesteret, i en sag om en registreret revisors deltagelse i et kursus på Kreta (jf. anke af TfS 1995, 363 V. Generaladvokat Antonio Saggios forslag til afgørelse er optrykt i SU 1999, 151).
SKM2005.409.HR
Højesteret fandt det ikke dokumenteret eller sandsynliggjort, at en tur til Skotland havde et erhvervsmæssigt formål. Heller ikke selvom der lå en erklæring fra en statsautoriseret ejendomsmægler. Højesteret fandt det heller ikke dokumenteret eller sandsynliggjort, at en tur til Tyskland og Frankrig havde et erhvervsmæssigt formål.
Allerede derfor fandt Højesteret, at skatteyder ikke kunne trække kørselsudgifter fra i forbindelse med disse ture.
Højesteret fandt også, at skatteyder ikke kunne trække udgifter til benzin fra, fordi han ikke havde dokumenteret eller sandsynliggjort, at nogen del af den indkøbte benzin havde været anvendt i forbindelse med erhvervsmæssig kørsel.
Rejseudgifterne til udlandet kunne ikke fratrækkes efter LL § 8, stk. 1, og udgifterne til benzin kunne ikke fratrække efter SL § 6, stk. 1, litra a.
TfS 1994, 811 HRD
En gårdejer, der i en årrække havde drevet en svinefarm fra sine to ejendomme, deltog i 1985 i en studierejse til Skotland. I rejsen deltog ud over skatteyderen en dyrlæge og endnu en svineproducent. Formålet var efter skatteyders forklaring at studere svineavl i foregangslande på svineavlsområdet.
Højesteret lagde til grund, at skatteyderen under rejsen havde fået demonstreret et system, som kunne muliggøre en nedsættelse af dødeligheden blandt smågrise, og at han herved erhvervede en viden, som umiddelbart gav sig udslag i konkrete dispositioner i tilknytning til hans indkomsterhvervelse.
Højesteret fandt derfor, at udgifterne ved rejsen var fradragsberettiget som driftsomkostning efter SL § 6, stk. 1, litra a.
Udgifterne kunne fratrækkes efter SL § 6, stk. 1, litra a.
TfS 1989, 599 HRD
En landmand og hans hustru havde i 1981 deltaget i en uges studierejse for svineproducenter til Belgien.
Højesteret fandt, at der ikke - hverken efter SL § 6, stk. 1, litra a, eller efter LL § 8, stk. 1 - kunne fratrækkes udgifter til skatteyderens eller hustruens studietur til Belgien.
Højesteret lagde vægt på følgende, som Skatteministeriet havde anført under sagen:
Rejsen havde ikke været nødvendig for skatteyderens indkomsterhvervelse.
Rejsen havde været af generel karakter. Det var muligt, at skatteyderen på rejsen havde fået inspiration til sin løbende avlsudvikling, men det blev bestridt, at der var en sådan konkret og direkte sammenhæng mellem rejsen og sagsøgerens indkomstskabende aktiviteter, at der var grundlag for fradrag efter SL § 6, stk. 1, litra a.
Specielt vedrørende LL § 8, stk. 1, anførte Skatteministeriet, at denne bestemmelse efter sin ordlyd og forarbejderne alene vedrører salgsrejser, og derfor allerede af denne grund var uanvendelig på sagen.
Udgifterne kunne ikke fratrækkes efter hverken SL § 6, stk. 1, litra a, eller efter LL § 8, stk. 1.
TfS 1987, 192 HRD
En alment praktiserende tandlæge deltog i perioden fra den 29. maj til den 8. juni 1980 i en rejse til Japan, hvor han deltog i en 3 dages kongres afholdt af International Association for Dental Research med tema om tandsygdomsforebyggelse. Der blev på kongressen fremlagt 20 rapporter og gennemført 4 paneldiskussioner, men ikke afholdt demonstrationer.
Skatteyderen havde fratrukket udgifter til selve rejsen og opholdsudgifter til de 3 kongresdage.
Højesteret fandt, at udgifterne - uanset om skatteyders faglige viden var blevet forøget - ikke havde en sådan forbindelse med hans indkomsterhvervelse som alment praktiserende tandlæge, at de kunne fratrækkes som driftsomkostninger.
Udgifterne kunne derfor ikke trækkes fra efter SL § 6, stk. 1, litra a.
Se også TfS 1994, 211 VLD og TfS 1989, 464 VLD.
TfS 1984, 5 HRD.
Et familieselskab, der drev virksomhed med import af råkaffe fra Brasilien, blev ledet af et ægtepar. Manden var direktør, og ægtefællen prokurist i selskabet. I 1976 foretog de begge to en forretningsrejse til Brasilien.
Hovedformålet med rejsen var at erhverve indsigt i det brasilianske kaffemarked og udvide skatteyderens kreds af leverandører samt etablere personlige kontakter til forretningsforbindelser, bl.a. for at opnå fordelagtige kreditvilkår.
Det var ikke et direkte formål at indgå aftaler om køb af kaffe på stedet.
Ægtefællen indtog en ledende stilling med hensyn til bogholderi og løsningen af en række administrative opgaver i øvrigt. Hun bistod herudover i det daglige skatteyder ved beslutninger og køb og salg af kaffe. I et vist begrænset omfang indgik ægtefællen på egen hånd aftaler om køb og salg.
Højesteret fandt, at ægtefællen i væsentligt omfang deltog i ledelsen af virksomheden. Hendes rejse til Brasilien var herefter - som for skatteyder - anset begrundet i hensynet til at sikre og vedligeholde virksomhedens indkomst.
Højesteret fandt derfor, at udgifterne ved ægtefællens rejse var fradragsberettigede efter SL § 6, stk. 1 litra a.
Udgifterne til ægtefællens rejse kunne fratrækkes efter SL § 6, stk. 1, litra a.
Se også SKM2010.177.ØLR.
UfR 1966, 215 HRD
Skatteyder var professor i odontologisk histopatologi ved tandlægehøjskolen og klinikchef på Rigshospitalet. Desuden drev han et laboratorium som udførte vævsdiagnostik for tandlæger fra hele landet. Skatteyder havde også indtægter som videnskabelig forfatter og ved kurser for tandlæger.
Skatteyder afholdt udgifter til rejser i forbindelse med nogle faglige møder og kurser i USA.
Med henvisning til sine bierhverv ønskede skatteyder fradrag for disse rejseudgifter.
Højesteret fandt, at uanset at rejsens formål udelukkende havde været af faglig art, havde udgifterne ikke en sådan umiddelbar forbindelse med indtægterne ved bierhvervene, at udgifterne kunne fratrækkes efter SL § 6, stk. 1, litra a. Udgifterne kunne heller ikke fratrækkes efter LL § 8, stk. 1.
Højesteret henviste også til den nøje sammenhæng mellem bierhvervene og skatteyders stilling som professor.
Udgifterne kunne ikke trækkes fra efter SL § 6, stk. 1, litra a eller LL § 8, stk. 1.
Landsretsdomme
SKM2010.177.ØLR
Skatteyder drev selvstændig erhvervsvirksomhed som privatpraktiserende læge. Patienterne var udelukkende personer med misbrugsproblemer. Skatteyder blev anset for speciallæge. Skatteyderen og ægtefællen deltog i tre kurser i USA.
Skatteyders ægtefælle arbejdede som medhjælpende ægtefælle. Hun var beskæftiget i virksomheden 8 til 10 timer om ugen. En mindre del af arbejdstiden brugte hun på administrative opgaver som sekretær og bogholder. Resten af tiden beskæftigede hun sig med den indledende visitation af patienter, patientrådgivning og daglig praktisk vejledning af patienter samt opfølgende samtaler efter et afsluttet forløb med misbrugsbehandling. Hun havde ingen medicinsk uddannelse, men gennemgik selv et behandlingsforløb for alkoholmisbrug i 1987 og rådgav med udgangspunkt i egne personlige erfaringer som ædru alkoholiker.
Byretten fandt, at skatteyder og dennes ægtefælles faglige viden, uddannelse og arbejdsmæssige placering i virksomheden var væsentlig forskellig. Efter det oplyste om indholdet af de tre kurser i USA, sammenholdt med ægtefællens arbejdsopgaver i virksomheden, fandt byretten bl.a. ikke, at ægtefællens deltagelse i rejserne havde haft en sådan direkte og umiddelbar forbindelse med sagsøgers indkomsterhvervelse, at udgifterne hertil kunne anses som en fradragsberettiget driftsudgift for skatteyderen.
Landsretten tiltrådte byrettens dom på dette punkt med byrettens begrundelse.
Udgifterne til skatteyderens ægtefælles rejse til USA kunne derfor ikke fratrækkes efter SL § 6, stk. 1, litra a.
Se også SKM2009.373.BR og TfS 1984, 5 HRD.
SKM2006.85.ØLR
Landsretten fandt bl.a., at skatteyderen ikke kunne fratrække udgifter i forbindelse med deltagelse i en kongres i Italien på vegne af en forening, i hvilken skatteyderen var medlem af bestyrelsen, og i hvilken skatteyderen udførte ulønnet arbejde.
Udgifterne kunne derfor ikke fratrækkes efter SL § 6, stk. 1, litra a.
SKM2002.534.VLR
En skatteyder, der drev landbrug med svineproduktion, kornavl og produktion af grønsager, afholdt udgifter til en rejse til USA. Ægtefællen deltog i rejsen.
Rejsen til USA havde efter det oplyste om rejseprogrammet og efter skatteyderens forklaring ikke karakter af en koncentreret studierejse. Det blev lagt til grund, at deltagerne under rejsen, der havde et ikke ubetydeligt turistmæssigt islæt, besøgte en række virksomheder inden for gartneri og distribution af gartneriprodukter. En del af disse besøg, fx i supermarkeder, på en vingård og på et avocadogartneri kunne ikke antages at have været af umiddelbar relevans for driften af skatteyderens virksomhed.
Landsretten fandt, at rejsen skulle anses som en studierejse af generel karakter, og skatteyderen havde ikke ført bevis for, at udgiften til rejsen havde været nødvendig for at erhverve, sikre og vedligeholde indkomsten.
TfS 1995, 363 VLD
En revisor, der var ansat i det af ham ejede revisionsaktieselskab, var af skattemyndighederne anset for skattepligtig af en udgift på 5.516 kr. afholdt af selskabet i forbindelse med revisorens deltagelse i et skattekursus på Kreta. Revisoren indbragte sagen for Landsretten der lagde til grund, at det omhandlede kursus var tilrettelagt ud fra saglige hensyn, og at revisorens deltagelse var faglig velbegrundet. Da kurset blev afholdt på et almindeligt turiststed i udlandet, gjaldt der efter Højesterets dom i UfR 1994.970 en formodning for, at der med kursets afholdelse havde været forbundet et så betydeligt turistmæssigt islæt, at kursusudgiften ikke kunne anses som en fradragsberettiget driftsudgift. Med henvisning til kursets tidsmæssige udstrækning inden for det samlede rejseprogram fandt Landsrettens flertal, at revisoren havde afkræftet den nævnte formodning for, at kurset var forbundet med et betydeligt turistmæssigt islæt. Skattemyndighederne havde derfor været uberettigede til at anse kursusudgiften som et løntillæg for ham.
Afgørelsen blev anket til Højesteret af Skatteministeriet.
Anken blev hævet.
Dette er kommenteret af Skatteministeriet i TfS 2000, 813, hvor der er også er redegjort for praksis vedrørende fradrag for kurser.
TfS 1992, 531 ØLD
Skatteyder havde egen praksis som øjenlæge. Skatteyder afholdt udgifter til en studierejse til USA i 1985. Hun havde tidligere foretaget operationer for stær, men efter den gamle operationsmetode, der bl.a. indebar hospitalsindlæggelse.
Studieopholdet foregik ved Department of Ophthalmology, State University of New York. Under opholdet besøgte skatteyderen endvidere en øjenklinik, som havde specialiseret sig i ambulante operationer, hvor skatteyderen assisterede ved operationer. I 1989 indledte skatteyderen samarbejde med en anden læge og begyndte at operere efter den nye operationsmetode på sin egen klinik.
Landsretten lagde efter de foreliggende oplysninger til grund, at formålet med skatteyderens studieophold i USA havde været at opnå en sådan uddannelse i en ny operationsteknik, at hun blev i stand til at foretage øjenoperationer med den nye teknik på sin egen klinik.
Landsskatteretten fandt derfor ikke, at udgifterne til studieopholdet kunne betegnes som driftsomkostninger efter SL § 6, stk. 1, litra a.
TfS 1990, 317 ØLD
En direktør og hovedanpartshaver i et anpartsselskab, der forhandlede radioer og lignende, deltog i en studierejse til USA arrangeret af Radioforhandlernes Brancheorganisation. Studierejsen varede i 11 dage.
Landsretten fandt, at selvom skatteyderen havde fået inspiration af studierejsen til en forestående ombygning af forretningen og fået forøget sin viden på parabolantenneområdet, skulle studierejsen dog karakteriseres som en generel studietur, der ikke var nødvendig for indkomsterhvervelsen.
Skatteyderen skulle derfor beskattes af værdien af rejsen, jf. SL § 4, litra c.
Se også TfS 1996, 216 LSR, TfS 1989, 464 ØLD, TfS 1989, 451 ØLD og TfS 1987, 69 LSR.
TfS 1989, 464 VLD
En skatteyder, der var direktør og hovedaktionær i et aktieselskab, der drev en skjortefabrik, deltog i en studierejse til USA. Rejsen var arrangeret af brancheforeningen. Formålet med rejsen var at få konkrete oplysninger om skjorteproduktion i USA og drage nytte af denne viden i det danske selskabs produktion.
Landsretten fandt, at rejsen skulle karakteriseres som en generel studietur med et vist - ikke ubetydeligt - turistmæssigt islæt. Også selvom skatteyderen under rejsen havde fået ideen til at fremstille en ny arbejdsbesparende maskine. Landsretten lagde vægt på programmet og rejseplanens indhold, sammenholdt med skatteyderens forklaring om turens forløb.
Udgiften til studierejsen, der var betalt af selskabet, blev derfor anset som et skattepligtigt løntillæg til skatteyderen.
Se også TfS 1996, 216 LSR, TfS 1990, 317 ØLD, TfS 1989, 451 ØLD og TfS 1987, 69 LSR
TfS 1989, 451 ØLD
En direktør og hovedaktionær samt hans ægtefælle foretog en 14-dages rejse til Fjernøsten. Ca. 3 dage var rejsedage, ca. 4 dage besøg på udstillinger og i virksomheder og ca. 7 dage ferie.
Landsretten foretog en konkret bevisbedømmelse og fandt, at rejsen skulle karakteriseres som en privat rejse, omend med et vist, mere generelt erhvervsmæssigt øjemed.
Rejseudgiften for hovedaktionæren og dennes ægtefælle blev derfor anset som et løntillæg fra selskabet til hovedaktionæren.
Derimod fandt landsretten, at en udgift til ægtefællens deltagelse i en leverandørrejse til Tyskland var afholdt for virksomheden og i dennes interesse. Derfor blev denne udgift ikke anset for et løntillæg til hovedaktionæren. Hustruen havde en central placering i virksomheden, og hendes arbejde krævede bl.a. teknisk indsigt i virksomhedens produktionsapparat og produktion.
Skatteyderen skulle derfor beskattes af værdien af hans og ægtefællens deltagelse i rejsen til Fjernøsten, jf. SL § 4, litra c. Udgiften til ægtefællens rejse til Tyskland kunne fratrækkes efter SL § 6, stk. 1, litra a.
Se også TfS 1996, 216 LSR, TfS 1990, 317 ØLD, TfS 1989, 464 ØLD og TfS 1987, 69 LSR.
TfS 1988, 560 VLD
Skatteyder var dyrlæge. Han drev praksis i interessentskab med andre dyrlæger. Skatteyder rejste til USA og Canada for at studere kvægsygdomme. Opholdet varede en måned, der var fordelt på studier af amerikansk malkekvæg, universitetsstudier af kalvesygdomme, studier af virusinfektion hos kalve og universitetsstudier af kvægsygdomme. Han besøgte også et center for dyresygdomme og opholdt sig på en veterinærklinik. Skatteyder oplyste, at han havde haft nytte af studiet af kvægsygdomme i udlandet, fordi hans praksis havde hovedvægt på kvægsygdomme.
Skatteministeriet tog bekræftende til genmæle i landsretten, fordi rejsen udelukkende havde haft et fagligt formål.
Udgifterne kunne derfor fratrækkes efter SL § 6, stk. 1, litra a.
TfS 1988, 417 VLD
En manufakturhandler havde sammen med sin hustru foretaget en 3-dages messerejse til Paris arrangeret af Dansk Textil Union. De deltog i messearrangementer og rundvisninger, og rejsen havde ikke noget turistmæssigt islæt. Ægtefællerne var fuldtidsbeskæftiget i den virksomhed, de drev med handel med modetøj.
Landsretten fandt, at førstehåndskendskab til den kommende efterårssæson var af væsentlig betydning for ægtefællernes overvejelser om, hvilke varer der senere skulle indkøbes.
Se også UfR1979, 413 VLD.
UfR 1983, 213 ØLD
Skatteyder var ansat som læge på Finseninstituttet. Skatteyder drev desuden privat praksis som speciallæge i plastikkirurgi.
Skatteyder deltog i to udenlandske kongresser for at overvære demonstrationer i operationsteknik mv. for at bevare det høje faglige niveau, som var en forudsætning for driften af hans private praksis. Kongresserne var uden betydning for hans ansættelse på Finseninstituttet.
Landsretten fandt, at der bestod en sådan forbindelse mellem rejserne og skatteyders indkomsterhvervelse i den private praksis, at rejseudgifterne blev anset for en fradragsberettiget driftsudgift efter SL § 6, stk. 1, litra a.
UfR 1979, 413 VLD
En damefrisør deltog i en charterrejse til Wien, der var arrangeret for frisører. Rejsen blev arrangeret i anledning af verdensmesterskaberne i frisørkunst. I den forbindelse blev der arrangeret demonstrationer i klippeteknik og af præparater mv.
Mesterskaberne varede fra den 15. til den 17. september 1974, begge dage inklusive. Rejsen havde afrejse den 14. og hjemkomst den 19. september 1974. Skatteyder havde ikke deltaget i de turistmæssige arrangementer.
Landsretten fandt, at skatteyderen var rejst til Wien for at få kendskab til de sidste nyheder i frisørfaget, som er et modepræget fag. Der bestod derfor en sådan forbindelse mellem rejsen og indkomsterhvervelsen, at udgiften blev anset for en fradragsberettiget driftsudgift.
Udgifterne til rejsen kunne fradrages efter SL § 6, stk. 1, litra a.
Se også TfS 1988, 417 VLD.
Byretsdomme
SKM2017.290.BR
Sagsøgeren havde fået udbetalt et beløb fra et K/S i anledning af sagsøgerens bestyrelseshverv. Beløbet var af K/S'et indberettet som personlig indkomst. Sagsøgeren gjorde gældende, at beløbet principalt kunne fradrages som rejseomkostninger, og subsidiært at beløbet skulle beskattes som udbytte. K/S'ets direktør havde i en mail oplyst, at beløbet var udbetalt til dækning af sagsøgerens rejseomkostninger i forbindelse med sit bestyrelseshverv. Retten udtalte, at sagsøgeren ikke havde fremlagt dokumentation for de specifikke rejser eller for, at K/S'et havde udført den fornødne kontrol, jf. rejse- og befordringsgodtgørelsesbekendtgørelsen. Sagsøgeren havde derfor hverken godtgjort, at beløbet udgjorde skattefri rejse- og befordringsgodtgørelse eller udbytte.
SKM2013.21.BR A drev virksomhed med sekretær- og administrationsarbejde og som psykoterapeut.
I indkomstårene 2000-2002 (begge inkl.) afholdt hun en lang række mindre udgifter til kurser, kørsel, faglitteratur og rejser.
Byretten gav Skatteministeriet medhold i, at hun ikke havde godtgjort, at de omstridte udgifter var fradragsberettigede i medfør af SL § 6, stk. 1, litra a.
Skatteministeriet blev derfor frifundet.
SKM2009.753.BR
Retten fandt, at rejseudgifterne var ikke fradragsberettigede private udgifter i lighed med udgifterne til de kurser, som var årsag til rejserne. Kurserne fandtes at have en almen, generel og personlighedsudviklende karakter, som ikke havde en tilstrækkelig konkret og direkte sammenhæng med indkomsterhvervelsen til at berettige til driftsfradrag.
SKM2008.317.BR
Skatteyderen var professionel scenekunstner indenfor underholdningsbranchen. Skatteyderen foretog en rejse til Kina og en rejse til Grønland.
Byretten fandt, at rejsen til Kina, for de øvrige deltagere, angik formål, der utvivlsomt var skatteyderens indkomsterhvervelse uvedkommende. Da skatteyderen desuden ikke nærmere havde dokumenteret, at der blev opnået eller indgået aftaler af betydning for hans indkomsterhvervelse, var der allerede derfor ikke fradrag for rejseudgiften efter SL § 6, stk. 1 litra a.
Byretten fandt, at det skulle lægges til grund, at skatteyderens udgifter til rejse til Grønland angik et bestemt 2-dages arrangement, hvortil en professionel lydmand skulle medvirke, ligesom vidnets datter deltog som praktisk medhjælper og rekvisitør. Retten fandt derfor, at det var tilstrækkeligt sandsynliggjort, at denne udgift havde direkte forbindelse med skatteyderes erhverv, og skatteyderen havde derfor krav på fradrag for udgiften med et beløb på 12.021 kr. for skatteåret 2000.
Bortset fra denne rejseudgift havde skatteyder i øvrigt ikke konkret dokumenteret, at de afholdte udgifter havde en direkte forbindelse til bestemte arrangementer. Derfor kunne byretten ikke anse det for tilstrækkeligt godtgjort, at der udelukkende var tale om rejse- og fortæringsudgifter, der kunne henføres til indkomsterhvervelsen. Byretten fandt derfor ikke grundlag for at tilsidesætte det skøn, som var udøvet af skattemyndighederne og hvorefter fradraget skønsmæssigt var fastsat til 50 pct. for de udgifter, hvor der ikke var dokumenteret en nærmere sammenhæng med konkrete arrangementer.
SKM2015.276.LSR
En billedkunstner blev anset for at drive erhvervsmæssig virksomhed og kunne derfor foretage fradrag for rejseudgifter efter standardsatserne i LL § 9A.
TfS 1996, 216 LSR
Et andelsslagteri arrangerede en studie- og repræsentationsrejse til Japan og Singapore for den samlede bestyrelse og bestyrelsesmedlemmernes ægtefæller samt et tidligere bestyrelsesmedlem.
Landsskatteretten fandt, at rejsen helt overvejende var karakteriseret som en studierejse af generel karakter med begrænset egentligt fagligt indhold af betydning for slagteriet og med et ikke ubetydeligt turistmæssigt islæt.
Landsskatteretten fandt, at værdien af rejsen kunne fastsættes på samme måde som for hovedaktionærer, det vil sige til de udgifter, som selskabet havde afholdt til rejsen. Landsskatteretten begrundede dette med, at bestyrelsesmedlemmer, i kraft af deres position og indflydelse i relation til værdiansættelse af frirejser, ikke kunne sidestilles med medarbejdere i selskabet.
Skatteyderen skulle derfor beskattes af værdien af hans og ægtefællens deltagelse i rejsen, svarende til de af selskabet afholdte udgifter, jf. SL § 4, litra c.
Se også TfS 1990, 317 ØLD, TfS 1989, 464 ØLD, TfS 1989, 451 ØLD og TfS 1987, 69 LSR.
TfS 1991, 335 LSR
Revisors kontingent til ERFA-gruppe og udgift til befordring til møder i gruppen var fradragsberettiget jf. SL § 6, stk. 1, litra a, idet medlemskabet og deltagelsen i møderne alene havde ajourføring af faglig viden til formål.
TfS 1987, 69 LSR
Et aktieselskab havde afholdt en rejse til London fortrinsvis med deltagelse af selskabets salgskonsulenter med ægtefæller. Arrangementet bestod af et møde for salgskonsulenterne, besøg hos et engelsk søsterselskab og en teatertur.
Landsskatteretten fandt, at den del af rejseudgifterne, der vedrørte de ansattes deltagelse i turen kunne fratrækkes som rejseudgifter for selskabet efter SL § 6, stk. 1, litra a. Den del af rejseudgifterne, der vedrørte ægtefællernes deltagelse, kunne fratrækkes som løntillæg af selskabet efter SL § 6, stk. 1, litra a, men skulle beskattes hos de relevante ansatte efter SL § 4, litra c.
Se også TfS 1996, 216 LSR, TfS 1990, 317 ØLD, TfS 1989, 464 ØLD og TfS 1989, 451 ØLD.
TfS 1985, 110 LSR
Skatteyder drev selvstændig virksomhed som plastikkirurg. Han deltog i en kongres på Island arrangeret af Nordisk Plastikkirurgisk Forening. I forbindelse med kongressen var der medgået tid til besøg på turistattraktioner.
Landsskatteretten fandt, at kun 50 pct. af udgiften kunne trækkes fra, fordi rejsen havde haft et væsentligt privat islæt.
Halvdelen af udgifterne kunne derfor fratrækkes efter SL § 6, stk. 1, litra a.
LSRM 1979, 86 LSR
Skatteyderen drev en forretning med ægte tæpper og orientalske metalgenstande. I 1974 og 1975 foretog skatteyderen henholdsvis en og to flyrejser til Iran for at indkøbe tæpper mv. Skatteyderen havde kun fratrukket de direkte udgifter til flybilletter, idet han havde haft gratis ophold hos familie.
Landsskatteretten fandt, at der ubestridt var tale om rejser, der havde haft et klart erhvervsmæssigt formål. Kombinationen af indkøbsrejserne med besøg og ophold hos familien i Iran havde ikke gjort rejserne dyrere, end tilfældet ville have været ved rene forretningsrejser.
Derfor var der ikke tilstrækkeligt grundlag for at beskære fradraget for de dokumenterede rejseudgifter.
LSRM 1970, 62 LSR
En kiropraktor deltog i 1967-69 i en kongres i Paris og i København samt i et kursus i en dansk købstad.
Skatteyder afsluttede sin uddannelse som kiropraktor i 1959 i USA. Skatteyder oplyste, at kiropraktik i de forløbne år havde gennemgået en væsentlig udvikling. Derfor var hans tilstedeværelse på kongresserne såvel i Paris som i København nødvendig for at få demonstreret nye behandlingsformer i forbindelse med den øvrige kongresvirksomhed.
Skatteyderen medvirkede som formand for en forening af kiropraktorer ved tilrettelæggelsen af og deltagelsen i et kursus på nationalt plan med samme faglige formål som de internationale kongresser.
Landsskatteretten fandt ikke, at de afholdte udgifter til kongresser og kursus havde haft en sådan umiddelbar forbindelse med klagerens indkomst som kiropraktor, at de kunne trækkes fra efter SL § 6, stk. l, litra a.
LSRM 1964, 60 LSR
Skatteyderen og hans hustru havde en litterær virksomhed. Deres væsentligste indtægter i 1960 stammede fra pensioner. Ægtefællerne havde i 1960 foretaget rejser til Spanien.
Ægtefællerne udgav en bog om Spanien i 1952, og de havde været medforfattere til en spansk ordbog i 1956.
Skatteyder havde også indtægter ved artikler og ved undervisning i spansk. Hustruen havde haft indtægter af varierende størrelse ved litterært arbejde af forskellig art, såsom kronikker, avisartikler og arbejde for bogforlag.
Ifølge skattyder var rejserne foretaget for at indsamle materiale til brug for hans og hustruens senere litterære publikationer. Ægtefællernes indtægter i 1960 havde været ca. 600 kr. ved litterær bearbejdning af det på Spaniensrejserne indsamlede materiale.
Landsskatteretten fandt, at der hverken i LL § 8 eller dennes analogi var hjemmel til fradrag for rejseudgifterne. Spørgsmålet om, hvorvidt rejseudgifterne kunne fratrækkes, skulle derfor afgøres efter den almindelige bestemmelse i SL § 6, stk. 1, litra a.
Landsskatteretten fandt, at der kunne foretages et delvist fradrag på 500 kr. efter SL § 6, stk. 1, litra a.
LSRM 1963, 144 LSR
Skatteyder var praktiserende tandlæge. Han rejste til den internationale tandlægekongres i Rom i perioden fra den 7. til den 14. september 1957. Kongressen var arrangeret af Federation Dentaire Internationale.
Organisationen afholdt hvert 5. år verdenskongresser, der blev arrangeret på bred basis, så alle faglige interesser inden for tandlægevidenskaben blev dyrket gennem foredrag, rundbordskonferencer, demonstrationer, film, udstillinger mv.
Skatteyder henviste til, at hans deltagelse i kongressen havde haft en ajourføring af hans faglige kvalifikationer til formål.
Landsskatteretten fandt, at udgifterne i forbindelse med deltagelsen i den nævnte kongres ikke kunne anses for at have haft en sådan forbindelse med klagerens indtægtsgivende erhverv, at de kunne anerkendes som fradragsberettigede driftsomkostninger.
LSRM 1962, 37 LSR
Skatteyder var indehaver af en kunst- og klejnsmedje. Skatteyder havde også ulønnede tillidshverv som formand for en teknisk skole og som medlem af et efterskolenævn.
I perioden fra den 2. september til den 20. oktober 1958 deltog han i en rejse til USA. Rejsen var arrangeret af Svenska Mekanforbundet. Ifølge rejseplanen besøgte han en række industrivirksomheder og forskellige institutioner af organisatorisk eller forskningsmæssig karakter. I Washington, Niagara Falls, Detroit, San Francisco og Los Angeles var der endvidere afsat tid til "sightseeing".
Skatteyder oplyste, at formålet med rejsen var at undersøge, om de produktionsmaterialer, som han anvendte i sin virksomhed, var tidssvarende, og at søge et vindue, som han havde konstrueret, indført på det amerikanske marked, og at skaffe sig oplysninger om uddannelsesforhold i USA.
Landsskatteretten fandt, at der kunne foretages fradrag for 5.000 kr. af de samlede udgifter på 14.930 kr., efter SL § 6, stk. 1, litra a.
Udgiften kunne delvist fratrækkes efter SL § 6, stk. 1, litra a.
Dataudstilling

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret