text:
Skat.dk: EU-handel - levering af varer - overdragelse af råderetten - fradragsret
05 Jul 2010 11:21
1. afdeling, 207/2006
Mobiltelefoner, leveringssted, råderet, fradrag
Skattemyndighederne ankede Vestre Landsrets dom til Højesteret.
Højesteret lagde efter bevisførelsen til grund, at det var ubestridt, at de sagsøgende selskaber ikke vidste, eller burde have vidst, at de tidligere svenske omsætningsled ikke havde til hensigt at afregne momsen og således begik momssvig.
Videre fandt Højesteret af de af landsretten anførte grunde, at det måtte lægges til grund, at de enkelte led i handelskæden - henset til de foreliggende oplysninger om parternes dispositioner - faktisk havde rådet over telefonerne ved som ejer at videresælge dem.
Henset hertil fandt Højesteret, at der var sket levering i hvert enkelt handelsled i momslovens forstand, jf. momslovens § 4, stk. 1.
Bortset fra de indledende overdragelser fra sælger i henholdsvis Luxembourg og Tyskland var de efterfølgende handler således momspligtige i Danmark, jf. momslovens § 34, stk. 1, nr. 1, og selskaberne var således berettiget til at opnå fradrag for den betalte købsmoms, jf. 37, stk. 1.
Højesteret fandt videre, at selskaberne, der oprindeligt havde ageret ud fra en forudsætning om, at man betalte svensk moms, da sagens rette sammenhæng kom frem, var forpligtet til at berigtige det koncerninterne salg fra H2X AB til H1XX A/S med den konsekvens, at H1XX A/S kunne opnå momsfradrag for den til H2X AB betalte moms. Forpligtelsen til at berigtige kunne ikke betinges af, om den forudgående fakturering og momsafregning var sket i god eller ond tro med hensyn til leveringsstedet for mobiltelefonerne.
Momsloven § 37, stk. 1, nr. 1
Momsvejledningen 2010-2 D.2
Momsvejledningen 2010-2 I.1.1.1
H1 Europe A/S (tidligere H1X Telecom A/S, tidligere H1XX A/S) og H2 Sweden AB (tidligere H2X Telecom Sweden AB, tidligere H2XX AB)
(advokat Hans Severin Hansen for begge)
Torben Melchior, Per Walsøe, Lene Pagter Kristensen, Niels Grubbe, Marianne Højgaard Pedersen, Jens Peter Christensen og Henrik Waaben.
I tidligere instans er afsagt dom af Vestre Landsrets 10. afdeling den 19. april 2006.
De indstævnte, H1 Europe A/S og H2 Sweden AB, har påstået stadfæstelse.
Tvisten for Højesteret
Også for Højesteret er spørgsmålet, om H1XX A/S købte mobiltelefonerne gennem to handelskæder, eller om der i momsretlig henseende skal ses bort fra de mellemliggende handelsled, således at mobiltelefonerne er handlet direkte mellem de oprindelige sælgere (G2 Trading, Luxembourg, og G6 Import & Export, Tyskland) og slutkøberen (H1XX). I den ene kæde angives mobiltelefonerne at være solgt fra G2 til G3 Trading, Sverige, videre til G1 AB, Sverige, derfra til H1XXs svenske datterselskab H2XX i Sverige AB for til sidst at blive solgt til H1XX, Danmark. I den anden kæde angives mobiltelefonerne at være solgt af G6 til G5 AB, Sverige, videre til H2XX og endelig til H1XX. Parterne er enige om, at mobiltelefonerne er transporteret direkte fra G2 og G6 til Padborg, Danmark, og der overgivet til H1XX. Den momsretlige konsekvens heraf er, at hvis mobiltelefonerne anses for leveret gennem de anførte handelskæder, jf. momslovens § 4, stk. 1, vil handlerne i det første led af hver handelskæde, dvs. mellem G2 og G3 Trading og mellem G6 og G5, være momsfri EU-handler i medfør af momslovens § 34, stk. 1, nr. 1, mens de øvrige handler vil være momspligtige i Danmark. Hvis H1XX derimod anses for at have købt mobiltelefonerne direkte fra G2 og G6, vil disse handler være momsfri EU-handler efter § 34, stk. 1, nr. 1, og i så fald kan de indstævnte ikke få medhold i deres påstande.
Såfremt det lægges til grund, at handlerne er sket gennem de to handelskæder, skal der for Højesteret yderligere tages stilling til, om der foreligger forhold, som bevirker, at de indstævnte ikke har ret til at berigtige de oprindelige momsangivelser, efter at det har vist sig, at mobiltelefonerne blev transporteret direkte til Padborg i Danmark, og at handlerne mellem G1 og H2XX og mellem G5 og H2XX derfor ikke er momspligtige i Sverige, men i Danmark, og at handlerne mellem H2XX og H1XX ikke er momsfri EU-handler, men er handler undergivet dansk momspligt.
Skatteministeriet har for Højesteret som et subsidiært anbringende anført, at det vil være i strid med de principper for berigtigelse af fakturaer, som er fastlagt ved EF-domstolens dom af 19. september 2000 i sagen C-454/98, Schmeink & Cofreth såfremt de indstævnte opnår fradrag for den moms, som G1 og G5 fakturerede over for H2XX. På grund af MJs og SVs viden, jf. deres vidneforklaringer for Højesteret, og på grund af de oplysninger, som de indstævnte fik af G1 i midten af maj 1998, vidste de indstævnte, at mobiltelefonerne ikke kom fra Sverige. De indstævnte kan derfor ikke have været i god tro med hensyn til berettigelsen af den valgte faktureringsmåde. Hvis det tillades de indstævnte at foretage fradrag for den fakturerede moms, som er betalt til G1 og G5, vil staten blive påført et afgiftstab.
H1 Europe og H2 Sweden har heroverfor anført bl.a., at H2XX og H1XX, efter at det var blevet endelig klarlagt, at mobiltelefonerne var blevet transporteret direkte fra de oprindelige sælgere til Danmark, var forpligtede efter momsloven til at berigtige momsangivelserne. Denne pligt var ikke betinget af god tro med hensyn til den valgte faktureringsmåde, som var baseret på, at H2XXs køb af mobiltelefoner var undergivet momspligt i Sverige. Det bestrides i øvrigt, at H2XX og H1XX var i ond tro. De indstævnte har derfor ret til momsfradrag som påstået.
Til brug for Højesteret er der afgivet supplerende forklaring af MJ, TS, VK, KN, PS og BT samt forklaring af SL, JK, MN og SV.
MJ har forklaret bl.a., at han var ansat i H1X Telecom A/S i 1998, men stoppede i juni 2006. I 1998 havde han ansvaret for lageret. I slutningen af sin ansættelse havde han ansvaret for logistikken i H1 Telecom Trading i Danmark. Denne funktion varetog han indtil 2006, hvor han blev opsagt af firmaet. I 1998 var han involveret i afviklingen af G1-handlerne. Han husker den første handel, hvor han hjemme blev ringet op af sin kollega SV, som kontaktede ham, fordi han undrede sig over, at der var svensk moms på fakturaerne. Det underlige var, at der var svensk moms, når en svensk virksomhed solgte til en svensk virksomhed med levering i Danmark. Han husker opringningen, fordi han netop var kommet hjem fra ferie, og han husker, at SV bad ham om at assistere med at tjekke nogle varer dagen efter. I hvert fald den første del af handlerne var på det tidspunkt egentligt gennemført, og SV havde allerede afleveret en check for varerne til G4. Man kan sige, at det var SV alene, som forestod den første handel i 1998. Han påpegede over for sit firma, at der var noget, der ikke var i orden. Da forsendelsen skulle tjekkes, holdt der nemlig en bil fra Frankrig og en fra Luxembourg. Chaufføren fortalte, at han havde hentet varerne i Frankrig. Bilerne, han så i Danmark dagen efter telefonsamtalen med SV, kunne godt vedrøre en efterfølgende leverance eller en anden handel i samhandlen med G1, idet den første allerede var varetaget af SV alene. Bilerne, han så på G4's lager, var kurer-biler. Der var ingen reklamer på bilerne, men den ene var indregistreret i Frankrig og den anden i Luxembourg. Han talte alene med chaufføren fra den ene bil. Han har ikke ved andre lejligheder set det samme eller talt med andre chauffører. Han er uddannet grænsespeditør og vidste, at når varerne kom fra Frankrig, ville der nok være tale om en trekanthandel. Efterfølgende meldte han tilbage til TS om sin mistanke, og han og SV gjorde opmærksom på, at det virkede mærkeligt, at der skulle betales svensk moms. De fik imidlertid at vide, at de ikke skulle bekymre sig herom. Egentligt fik de at vide, at de var uintelligente. Udover med TS talte han om sagerne med KN. Man vænnede sig til proceduren og stillede ikke flere spørgsmål til de konkrete handler.
Hans observation om, at varerne fra G1-handlerne kom sydfra, fortsatte. Det var dog altid sådan, at varerne var læsset af, før han eller kollegaerne var kommet over til G4 for at tjekke leveringen. Det var kun denne ene gang, at han så lastbilerne. Varerne var også der læsset af, men bilerne var tilfældigvis ikke kørt endnu. På tidspunktet for telefonsamtalen med SV havde han endnu ikke set lastbilerne sydfra. Han kendte ikke noget til, hvordan der blev forholdt med moms mellem H2XX og H1XX. Handlen mellem H2XX og H1XX er ganske normal, når man ser på, at det er en EU-handel. Han undrede sig over, at der var svensk moms, og at det ikke blev behandlet som en trekanthandel, når der var levering i Danmark.
Når varerne var hentet hos G4, kom telefonerne over på hovedlageret, hvorefter de blev registreret i varelageret, dvs. i computersystemet. Herefter solgtes telefonerne til alle mulige steder i Europa. På tidspunktet for de konkrete handler havde han det daglige ansvar for forvaltningen af lageret. At varerne blev leveret til det svenske datterselskab på firmaets adresse i Danmark, var usædvanligt. Dette særlige med den svenske moms var noget, han aldrig havde set før.
I maj 1998 blev nogle af telefonerne transporteret til Sverige, hvilket han også var involveret i. Dette skete, efter at man havde kontaktet en revisor og fået at vide, at varerne skulle til Sverige. Det var ikke ham, der havde kontakt til revisoren, og han fik beskeden af TS. Beskeden gik ud på, at han skulle organisere transporten til Sverige sammen med G4. I starten var der helt normale handler med det svenske datterselskab, og når man handlede varerne med det svenske datterselskab, flyttede man fysisk varerne til lageret i Danmark.
Særligt vedrørende G1-handlerne kom varerne først på lageret hos G4, og når varerne var betalt, kom de over på lageret i Danmark hos H1X Telecom A/S. I alle slags handler forlod varerne først H1X Telecoms lager i Danmark, når de blev solgt til tredjemand.
Kontaktpersonen hos G4 var VK. Han prøvede en gang at få oplysninger om varernes oprindelse fra VK, men han fik ikke noget svar herpå. Han kan have talt med VK flere gange om, hvem leverandørerne var. Han talte ikke med VK om bilerne sydfra. Vedrørende betalingen af handlerne foregik det sådan, at han afleverede checks, som var udstedt af Nordea (dengang Unibank) til VK, og checkene blev indsat i Jyske Bank. På et tidspunkt oplyste VK, at en check gik til Luxembourg, men han oplyste ikke, hvem der var betalingsmodtager. Denne information gav han videre til KN og LJ Han fik ikke andre oplysninger om oprindelseslandet. Han ved dog, at der var svensk moms på handlerne. Dette var helt uden for norm. Fakturaerne var udstedt til H2XX.
Generelt brugte man megen energi på at finde ud af, hvem der var leverandørens leverandør, idet man altid gerne ville finde mellemleddene, så man kunne undgå dem. Hvor meget man spurgte, kom an på, hvem det var, der var leverandør. De informationer, han fik, gav han videre til indkøbsafdelingen ved TS. Alle i firmaet prøvede på at få disse oplysninger. Han kender firmaet G6. Indkøbsafdelingen har selv lavet disse handler med G5 og G6. Det eneste, han kan huske om disse handler, er, at checkene udstedtes til G6. Dette vidste han, fordi checken altid blev udleveret til chaufføren.
TS har forklaret, at han i dag er direktør for H1 inden for samme koncern som H1X/H1XX. Han kom i kontakt med G1 via H2XX. Kontaktpersonen i G1 var KM, som gerne ville sælge nogle telefoner. De drøftede priser, hvor telefonerne skulle leveres osv. Han ville gerne, at H1XX skulle købe telefonerne, men det blev H2XX, idet G1 ikke kunne mellemfinansiere momsen. De aftalte derfor, at det blev til handler mellem G1 og H2XX med levering i Danmark, idet H2XX ikke havde lagerplads selv. Der blev angivet svensk moms, idet det for G1 var en betingelse, at de kunne sælge telefonerne med svensk moms. Han har ikke talt med SV om spørgsmålet om svensk moms. I 1998 kunne det være svært at skaffe mobiltelefoner. I perioder kunne man i hvert fald sælge mere, end hvad man kunne købe. Samhandlen med G1 startede i marts 1998, og i perioden marts juni 1998 købte man sandsynligvis telefoner for ca. 210 millioner svenske kr. Samhandlen med G1 kan betegnes som væsentlig. Han kan ikke huske, om man har købt lignende mængder hos andre leverandører i Sverige.
Generelt prøver alle indkøbere at springe et led over, f.eks. ved at tjekke, om der er mærkater osv. fra tidligere leverandører på kasserne, og man kan også spørge leverandørerne om, hvor varerne kommer fra. Det sker nogle gange, at man betaler til leverandørens leverandør. Det sker f.eks., hvis ens leverandør af likviditetsmæssige årsager anmoder herom. Han kan ikke huske, om han har set G1's fakturaer. Forretningsgangen er sådan, at man ikke ser fakturaerne i indkøbsafdelingen, hvor han var ansat. KM fra G1 fortalte ham, at han købte telefonerne af producenterne i Sverige og af større kæder.
KM kontaktede ham i maj 1998 og fortalte, at telefonerne til den næste levering ikke kunne nå at blive leveret hos G1 i Sverige til tiden. Han kontaktede herefter KN og PS og fortalte herom. Han husker ikke noget om, at MJ skal have kontaktet ham i marts 1998. Man lavede proceduren med leveringen om i maj 1998, idet man ikke kunne få den næste levering rettidigt. Han anser det for usandsynligt, at han har fået meldinger om noget fra MJ i marts 1998, idet det ville være underligt først at lave noget om i maj, hvis man havde hørt om det i marts. Han har på intet tidspunkt hørt noget om, at der er blevet set nogle biler sydfra.
Han har ikke været i forbindelse med G4 i forbindelse med handlerne og har derfor ikke talt med VK eller PP. Ligeledes har han ikke været på G4's lager for at besigtige varer fra G1.
VK har forklaret, at hans kontaktperson hos H1XX primært var MJ og ellers SV. Måske har han været i kontakt med TS et par enkelte gange. Det foregik sådan, at MJ eller SV besigtigede varerne hos G4. Før besigtigelsen bekræftede han over for G2, at varerne var modtaget, og herefter besigtigede H1XXs medarbejdere varerne. G4 skulle have G2's bekræftelse på betaling, før varerne kunne udleveres. Det foregik ved, at BT kom med en bankcheck til G4, hvorefter G4, som oftest PP, gik i Jyske Bank og fik banken til at lave en overførsel til Luxembourg. Han mener ikke, at G4 videresendte en kvittering til G2, men at man i stedet afventede, at G2 bekræftede betalingen over for G4. Først efter G2's frigivelse udleverede G4 varerne til H1XX.
MJ spurgte flere gange, hvem G4's leverandører var, men han svarede aldrig herpå. Han kan ikke huske at skulle have sagt noget om, at G4 sendte penge til Luxembourg. Da procedurerne blev ændret i maj 1998, og varerne blev sendt til Sverige, var vidnets kontaktperson hos H1XX stadig MJ. Om ændringen af proceduren forklarede MJ ham, at det var efter råd fra en revisor, at varerne skulle til Sverige, når de ikke tidligere havde været der. Han havde hele tiden vidst, at telefonerne ikke kom fra Sverige. Det var hans opfattelse, at HH-koncernen først havde fået viden om, at telefonerne ikke tidligere havde været i Sverige, da proceduren blev ændret i maj 1998.
SL har forklaret bl.a., at han er ansat hos H1, som er en del af det gamle H1X/H1XX. I 1998 var han ansat i bogholderiafdelingen/indkøbsadministrationen, hvor han var bogholder og projektmedarbejder på enkelte projekter vedrørende noget it. Han arbejdede bl.a. med fakturamodtagelse osv. Den fysiske varemodtagelse skete på lageret i Danmark. Varemodtagelsesbilaget genereres automatisk i systemet ud fra indkøbsordren, som kom fra indkøbsafdelingen. Indkøbsordren er lagt ind i systemet af indkøbsafdelingen. Når indkøbsordren lægges ind i systemet af indkøbsafdelingen, er det allerede sat ind, at varerne skal flyttes fra H2XX til H1XX. Om der skal betales moms, ligger også i systemet via indkøbsordrerne, og den momsmæssige behandling følger således af indkøbsordrerne. Hans opgave var således alene at effektuere, hvad der er indtastet af indkøbsafdelingen. Ved varemodtagelsen kan man sige, at indkøbsordren forsvinder, men at alle informationer overføres.
JK har forklaret bl.a., at han er ansat i H1 og har med it-systemer at gøre. I første halvdel af 1998 arbejdede han i bogholderiet. Han var særligt specialiseret inden for moms og med pleje af it-systemer. Arbejdet med moms angik hele koncernen. Han har således lavet momsangivelserne i H2XX. G1-handlerne fik han første gang kendskab til i marts-april 1998, da han lavede momsregnskab for marts 1998. I forbindelse med den procedureændring, der skete i firmaet i maj 1998 vedrørende G1-handlerne, fik han af KN skitseret en problemstilling med, at varen ikke fremover kom fra Sverige. Det er hans opfattelse, at det var et fremadrettet problem. Han forstod, at der var tale om en handel mellem det danske H1XX og det svenske datterselskab H2XX. KN bad ham om at finde ud af, hvordan man skulle forholde sig, når H2XX køber varer af et andet svensk selskab, og der betales svensk moms, men uden at varen befinder sig i Sverige. Han talte herefter med ToldSkat. Endvidere talte han med en revisor fra KPMG eller fra BDO ScanRevision. Revisors svar var, at varen skulle videresendes til Sverige, hvis der skulle kunne pålægges svensk moms. Varernes placering i Danmark var så at sige en transitadresse, idet de skulle videre til Sverige. Han gav beskeden fra revisor videre til KN. TS havde ikke tidligere talt med ham vedrørende det momsmæssige aspekt ved handlerne. Efter at have videregivet svaret fra revisor til KN, har han ikke været videre involveret heri, og han har heller ikke været involveret i forsendelserne til Sverige.
KN har forklaret bl.a., at han ikke længere er medejer og er stoppet i HH-koncernen. Han kan ikke erindre, at MJ skal have fortalt ham, at varerne fra en levering i en G1-handel ikke kom fra Sverige, men sydfra. Såfremt han allerede i marts 1998 havde fået denne viden, ville han have kontaktet revisor SS. Første gang, han hørte om sagen, var i maj 1998, da JK sagde, at der var et problem. Han kontaktede herefter SS og efterfølgende LL. Man afholdt et møde i virksomheden den 14. maj 1998. Løsningen, der blev skitseret herefter, var, at hvis der skulle være svensk moms, så skulle varerne komme fra Sverige. JK havde ikke sagt noget om, hvorfra han havde fået kendskab til, at der var et problem. Efter mødet fik MJ besked på at sørge for, at varerne kom til Sverige.
PS har forklaret bl.a., at han ikke førend i dag har hørt direkte om MJs forklaring om henvendelsen til TS og om bekymringer omkring handlen med G1. MJ har et horn i siden på firmaet. Ligeledes har han ikke før omkring indkaldelsen til mødet den 14. maj 1998 hørt om, at varer skulle være kommet sydfra. Det var netop det, der dukkede op den 14. maj. Herefter blev fragtbreve osv. undersøgt nøje, og det blev bekræftet, at det ikke var tilfældet. På mødet den 14. maj 1998 diskuterede man, at telefonerne ikke fremadrettet kom fra Sverige.
SV har forklaret bl.a., at han har været ansat i HH-koncernen fra 1994 og indtil august 2007. Hans job var i starten at være shipping manager. I 1998 var han ansat på lageret i Danmark, hvor han var højre hånd for chefen. Chefen var den øverste logistikansvarlige, MJ. De arbejdede derfor tæt sammen. Man kan sige, at MJ og han sammen havde ansvaret for lageret i Danmark, som henholdsvis nr. 1 og nr. 2, hvor MJ var chef. Han husker handlerne, som blev gennemført i perioden fra marts til juni 1998, men han kan ikke huske navnene på de involverede selskaber. Han kan huske, at han kontaktede MJ, fordi han havde fået at vide, at han skulle hente en check i Unibank. Mens de talte om dette, så han på fakturaen, hvor der stod to svenske navne. De var enige om, at noget var galt. MJ ville undersøge det. MJ ringede tilbage og sagde, at han bare skulle hente checken. Det med fakturaen havde man styr på. Han hentede herefter checken og afleverede den hos G4 ved daværende direktør PP. Efter et par timer ringede PP og sagde, at de kunne hente varerne, hvilket de gjorde. Det var indkøbsafdelingen, som lå i samme bygning som speditionsafdelingen, som gav ham besked på, at han skulle hente checken i Unibank. Han hentede fakturaen i indkøbsafdelingen, men kan ikke huske hos hvem. Ved fakturaen undrede det ham, at der var svensk afsender og svensk modtager, selv om varerne stod i Danmark. Derfor ringede han til MJ.
Hele forløbet var usædvanligt, herunder at der skete betaling med check, idet de plejede at betale via SWIFT-overførsler. Engang var det selvfølgelig normalt at betale med check, men i 1998 var det meget unormalt, da man var begyndt at bruge SWIFT-overførsler. Dette var man begyndt med på grund af vognmændenes risiko ved at anvende checks. Betaling via SWIFT gik hurtigere, og vognmanden undgik at have en check "ude at svømme". Endvidere syntes chaufførerne også, at det var risikobetonet at bruge checks, idet der selvfølgelig altid er risiko for at tabe dem. Dette var de eneste ting, der var usædvanlige ved forløbet. Han så tilsvarende slags handler to gange mere. Ved disse handler skulle man have varerne til Sverige. Der var tale om handler med de samme parter. Han har aldrig set den slags handler med andre parter, hverken før eller efter. Normalt hentede H1X/H1XX selv telefonerne i de respektive lande.
Efter første gang at have kontaktet MJ, talte de senere om, hvorvidt det, der skete, var korrekt, men de havde fået at vide, at der var styr på det, idet det var efter anvisning fra revisionsfirmaet KPMG. De var speditører, og de måtte regne med, at det var korrekt. Han har ikke hverken informeret eller talt med andre end MJ om disse handler. Han vil tro, at MJ talte med PS og/eller TS herom, idet det var de to, som stod for indkøb af varer. I hvert fald gav MJ udtryk for, at han havde talt med nogen, men han sagde ikke med hvem. Han drøftede med MJ, hvor varerne kom fra, idet han så dem ankomme med en bil med belgiske nummerplader. Dette så han og en lagermedarbejder fra H1X/H1XX i forbindelse med en handel, da de var hos G4 i forbindelse med inspektionen af varerne i denne konkrete handel. Han har således set dette en gang, men kan ikke huske hvornår i forløbet. MJ var ikke med. De har aldrig været hos G4 sammen.
I speditions- og logistikafdelingen talte de om trafikken med at køre varer til Sverige. Man talte om, at det ikke var en rigtig levering/forsendelse, idet det blot var en transit. Det var MJ, der videregav informationerne om, at man skulle transportere varerne til Sverige. Dette havde man fået at vide af revisionsfirmaet KPMG. Det foregik sådan, at når varerne var frigivet fra G4, bestilte man vognmandsfirmaet G7, som VK var repræsentant for, til at køre varerne. Selskabet kørte varerne til en havn i Danmark, sejlede derfra til Sverige, hvor bilen kørte af færgen, vendte og sejlede tilbage til Danmark. Derefter kørtes varerne til Danmark igen, hvorefter de solgtes til kunderne. Det var dette, KPMG havde godkendt. I speditionsbranchen definerer man begrebet "i land" som at anbringe varerne på lager eller i hvert fald at aflæsse varerne og anbringe dem, i dette tilfælde, på svensk jord.
Han kan huske G6, idet repræsentanten fra G6 kom med varerne i en udlejningsbil fra Avis. Den pågældende fik en Verrechnungscheck (en crosset check) udstedt af H1X/H1XXs indkøbsafdeling. G6 kom oftest omkring lukketid, nogle gange senere, måske omkring kl. 19.00, og skulle så have checken. Han har været der et par gange efter lukketid for at tage imod varerne fra G6. Informationen om, at G6 skulle levere varer, fik de fra indkøbsafdelingen. I indkøbsafdelingen var der 6-7 mand, og det var en af dem, de ville få ordren fra. I speditionsafdelingen var de 3 mand, og det ville være en af dem, som tog imod varerne, først og fremmest lagerchefen eller i dennes fravær en af de andre. Han talte med manden fra G6, f.eks. hvis denne ringede og sagde, at han var forsinket med en levering. Han opfattede klart G6 som en leverandør/sælger. De fik en følgeseddel af G6, så de kunne kontrollere antallet. De fik ikke en egentlig faktura, men mange tyske leverandører anvender en blanding af en faktura og en følgeseddel. Han kender ikke til det svenske firma G5 AB. Navnet siger ham ikke noget.
MJ fortalte to gange, at der havde været lavet en forespørgsel til revisionsfirmaet KPMG. Den første gang var lige i starten, altså da han havde den allerførste faktura i hånden, og hvor han kontaktede MJ, og MJ efterfølgende vendte tilbage og sagde, at der var styr på det. Herunder nævnte MJ KPMG.
Det var sædvanligt, at man krydstjekkede ting med KPMG. De havde følt sig sure og krænkede som speditører, fordi man havde spurgt KPMG, fået et svar og blot forladt sig på det, selv om speditørerne selv havde en opfattelse af situationen.
Det er ubestridt, at hverken H2XX i Sverige AB eller H1XX A/S vidste eller burde vide, at G3 Trading og G5 AB ikke havde til hensigt at afregne momsen. Det forhold, at G3 Trading og G5 efter det oplyste har begået momssvig, har derfor ikke i sig selv betydning for H2XXs og H1XXs momsretlige stilling, jf. herved EF-domstolens dom af 12. januar 2006 i de forenede sager C-354/03, C-355/03 og C484/03 Optigen Ltd. m.fl. og EF-domstolens dom af 6. juli 2006 i de forenede sager C439/04 og C440/04, Kittel og Recolta.
Af de grunde, landsretten har anført, tiltræder Højesteret, at det må lægges til grund, at mobiltelefonerne blev købt af H1XX gennem kædehandler, hvor de enkelte led i handelskæderne faktisk rådede over telefonerne ved som ejer at videresælge dem. Der er derfor sket levering i hvert enkelt handelsled i momslovens forstand, jf. momslovens § 4, stk. 1. Mobiltelefonerne blev i begge handelskæder transporteret fra den oprindelige sælger - G2 Trading, Luxembourg, og G6 Import & Export, Tyskland - til Danmark og overgivet til H1XX. Handlerne mellem G2 og G3 og mellem G6 og G5 er således momsfri EU-handler, mens de øvrige handler er momspligtige i Danmark, jf. herved momslovens § 34, stk. 1, nr. 1, og EF-domstolens dom af 6. april 2006 i sag C-245/04, EMAG Handel.
På denne baggrund er H2XX og H1XX som udgangspunkt berettigede til momsfradrag, jf. momslovens § 37, stk. 1.
H2XX og H1XX havde faktureret og afregnet moms ud fra en forudsætning om, at H2XXs køb var momspligtigt i Sverige, og at H1XXs køb var en momsfri EU-handel. Selskaberne berigtigede dette ved anmeldelsen af 7. september 1998 om momsregistrering i Danmark af H2XX og ved efterangivelserne af 10. september 1998 for H2XX og H1XX. Spørgsmålet er, om disse omstændigheder kan føre til, at selskaberne ikke er berettiget til momsfradrag ved afregning til de danske myndigheder. Da salget til H1XX var momspligtigt i Danmark, var H2XX forpligtet til som sket ved berigtigelsen at fakturere salget til H1XX med tillæg af moms, til at lade sig momsregistrere i Danmark og til at afregne moms til Danmark, jf. momslovens § 47 og § 57. Denne forpligtelse er ikke betinget af, om den forudgående fakturering og momsafregning var sket i god eller ond tro med hensyn til leveringsstedet. H2XXs adgang til som led i denne pligtmæssige afregning at fradrage moms betalt ved H2XXs momspligtige køb i overensstemmelse med de faktiske forhold er endvidere ikke betinget af, at sælgerne, G3 Trading, G1 AB og G5, opfyldte deres pligt til at lade sig momsregistrere i Danmark og afregne moms til Danmark.
Der er under sagen heller ikke i øvrigt oplyst omstændigheder, der kan føre til, at selskaberne ikke er berettiget til momsfradrag. Det bemærkes herved, at selv om berigtigelsen blev indgivet for sent, er der ikke grundlag for at antage, at forsinkelsen havde betydning for de danske myndigheders mulighed for inddrivelse af momstilgodehavendet hos sælgerne.
I sagsomkostninger for Højesteret skal Skatteministeriet betale i alt 1 mio. kr. til H1 Europe A/S og H1 Sweden AB.

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret


text:
TAX.DK skat & afgift: Individualforfølgning og modregning i konkurs
G.A.3.4.1.4.2 Individualforfølgning og modregning i konkurs
Afsnittet handler om fordringshavers muligheder for at inddrive sit krav mod den konkursramte skyldner.
Individualforfølgning
Ved konkursen indledes en universalforfølgning, hvor kreditorfællesskabet bestående af de fordringshavere, der på dekrettidspunktet har et krav mod skyldneren, forfølger deres krav gennem boet. Fra dekrettidspunktet kan der ikke foretages udlæg eller arrest i de aktiver, der omfattes af bomassen. Se KL § 31, stk. 1. En arrest foretaget inden konkursen bortfalder. Se KL § 31, stk. 3.
Individualforfølgning mod skyldneren er kun udelukket for de aktiver, der indgår i boet. Se om disse KL § 32.
RIM kan lønindeholde i skyldnerens lønindtægt under konkursen efter de almindelige regler for lønindeholdelse, fordi skyldnerens indtægter ved egen virksomhed i denne periode ikke indgår i konkursmassen. Se KL § 33. Lønindeholdelsen kan foretages for både simple og fortrinsberettigede krav.
De beløb, der indbetales ved lønindeholdelse, kan ikke omstødes og skal ikke reducere det dividendeberettigede beløb, medmindre restancen herved er fuldt indfriet. Se UfR 1987, 755 HD.
Fyldestgørelse på grundlag af udlæg
RIM må ikke uden boets samtykke foranstalte, at der afholdes tvangsauktion over et aktiv, hvori RIM har foretaget udlæg. Se KL § 90 sammenholdt med KL § 85, stk. 1. Der er dog intet til hinder for, at RIM efter aftale med boet fortsætter et udlæg til tvangsauktion eller selv inddriver et udlagt tilgodehavende. Hvis RIM ikke har fået en sådan aftale, skal aktiverne afleveres til boet.
Aktiver, der holdes uden for boet
Skyldnerens indtægter ved egen virksomhed under konkursen, og hvad der træder i stedet derfor, indgår ikke i konkursmassen. Se KL § 33.
Det er derfor muligt at foretage udlæg i de aktiver, der holdes uden for boet.
Konkurslovens regler om modregning i konkurs angår fordringshavers modregning med modfordringer, der kan gøres gældende mod konkursboet efter KL § 38, i hovedfordringer, der indgår i konkursmassen efter KL § 32.
Ikke modregning hen over fristdagen
Den fordringshaver, som på fristdagen havde en fordring på skyldneren, kan benytte fordringen, selv om den var uforfalden, til modregning med dens fulde beløb over for en fordring, som da tilkom skyldneren, medmindre modregning var udelukket på grund af fordringernes beskaffenhed.
Se KL § 42, stk. 1.
Der kan ligeledes ske modregning mellem fordringer, som begge er erhvervet efter fristdagen, men inden konkursdekretets afsigelse.
Se KL § 42, stk. 2.
Der kan derfor modregnes mellem fordringer, der
begge er stiftet på eller før fristdagen,
begge er stiftet efter fristdagen, men inden klokkeslættet for konkursdekretet.
Der kan derfor populært sagt ikke modregnes hen over fristdagen, ligesom der ikke kan ske modregning hen over klokkeslættet for konkursdekretet.
Se KL § 1 om fristdagen og afsnit G.A.3.4.1.4.9.1 Generelt om omstødelse Generelt om omstødelse.
SKAT kan derfor ikke modregne med skyldige skatte- og afgiftskrav, som er stiftet på eller før fristdagen, i krav, som skyldneren efter fristdagen måtte få mod statskassen, fx negativ moms vedrørende perioden efter fristdagen.
SKAT kan heller ikke modregne med skatte- og afgiftskrav, som er stiftet efter fristdagen, i krav, som konkursboet måtte få mod statskassen efter afsigelsen af konkursdekretet.
Idet MF angiver modfordringen, dvs. fordringshavers krav mod boet efter KL § 38, og HF angiver hovedfordringen, dvs. boets krav mod fordringshaver efter KL § 32, kan muligheden for modregning efter KL § 42, stk. 1-2, illustreres med følgende figur, hvor pilene angiver kravenes stiftelsestidspunkt:
Modregning henover fristdagen kan dog ske, hvis kravene er konnekse (nært forbundne). Dette har Højesteret afgjort i to principielle sager. Se SKM2016.561.HR.
Sagerne handlede om, hvorvidt SKAT var berettiget til at modregne sit krav på skyldig moms i konkursboernes krav på fradrag for tab på moms på ubetalte uerholdelige fakturaer. Se momslovens § 27, stk. 6.
SKATs momskrav var stiftet før de pågældende fristdage i konkursboerne. Konkursboernes krav var stiftet efter de pågældende fristdage. Kravene var således stiftet på hver sin side af fristdagen.
Spørgsmålet for Højesteret var, om kravene var nært forbundne, og dermed om kravene var konnekse. Højesteret kom i sagerne frem til, at kravene var konnekse, idet de udsprang af samme retsforhold (ubetalte momsbelagte fakturaer). Højesteret udtalte
også, at såfremt de pågældende fakturaer ikke fandtes, ville konkursboerne ikke have noget krav efter momslovens § 27, stk. 6, ligesom SKATs krav på skyldig moms ville have været tilsvarende mindre. Højesteret fandt derfor, at de beløb, som
konkursboerne havde krav på i medfør af momslovens § 27, stk. 6, også indgik i SKATs krav på skyldig moms for den afgiftsperiode, hvor momsbeløbet indgik. Derfor fandt Højesteret, at kravene var nært forbundne, og at den nære forbindelse bestod, uanset
om en del af momskravet i afgiftsperioden var betalt.
Højesteret fandt det i øvrigt ikke godtgjort, at der forelå en administrativ praksis, der kunne afskære SKAT fra at foretage modregning.
Ifølge Højesteret kunne det ikke føre til et andet resultat, at fradraget efter momslovens § 27, stk. 6, først kan ske, når tabet konstateres, og fradraget dermed ikke sker i samme afgiftsperiode, som SKATs krav på skyldig moms vedrører. Se også afsnit G.A.3.1.4.3.3 Tvungen konneks modregning.
Stiftelsestidspunkt
Om stiftelsen af krav på overskydende skat, restskat og særlig indkomstskat har Højesteret fastslået, at disse krav stiftes ved indkomstårets udløb - dvs. den første dag efter indkomståret, fordi udløbet først da er en realitet - uanset hvornår skatten opgøres eller pålignes. Se UfR 1985, 619 HD. Hvis et krav på overskydende skat er omfattet af konkursmassen efter KL § 32, er modregningen reguleret af KL § 42. Er kravet på overskydende skat derimod undtaget fra konkursmassen efter KL § 33, kan der modregnes efter de almindelige regler. Se UfR 1997, 910 HD.
Krav på A-skat stiftes som udgangspunkt på tidspunktet for udbetalingen af A-indkomsten. Se KSL § 46, stk. 2.
I henseende til modregning i konkurs anses krav på positiv eller negativ moms som stiftet ved den momsudløsende begivenheds foretagelse. Se ML § 23.
Kontraktlige krav, herunder erstatningskrav ved misligholdelse af kontrakten, stiftes normalt, når kontrakten er indgået. Det gælder, selv om kravet først viser sig senere.
Krav på erstatning uden for kontrakt må anses for at være stiftet, da den ansvarspådragende handling fandt sted, eller - i tilfælde af ansvar for undladt handling - da der burde være handlet.
Bødekrav stiftes ved den strafbare handling eller undladelse.
Tilbagebetalingskrav vedrørende tilbagebetalingspligtig kontanthjælp, uddannelseslån og boliglån anses for stiftet på udbetalingstidspunktet, mens krav på tilbagebetaling af for meget udbetalt boligsikring eller boligydelse anses for stiftet på det tidspunkt, hvor forudsætningen for beregningen af støtten ændres eller bortfalder. Var forudsætningen aldrig opfyldt, stiftes tilbagebetalingskravet derfor på udbetalingstidspunktet.
Højesteret har i to sammenlagte sager taget stilling til, om SKAT var berettiget til at modregne sit krav på skyldig moms i konkursboernes krav på fradrag for tab på moms på ubetalte uerholdelige fakturaer. Se momslovens § 27, stk. 6.
Spørgsmålet for Højesteret var, om kravene var nært forbundne, og dermed om kravene var konnekse. Højesteret kom i sagerne frem til, at kravene var konnekse, idet de udsprang af samme retsforhold (ubetalte momsbelagte fakturaer). Højesteret udtalte også, at såfremt de pågældende fakturaer ikke fandtes, ville konkursboerne ikke have noget krav efter momslovens § 27, stk. 6, ligesom SKATs krav på skyldig moms ville have været tilsvarende mindre. Højesteret fandt derfor, at de beløb, som konkursboerne havde krav på i medfør af momslovens § 27, stk. 6, også indgik i SKATs krav på skyldig moms for den afgiftsperiode, hvor momsbeløbet indgik. Derfor fandt Højesteret, at kravene var nært forbundne, og at den nære forbindelse bestod, uanset om en del af momskravet i afgiftsperioden var betalt.
UfR 1997, 910 HD
A, der drev selvstændig virksomhed, blev erklæret konkurs den 30. marts 1990. Skattevæsenet anmeldte et krav på 707.000 kr. i boet. I 1993 startede A ny selvstændig virksomhed og fik et krav på negativ moms på ca. 14.000 kr. Skattevæsenet modregnede herpå det i konkursboet anmeldte krav i A's krav på negativ moms. A's krav var omfattet af KL § 33, hvorfor § 42, stk. 1, ikke fandt anvendelse på kravet, og da betingelserne for modregning var opfyldt, var modregningen berettiget.
UfR 1987, 755 HD
Skattemyndighedens pålæg om lønindeholdelse under en gældssanering blev ikke omstødt, da lønindeholdelsen ikke var omfattet af KL §§ 72 og 74. Højesteret fandt desuden, at skattemyndigheden var berettiget til dividende af det fulde krav, der bestod ved gældssaneringens indledning, så det dividendeberettigede krav ikke skulle nedbringes med det beløb, der blev lønindeholdt under gældssaneringen.
UfR 1985, 619 HD
En vognmand, hvis bo blev taget under konkursbehandling i november 1981, havde i perioden marts til juli 1981 solgt nogle køretilladelser. Skattevæsenets krav på særlig indkomstskat heraf ansås først for opstået ved indkomstårets udløb og kunne derfor ikke anmeldes i boet.

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret


text:
Domstol godkender omstridt stof til henrettelse i Arkansas - Worldnews.com
Højesteret i den amerikanske delstat afviser medicinalvirksomheds anke og giver grønt lys til henrettelser.
Højesteret har givet grønt lys til fængselssystemet i Arkansas, der har planlagt en serie af henrettelser i april.
Torsdag godkendte retten brugen at et omstridt stof, der er en del af den dødelige
Alle forhindringer synes nu at være af vejen for den første henrettelse i 12 år i den amerikanske delstat. Den amerikanske højesteret har torsdag aften afvist alle...
Den amerikanske delstat Arkansas har natten til tirsdag dansk tid gennemført den seneste af flere planlagte henrettelser, der skal finde sted over de kommende dage. Det...
Jyllands Posten 2017-04-25
To planlagte henrettelser er onsdag blevet aflyst ved to domstole i den amerikanske delstat Arkansas. Den amerikanske delstat Arkansas oplevede onsdag endnu et tilbageslag...
Fyens Stiftstidende 2017-04-20
Den amerikanske delstat gennemførte natten til fredag en henrettelse, efter at højesteret havde afvist appel. For første gang i 12 har den amerikanske delstat Arkansas gennemført en henrettelse. Det oplyser en talsmand for delstatens fængselsvæsen ifølge nyhedsbureauet Reuters. Henrettelsen blev eksekveret natten til fredag danske tid, efter at den amerikanske...
For første gang i 12 har den amerikanske delstat Arkansas gennemført en henrettelse. Det oplyser en talsmand for delstatens fængselsvæsen ifølge nyhedsbureauet Reuters. Henrettelsen blev eksekveret natten til fredag danske tid, efter at den amerikanske højesteret havde afvist en sidste appel torsdag aften. Den 51-årige Ledell...
For første gang i 12 har den amerikanske delstat Arkansas gennemført en henrettelse. Det oplyser en talsmand for delstatens fængselsvæsen ifølge nyhedsbureauet Reuters. Henrettelsen blev eksekveret natten til fredag danske tid, efter at den amerikanske højesteret havde afvist en sidste appel torsdag aften. Den 51-årige Ledell Lee...
Delstaten har planlagt en række henrettelser, inden et omdiskuteret middel til henrettelse når sin udløbsdato. Delstaten Arkansas har gennemført sin fjerde henrettelse på otte dage. Det skriver nyhedsbureauet AP ifølge ABC News. 38-årige Kenneth Williams modtog en dødelig sprøjte i fængslet Cummins Unit tidligt...
Tre minutter efter, at giften, som skulle gøre det af med den dødsdømte Kenneth Williams, var blevet injiceret, begyndte hans krop at ryste og skælve, og han gispede øjensynligt efter vejret. Den 38-årige Williams blev erklæret død 23.05 torsdag i fængslet Cummins Unit i delstaten Arkansas, som dermed havde gennemført en fjerde henrettelse på kun otte dage. Henrettelserne i...
Ceremony starts at 8:30 CST. Commencement is a time-honored tradition that celebrates the academic accomplishments of students. During commencement ceremonies at the University of Arkansas, we recognize the learning, commitment and effort by our students in completing their degree. This is a special event for the students and for all of those involved in supporting and encouraging them through this journey....
Ceremony starts at 8:30 CST. Commencement is a time-honored tradition that celebrates the academic accomplishments of students. During commencement ceremonies at the University of Arkansas, we recognize the learning, commitment and effort by our students in completing their degree. This is a special
Ledell Lee\'s defence attorney is attempting to halt his client\'s execution on the basis that he didn\'t receive a fair trial. However, 24 years after the murder, Lee\'s original prosecuting attorney is still fighting for his execution to go ahead. Life And Death Row: The Mass Execution is a document

matches: Højesteret Højesteret højesteret højesteret højesteret højesteret


text:
Højesteret afsagde den 7. oktober 2015 kendelse i en dødsboskiftesag, hvor skifteretten og Østre Landsret havde pålagt en advokat at afgive forklaring.
Sagen omhandlede ca. 9 millioner kroner i kontanter, som afdøde ifølge et brev udfærdiget af afdødes advokat havde foræret til velgørende organisationer. Boet ønskede at afhøre advokaten om sit eventuelle kendskab til, hvor formuen var blevet af samt omstændighederne omkring brevet. Såvel skifteretten som Østre Landsret pålagde advokaten at afgive forklaring.
Advokatrådet bistod med opnåelse af 3. instansbevilling og indtrådte i sagen for Højesteret som biintervenient.
I kendelsen lægger Højesteret til grund, at der ikke var grundlag for at antage, at afdøde ville have givet advokaten tilladelse til at afgive forklaring, og at Højesteret havde mulighed for at pålægge advokaten at afgive forklaring, jf. retsplejelovens § 170, stk. 2, 1. pkt. Kendelsen lyder herefter som følger:
”Efter retsplejelovens § 170, stk. 2 kan vidneforklaring pålægges, når forklaringen anses for at være af afgørende betydning for sagens udfald, og sagens beskaffenhed og dens betydning for samfundet findes at berettige til, at forklaring afkræves.
Højesteret finder, at sagens beskaffenhed og dens betydning for vedkommende part eller samfundet ikke berettiger til, at der afkræves forklaring af [advokaten]. Højesteret har herved lagt særlig vægt på, at der er tale om advokatrådgivning i en sag af personlig karakter.
Højesteret finder herefter, at [advokaten] ikke skal pålægges at afgive vidneforklaring i sagen.”
Advokatrådets debatarrangement: Hokus pokus – du er rask!
Der er meget på spil, når kommuner træffer afgørelser om en borgers ret til for eksempel hjemmehjælp, førtidspension eller om hjælp til alvorlig sygdom.
Selv om rekursmyndigheden omgør en fjerdedel af klagerne til borgerens fordel, får borgeren sjældent kompensation for det uberettigede afslag. Samtidig opnår kommunen en økonomisk besparelse i de 8-12 måneder klagesagen står på.
Spørgsmålet er, om hverdagen med hårde økonomiske prioriteringer bliver medvirkende til kommunernes grænsesøgende afgørelsespolitik? Og hvad skal der til, for at forbedre borgerens retssikkerhed i mødet med forvaltningen?
Advokatrådet inviterer politikere, eksperter og andre interesserede til debat om emnet torsdag den 19. november klokken 16 til 19:00 i Kronprinsessegade 28, København K.
Der er et begrænset antal pladser – tilmeld dig derfor på tilmelding@advokatsamfundet.dk senest 5. november 2015.
Læs Advokatrådets rapport Retssikkerhed i forvaltningen her
Læs temaet om retssikkerhed i forvaltningen i Advokaten 1 - 2015
Retssikkerhed i forvaltningen: Er domstolene for systemvenlige?
Det er kun en lille del af den samlede mængde af forvaltningspraksis, som ender ved domstolene. Hvis der overhovedet bliver en retssag, ender det ofte med, at myndigheden frifindes, fordi domstolene vælger at give lang snor og gå udenom at prøve forvaltningsskønnet.
Det skriver Michael Gøtze, professor, ph.d., Københavns Universitet i Advokaten, hvor der i det ny nummer er et stort fagligt tema om retssikkerhed i forvaltningen.
Tankegangen bag den faste formel i domspræmisser om, at “der er ikke grundlag for at tilsidesætte det af sagsøgte udøvede skøn”, kan dog diskuteres. Er det et egnet filter at se realiteterne igennem eller er det for systemvenlig en tilgang? Hvis aktivt grænsesøgende myndigheder på forhånd ved, at domstolene vil vige uden om det skønsmæssige, er der ikke meget retssikkerhed at hente hos domstolene for borgeren, skriver professoren.
Læs temaet om retssikkerhed i forvaltningen i det nyeste nummer af Advokaten
Overblik over EU-retsforbeholdet
”Argumentationen for at fravælge retsakterne varierer – ved nogle siger man, at det ville være for dyrt, og ved andre at dansk ret allerede omfatter det, som retsakten forpligter medlemsstaterne til at gøre”.
Sådan lyder det fra lektor på Syddanske Universitet og medlem af Advokatrådets Strafferetsudvalg.
”Én ting, vi i Strafferetsudvalget har beskæftiget os med, er tolkeproblematikken. Den danske praksis er efter vores mening problematisk, og vi har for eksempel ikke et tilstrækkeligt system, der sikrer kvaliteten af tolkningen. Direktivet om retten til tolke- og oversættelsesbistand går på nogle punkter videre end det, vi har i Danmark, og det indeholder nogle elementer, som ville styrke den mistænktes retssikkerhed. Tilsvarende er der et andet direktiv, aftaleparterne har fravalgt, som styrker retten til advokatbistand særlig i forbindelse med den europæiske arrestordre”, siger Birgit Feldtmann.
Læs mere om EU-Retsforbeholdet i det nyeste nummer af Advokaten
Husk, at Advokatsamfundets Videndatabase løbende bliver opdateret med ny praksis om god advokatskik!
Kendelse af 27. februar 2015 (sag 2014-2473): I strid med god advokatskik at begære udsættelse ved fogedretten på baggrund af et ugyldigt påkrav
Påkravet, som advokaten på vegne af udlejer sendte til lejer, indeholdte poster om såvel manglende betaling af depositum og af forbrug, samt et påkravsgebyr. Der var imidlertid ikke enighed mellem parterne om opgørelsen af forbruget, og spørgsmålet var indbragt for Huslejenævnet.
Opgørelsen af forbrug kunne således ikke danne grundlag for ophævelse af lejemålet, og advokaten havde ved at begære udsættelsesforretning ved fogedretten på baggrund af det fejlbehæftede påkrav tilsidesat god advokatskik, jf. retsplejelovens § 126, stk. 1. Det forhold, at kravet om betaling af forbrug ikke var medtaget i selve ophævelsesskrivelsen kunne ikke føre til et andet resultat.
Læs mere i Advokatsamfundets Vidensdatabase
Advokatnævnet: Ny kendelse om frist for efteruddannelse
Advokatnævnet har i oktober 2015 afsagt en kendelse over en advokat om efteruddannelse.
Advokaten havde i sin indberetning af obligatorisk efteruddannelse til Advokatrådet medtaget efteruddannelse, som var gennemført efter afslutningen af efteruddannelsesperioden, men inden indberetningsfristens udløb. Advokaten havde således medregnet efteruddannelse, som ikke var gennemført i efteruddannelsesperioden til trods for, at advokaten skriftligt af Advokatrådets sekretariat var orienteret om, at advokaten alene måtte indberette efteruddannelse gennemført inden for efteruddannelsesperioden.
Advokatnævnet sanktionerede advokaten med en bøde på 10.000 kr. for den manglende efteruddannelse. Det blev tillagt skærpende betydning, at advokaten overfor Advokatrådet havde afgivet urigtige oplysninger om antallet af de gennemførte efteruddannelseslektioner.
Fristen for at indbringe afgørelsen for byretten er endnu ikke udløbet.
Den gode og stabile udvikling i Advokatnævnet fortsætter
Sagsbehandlingstiden i Advokatnævnet er fortsat under de seks måneder, som i nævnets forretningsorden er opstillet som den tilsigtede gennemsnitlige sagsbehandlingstid, og der afsluttes fortsat flere sager end der kommer ind.
I september 2015 modtog Advokatnævnet således 114 nye klager og genoptagelsessager. I samme periode er der afsluttet 124 sager.
Antallet af verserende sager udgjorde ved udgangen af september måned 510 sager.
Evaluering af forsøgsordningen med adgangskontrol
Advokatsamfundet deltager den 20. november 2015 sammen med Landsforeningen af Forsvarsadvokater og Danske Advokater i et evalueringsmøde med Domstolsstyrelsen, retspræsidenterne for de fem involverede byretter samt Dommerforeningen, hvor de foreløbige erfaringer med forsøgsordningen vil blive drøftet.
Den 1-årige forsøgsordning med adgangskontrol i retsbygningerne kører ved Københavns Byret, Retten på Frederiksberg, Retten i Glostrup, Retten i Aarhus og Retten i Aalborg. Advokatsamfundet hører gerne om advokaters erfaringer med adgangskontrollen, som kan være nyttige at viderebringe til de relevante embeder på det nævnte evalueringsmøde.
Oplysninger om erfaringer med adgangskontrollen kan sendes pr. mail til chefkonsulent Marie Green, Advokatsamfundet (mgr@advokatsamfundet.dk) så vidt muligt senest den 16. november 2015.
Læs landsdommer Svend Bjerg Hansens artikel i Advokaten om sagsomkostninger her
IMR: Behov for mere præcise retningslinjer for brug af peberspray
Institut for Menneskerettigheder er udkommet med en ny rapport om politiets brug af peberspray. Rapporten er den første større undersøgelse, siden politiet i 2008 fik tilladelse til at bruge peberspray.
I rapporten påpeger Institut for Menneskerettigheder blandt andet, at der er behov for mere præcise retningslinjer for, hvor og hvornår politiet må bruge peberspray.
”Vores undersøgelse tyder på, at politiet anser peberspray for mindre indgribende end at bruge håndkraft eller greb, men det stemmer ikke overens med opfattelsen hos andre myndigheder eller med den nuværende regulering af peberspray. Derfor bør politiet revurdere deres opfattelse af, hvor alvorligt et magtmiddel peberspray er,” siger rapportens ene forfatter Lisbeth Garly Andersen, specialkonsulent på Institut for Menneskerettigheder.
Læs IMR’s statusrapport på magtanvendelse
FIDE konference i Ungarn
Sæt kryds i kalenderen den 18. til 21. maj 2016 allerede nu. Det Ungarnske Advokatsamfund inviterer nemlig til FIDE (Fédération Internationale pour le Droit Européen) kongres i Budapest. Konferencen gør det muligt at netværke med kolleger fra hel Europa, og arrangørerne lover, at programmet bliver bredt sammensat af en række aktuelle emner.
Læs mere om FIDE 2016 her
Se invitation til advokater i Danmark og læs mere om konferencen her

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret


text:
Bøder - Forbrugerombudsmanden mod Europark
Europark A/S var ikke berettiget til at pålægge rykkergebyr i 1. rykkerbrev efter pålæggelse af parkeringsafgift ved placering af et girokort i forruden. Europark A/S pålagt at tilbagebetale rykkergebyret.
Dom i sagen N-2-10
(Procedurefuldmægtig Diane Svanholm Kvist)
(Advokat Keld Norup)
Sagen vedrører rækkevidden af Højesterets dom af 4. marts 2010 med hensyn til spørgsmålet om, hvorvidt EuroPark A/S er berettiget til at pålægge rykkergebyr i det 1. rykkerbrev, jf. rentelovens § 9 b, efter at EuroPark A/S har pålagt en bilist en parkeringsafgift i forbindelse med en uberettiget parkering ved at placere en gul slip, tidligere et girokort (i dommen omtalt som "girokort"), bag den ene vinduesvisker på den parkerede bil.
EuroPark A/S skal anerkende, at det er i strid med god markedsføringsskik, jf. markedsføringslovens § 1, at opkræve rykkergebyr efter rentelovens regler herom allerede ved fremsendelse af det første brev til bilens ejer om betaling af parkeringsafgift, når der forinden alene er fremsat påkrav om betaling ved anbringelse af et girokort under vinduesviskeren på en parkeret bil.
Subisidiært:
EuroPark A/S skal anerkende, at EuroPark A/S samtidig med opkrævning af det første rykkergebyr skal oplyse modtageren om, at denne kun er forpligtet til at betale rykkergebyret, såfremt modtageren forinden har modtaget det på bilen placerede girokort.
EuroPark A/S skal anerkende at tilbagebetale alle rykkergebyrer opkrævet over for personer på baggrund af girokort placeret på bilen efter Højesterets dom af 4. marts 2010 i sag 140/2008, 1. afdeling, medmindre disse personer anerkender at have modtaget girokortet placeret på deres bil.
EuroPark A/S har påstået frifindelse.
Sagen er anlagt den 13. oktober 2010.
EuroPark A/S, der er Danmarks største parkeringsselskab, administrerer parkeringsanlæg, men ejer kun i meget få tilfælde parkeringsanlæg. Driften af parkeringsanlæg består i kontrol og opsyn, herunder blandt andet pålæggelse af kontrolgebyrer i forbindelse med uberettigede parkeringer samt opsyn med parkeringsanlæg i øvrigt. Såfremt kontrolgebyret ikke betales, sender EuroPark A/S et rykkerbrev, hvori der som tillæg til kontrolgebyret pålægges et rykkergebyr på 100 kr.
Det fremgår af girokortet, der er placeret bag vinduesviskeren, at der vil blive pålagt et rykkergebyr, hvis kontrolgebyret ikke betales inden 10 dage.
På girokortet er der henholdsvis et løbenummer og en FIKkode, som kan identificere det enkelte kontrolgebyr.
1. rykkerbrev, der først udsendes 14 dage efter, at kontrolafgiften er pålagt, indeholder et girokort, som ligeledes er påført et løbenummer samt en FIKkode, således at betalingen kan identificeres. Det fremgår blandt andet af rykkerbrevet:
Da vi ikke har registreret indbetaling på ovennævnte løbenummer, beder vi Dem betale det skyldige beløb ved brug af dette girokort, hvorpå vi har tillagt yderligere rykkergebyr på 100,- til dækning af vores omkostninger, jf. renteloven § 9 b, stk. 2. …"
Højesterets dom af 4. marts 2010
Der har ved domstolene verseret en række sager, hvor bilisten er blevet pålagt at betale rykkergebyr. En af disse sager var anlagt ved retten i Herning i 2006 og blev indbragt for Vestre Landsret og senere for Højesteret, der afsagde dom den 4. marts 2010. Forbrugeren gjorde under sagen gældende, at han ikke havde modtaget girokortet med kontrolafgiften.
Vestre Landsret frifandt bilisten ved dom af 9. november 2007 (U2008.583 V). Af dommens præmisser fremgår bl.a.:
Allerede fordi driften sker efter privatretlige regler, er der ikke grundlag for den påberåbte analoge anvendelse af bestemmelsen i færdselslovens § 121, stk. 3, der angår afgifter af offentligretlig karakter.
Det findes endvidere bedst stemmende med almindelige privatretlige regler, at kravet på et kontrolgebyr forfalder ved påkrav, der i mangel af holdepunkter for andet må afgives ved brev eller på anden lignende betryggende måde.
Der er derfor ikke grundlag for at anse girokortet, der blev placeret bag vinduesviskeren, for et påkrav, der - mod indstævntes forklaring - er kommet frem til indstævnte. Der er herved lagt vægt på, at placeringen af girokortet ikke kan antages at rumme samme sikkerhed for, at meddelelsen når frem til adressaten som fremsendelse af et brev til den pågældende adresse.
Det kan herefter ikke lægges til grund, at kravet på kontrolgebyr i forhold til indstævnte var forfaldet ved afsendelse af den første rykker, og appellanten har derfor ikke krav på rykkergebyr efter rentelovens § 9 b med hensyn til dette brev.
Højesteret stadfæstede ved dom af 4. marts 2010 (U2010.1534 H) landsrettens dom med følgende begrundelse:
Af de grunde, der er anført af landsretten, tiltræder Højesteret, at der ikke er grundlag for analog anvendelse af færdselslovens § 121, stk. 3.
Højesteret tiltræder endvidere, at anbringelsen af girokortet under vinduesviskeren på bilen ikke i sig selv indebærer, at påkravet i girokortet kan anses for at være kommet frem til A.
Der er enighed om, at girokortet ikke længere sad på bilen, da A vendte tilbage.
Højesteret tiltræder herefter, at EuroPark A/S ikke har været berettiget til at fastholde det rykkergebyr, der blev opkrævet ved brevet af 24. januar 2006.
Parterne korrespondance før og efter Højesterets dom
Efter Vestre Landsrets afgørelse var der en del korrespondance mellem Forbrugerombudsmanden og EuroPark A/S' advokat, ligesom der blev afholdt møder.
Forbrugerombudsmanden meddelte efter et møde den 5. februar 2008 i brev af 8. februar 2008 til EuroPark A/S' advokat, "at private parkeringsfirmaer ikke kan opkræve rykkergebyr, uden at der er sikkerhed for, at adressaten har modtaget girokortet (betalingspåkravet)". I brevet henviste Forbrugerombudsmanden til Justitsministerens besvarelse af 5. februar 2008 til Folketinget af bl.a. spørgsmål nr. S 552, hvoraf det blandt andet fremgår:
Efter Justitsministeriets opfattelse forudsætter pålæggelse af et rykkergebyr i forbindelse med forsinket betaling, at det kan lægges til grund, at debitor forud for rykkerskrivelsen har modtaget underretning om fordringen og om betalingsfristen.
Efter yderligere korrespondance, hvori EuroPark A/S fastholdt sit standpunkt, opfordrede Forbrugerombudsmanden i brev af 3. juli 2008 EuroPark A/S til, indtil sagen blev afklaret i Højesteret, at følge Vestre Landsrets afgørelse og således ophøre med at pålægge rykkergebyr i forbindelse med 1. rykkerbrev.
Ved brev af 7. juli 2008 til Forbrugerombudsmanden oplyste EuroPark A/S' advokat, at der efter hans opfattelse var tale om en konkret afgørelse i forhold til de faktiske forhold i den foreliggende sag, og EuroPark A/S ville følge dommen og frafalde 1. rykkergebyr i de situationer, hvor bilisten bestred at have modtaget kontrolgebyret.
Ved breve af 10. juli 2008 og 29. august 2008 til EuroPark A/S' advokat forbeholdt Forbrugerombudsmanden sig at udtage stævning mod EuroPark A/S.
Efter Højesterets dom af 4. marts 2010 rettede Forbrugerombudsmanden ved brev samme dag henvendelse til EuroPark A/S' advokat med henblik på at få klarlagt, hvordan EuroPark A/S fremover ville administrere opkrævningen af rykkergebyr ved udsendelse af betalingsrykkere.
EuroPark A/S' advokat svarede ved brev af 8. marts 2010, at afgørelsen ville blive drøftet i brancheforeningen og de respektive private parkeringsselskaber med henblik på at få fastlagt rækkevidden af den afsagte dom samt at få klarlagt i, hvilket omfang denne ville medføre procedureændringer.
I brev af 16. marts 2010 til Forbrugerombudsmanden, som bl.a. indeholdt en gengivelse af en pressemeddelelse om EuroPark A/S' forståelse af Højesterets dom af 4. marts 2010, oplyste EuroPark A/S' advokat afslutningsvis i brevet:
"I de tilfælde, hvor der fremkommer indsigelse herimod, vil min klient, som man i øvrigt har gjort det siden den afsagte landsretsdom, frafalde det første rykkergebyr. Denne praksis er og bliver gennemført, både såfremt indsigelsen kommer umiddelbart efter modtagelsen af første rykkergebyr, men også såfremt indsigelsen kommer senere i inkassationsforløbet, herunder også under en eventuel efterfølgende verserende retssag."
På grundlag af EuroPark A/S' anmodning om aktindsigt oplyste Forbrugerombudsmanden i brev af 13. oktober 2010, at der var modtaget i alt 11 klager med samme problemstilling som i nærværende sag.
Michael Christensen har forklaret, at han blev ansat som økonomisk chef i EuroPark A/S i september 2007 og blev administrerende direktør den 1. juli 2012. Han havde indtil den 13. november 2012 ansvaret for økonomifunktionen i selskabet.
EuroPark A/S er Danmarks største parkeringsselskab med en markedsandel på ca. 60 %. Selskabet har eksisteret siden midten af 90'erne og har en række forretningsområder udover parkeringskontrollen, f.eks. vejservice og snerydning, men også rådgivning ved anlæg af parkeringsarealer. Ca. 64 % af omsætningen på 290 mio. kr. i 2011 i EuroPark A/S stammer fra betaling for parkering på time-, evt. månedsbasis mv., mens indtægterne fra kontrolgebyrer og rykkergebyrer udgør ca. 36 % af den samlede omsætning. Selskabets årlige indtægter fra rykkergebyrer svinger en del, men er sædvanligvis 5-6 mio. kr., hvilket omfatter både 1., 2. og 3. rykkergebyr. Opkrævning af rykkergebyr foregår automatisk via et it-system, der på grundlag af data fra girokortet automatisk tæller 10 dage frem, svarende til betalingsfristen. Før der sendes rykkerskrivelser, foretages en betalingskontrol for at undgå krydsindbetalinger.
EuroPark A/S opbevarer regnskabsmateriale i 5 år. Girokortene gemmes som bogføringsmateriale. Det vil derfor være muligt at finde de sager, hvori der er opkrævet 1. rykkergebyr, men det vil skulle ske ved manuel sagsbehandling. I 2011 blev der udstedt ca. 250.000 kontrolgebyrer. Der blev udsendt ca. 50.000 1. rykkerbrev, og i mange af disse tilfælde tillige 2. og 3. rykkerbrev. I nogle af disse sager har bilisterne fremsat indsigelser, som efterfølgende er efterkommet. Dette drejer sig formentlig om ca. 5.000 sager pr. år. Hvis EuroPark A/S skal tilbagebetale rykkergebyr for første rykkerbrev fra tidspunktet forHøjesterets dom, vil EuroPark A/S manuelt skulle gennemgå ca. 125.000 sager.
Der er endvidere det problem, at det ofte er en anden end bilens ejer, der har betalt kontrolafgiften. EuroPark A/S kan ikke selv kontrollere, hvem der har betalt kontrolafgiften, men vil skulle kontakte bankerne, som opkræver 50 kr. pr. oplysning, hvis de altså overhovedet vil medvirke. Selskabet henter i øvrigt adresseoplysninger fra Det Centrale Register for Motorkøretøjer (CRM) og kender derfor bilejerens registrerede adresse. Men adressen kan have ændret sig, og bilen kan være blevet solgt, siden rykkergebyret blev pålagt.
Det er muligt ved hjælp af det løbenummer, som er påført girokortene, at identificere, hvilke bilister der har betalt kontrolafgiften på grundlag af det girokort, der oprindeligt blev placeret i bilens forrude, og hvilke der har betalt efter at have modtaget et rykkerbrev.
Da Forbrugerombudsmanden varslede, at der eventuelt ville blive indgivet stævning, ændrede EuroPark A/S ikke procedure for så vidt angik registrering af indbetalinger eller opkrævning af 1. rykkergebyr, og gebyrerne opkræves stadig.
Thomas Jørgensen har forklaret, at han er inhouse advokat, og at han i august måned indtrådte i selskabets bestyrelse. Han har siden ultimo sept./okt. 2010 været ansat i et datterselskab til EuroPark A/S, Euroincasso ApS. Han har ansvaret for den indenretlige inkassoprocedure med udsendelse af betalingspåkrav, udarbejdelse af stævninger og møde i retten. Han modtager typisk sagerne 14 dage til 3 uger efter selskabets 3.rykker. Indsigelsessager modtager han ca. 14 dage efter selskabets sidste fastholdelse af gebyret. Han bistår også koncernen i øvrige juridiske problemstillinger.
Det er parkeringsvagterne, der placerer girokortene på bilerne. Vagterne runderer på deres tildelte ruter og medbringer en håndholdt computer, en PDA, samt et fotografiapparat. På computeren indtastes før runderingen pladsens nummer. Udover parkeringskontrollen har vagten også andre opsynsopgaver og tjekker bl.a. for indbrud på pladsen og glat føre mv. Hvis en bil holder ulovligt parkeret, indtastes på PDA'en bilens mærke, farve samt registreringsnummer. Det noteres, hvorfor kontrolgebyret gives. Efter indtastning følger en observationstid på mellem 3-15 min. afhængigt af den aftale, som ejeren af pladsen har indgået med EuroPark A/S. Efter endt observationstid sættes girokortet i bilens forrude under vinduesviskeren. Herefter tager parkeringsvagten 4-5 billeder af bilen, herunder 1-2 billeder af girokortet fra forskellige vinkler som dokumentation for, at det er forsvarligt placeret.
I tilfælde af, at der f.eks. ligger girokort på pladsen, samles disse op og medbringes til det driftskontor, hvor parkeringsvagten har sin daglige gang. Disse kontrolafgifter behandles efterfølgende særskilt. Dette udgør ikke et stort problem.
På driftskontorets afkodes oplysningerne på PDA'en, herunder de billeder, som parkeringsvagten har taget, og parkeringsvagtens eventuelle bemærkninger om, at han har været i kontakt med bilisten. Oplysningerne sendes til en server. Herefter fremnoteres sagen i 10 plus 4 dage, og hvis der hverken er sket betaling eller rejst indsigelse, indledes rykkerproceduren, der udgøres af i alt 3 rykkere.
EuroPark A/S benytter samme rykkerskrivelse som før Højesterets dom, dog med en tilføjelse om, at hvis det ikke er den registrerede bruger, der har parkeret bilen, bedes der rettet henvendelse til EuroPark A/S herom.
Han har ikke tal på, hvor mange der betaler efter henholdsvis den første, anden og tredje rykker. Efter en gennemgang af ca. 5.000 sager kunne EuroPark A/S' brugerafdeling konstatere, at der var indsigelser - telefoniske eller skriftlige - i ca. 25 % af sagerne. Når EuroPark A/S modtager en indsigelse, standses rykkerproceduren, og indsigelsen besvares. Af de 5.000 sager udgjorde indsigelsen om ikke at have modtaget den oprindelige opkrævning maksimum 30-40 sager, svarende til 0,8 %. Af de tvister, der er i retten, udgør denne problemstilling 10-20 %. Som hovedregel frafaldes per kulance rykkergebyret, der opkræves i forbindelse med 1. rykkerbrev, når der rejses indsigelse.
Efter en konkret bevismæssig vurdering kan rykkergebyret dog blive fastholdt. Den ene situation er, hvor bilisten oplyser ikke at have modtaget kontrolafgiften, men hvor det kan konstateres, at der er sket en indbetaling på det oprindelige løbenummer, der fremgik af det girokort, som blev placeret på den parkerede bil. Dette løbenummer er forskelligt fra det løbenummer, der står på det girokort, der er en del af rykkerbrevet. Det kan herefter konstateres, at det oprindelige girokort er modtaget. Den anden situation er, hvor han som advokat foretager en bevismæssig vurdering af modpartens indsigelser sammenholdt med parkeringsvagtens observationer, fotos og andre data, og hvor der på det grundlag ikke er holdepunkter for indsigelsen. Den tredje situation er, at der reageres kort tid efter girokortets aflevering på bilen, og hvor bilisten siden gør gældende, at vedkommende ikke har modtaget girokortet.
Rykkerbrevene sendes med Post Danmark. Af de 5.000 gennemgåede sager er der modtaget returpost i størrelsesorden 170-180 stk., svarende til ca. 3 %. Den typiske årsag er, at adressaten er ubekendt på adressen. Udsendelse af rykkerskrivelser sker på baggrund af oplysninger fra CRM, hvor bilens ejer og primære bruger er registreret.
Han har af brugerafdelingen fået oplyst, at de har modtaget omkring 5 henvendelser på baggrund af den offentlige opmærksomhed, der har været omkring problemstillingen.
Han har ikke personligt set noget krav om tilbagebetaling af 100 kr.
Ad den principale påstand 1:
Det gøres gældende, at EuroPark A/S ikke har haft rimelig grund til at opkræve rykkergebyr i forbindelse med det 1. rykkerbrev til bilisten, jf. rentelovens § 9b, stk. 1. Det er en forudsætning for opkrævning af et rykkergebyr, at det beløb, der rykkes for, er forfaldent til betaling. Bilisten skal derfor forud for modtagelsen af rykkerbrevet have modtaget et betalingspåkrav. Er betalingspåkravet ikke kommet frem, er der ikke indtrådt en betalingsforpligtelse for bilisten, og der kan ikke opkræves rykkergebyr. Det er en almindelig retsgrundsætning i dansk ret, at afsenderen bærer risikoen for, at en meddelelse er kommet frem. Det er således ikke bilisten, der bærer risikoen for, om girokortet er kommet frem.
Det afgørende for, om EuroPark A/S er berettiget til at opkræve rykkergebyr i forbindelse med 1. rykkerbrev, er derfor, om girokortet er kommet frem til bilisten. Det forhold, at girokortet anbringes under vinduesviskeren på bilen, er ikke tilstrækkeligt til at anse påkravet for at være kommet frem. Dette er fastslået ved Højesterets dom af 4. marts 2010. Højesterets præmisser er formuleret generelt og afklarer retsstillingen på området. Det er således uden betydning, at parterne i den konkrete sag var enige om, at girokortet ikke sad på bilen, da bilisten vendte tilbage, eller at der var tale om en fuldbyrdelsesdom.
Det forhold, at EuroPark A/S tager et billede af anbringelsen af girokortet, beviser ikke, at det er kommet frem til bilisten. Girokortet kan efterfølgende være fjernet f.eks. som led i en drengestreg, det kan være blæst væk, eller en anden bilist kan have placeret det på sin egen bil.
EuroPark A/S anerkender selv denne problemstilling, eftersom EuroPark A/S per automatik frafalder 1. rykkergebyr, når bilisten kommer med en indsigelse om ikke at have modtaget girokortet. Dette gør EuroPark A/S, fordi selskabet ikke kan bevise, at bilisten har modtaget girokortet.
Da EuroPark A/S ikke kan være sikker på, at et girokort placeret under vinduesviskeren på bilen er kommet frem til bilisten, handler EuroPark A/S i strid med markedsføringslovens § 1 ved uden retligt grundlag at pålægge bilisten et rykkergebyr allerede ved fremsendelse af det 1. rykkerbrev. Det forhold, at der i EuroPark A/S er praksis for at eftergive 1. rykkergebyr, når der modtages indsigelser, er ikke tilstrækkeligt til, at det er i overensstemmelse med god markedsføringsskik at opkræve rykkergebyret ved fremsendelse af 1. rykkerbrev.
Ad den subsidiære påstand 1:
Det gøres gældende, at EuroPark A/S handler i strid med markedsføringslovens §§ 1 og 3 og artikel 7 om vildledende udeladelser i direktivet om urimelig handelspraksis, når EuroPark A/S i sit 1. rykkerbrev undlader at oplyse om, at bilisten kun er forpligtet til at betale rykkergebyret, hvis girokortet med parkeringsafgiften er modtaget. EuroPark A/S udelader derved vigtige informationer, jf. U 2005.2250 S.
Det er ikke tilstrækkeligt til imødekommelse af markedsføringslovens § 3, at EuroPark A/S per kulance frafalder rykkergebyret, når der fremkommer indsigelser, idet denne praksis forudsætter en reaktion fra forbrugerens side.
Det gøres gældende, at EuroPark A/S har handlet i strid med markedsføringslovens § 3 ved rutinemæssigt i tiden efter Højesterets dom at have opkrævet rykkergebyr i forbindelse med 1. rykkerbrev. EuroPark A/S skal derfor tilbagebetale alle rykkergebyrer opkrævet over for bilister alene på grundlag af et girokort placeret på bilistens bil, medmindre bilisten anerkender at have modtaget dette.
Der er i markedsføringslovens § 20 hjemmel til at give påbud for at sikre genoprettelse af den forud for den ulovlige handling eksisterende tilstand. Det fremgår af bemærkningerne til lovforslaget til den tidligere § 13 (nu § 20) i markedsføringsloven, at bestemmelsen giver mulighed for i det tilfælde, hvor det må anses for nødvendigt for at sikre genoprettelse af status quo, at give de i så henseende nødvendige påbud. Hvis en erhvervsdrivende hos kunder opkræver beløb, som ikke baserer sig på civilretlige krav - enten fordi de pågældende aftaler ikke indeholder hjemmel til at opkræve beløbene, eller fordi vilkår om betaling af de pågældende beløb er ugyldige efter aftalelovens regler - vil der således i klare tilfælde i medfør af den tidligere lovs § 13, 2. pkt., litra 2, (nu § 20, stk. 1, nr. 2) kunne gives påbud om tilbagebetaling af allerede modtagne beløb. Et sådant påbud om tilbagebetaling til kunder kan gives, hvis retten anser alle civilretlige betingelser for opfyldt. Det fremgår tillige af bemærkningerne til lovforslaget til den tidligere § 13 (nu § 20) i markedsføringsloven, at bestemmelsen kan anvendes ved flere forbrugere.
EuroPark A/S har som tidligere nævnt ikke ved udsendelse af 1. rykkerbrev sikkerhed for, at betalingspåkravet er kommet frem til bilisten. EuroPark A/S har derfor ikke med sikkerhed et civilretligt krav mod bilisten.
Det fremgår af retspraksis, at betaling på grund af en vildfarelse med hensyn til en klar retsregel normalt kan danne grundlag for tilbagesøgning, jf. U 1972.1025 H og U 2005.2960 S.
Det er ikke urimeligt, hvis EuroPark A/S skal tilbagebetale de uretmæssigt opkrævede rykkergebyrer. Et påbud om tilbagebetaling vil ikke stå i misforhold til EuroPark A/S' forseelse, selvom tilbagebetalingen vil kræve et omfattende manuelt arbejde fra EuroPark A/S' side. Der har løbende været dialog mellem Forbrugerombudsmanden og EuroPark A/S vedrørende problemstillingen, og Forbrugerombudsmanden varslede, at der eventuelt ville blive indgivet stævning mod EuroPark A/S. EuroPark A/S kunne i denne forbindelse have truffet de nødvendige foranstaltninger, så det i dag ville have været lettere at finde de sager frem, hvor der er betalt 1. rykkergebyr på grundlag af 1. rykkerbrev.
Der foreligger ikke passivitet i den foreliggende situation, hvor EuroPark A/S har opkrævet et beløb uden retligt grundlag.
EuroPark A/S:
EuroPark A/S har overordnet gjort gældende at være berettiget til at opkræve rykkergebyr i forbindelse med fremsendelse af 1. rykkerbrev, idet girokortet må antages at være kommet frem til bilisten, når det er anbragt på pågældendes bil. Af justitsministerens besvarelse af spørgsmål nr. S 552 fremgår det, at debitor skal have modtaget underretning om betalingspåkravet, men intet om, hvordan underretning skal være foretaget. Det er intet krav om, at bilisten fysisk skal have modtaget girokortet, at betalingspåkravet skal være kommet til bilistens kundskab, eller at bilisten skal være orienteret om selve indholdet af påkravet. Påkravet er i nærværende situation fremsat under sådanne omstændigheder, at det normalt vil være kommet frem til bilisten. Rykkerbrevet fremsendes derfor med rimelig grund, jf. rentelovens § 9 b, idet der i bestemmelsen "med rimelig grund" henvises til, at kravet skal være forfaldent. Dette er tilfældet, når der er gået 10 dage, siden girokortet blev placeret på bilen.
Forbrugerombudsmandens konklusion på baggrund af Højesterets dom af 4. marts 2010 er alt for vidtrækkende og uden belæg i dommen. Der var tale om en konkret afgørelse, hvor Højesteret alene tog stilling til den situation, hvor der var enighed om, at girokortet ikke sad på bilen, da bilisten returnerede til bilen. Denne enighed var afgørende for Højesteret. Højesteret har derimod ikke taget stilling til, hvordan det ville have forholdt sig, hvis EuroPark A/S havde fastholdt, at girokortet var til stede, da bilisten vendte tilbage til bilen. Højesteret anfører alene, at ".. anbringelsen af girokortet under vinduesviskeren på bilen ikke i sig selv indebærer, at påkravet kan anses for at være kommet frem til A."
Det må derfor lægges til grund, at EuroPark A/S vil have mulighed for på anden måde at føre bevis for, at et girokort placeret på en parkeret bil er kommet frem til bilisten. Højesteret tiltræder således ikke landsrettens præmisser om, at betalingspåkravet skal afgives ved brev.
Det må afgøres efter sædvanlige bevisbyrderegler, om et påkrav er kommet frem.
Når parkeringsvagten har taget billeder af, at girokortet er placeret på bilen, er disse et tungtvejende bevis for, at girokortet er kommet frem, og der er dermed grundlag for at opkræve et rykkergebyr i forbindelse med fremsendelse af 1. rykkerbrev. I disse tilfælde er det bilisten, der skal løfte bevisbyrden for, at girokortet ikke var til stede, da han returnerede til bilen. EuroPark A/S har erkendt, at bevisbyrden kan være svær at løfte for bilisten, hvorfor rykkergebyret frafaldes per kulance, hvis bilisten straks i forbindelse med modtagelse af 1. rykkerbrev fremsætter indsigelse over for EuroPark A/S om, at girokortet ikke er modtaget. Dette sker på baggrund af bevismæssige og forretningsmæssige vurderinger. Der ligger heri ikke en anerkendelse af, at EuroPark A/S er uberettiget til at opkræve rykkergebyret. Der er således også situationer, hvor rykkergebyret fastholdes. Dette er for eksempel tilfældet, hvis indsigelsen først fremsættes under en efterfølgende retssag, og bilisten oprindeligt klagede, inden rykkerskrivelsen blev udsendt, eller hvis det kan konstateres, at der er sket indbetaling på det girokort, som blev placeret på bilen. Dommen af 10. august 2010 fra Retten i Glostrup er et eksempel herpå.
Rykkerbrevet sendes med Post Danmark. I rykkerbrevet får bilisten den forbrugermæssige information, som er nødvendig. Forbrugeren bør straks reagere, hvis forbrugeren ikke er enig i, at der skal betales rykkergebyr.
Det afgørende i denne sag er, hvad der ligger i begrebet "kommet frem". Det er EuroPark A/S' opfattelse, at det er tilstrækkeligt, at girokortet er kommet inden for skyldnerens rådighedssfære, jf. U 2003.1421 Ø og U 2005.3046 Ø, hvilket er sket, når det er placeret på bilens forrude. Det forhold, at tredjemand kan fjerne girokortet, må komme bilisten til skade. EuroPark A/S anvender den fremgangsmåde, som er den almindelige ved pålæggelse af kontrolgebyrer i hele verden. Det er ganske udokumenteret, at risikoen for, at girokortet forsvinder, når det placeres i forruden på bilistens bil, er større, end hvis det blev sendt med Post Danmark.
Færdselslovens § 121, stk. 3, kan ikke anvendes analogt, men det afskærer ikke retten fra at anvende de samme principper, som færdselslovens § 121, stk. 3 er udtryk for. Det må betragtes som en sædvane, at girokortet ved pålæg af kontrolgebyr bliver placeret på bilen og ikke eftersendt med postvæsenet. Ved anbringelse på bilen er det den, der har parkeret bilen, som får underretning om kontrolgebyret og om baggrunden herfor, og som dermed har mulighed for med det samme at kontrollere, om kontrolafgiften er pålagt med rette.
Det bestrides derfor, at EuroPark A/S handler i strid med god markedsføringsskik, jf. markedsføringslovens § 1.
Det bestrides, at EuroPark A/S handler i strid med markedsføringslovens § 3 ved fremsendelsen af rykkerbrevet. Den foreliggende situation er heller ikke omfattet af artikel 7 i direktivet om virksomheders urimelige handelspraksis.
Der er ikke tale om vildledende markedsføring. EuroPark A/S undlader ikke i rykkerbrevet at give bilisten væsentlige oplysninger. Der er ikke holdepunkter for at pålægge EuroPark A/S i videre omfang, end hvad der er gældende for andre kreditorer, at skulle redegøre for, hvornår der kan pålægges et rykkergebyr. Der foreligger ikke en sådan generel vejledningsforpligtelse for kreditorer. Der vil derfor være tale om forskelsbehandling, hvis det pålægges EuroPark A/S i 1. rykkerbrev at oplyse, at der er mulighed for, at EuroPark A/S frafalder 1. rykkergebyr, hvis bilisten ikke har modtaget girokortet.
Markedsføringslovens § 20 indeholder efter sin ordlyd ikke hjemmel til, at Forbrugerombudsmanden kan rejse et tilbagebetalingskrav. Det bestrides, at der med henvisning til bemærkningerne til den tidligere § 13 kan stilles krav om en så omfattende tilbagebetaling, som tilfældet er i denne sag.
Det er ifølge bemærkningerne en betingelse for, at der kan kræves tilbagesøgning, at tilbagebetalingen vil være uproblematisk. Hvis EuroPark A/S pålægges at tilbagebetale rykkergebyrerne, vil EuroPark A/S skulle gennemgå mange tusinde sager manuelt, idet EuroPark A/S ikke har registreret elektronisk, hvem der har betalt rykkergebyr. Et krav om tilbagebetaling vil derfor være urimeligt og uproportionalt. Desuden er påstanden alt for vidtgående, idet der kan være tilfælde, hvor rykkergebyret efter en bevismæssig bedømmelse er opkrævet med rette.
Når bilisten har betalt rykkergebyret uden indsigelser, må det tages som udtryk for, at girokortet er modtaget. Hvis retten kommer frem til, at EuroPark A/s er forpligtet til at tilbagebetale rykkergebyr, må det kræves, at bilisterne selv henvender sig til EuroPark A/S og beviser, at girokortet ikke er modtaget. Der er tale om et forsvindende lille antal sager, hvor bilisten reelt er berettiget til tilbagesøgning. Det bør tillige tages i betragtning, at ingen har fremsat krav om tilbagebetaling på trods af den offentlige opmærksom, der har været omkring sagen. Forbrugerombudsmanden har også alene modtaget 11 henvendelser.
Markedsføringslovens § 20 indeholder ikke hjemmel for tilbagesøgning. Det bestrides, at § 20 kan finde anvendelse i den foreliggende situation, idet der i så fald er tale om lovgivning i bemærkningerne.
Betingelserne for tilbagesøgning er desuden ikke opfyldt, da der ikke har været tale om overtrædelse af en klar retsregel. Spørgsmålet om, hvorvidt opkrævning af rykkergebyr i den foreliggende situation er berettiget efter renteloven, har således været genstand for fortolkning i såvel landsretten som Højesteret.
Tilbagesøgning er endvidere udelukket, idet bilisterne ikke har reklameret inden for en rimelig frist. Forbrugerombudsmanden kan ikke afbryde fristen på vegne af en lang række unavngivne bilister. De enkelte bilister må rette henvendelse på egen hånd.
Indledningsvis bemærkes, at retten ikke finder grundlag for at anvende principperne i færdselslovens § 121, stk. 3, jf. Højesterets dom af 4. marts 2010.
Parkeringsselskabet EuroPark A/S pålægger bilister en parkeringsafgift i tilfælde, hvor EuroPark A/S konstaterer, at bilen er parkeret på parkeringsarealet, uden at reglerne for parkering på det omhandlede areal er iagttaget. Parkeringsafgiften pålægges ved, at EuroPark A/S' parkeringsvagt på stedet placerer et girokort (nu en gul slip) på den parkerede bils forrude under vinduesviskeren.
Som fastslået i Højesterets dom af 4. marts 2010 (1. afdeling, sag 140/2008) indebærer anbringelse af girokortet på denne måde ikke i sig selv, at påkravet i girokortet kan anses at være kommet frem til den, som påkravet vedrører. EuroPark A/S' bevisbyrde for, at påkravet er kommet frem, løftes ikke ved, at der nu optages fotos af girokortets placering på bilen.
Under disse omstændigheder finder retten, at det vil være uberettiget og i strid med markedsføringslovens § 1, såfremt EuroPark A/S i henhold til rentelovens regler opkræver et rykkergebyr allerede ved fremsendelse af det første rykkerbrev efter betalingspåkravet, med mindre det ved øvrige omstændigheder godtgøres, at påkravet er kommet frem. Der kan således foreligge tilfælde, hvor bilisten har anerkendt eller på anden direkte eller indirekte måde ved sine handlinger har tilkendegivet at have modtaget girokortet, eller der foreligger anden dokumentation herfor.
Med disse bemærkninger tages Forbrugerombudsmandens påstand 1 til følge.
Det er ubestridt, at EuroPark A/S i en årrække forud for anlæggelsen af nærværende sag har opkrævet rykkergebyrer på grundlag af påkrav i de under bilernes vinduesviskere placerede girokort. Det følger af det ovenfor anførte, at disse opkrævninger har været uberettigede, hvor der ikke har foreligget øvrige omstændigheder, hvorefter det må anses for godtgjort, at påkravet er kommet frem. De personer, hos hvem EuroPark A/S uberettiget har opkrævet de nævnte rykkergebyrer, vil derfor have et tilbagesøgningskrav mod EuroPark A/S.
Forbrugerombudsmandens påstand 2 må anses for et påbud, som er nødvendigt for at sikre genoprettelse af den forud for den ulovlige handling eksisterende tilstand, jf. markedsføringslovens § 20, stk. 1, nr. 2.
I bemærkningerne til lovforslag nr. 211 til lov om markedsføring § 13 (nu § 20) - FT 1994 s. 7271 fremgår, at bestemmelsen kan anvendes, hvor mange forbrugere har været udsat for samme lovstridige adfærd, og hvor det vil være uproblematisk for vedkommende erhvervsdrivende på eget initiativ via kundekartotek at rette for sig.
Da retstilstanden efter Højesterets dom af 4. marts 2010 har haft den fornødne klarhed, og da Europark A/S fortsatte opkrævningerne uden at ændre registreringsforholdene, findes et påbud om tilbagebetaling at stå i rimeligt forhold til forseelsen.
Påstand 2, der er begrænset til tiden efter Højesterets dom af 4. marts 2010, indeholder som en undtagelse til tilbagebetalingspligten de tilfælde, hvor personer, til hvem tilbagebetaling ellers skulle ske, anerkender at have modtaget girokortet placeret på deres bil. Retten finder, at undtagelsen bør udstrækkes til tilfælde, hvor bilisten i øvrigt på en direkte eller indirekte har tilkendegivet at have modtaget det på bilen placerede girokortet.
Som følge af det anførte samt idet der ikke, som anført af EuroPark A/S, findes at være indtrådt passivitet, tager retten påstand 2 til følge med ovennævnte tilføjelse.
EuroPark A/S skal anerkende, at det er i strid med god markedsføringsskik, jf. markedsføringslovens § 1, at opkræve et rykkergebyr efter rentelovens regler herom allerede ved fremsendelse af det første brev til bilens ejer om betaling af parkeringsafgift, når der forinden alene er fremsat påkrav om betaling ved anbringelse af et girokort/en gul slip under vinduesviskeren på en parkeret bil.
EuroPark A/S skal anerkende at have pligt til i tiden efter Højesterets dom af 4. marts 2010 at tilbagebetale alle rykkergebyrer, der er opkrævet over for personer på baggrund af girokort placeret på bilen, medmindre disse personer anerkender at have modtaget girokortet placeret på deres bil, eller direkte eller indirekte har tilkendegivet at have modtaget det på bilen placerede girokortet. EuroPark A/S skal inden 14 betale 25.000 kr. i sagsomkostninger til Forbrugerombudsmanden. Sagsomkostningsbeløbet forrentes efter rentelovens § 8a.
Claus Forum Petersen Mette Christensen Mette Skov Larsen
Gitte Forsberg Torben Steenberg

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret