text:
Kapitel 25 Forsikring, pension og ankenævn Premium | Erhvervs- og finansjura
3.5.1 Annullationssøgsmål Premium
3.5.2 Sagsbehandling Premium
3.5.3 Sagens oplysning Premium
3.5.4 Offentligt retsmøde og generaladvokatens forslag til afgørelse Premium
3.7.1 Sagsomkostninger Premium
3.7.2 Sprogordning Premium
3.9.2 Unionsborgerskab Premium
13.5.9 Hvad er en konkurskarantæne?
13.5.10 Overtrædelse af konkurskarantæne
13.5.11 Konkurskarantæneregistret
13.5.12 Omstødelse
13.5.13 Eksamensopgavesæt i konkurs og virksomhedsformer mv.
24.2 Oversigt over arveloven (Lov 2007-06-06 nr. 515)
Kapitel 25 Forsikring, pension og ankenævn Premium
Hvis man graver længere ind i forsikringsretten kommer det tydeligt frem, hvilke rettigheder og forpligelser forsikringstageren og hhv. forsikringsselskabet har efter forsikringsaftaleloven (FAL):1
Begrundelsespligten ved forsikringsselskabets afslag på at tegne en forsikring omfatter således i første række tilfælde, hvor selskabet helt afviser at tegne en forsikring.
Reglen i FAL § 3 b omfatter imidlertid også tilfælde, hvor selskabet ikke umiddelbart kan acceptere forsikringsbegæringen, men hvor selskabet tilbyder at tegne forsikringen på andre vilkår, f.eks. til en højere præmie eller med særlige undtagelser fra forsikringsdækningen, jf. ordene i FAL § 3 b »som begæret«.
Forsikringsselskabet skal endvidere efter anmodning begrunde enhver opsigelse af forsikringsaftalen.
Opsigelsen skal således begrundes, uanset om den har hjemmel i lovgivningen (f.eks. forsikringsaftaleloven) eller i forsikringsbetingelserne.
Opsigelsen skal endvidere begrundes, uanset om den foretages i forsikringstiden eller til forsikringstidens udløb (f.eks. ved etårige forsikringer, der fornys for et år ad gangen, medmindre forsikringen inden da opsiges af selskabet eller forsikringstageren).
Begrundelsen kun skal gives efter anmodning, dvs. fra den, der har ønsket forsikringen (ved afslag) eller fra forsikringstageren (ved opsigelse).
Det er alene selskabets (potentielle) aftalepart (forsikringstageren), der kan kræve en begrundelse.
Begrundelsen skal indeholde en henvisning til relevante retsregler, herunder i forsikringsaftaleloven eller i forsikringsbetingelserne, jf. FAL § 3 b, stk. 2, 1. pkt.
Dette vil navnlig have betydning ved opsigelse, hvor det skal anføres i begrundelsen, hvilke bestemmelser f.eks. i forsikringsbetingelserne der giver selskabet mulighed for at opsige forsikringen.
Der skal kun henvises til retsregler, der er relevante for selskabets beslutning.
Hvis selskabets afvisning af at tegne en forsikring f.eks. er begrundet i en ren risikovurdering, vil der således normalt ikke være retsregler at henvise til i selskabets begrundelse.
Begrundelsen skal endvidere indeholde en kort redegørelse for, hvorfor forsikringen ikke kan tegnes, eller hvorfor forsikringsaftalen opsiges.
Begrundelsen skal udformes på en sådan måde, at den fremtræder som en forklaring på, hvorfor selskabet har afvist at tegne eller har opsagt forsikringen.
Begrundelsen skal angive de væsentligste forhold, herunder navnlig de væsentligste faktiske omstændigheder, der ligger til grund for selskabets beslutning, og skal være udformet sådan, at den må anses for egnet til i hovedtræk at give den forsikringssøgende/forsikringstageren en forståelse af baggrunden for forsikringsselskabets beslutning.
Det skal fremgå af begrundelsen, hvilke forhold der i det konkrete tilfælde gør, at selskabet ikke (længere) ønsker at tegne den pågældende forsikring, f.eks. ved angivelse af de konkrete helbredsforhold, der gør, at forsikringen ikke kan tegnes eller kun kan tegnes på skærpede vilkår.
En generel henvisning alene til »de afgivne helbredsoplysninger« vil normalt ikke være tilstrækkelig.
Selskabets afvisning af at tegne en forsikring eller opsigelse af en allerede indgået forsikringsaftale vil i nogle tilfælde skyldes en samlet vurdering af det pågældende kundeforhold.
I disse tilfælde behøver begrundelsen ikke at angive samtlige de forhold, som selskabet har lagt vægt på, men skal blot angive de væsentligste elementer, som ligger til grund for selskabets beslutning.
Begrundelsen skal efter anmodning gives skriftligt, jf. FAL § 3b, stk. 2, 2. pkt., hvilket også vil kunne ske f.eks. via e-mail.
Ved afslag på at tegne en forsikring, som er begrundet i alvorlig sygdom eller lignende, anmoder forsikringsselskabet i dag i visse tilfælde f.eks. den forsikringssøgendes egen læge om over for den pågældende at redegøre nærmere for indholdet af de lægeerklæringer mv., som selskabet har modtaget.
Selskabet vil kunne henvise den forsikringssøgende til i første omgang at få gennemgået de lægelige oplysninger hos sin egen læge, men således at selskabet efterfølgende må give en skriftlig begrundelse, hvis den forsikringssøgende ønsker det.
Det forudsættes, at forsikringsselskabet i fornødent omfang orienterer den forsikringssøgende/forsikringstageren om muligheden for at få en begrundelse, herunder at denne vil kunne fås skriftligt.
Dette vil navnlig være relevant, hvis den pågældende giver udtryk for utilfredshed med selskabets beslutning, men af en eller anden grund ikke udtrykkeligt beder om en (skriftlig) begrundelse.
Reglen indeholder ikke et krav om, at selskabet på statistisk eller andet videnskabeligt grundlag skal kunne dokumentere sin risikovurdering, eller i øvrigt skal redegøre nærmere for indholdet af sin almindelige forretningspolitik eller for den risikovurdering, der ligger til grund for selskabets beslutning.
Det vil f.eks. således normalt være tilstrækkeligt, at selskabet henviser til et eller flere konkrete elementer i de afgivne helbredsoplysninger og meddeler, at selskabet på denne baggrund ikke ønsker at tegne forsikringen eller kun at tegne den på skærpede vilkår.
Begrundelsen giver den forsikringssøgende/forsikringstageren mulighed for at vurdere, om afvisningen/opsigelsen skyldes forhold, der kan ændres af den pågældende, således at forsikringen alligevel kan tegnes eller opretholdes (eventuelt på andre vilkår), ligesom den pågældende kan undersøge mulighederne for at tegne forsikringen i et andet selskab.
En nærmere begrundelse for selskabets beslutning giver endvidere den forsikringssøgende/ forsikringstageren mulighed for at rette eventuelle misforståelser hos selskabet.
Reglen indebærer, at den forsikringssøgende/forsikringstageren skal gøres bekendt med grundlaget og baggrunden for forsikringsselskabets beslutning, men giver ikke den pågældende mulighed for i den konkrete situation at anfægte selskabets risikovurdering, forretningspolitik mv.
Der er på denne baggrund ikke knyttet særlige aftaleretlige retsvirkninger til selskabets tilsidesættelse af begrundelsespligten.
Det betyder imidlertid ikke, at overtrædelse af begrundelsespligten er usanktioneret.
Et selskabs tilsidesættelse af begrundelsespligten må således anses for at være i strid med redelig forretningsskik og god praksis, jf. lov om finansiel virksomhed § 43.
Dette indebærer bl.a., at Finanstilsynet kan påbyde selskabet at ændre adfærd, og overtrædelse af et sådant påbud kan straffes med bøde.
Finanstilsynet vil dog i almindelighed ikke behandle konkrete tvister mellem et forsikringsselskab og forsikringstageren, men alene gribe ind over for en generel adfærd hos selskabet.
Forsikringsselskabets vurdering af, om det vil tegne en forsikring, afhænger i vidt omfang af de risikooplysninger, som selskabet modtager fra forsikringstageren.
Det er væsentligt, at selskabet modtager så korrekte oplysninger som muligt – dels for at selskabet kan beregne den korrekte præmie og fastsætte de korrekte vilkår for forsikringen, dels for at forsikringstageren/ sikrede undgår, at selskabet senere påberåber sig, at der er afgivet urigtige oplysninger med den virkning, at selskabet helt eller delvist bliver fri for ansvar.
Har forsikringstageren ved forsikringens tegning svigagtig givet urigtig oplysning om eller fortiet en omstændighed, som må antages at være af betydning for forsikringsselskabet, er forsikringsaftalen ikke bindende for dette, jf. FAL § 4.
Det samme gælder, hvis hans eller hendes forhold i øvrigt har været af en sådan art, at det ville stride mod almindelig hæderlighed at gøre forsikringsaftalen gældende.
Det forsikringsretlige svigbegreb kan ikke sammenlignes med det aftaleretlige svigbegreb, der kan være situationer, hvor det accepteres, at forsikringstageren har afgivet urigtige oplysninger.
U 2012.1031 Ø: Ikke uagtsomt ved tegning af forsikring ikke at oplyse om ikke belastende skade og om overholdt afdragsordning i tidligere selskab.
Svig i forsikringsretlig forstand forudsætter, at forsikringstageren bevidst har afgivet urigtige oplysninger for at opnå forsikringen eller opnå denne på mere fordelagtige vilkår.
Den udviste svig skal være relevant, dvs. at den skal være af betydning for forsikringsselskabet.
Angår svigen derimod et betydningsløst forhold, kan forsikringsselskabet ikke påberåbe sig FAL § 4.
Det synes uafklaret, i hvilket omfang selskabet kan påberåbe sig svig, som kun har mindre betydning for selskabet, f.eks. i tilfælde, hvor selskabet normalt ville have tegnet forsikringen på ændrede vilkår, f.eks. til en forhøjet præmie eller med særlige klausuler i forsikringsbetingelserne.
Forsikringsselskabet har bevisbyrden for, at forsikringstageren har udvist svig, og at den udviste svig er af betydning for forsikringsselskabet.
Svigsbegrebet er ikke helt det samme som i den almindelige aftaleret.
Forsikringstageren kan være i en situation, hvor det er menneskeligt forståeligt og juridisk acceptabelt, at han giver urigtige oplysninger.
Se følgende Højesteretsdom:
U 1952.278 H: Ved tegning af en livsforsikring havde A i forsikringsbegæringen fortiet, at han led af følgerne af en skudlæsion i kæben, hidrørende fra krigstjeneste i „Frikorps Danmark“. Ca. ½ år senere blev han, der ved dette tidspunkt brugte chloral mod smerter fra læsionen, fundet død i sengen med en tom chloralflaske på natbordet. Det fandtes ikke godtgjort, at han udover nævnte fortielse, der ikke kunne antages sket i svigtagtig hensigt, havde givet urigtige oplysninger, og det fandtes ikke antageliggjort, at forsikringsselskabet ikke ville have overtaget forsikringen eller kun overtaget den på særlige vilkår, hvis der havde været givet rigtig oplysning. Selskabets påstand om frifindelse i henhold til FAL 1. §§ 4 og 6 for at udbetale forsikringssummen kunne herefter ikke tages til følge.
Har forsikringstageren i andre tilfælde forsætligt eller uagtsomt afgivet urigtige risikooplysninger, kan forsikringsselskabet helt eller delvist blive fri for ansvar efter FAL § 6.
Må det antages, at forsikringstageren ved forsikringens tegning hverken vidste eller burde vide, at en af ham eller hende given oplysning var urigtig, hæfter forsikringsselskabet, som om den urigtige oplysning ikke forelå.
Situationen er den, at forsikringstageren ikke har handlet uagtsomt ved afgivelse af oplysningen til forsikringsselskabet.
Det følger af FAL § 7, at forsikringstagerens undladelse af at give oplysning har ingen indflydelse på selskabets ansvar, medmindre han burde være klar over, at den ikke oplyste omstændighed var af betydning for selskabet, og hans forhold kan tilregnes ham som grov uagtsomhed. I så fald anses han, som om han havde givet urigtig oplysning, jf. FAL § 6
Domme om fortolkningen af FAL §§ 4-7
U 1973.616 Ø: Forsikringstagers godtroende stillingsangivelse som »husmoder« afskar ikke erstatning for skade opstået på vej til deltids rengøringsjob. Har forsikringstageren, uden at forholdet omfattet af ovenstående forhold, givet urigtig oplysning, er forsikringsselskabet fri for ansvar, hvis det kan antages ikke at ville have overtaget forsikringen, om det rette forhold havde været oplyst. I denne situation har forsikringstageren handlet uagtsomt i forbindelse med afgivelse af oplysninger på forsikringsbegæringen til forsikringsselskabet ved forsikringstegning, jf. FAL § 6.
U 1932.1014 H: Ulykkesforsikring ej bindende, da forsikringstageren urigtigt havde benægtet, at han var forsikret andetsteds, og at andre selskaber havde nægtet at forsikre ham.
U 2000.1567: Ikke erstatning for tyveri af båd, da forsikringstager uagtsomt havde afgivet urigtig oplysning ved tegningen. Begæringen var affattet på engelsk og forsikringstageren oplyste, at han havde overladt udfyldelsen til bådsælgeren, da han i vidt omfang ikke forstod den engelske tekst).
U 1997.683 H undlod forsikrede ved tegning af en ulykkesforsikring at oplyse om kraniebrud efter to tidligere færdselsuheld. Retten fandt, at afgivelsen af de urigtige oplysninger kunne tilregnes forsikrede som uagtsom. Assurandør- Societetet (nu Forsikring & Pension) udtalte, at de fleste forsikringsselskaber ville have antaget den pågældende ulykkesforsikring, selv om de havde været bekendt med de rigtige oplysninger. Det fandtes herefter ikke antageliggjort, at selskabet ikke ville have tegnet forsikringen eller kun ville have tegnet den på ændrede vilkår, hvis de rigtige oplysninger var blevet givet.
I FED 2000.1608 Ø havde forsikringstageren ikke oplyst om en erklæring fra Teknologisk Institut i forbindelse med tegning af en bygningsforsikring. Det fandtes imidlertid ikke godtgjort, at selskabet ville have taget forbehold, hvis selskabet ved tegningen havde haft kendskab til erklæringen, navnlig fordi forsikringen blev tegnet som en puljeforsikring omfattende 225 ejendomme. Forsikringstagerens undladelse af at give oplysning ved forsikringstegningen har ingen indflydelse på forsikringsselskabets ansvar, medmindre forsikringstageren burde være klar over, at den ikke oplyste omstændighed var af betydning for forsikringsselskabet, og forsikringstagerens forhold kan tilregnes forsikringstageren som grov uagtsomhed. I så fald anses forsikringstageren, som om forsikringstageren havde givet urigtig oplysning, Det antages ikke i praksis, at forsikringstageren har en egentlig oplysningspligt medmindre det må antages, at oplysningen vedrører forhold som forsikringstageren må vide, at det har en betydning for forsikringsselskabets risikobedømmelse. Han eller hun vil i almindelighed kunne indskrænke sig til redeligt at besvare de stillede spørgsmål i forsikringsbegæringen.
Se Højesteretsdom H.D. af 17. maj 2002. Sagsnr.: I 220/2001: Nyfødt barn var omfattet af forældrenes ulykkesforsikring. Forsikringsselskabet skulle imidlertid ikke dække sygdom i form af blindhed, idet forældrene under de konkrete omstændigheder burde have underrettet selskabet om sygdommen, før forsikringen blev antaget, jf. FAL § 7.
Forsikringstageren police er et forsikringsdokument, der indeholder de generelle og specielle vilkår for en indgået forsikringsaftale.
En police er således en af forsikringsselskabet udstedt bekræftelse på, at der er indgået en forsikringsaftale.
Policen består normalt af en „forside“, hvor de helt individuelle oplysninger fremgår, f.eks. forsikringstager, -sted, -genstand og -omfang.
Endvidere fremhæves sædvanligt forsikringsbetingelsernes nummer og særlige for forsikringen gældende klausuler, hvis fulde ordlyd oftest er anført på policens „bagside“.
Den resterende del af policen er forsikringsbetingelserne – som oftest fortrykte standardvilkår – gældende for pågældende forsikringsart på tegningstidspunktet.
Sagt med andre ord: De nøjagtige regler, som er gældende mellem forsikringstageren og forsikringsselskabet.
Når man køber en ny forsikring, kan man fortryde købet af forsikringen. Det gælder også, selv om forsikringstiden er startet.
"Forsikringstiden“ er det tidsrum, forsikringen er aftalt for.
Ved forsikringsaftaler, der er indgået ved fjernsalg (dvs. aftaler, der bliver indgået uden, at parterne fysisk mødes), bliver ens fortrydelsesfrist på 14 dage regnet fra det seneste af følgende tidspunkter:
den dag, hvor forsikringstageren og forsikringsselskabet indgår aftalen eller
den dag, hvor forsikringstageren har modtaget de oplysninger, som forsikringsselskabet, efter reglerne om oplysningspligt (jf. FAL §§ 34 d-34f), har pligt til at give forsikringstageren på papir eller andet varigt medium.
Har man fortrudt sit køb, skal man give skriftlig besked om det til sit forsikringsselskab.
Fortryder man aftalen, har forsikringsselskabet ikke krav på præmie.
Fortryder man aftalen, og har anmeldt en skade til forsikringen, er der ingen dækning for skaden.
Det gælder også, hvis det er en lovpligtig ansvarsforsikring, man fortryder – for eksempel en bil- eller hundeansvarsforsikring.
Video: Bilforsikring
Retten til at fortryde gælder ikke ved ændring af en forsikring, man har i forvejen.
Det gælder heller ikke for rejse- eller bagageforsikringer eller lignende forsikringer, der har en begrænset løbetid på højest en måned.
Man køber en ulykkesforsikring, der skal gælde fra den 1. februar.
Da man modtager policen forsikringsbetingelserne den 4. februar, ønsker man alligevel ikke forsikringen.
Man har nu en frist til og med den 18. februar til at fortælle forsikringsselskabet, at man ikke ønsker forsikringen.
Det betyder, at oplysningen fra én skal ligge hos forsikringsselskabet den 18. februar.
Det er for sent, at forsikringsselskabet først modtager henvendelse den 19. februar eller senere. Sker det, kan aftalen ikke fortrydes.
Video: Hvordan dækker en ulykkesforsikring
Er forsikringsaftale sluttet, uden at det er bestemt, når ansvaret skal begynde, anses forsikringsselskabets ansvar at indtræde allerede på det tidspunkt, da selskabet eller forsikringstageren afsender meddelelse om, at den anden parts tilbud antages.
Se fra sager fra praksis:
FED 2000.2067: Telefonisk bestilt forsikring trådte i kraft ved fremsendelse af girokort, selv om skaden skete inden dette var betalt.
FED 1999.1405: Forsikringsselskab pålagt at dække en brandskade uanset generelle acceptregler, idet det blev anset for godtgjort, at en indsendt forsikringsbegæring ville være blevet antaget, hvis selskabet havde været uden kendskab til en indtruffet skade.
Præmiens størrelse og hvornår den skal betales af forsikringstageren fastlægges i overensstemmelse med den enkelte forsikringsaftale, hvor det f.eks. kan bestemmes, at præmien forfalder til betaling hvert år den 1. januar, således at forsikringsselskabet kan kræve præmien betalt pr. denne dato.
Forsikringstageren kan også vælge kvartalsvis, halvårlig eller helårlig betaling af præmien.
Betales præmien ikke rettidigt, kan forsikringsselskabet opsige forsikringsaftalen med den virkning, at aftalen ophører, hvis præmien ikke er betalt senest 21 dage efter opsigelsen.
Forsikringsselskabet kan påberåbe sig manglende betaling af præmien, uanset om den manglende betaling beror på undskyldelige forhold hos forsikringstageren.
Forsikringsselskabet kan opsige forsikringen ved for sen betaling af præmien.
Forsikringstagerens manglende præmiebetaling kan i sig selv, dvs. uden at opsigelse er nødvendig, medføre, at forsikringsselskabets ansvar og dermed forsikringsdækningen ophører.
Forsikringsteknisk udtryk:
Combined ratio, der også betegnes som erstatnings- og omkostningsprocent, er et udtryk for forholdet mellem på den ene side summen af driftsomkostninger og erstatningsudgifter og på den anden side præmieindtægter.
Combined ratio svarer derfor til summen af erstatningsprocenten og omkostningsprocenten.
Udgør et forsikringsselskabs combined ratio eksempelvis 100 %, betyder det, at forsikringsselskabet anvender samtlige præmieindtægter til enten erstatningsudbetalinger eller til driftsomkostninger.
Combined ratio kan beregnes brutto eller for egen regning.
En typisk forbrugerforsikring som Familiens Basisforsikring indeholder f.eks. følgende vilkår:
“Påkrav om betaling sendes til den opgivne betalingsadresse. Ændres betalingsadressen, skal selskabet straks underrettes. Betales præmien ikke, sender selskabet en påmindelse om betaling af præmien. Påmindelsen fremsendes tidligst 14 dage efter forfaldsdagen. Denne påmindelse indeholder oplysning om, at forsikringens dækning ophører, hvis præmien ikke er blevet betalt senest 14 dage efter afsendelsen af påmindelsen. Hvis selskabet har udsendt en sådan påmindelse, er det berettiget til at opkræve et ekspeditionsgebyr”.
Forsikring & Pension (brancheorganisationen bag forsikring- og pensionsselskaber) har endvidere udtalt, at det må anses for usædvanligt og i strid med god forsikringsskik, hvis forsikringsbetingelserne ikke indeholder bestemmelser om, at der ved manglende præmiebetaling sendes forsikringstageren en påmindelse med indrømmelse af yderligere betalingsfrist.
De ovenfor citerede forsikringsbetingelser indebærer, at forsikringstageren to gange bliver mindet om betaling af præmien, ligesom han eller hun får en betalingsfrist på mindst 2 gange 14 dage.
Der stilles samtidig krav om, at det i påmindelsen om manglende betaling udtrykkeligt er anført, at forsikringsdækningen ophører, hvis præmien ikke betales.
Hvis forsikringsselskabet ikke overholder disse betingelser i forsikringsaftalen, indtræder retsvirkningerne af manglende præmiebetaling ikke.
Der er flere måder, man kan opsige sine private forsikringer på.
Man kan benytte sig af det korte opsigelsesvarsel, som betyder, at man kan opsige forsikringen med 30 dages varsel til den 1. i en måned.
Bruger man den korte opsigelse, koster det normalt et gebyr.
Har man haft forsikringen i mere end 1 år, vil gebyret være omkring 50 kroner.
Har man derimod haft forsikringen i mindre end 1 år, kan gebyret være væsentlig højere, f.eks. 500 kroner.
Grunden til, at der er et gebyr, er, at forsikringsselskaberne har haft udgifter, da de oprettede forsikringen.
Det er altid gratis at opsige sin forsikring til det normale udløb ved hovedforfald.
Man skal bare huske at kontakte sit forsikringsselskab mindst 1 måned før hovedforfaldet.
Har man været udsat for en skade, har både forsikringstageren og forsikringsselskabet mulighed for at opsige forsikringen med 14 dages varsel.
Denne skriftlige opsigelse kan først laves efter, at man har lavet en skriftlig skadeanmeldelse til selskabet, og skal være lavet senest 1 måned efter, at man har modtaget erstatning eller afslag fra sit forsikringsselskab.
Forsikringstiden er den periode, i hvilken forsikringsselskabet er ansvarlig for betaling af dine eller andres skader, enten fordi årsagen til skaden er indtrådt i forsikringstiden, fordi virkningen af skaden har vist sig i forsikringstiden, eller fordi kravet er rejst i forsikringstiden.
Det afhænger af, hvilket princip der finder anvendelse.
Det vil fremgå af de almindelige forsikringsbetingelser (det med det småtrykte), som er blevet udleveret i forbindelse med tegningen af forsikringen.
Eksempel fra retspraksis:
FED 2008.290: Uagtet en forsikringsbegæring vedrørende ansvarsforsikring af en bil angav ikrafttræden som 19. maj, blev aftalen anset for at være trådt i kraft den 18. maj, idet assurandøren under et møde den 18. gav forsikringstager et forsikringsbevis, hvoraf ikke fremgik, at forsikringen første trådte i kraft dagen efter. Datoen var indført af assurandøren uden drøftelse med forsikringstager. Selskabet dømtes til at dække det erstatningsansvar, som forsikringstager pådrog sig ved et færdselsuheld, som han var involveret i samme aften.
Man har i visse situationer pligt til at tegne forsikring, enten i henhold til lov, obligatoriske vedtægter eller i henhold til en aftale.
F.eks. er der pligt til at tegne ansvarsforsikring for motordrevne køretøjer, og besidderen/ ejeren af en hund er pligtig til at tegne ansvarsforsikring for hunden.
Forsikringens vilkår og præmie er bestemt ud fra de risikooplysninger, der er givet ved forsikringens tegning.
Hvis risikoforholdene ændrer sig i forsikringens løbetid, ændres forudsætningerne for forsikringen også.
Det vil derfor i forsikringsaftalen være anført, at den forsikrede skal anmelde ændringer om nærmere bestemte forhold.
Det kan være ændring af tagbeklædning for et forsikret hus, flytning til et dyrere risikoområde vedrørende bilforsikring eller ændring af erhvervsmæssig beskæftigelse på en ulykkesforsikring.
Det er derfor en god idé at se i policen under “fareforøgelse” eller “risikoændring” for at sætte sig ind i, hvilke ændringer selskabet skal orienteres om.
Ligesom ved risikooplysninger ved tegningen er der i forsikringsaftaleloven fastsat regler for, hvordan erstatningen skal gøres op, i tilfælde af at der er sket fareforøgelse.
Reglerne svarer til dem, der gælder ved forsikringens tegning.
Dvs. hvis selskabet trods ændringen ville have beholdt forsikringen – men til en højere præmie – beregnes erstatningen ud fra forholdet mellem den præmie, selskabet har fået, og den præmie, der skulle have været betalt.
Hvis forsikringsselskabet ikke ville have fortsat forsikringen, hvis det havde kendt til risikoændringen (fareforøgelsen), skal forsikringsselskabet ikke betale erstatning. (Reglerne findes i FAL § 45 (skadesforsikring) og FAL § 121. (ulykkesforsikring)).
Fareomstændigheden skal være tydeligt angivet i policen.
U 1996.294 H: En bestemmelse i en hesteforsikring om, at der skulle gives meddelelse om, hvis der skete ændringer i de forsikrede dyrs forhold, opstaldning og anvendelse, opfyldte ikke kravet for så vidt angik en knælidelse, som den forsikrede hest pådrog sig.
En hyppigste fareforøgelse forekommer i forhold til ulykkesforsikringer, hvor sikrede skifter erhverv, jf. Forsikringsankenævnet sagsnr.: 73227, 71829, 71784, 70448, 68172, 68550 og 67175.
Forsikringsselskabets pligter:
Forsikringsselskabets pligt eller modydelse kaldes forsikringsydelsen.
Dvs. erstatningen skal udbetales af selskabet, når der er indtrådt en erstatningsberettiget forsikringsbegivenhed – eller sagt på en anden måde, når der er sket en skade, som er dækket af forsikringen.
Af forsikringsbetingelserne fremgår, at man skal anmelde enhver skade så hurtigt som muligt til forsikringsselskabet.
På den måde kan forsikringsselskabet danne sig et overblik over skadens omfang og sørge for at indhente supplerende oplysninger om skaden, hvis det er nødvendigt.
Det kan også være, at skadede genstande bør "sikres“, så det senere er utvivlsomt,hvad skaden omfatter.
Ved forsikringsaftalens indgåelse skal man afgive risikooplysninger, således at forsikringsselskabet kan vurdere risikoen og fastsætte præmie og vilkår.
Det er derfor vigtigt, at risikooplysningerne er korrekte.
Hvis oplysningerne ikke er rigtige, kan det føre til nedsat erstatning eller slet ingen erstatning, hvis forsikringsselskabet annullerer forsikringen helt.
Risikooplysningerne afgives sædvanligvis i et spørgeskema (begæringen).
I en begæring om familieforsikring spørges der bl.a. om tidligere skadesforløb, og om man tidligere er sagt op af et andet forsikringsselskab.
Forsikringsselskaberne går ud fra, at oplysninger, der afgives, er rigtige, men undersøger det stikprøvevis i skadesituationen.
Hvis der er afgivet urigtige oplysninger ved tegningen, medfører det som regel, at forsikringen annulleres med tilbagevirkende kraft, hvis selskabet kan godtgøre, at det ifølge sin acceptpolitik ikke ville have tegnet forsikringen, hvis det havde kendt til de rigtige oplysninger.
Konsekvensen er, at der heller ikke bliver udbetalt erstatning. Se nærmere i FAL § 6 samt nedenfor.
FED 2015.120: A havde ikke oplyst F om de rigtige brugerforhold af hendes bil, hvilket var groft uagtsomt i henhold til FAL §§ 6 og 7. F kunne derfor rette et forholdsmæssigt krav mod A.
Video: Hvordan dækker familieforsikringen
Risikoforøgelse skal anmeldes til forsikringsselskabet
Præmien for en forsikring beregnes ud fra risikoforholdene på tidspunktet for forsikringens tegning.
Ifølge policen/forsikringsbetingelserne skal det anmeldes til selskabet, såfremt der sker ændringer i fx en bygnings benyttelse.
Manglende anmeldelse af ændringer kan derfor resultere i, at der enten – hvis en risikoforøgelse bortfalder – betales for meget i præmie, eller at forsikringen – hvis risikoen forøges – yder utilstrækkelig dækning.
Hvis forsikringsselskabet i forsikringstiden har betinget sig, at forsikringstageren skal iagttage visse forholdsregler, der skal forebygge risikoen for skade eller formindske en eventuel skades omfang, foreligger der en sikkerhedsforskrift.
Der kan fx være tale om forbud mod tobaksrygning, pligt til at tilslutte tyverialarm uden for åbningstid o.l.
Forsikringsselskabet vil normalt afslå at tegne forsikringen, hvis man nægter at imødekomme disse krav.
Som følge heraf vil det være en væsentlig forudsætning for forsikringsselskabet, at sikkerhedsforskrifterne overholdes.
En sikkerhedsforskrift skal være præcist bekrevet i policen, og såfremt forsikringsselskabet kan bevise, at forsikringstageren forsætligt eller uagtsomt har overtrådt en sikkerhedsforskrift, der medfører skade eller forøger skadens omfang, er forsikringsselskabet fri for ansvar, medmindre forsikringstageren kan bevise, at det forhold, der er udvist, har været uden betydning for forsikringsbegivenhedens indtræden og skadens størrelse.
I forsikringsvilkårene vil det være aftalt, at forsikringsselskabet skal sende et påkrav (typisk fremsendelse af et girokort) til den betalingsadresse, man har opgivet til selskabet.
(Hvis man skifter adresse, skal man huske at meddele forsikringsselskabet om adresseændringen.
Selskabet har med få undtagelser ingen pligt til at finde ud af, hvor man er flyttet hen).
Påkravet (girokortet) sendes som regel ud i slutningen af måneden forud for forfaldsdagen, der som regel er fastsat til den 1. i måneden.
I påkravet vil det være anført, at præmien skal betales senest 21 dage efter forsikringsselskabets påkrav herom.
Hvis betaling ikke er sket rettidigt, kan forsikringsselskabet, når der er gået yderligere 14 dage, opsige aftalen.
Dog får man i den forbindelse en frist på endnu 21 dage til at betale i henhold til påkravet.
I praksis vil en forsikringstager således have i alt 8 uger (3 uger + 2 uger + 3 uger) til at få præmiebetalingen bragt i orden, uden at det får dækningsmæssige konsekvenser.
Er der tale om en nytegnet forsikring, kan det være aftalt, at forsikringsaftalen ophører uden opsigelse, hvis betaling ikke er sket inden en kortere frist (typisk 1 uge).
Der må anses for tvivlsomt om automatisk betaling i sig selv udgør accept af ændringer i forsikringsaftale
Efter Forbrugerombudsmandens opfattelse, jf. hendes sagsnr.: 18/08244 og 18/05778 er det tvivlsomt, om en forsikringstager bindes aftaleretligt af et forsikringsselskabs ensidige ændringer blot ved at foretage en automatisk betaling via Betalingsservice.
Forsikringstagerne skulle aktivt framelde disse tilvalgsdækninger over for selskabet, hvis ikke de ønskede dækningen og den medfølgende prisstigning. Der var således tale om negativ aftalebinding/ passiv accept, jf. forbudddet i forbrugeraftalelovens § 6.
Finanstilsynet påtalte i sommeren 2017, at selskaberne ved denne fremgangsmåde havde overtrådt § 3 i bekendtgørelse om god skik for finansielle virksomheder.
Efterfølgende blev forholdet reguleret i bekendtgørelse om god skik for forsikringsdistributører, så det efter den nugældende § 19, stk. 4, er forbudt at anvende fremgangsmåden til at indføre tilvalgsdækninger.
Forbrugerombudsmanden foretog en høring af de to selskaber og besluttede herefter ikke at foretage sig yderligere over for selskaberne.
Forbrugerombudsmanden lagde navnlig vægt på, at selskaberne begge havde oplyst, at de efter Finanstilsynets afgørelser havde bragt den nævnte praksis til ophør.
Forbrugerombudsmanden udtalte i denne anledning, at Forsikringsselskaber ifølge retspraksis har en vis adgang til at foretage ændringer i løbende aftaler ved brug af negativ aftalebinding.
Sådanne ændringer forudsætter normalt, at forsikringstageren fortsætter præmiebetalingen efter at være blevet klart og tydeligt informeret om ændringen.
Dette skyldes, at man i dansk ret ofte anser selve betalingshandlingen som et udtryk for, at betaleren ønsker at blive bundet af aftalen.
Efter Forbrugerombudsmandens opfattelse vil en betaling dog næppe kunne tillægges samme betydning, hvis betalingen sker automatisk via Betalingsservice, som hvis den sker som en aktiv handling fra forbrugerens side.
Dette kan lede til tvivl om, hvorvidt en forsikringstager bliver aftaleretligt bundet af et forsikringsselskabs ændringer blot ved at foretage en automatisk betaling via Betalingsservice.
Spørgsmålet er dog ikke prøvet ved domstolene".
Udbetaler forsikringsselskabet ikke erstatning til forsikringstageren inden 14 dage efter, at selskabet har modtaget de nødvendige oplysninger til at afgøre forsikringstagerens krav, skal selskabet betale renter af erstatningen fra denne dato.
Det fremgår af FAL § 24.
Se eksempler fra retspraksis:
U 2001.1143 V: Da forsikringsselskabet hæftede for skadelidtes krav efter færdselsulykke umiddelbart i medfør af den lovpligtige ansvarsforsikring, og da selskabet 1995-11-17 kunne vurdere stationærtidspunktet, var kravet omfattet af § 24 og skulle forrentes fra 1995-12-07.
U 2003.2269 H – Grov uagtsomhed ikke godtgjort ved kollision efter overskridelse af dobbelt optrukket spærrelinje. Krav mod lovpligtig ansvarsforsikring ikke omfattet af forsikringsaftalelovens § 24 om forrentning eller § 29 om forældelse.
U 2005.635 H: Invaliderente, der var betinget af tilkendelse af offentlig invalidepension svarende til nedsættelse af erhvervsevnen med 2/3, forfaldt først til betaling 14 dage efter, at forsikringsselskabet havde modtaget meddelelse om, at der var tilkendt sådan pension.
FED 2000.70: Nedbrændt stald omfattet af bygningsbrandforsikring. Reparationsudgifterne måtte antages at overstige 50% af nyværdien, hvorfor sikrede havde været berettiget til at nedrive stalden og kræve genopførelseserstatning, som dog blev reduceret med 50% pga. slid og ælde. Erstatningen skulle forrentes fra 14 dage efter skadedatoen, da forsikringsselskabet, der fejlagtigt havde afvist skaden, selv kunne have tilvejebragt de fornødne oplysninger.
Skal forsikringsselskabet erstatte skaden således, at selskabet betaler indkomne fakturaer fra f.eks. håndværkere, tandlæge eller kiropraktor, skal selskabet normalt ikke betale renter til forsikringstageren.
Betaler forsikringstageren derimod selv eksempelvis håndværkeren, og forsikringsselskabet skal erstatte forsikringstagerens udlæg, forrentes forsikringstagerens krav som udgangspunkt 14 dage efter, at forsikringsselskabet har modtaget fakturaen og forsikringstagerens meddelelse om, at forsikringstageren har betalt (forudsat, at de øvrige betingelser er opfyldt).
Forsikringsselskabet skal udbetale aconto-erstatning til forsikringstageren, hvis en del af erstatningen kan opgøres, og det er sikkert, at selskabet under alle omstændigheder skal udbetale dette beløb i erstatning til forsikringstageren.
Forsikringsselskabet kan altså ikke tilbageholde hele erstatningen, fordi der stadig er genstande, hvor erstatningen ikke kan fastsættes. Det fremgår nærmere af FAL § 24, stk. 1, og § 25.
Police og forsikringsbetingelser kan indeholde krav om, at forsikringstageren skal modvirke/forebygge, at der sker skade på hans eller hendes ting.
Den type regler kaldes sikkerhedsforholdsregler eller sikkerhedsforskrifter.
Reglerne findes i FAL § 51. Det er forsikringsselskabets bevisbyrde, hvis selskabet mener, at sikkerhedsforskrifterne er blevet ovetrådt af forsikringstageren.
Eksempler på sikkerhedsforholdsregler, som nævnes af Forsikringsankenævnet, kan være:
Krav i familie-/indboforsikringen om, at ens bolig skal være forsvarligt aflåst, for at man har ret til erstatning efter reglerne om indbrudstyveri.
Krav i bygningsforsikringen om, at bygningen skal være forsvarligt vedligeholdt.
Krav i motorkøretøjsforsikringen om, at føreren skal have gyldigt kørekort.
Video: Jørgen har styr på det
Se praksis fra Forsikringsankenævnet og retspraksis omkring FAL § 51:
FED 1994.52. (Krav om aflåsning kunne ikke anses som krav om vedvarende aflåsning. Dækning af tyveri fra skab trods uaflåst hoveddør). Den manglende aflåsning skal kunne tilregnes den pågældende som en forsømmelse.
Forsikringsankenævnet sagsnr.: 42671: Tyveri sker fra uaflåst bygning, mens klager for en kort periode er inde hos naboen, som har skåret sig i foden og råbt om hjælp. Den manglende aflåsning af huset i denne situation findes ikke at kunne tilregnes klageren som uagtsom, og hun havde derfor krav på erstatning.
Forsikringsankenævnet sagsnr.: 58950: Klager over selskabets afvisning af tyveri samt over størrelsen af tilbudt erstatning. Klagerens mor fik frastjålet ur, guldarmlænke og høreapparat. Selskabet mener ikke, at der er tale om indbrudstyveri. Genstandene forsvundet fra plejehjem efter moderens død. Selskabet mener ikke, at værelset har været forsvarligt aflåst, da flere har haft adgang til boligen. Nævnet finder, at effekterne er bortkommet ved tyveri efter forsikringstagerens død. Tyveriet er muligt begået fra ikke forsvarligt aflåst bygning eller lokale, men dette forhold kan ikke bebrejdes afdøde og heller ikke nogen, med hvem afdøde må tåle identifikation. Da sikkerhedsforskriften i forsikringsaftalelovens § 51 herefter ikke er overtrådt ved en forsømmelse af afdøde eller nogen, med hvem hun må tåle identifikation, finder nævnet, at boet efter forsikringstageren er berettiget til erstatning i henhold til reglerne om indbrudstyveri. Klageren fik medhold.
Se U 2004.993 H: Forsikringsselskab kunne ikke nægte udbetaling af brandforsikringssum under henvisning til, at forsikringstageren havde tilsidesat sikkerhedsforholdsregler ved halmfyring. Under fyring med halmfyr på en landbrugsejendom opstod der brand, hvorved der opstod skade på ejendommen for ca. 3,7 mio. kr. Forsikringsselskabet F, der havde brandforsikret ejendommen, nægtede at udbetale erstatning til gårdejeren G under henvisning til, at det af forsikringspolicen fremgik, at det var en betingelse, at halmfyringsanlæggets indretning og drift var i overensstemmelse med reglerne i Brandteknisk vejledning, og at disse regler på flere punkter ikke var blevet overholdt. Der havde således været gennemtæringer af lågen til fyret, og der var under branden blevet konstateret halmspild i kedelrummet. Landsretten lagde til grund, at fyrets låge ikke havde været i overensstemmelse med forskrifterne i Brandteknisk vejledning, og at halmspildet ligeledes indebar en overtrædelse heraf, og frifandt F for G’s krav om udbetaling af forsikringssummen. Højesteret fandt det betænkeligt at anse det for godtgjort, at G’s manglende vedligeholdelse af lågen havde været af en sådan karakter, at den kunne tilregnes ham som en forsømmelse, og fandt det tillige betænkeligt at anse det for godtgjort, at der umiddelbart før branden havde været halmspild i kedelrummet i et sådant omfang, at G havde gjort sig skyldig i forsømmelse med hensyn til overholdelse af sikkerhedsforholdsreglen herom. Højesteret dømte derfor F til at udbetale sædvanlig bygningsbrandskadeerstatning til G.
Forsikringsselskabets bevisbyrde
Forsikringsselskabet skal bevise, at forsikringstageren ikke har overholdt sikkerhedsforholdsreglen – eksempelvis at døren til lejligheden eller huset ikke var forsvarligt aflåst, eller at bygningen ikke var forsvarligt vedligeholdt.
Det er også et krav, at forsikringstageren har overtrådt sikkerhedsforholdsreglen ved forsømmelse (uagtsomhed/culpa), og at der er årsagssammenhæng mellem forsikringstagerens forsømmelse og den opståede skade.
Glemmer forsikringstageren at låse yderdøren, vil der være tale om en forsømmelse i forsikringsretlig forstand.
Kommer tyven ind gennem den ulåste dør, er der årsagssammenhæng mellem forsikringstagerens forsømmelse og tyveriet.
Forsikringsselskabet skal derfor ikke betale erstatning efter reglerne om indbrudstyveri. Det betyder, at forsikringstageren ikke får dækket eksempelvis de kontanter og smykker, som er blevet stjålet.
Se Forsikringsankenævnets sagsnr.: 91904. En forsikringstager klager over, at selskabet havde behandlet et anmeldt indbrudstyveri som simpelt tyveri og afvist at dække stjålne smykker. Tyven var kommet ind ad vindue på 1. sal, mens der ikke var nogen hjemme. Ifølge forsikringsbetingelserne var det et krav, at vinduer var lukkede og tilhaspede, når boligen var forladt. Nævnet fandt, at selskabet havde bevist, at vinduet ikke havde været lukket og tilhaspet, og at et vindue anbragt i udluftningsposition ikke opfyldte kravet til „lukket og tilhaspet“. Da den manglende overholdelse af sikkerhedsforskriften måtte tilregnes klageren som uagtsom, og da der var årsagssammenhæng mellem tyveriet og forskriftens tilsidesættelse, kunne nævnet ikke kritisere selskabets afgørelse. Selskab medhold.
Der vil ikke være tale om en forsømmelse, hvis man på vej ud ad døren får et epilepsianfald og besvimer, og en tyv i samme øjeblik begår tyveri i ens bolig:
Forsikringsankenævnets sagsnr.: 41133: Klager får et epilepsianfald, lige efter hun har låst sin dør op for at gå ud. Hun må lægge sig og falder i søvn, hvorefter hendes taske indeholdende bl.a. guldur og kontanter bliver stjålet fra den uaflåste bolig. Den manglende overholdelse af sikkerhedsforskriften fandtes ikke at kunne tilregnes klageren som uagtsom.
Overser tyven, at døren er ulåst, og smadrer tyven et vindue og kravler ind gennem vinduet, er der ikke årsagssammenhæng mellem, at forsikringstageren glemte at låse døren, og tyveriet. Forsikringsselskabet skal derfor udbetale erstatning:
Forsikringsankenævnets sagsnr.: 84958: Klager over erstatningsopgørelse. Klager anmeldte et indbrudstyveri fra sit hus. Selskabet udbetalte 11.228 kr. i erstatning, men afviste dækning for smykker og kontanter med henvisning til, at huset ikke var forsvarligt aflåst på tyveritidspunktet. Selskabet anførte desuden, at klager havde handlet groft uagtsomt, idet hun ikke havde omkodet husets låse efter et tasketyveri 5 måneder forinden, hvor identifikationspapirer og en husnøgle blev stjålet. Nævnet fandt, at klager havde tilsidesat sikkerhedsforskriften om forsvarlig aflåsning mht. en uaflåst kælderdør, men at selskabet ikke havde bevist, at der var årsagssammenhæng mellem tilsidesættelsen og det skete tyveri. Nævnet fandt det ikke bevist, at klager i øvrigt havde tilsidesat sikkerhedsforskriften om forsvarlig aflåsning. Selskabet var derfor ikke berettiget til at betragte tyveriet som et simpelt tyveri. Nævnet fandt, at selskabet ikke havde bevist, at klager ved grov uagtsomhed havde tilsidesat sin tabsbegrænsningspligt ved ikke at få omkodet sine låse efter tasketyveriet. Klager fik dermed medhold.
Har forsikringsselskabet formuleret dækningsbetingelsen helt objektivt, er der ikke tale om en sikkerhedsforholdsregel.
Eksempelvis kan selskabet i en familie-/indboforsikring skrive, at der ved indbrudstyveri skal være “tegn på voldeligt opbrud”.
Står dette tydeligt i forsikringstagerens forsikringsbetingelser, får forsikringstageren kun erstatning efter reglerne om indbrudstyveri, hvis forsikringstageren kan bevise, at der er tegn på voldeligt opbrud af ens bolig, og det er uden betydning, om forsikringstageren har udvist nogen forsømmelse eller ej.
Når man tegner en forsikring, skal man som tidligere nævnt normalt give forsikringsselskabet en række oplysninger, så selskabet kan vurdere, hvor stor en risiko det løber ved at forsikre én.
Disse oplysninger bruger selskabet blandt andet til at afgøre, om selskabet vil forsikre én, og hvad man skal betale for forsikringen.
Det er derfor vigtigt, at ens oplysninger er korrekte.
Hvis ens oplysninger ikke er rigtige, kan det betyde, at man får nedsat erstatningen (fordi man har betalt for lidt for forsikringen), eller at man slet ikke får nogen erstatning (fordi selskabet ikke ville have haft en som kunde), jf. FAL § 6.
Man kan også risikere, at forsikringsselskabet opsiger forsikringen, så man ikke længere er forsikret, eller ophæver forsikringen med tilbagevirkende kraft til det tidspunkt, hvor forsikringsaftalen blev indgået.
Forsikringsselskabet kan kun ophæve forsikringen med tilbagevirkende kraft og helt afvise at betale erstatning til forsikringstageren, hvis selskabet kan sandsynliggøre, at selskabet slet ikke ville have indgået forsikringsaftalen med forsikringstageren, hvis forsikringstageren havde givet korrekte oplysninger.
Man skal derfor være meget omhyggelig med at svare rigtigt på spørgsmålene, når man indgår en forsikringsaftale.
Og kontrollér nøje, hvilke oplysninger – f.eks. om antal skader mv. – der fremgår af det forsikringstilbud, man får fra forsikringsselskabet.
Husk, at det, man mundtligt oplyser til en sælger (assurandør), også skal fremgå af de papirer, man skriver under på, idet man senere hen vil have meget vanskeligt ved at bevise, at man oplyste noget andet til sælgeren end det, man skrev under på.
Tegner man flere forsikringer på samme tid i forsikringsselskabet, kan man risikere, at de urigtige oplysninger – som man afgav for én forsikring – får betydning for alle de forsikringer, man tegnede samtidig.
Se eksempelvis Forsikringsankenævnets sagsnr.: 99208. Hvor klageren i forbindelse med køb af indbo-, bil- og ulykkesforsikring i selskabet havde sat kryds i “nej” som svar på spørgsmålet: “Har et selskab over for en i husstanden inden for de seneste tre år stillet krav om skærpede vilkår (f.eks. forhøjet præmie og/eller selvrisiko) efter anmeldelse af skade(r)?”. Klagerens tidligere bilforsikringsselskab havde 4 måneder før sendt et brev til klageren, hvor det oplyste, at det forhøjede selvrisikoen. Nævnet fandt, at selskabet ved fremlæggelse af sine interne acceptregler kunne sandsynliggøre, at det, såfremt klageren havde afgivet korrekte oplysninger, ikke ville have tegnet andre forsikringer end den lovpligtige ansvarsforsikring for bilen. Nævnet kunne derfor ikke kritisere, at selskabet havde ophævet alle forsikringerne – bortset fra ansvarsforsikringen for bilen – med tilbagevirkende kraft til tegningstidspunktet. Klageren fik som konsekvens heraf ikke udbetalt erstatning for et indbrudstyveri.
Risikooplysningerne afgives ofte i et spørgeskema (forsikringsbegæringen).
I begæringen om familieforsikring spørger selskabet blandt andet om tidligere skadesforløb, og om man tidligere har fået sine forsikringer opsagt af et forsikringsselskab.
Forsikringsselskabet kan også spørge, om man er registreret som dårlig betaler.
I stedet for begæringer stiller en del selskaber telefonisk spørgsmålene til én og beder om, at man på en mail bekræfter, at de svar, selskabet har noteret, er korrekte.
Forsikringsselskaberne går ud fra, at ens oplysninger er rigtige.
Forsikringsselskaberne undersøger kun stikprøvevis, om ens oplysninger er korrekte.
Oftest undersøger selskabet først, om ens oplysninger var korrekte, når man har anmeldt én eller flere skader til selskabet.
Afgiver man oplysningerne telefonisk til forsikringsselskabet, uden at der foreligger et dokument med ens svar, som man efterfølgende har set og godkendt, skal selskabet bevise, at man telefonisk afgav urigtige oplysninger.
Se følgende afgørelser:
*Forsikringsankenævnets sagsnr.: 83753** om en arbejdsløshedsforsikring, hvor selskabet ikke kunne bevise, at det havde spurgt klageren, om han var ansat i fleksjob. Selskabet skulle derfor udbetale arbejdsløshedsydelser til klageren, selv om forsikringsselskabet normalt ikke solgte forsikringer, hvis man var ansat i fleksjob.
I Forsikringsankenævnets sagsnr.: 78797 kunne selskabet ikke bevise, at klageren telefonisk havde afgivet urigtige oplysninger. „Her var det ikke nok, at selskabet i policen, som klageren modtog efter at have indgået aftalen med selskabet, under et punkt, der hed “Øvrige forhold ved forsikringen”, blandt andet havde skrevet “Du har ikke haft skader de sidste 3 år” og “Du er ikke opsagt af – eller har fået skærpede vilkår – i andet selskab”. Nævnet henviste her til forsikringsaftalelovens § 10, stk. 3, hvor det fremgår, at hvis selskabet i policen har beskrevet et faktisk forhold uden at have indhentet oplysning om det fra forsikringstageren, kan det ikke komme forsikringstageren til skade, hvis det viser sig, at oplysningen var urigtig“. Reglerne om ens og forsikringsselskabets rettigheder, hvis man har givet urigtige oplysninger, finder man i FAL §§ 4-10.
Udbetaler forsikringsselskabet ikke erstatning til forsikringstageren inden 14 dage efter, at selskabet har modtaget de nødvendige oplysninger til at afgøre ens krav, skal selskabet betale renter af erstatningen fra denne dato. Det fremgår af FAL § 24.
Betaler man derimod selv eksempelvis håndværkeren, og selskabet skal erstatte ens udlæg, forrentes ens krav som udgangspunkt 14 dage efter, at selskabet har modtaget fakturaen og forsikringstagerens meddelelse om, at man har betalt (forudsat, at de øvrige betingelser er opfyldt).
Selskabet kan altså ikke tilbageholde hele erstatningen, fordi der stadig er genstande, hvor erstatningen ikke kan fastsættes. Det fremgår af FAL § 24, stk. 1, og § 25.
Forsikringsselskabet tager ikke altid hele risikoen selv, men kan vælge at foretage en såkaldt genforsikring, dvs. risikoen bliver fordelt på flere forsikringsselskaber.
Udtrykket genforsikring betegner således , at et forsikringsselskabs forsikringsmæssige risici delvis videregives eller afgives til et andet forsikringsselskab, der betegnes genforsikringsselskab eller reassurandør.
Nogle forsikringsselskaber er specialiseret i genforsikring og beskæftiger sig udelukkende med at drive genforsikringsvirksomhed (indirekte forsikring), mens andre forsikringsselskaber driver både direkte og indirekte forsikring. Genforsikring involverer betaling af præmie (afgivne præmier) fra det direkte tegnende forsikringsselskab til genforsikringsselskabet.
Til gengæld modtager det direkte tegnede forsikringsselskab delvis dækning for sine erstatningsudgifter fra genforsikringsselskabet (modtagen genforsikringsdækning).
Genforsikringsaftaler involverer endvidere betaling af provision fra genforsikringsselskabet til det direkte tegnende selskab, og aftalen kan indebære overskudsdeling, således at genforsikringsselskabet betaler en gevinstandel til det direkte tegnende forsikringsselskab
Forsikringssummen på ens forsikring skal altid mindst svare til forsikringsværdien af f.eks. indboet.
Dvs. hvad det vil koste at genanskaffe alt dit indbo i tilfælde af en totalskade – fx en brand.
Forsikringstageren er selv ansvarlig for, at forsikringssummen er rigtig.
Man er underforsikret, når forsikringssummen er mindre en værdien af ens indbo.
I tilfælde af en skade betyder det, at erstatningen bliver mindre, end hvad det koster at genanskaffe det ødelagte.
Skade x forsikringssum = Erstatning
Er forsikringsværdien af ens indbo 800.000 kr. og ens forsikringssum kun på 400.000 kr., vil der blive udbetalt halv erstatning for ens skade.
Er ens forsikringssum større end ens værdier, er man overforsikret.
Forsikringsselskabet betaler i den situation alene erstatning for ens skade og ikke for det, man har betalt for meget i forsikring.
For at man kan få fyldestgjort sit krav, skal man fremsætte det, inden det er forældet.
Som udgangspunkt sker der forældelse efter 3 år, jf. forældelseslovens § 3, stk. 1.
Det betyder, at man skal have fremsat sit krav overfor selskabet indenfor 3 år.
Fristen regnes fra skadetidspunktet.
Hvis skaden ikke kan konstateres med det samme, regnes 3-årsfristen fra det tidspunkt, hvor skaden opdages eller konstateres, dog således, at der under alle omstændigheder sker forældelse senest 30 år efter skadetidspunktet for så vidt angår erstatning og godtgørelse i anledning af personskade.
For tingsskade er denne frist 10 år.
Når en sag indbringes for Ankenævnet for Forsikring inden for forældelsesfristen, forældes sagen ikke, mens nævnet behandler sagen.
Når nævnets afgørelse foreligger, har man en tillægsfrist på 1 år til at gå videre med sagen til domstolene, hvis man stadig ikke har fået sit krav opfyldt.
Denne 1-årsfrist løber sideløbende med den almindelige 3-årsfrist, og den længste af de to frister gælder.
I praksis skal man derfor være opmærksom på, at det ikke kan udelukkes, at ens krav mod forsikringsselskabet kan blive forældet, hvis man ikke anlægger sag mod selskabet ved domstolene inden et år fra afgørelsen i ens sag blev afsendt fra nævnet (datoen på fremsendelsesbrevet til forbrugeren).
Har nævnet i afgørelsen afgjort, at ens krav mod selskabet allerede var forældet, betyder den omtalte 1 års frist naturligvis ikke, at man kan gøre en allerede indtruffet forældelse virkningsløs.
Hvis man selv hæver klagesagen ved nævnet, inden nævnet træffer afgørelse i sagen, eller hvis nævnet af formelle grunde helt afviser at behandle sagen, gælder tillægsfristen på 1 år ikke.
Reglerne kan ikke fraviges af selskabet til skade for forsikringstageren.
Dog kan selskabet gyldigt aftale en anmeldelsesfrist i forbindelse med forsikringens ophør, hvis denne frist er mindst 6 mdr.
Ankenævnet for Forsikring er et privat klagenævn oprettet i 1975 af Forbrugerrådet Tænk og brancheforeningen Forsikring & Pension.
Ankenævnet er godkendt af Erhvervsministeren og derfor “autoriseret” til at behandle forsikringsklager udenretligt.
Klagen skal vedrøre ens forsikringer. Man kan således ikke klage over en afgørelse truffet af modpartens forsikringsselskab.
Klagen skal vedrøre privatlivets forsikringsforhold:
Klager vedrørende erhvervslivets forsikringsforhold falder som udgangspunkt uden for Ankenævnets område.
Klagen skal angå et konkret økonomisk mellemværende:
Klagen skal altså angå et spørgsmål af økonomisk betydning.
Ankenævnet kan ikke behandle klager over f.eks. ansattes opførsel, et forsikringsselskabs markedsføring eller andre generelle forhold. Ankenævnet er således ikke et disciplinærnævn eller en tilsynsmyndighed.
Af ankenævnets vedtægter fremgår følgende:
"Afvisning af klagesager
§ 4. Nævnet skal afvise klager, der hører under, er under behandling ved eller har været behandlet af et andet privat tvistløsningsorgan, et lovbestemt alternativt tvistløsningsorgan, eller et udenlandsk tvistløsningsorgan, som er anmeldt til Europa-Kommissionen, Konkurrence- og Forbrugerstyrelsen eller en domstol. Er klagen ikke indgivet på en dertil af sekretariatet udarbejdet eller godkendt formular, jf. § 7, eller er klagegebyret, jf. § 23, stk. 1, ikke betalt, afviser sekretariatet at behandle sagen.
forbrugeren ikke forudgående over for den erhvervsdrivende har klaget over den erhvervsdrivendes afgørelse eller sagsbehandling,
klagen ikke angår et konkret økonomisk mellemværende mellem parterne eller i øvrigt er useriøs eller unødig,
klagen på grund af den principielle juridiske karakter, manglende oversættelse af det af parterne indsendte materiale, usikkerheden om bedømmelsen af de fremkomne faktiske oplysninger eller af andre grunde ikke skønnes egnet til behandling ved nævnet, eller
behandlingen af klagen i alvorlig grad vil hindre nævnet i at fungere effektivt.
Stk. 5. En afvisning skal begrundes, og forbrugeren skal oplyses om muligheden for at indbringe sagen for domstolene og for at få retshjælp og for at søge fri proces. Forbrugeren skal derudover, når det er relevant, oplyses om, at der kan ske forældelse af kravet.
§ 5. Er det åbenbart, at sagen falder uden for nævnets kompetence, kan sekretariatet afvise klagen. En sådan afgørelse skal kunne indbringes for nævnet på forbrugerens anmodning. Nævnets formand kan på nævnets vegne afgøre en sådan anmodning fra forbrugeren.
Stk. 2. Nævnets formand kan på nævnets vegne afvise sager, som ikke skønnes egnede til behandling ved nævnet i medfør af § 4, stk. 3, jf. forbrugerklagelovens § 16, stk. 2".
Ankenævnet kan ikke behandle klagen, hvis behandling hører under offentlige myndigheder, f.eks. Finanstilsynet, eller andre anke- eller klagenævn.
Nævnet kan heller ikke behandle klagen, hvis ens sag er afgjort ved endelig dom, gyldigt bindende voldgift eller retsforlig.
Man kan først klage til Ankenævnet, når man har klaget til forsikringsselskabet over afgørelsen, og forsikringsselskabet har fastholdt sin afgørelse eller har undladt at besvare ens klage.
Man skal betale et klagegebyr på 200 kr. Hvis man får medhold i sin klage, får man gebyret retur. Det samme gælder, hvis Forsikringsankenævnet ikke kan afgøre ens sag.
Den typiske sagsbehandlingstid er 6-8 måneder. Sagsbehandlingstiden afhænger i høj grad af, hvor mange gange klageren og forsikringsselskabet ønsker at indsende nye oplysninger eller synspunkter til sagen.
Europæiske klageorganer: Ankenævnet for Forsikring er optaget på Europa-Kommissionens liste over alternative tvistbilæggelsesorganer (ATB-instanser) og kan modtage klager via Europa-Kommissionens online-tvistbilæggelsesplatform (OTB-platform).
OTB-platformen kan med fordel anvendes, hvis man ønsker at klage over et forsikringsselskab, som er etableret i et andet land end Danmark, og som dermed har leveret en grænseoverskridende tjenesteydelse til forsikringstageren.
Vil man klage over et dansk forsikringsselskab, anbefaler Forsikringsankenævnet, at man benytter denne hjemmeside.
Ankenævnet for Forsikring er også tilsluttet FIN-NET – et europæisk netværk af klageorganer i Europa inden for det finansielle område. Klik ind på FIN-NET for at læse nærmere.
Hvis klagen falder uden for Ankenævnet for Forsikrings område – det vil navnlig vedrøre klager over modpartens forsikringsselskab og erhvervsforsikring – kan forbrugeren kontakte Forsikringsoplysningen, Konkurrence- og Forbrugerstyrelsen/Forbrugerklagenævnet eller i den sidste ende starte en sag op ved domstolene.
Hvad er Det finansielle ankenævn?
Det finansielle ankenævn er i medfør af lov om forbrugerklager godkendt til at behandle klager over pengeinstitutter, realkreditinstitutter og investeringsfonde.
Ankenævnet er pr. 1. februar 2019 sammensat af Pengeinstitutankenævnet (1988), Realkreditankenævnet (1992) og Ankenævnet for investeringsfonde (2002).
Ankenævnet behandler klager over danske og færøske pengeinstitutter, realkreditinstitutter og investeringsfonde og deres herværende datterselskaber f.eks. finansieringsselskaber.
Se en ikke-udtømmende liste over pengeinstitutejede finansieringsselskaber ved brug af følgende link:
https://fanke.dk/det-finansielle-ankenaevn/oversigt-over-finansieringsselskaber-ejet-af-pengeinstitutter/
Man kan klage over et finansieringsselskab, der ikke er ejet af et pengeinstitut, til Ankenævnet for Finansieringsselskaber, www.finansanke.dk.
Ankenævnet behandler ikke klager over finansielle institutters datterselskaber, der er et forsikringsselskab.
Hvis man ønsker at klage over et forsikringsselskab, kan man klage til Ankenævnet for Forsikring, www.ankeforsikring.dk.
Ankenævnet kan imidlertid behandle ens klage, hvis den vedrører et instituts rådgivning om forsikringer.
Ankenævnet behandler desuden klager over danske filialer af udenlandske pengeinstitutter, realkreditinstitutter og investeringsfonde.
Klager over grønlandske pengeinstitutter falder uden for Ankenævnets kompetence.
Ens klage kan angå samtlige omstændigheder mellem penge- og realkreditinstituttet samt investeringsfonden og kunden.
Ankenævnet behandler dog ikke klager over eksempelvis ansattes opførsel, et instituts markedsføring eller andre generelle forhold.
Ens klage kan også vedrøre omstændigheder, der er opstået, inden et egentligt kundeforhold blev etableret.
Ankenævnet kan afvise ens klage, hvis den ikke vedrører et konkret økonomisk mellemværende.
Hvis man ønsker at klage over et instituts tilsidesættelse af reglerne om god skik for finansielle virksomheder (bekendtgørelse nr. 1094 af 14. september 2015) skal man klage til Finanstilsynet, Århusgade 110, 2100 København Ø. Se følgende link:
Ankenævnet afviser klager, der allerede er afgjort af en domstol. Se øvrige afvisningsgrunde, hvorefter Ankenævnet kan eller skal afvise klager, der følger af Ankenævnets vedtægter §§ 3-6:
Nævnenes Hus eller
Stk. 2. Ankenævnet kan afvise at behandle en klage over en finansiel virksomhed, der er etableret i såvel Danmark som i et eller flere andre lande, hvis sagen har en større tilknytning til et andet land end Danmark.
klageren ikke forudgående har klaget til den person eller afdeling, der i den finansielle virksomhed er ansvarlig for behandlingen af klagesager, eller hvis den finansielle virksomheds klagebehandling ikke er afsluttet. Ankenævnet kan indlede behandling af en klagesag, såfremt den finansielle virksomhed har afvist klagen, eller der ikke forinden 5 uger fra modtagelsen af en klage er opnået forlig mellem klageren og den finansielle virksomhed,
klagen ikke vedrører et konkret økonomisk mellemværende,
Stk. 4. Er det åbenbart, at en klage ikke kan behandles af Ankenævnet, afviser Ankenævnet klagen senest 3 uger efter modtagelsen. I andre tilfælde skal Ankenævnet afvise sagen hurtigst muligt.
Stk. 2. De stiftende organisationer kan bemyndige Ankenævnets formand til på Ankenævnets vegne at afvise sager, som ikke skønnes egnede til behandling ved Ankenævnet i medfør af § 5, stk. 3".
Før man klager til Det finansielle ankenævn, skal man have klaget til instituttet og fået afslag, et utilfredsstillende svar eller ikke modtaget svar inden fem uger, efter instituttet har modtaget din klage.
I alle institutter er der en klageansvarlig. Ens finansielle institut kan oplyse, hvem der er klageansvarlig.
Når man er klar til at indgive sin klage, udfylder man et klageskema via denne hjemmeside.
Man skal betale et klagegebyr på 200 kr. Ankenævnet sender gebyret tilbage, hvis man enten får helt eller delvis medhold i sin klage, hvis man tilbagekalder sin klage, eller hvis Ankenævnet ikke kan behandle ens klage.
Ankenævnet har tilrettelagt sagsbehandlingen således, at det ikke er nødvendigt at benytte en advokat eller en juridisk rådgiver.
Sekretariatet er dermed de facto underlagt officialmaksimen og skal dermed oplyse sagen.
Men man kan altid vælge at søge uafhængig rådgivning eller lade sig repræsentere eller bistå af tredjemand.
Hvis man vælger at lade en advokat føre ens sag, skal man være opmærksom på, at ingen af parterne i klagesagen betaler omkostninger til den anden part i forbindelse ankenævnsbehandlingen.
Man kan starte klagesagen ved anvendelse af dette link:
https://fanke.dk/det-finansielle-ankenaevn/indgivelseafklage/
Hvis man ikke har mulighed for at indgive sin klage via ankenævnets hjemmeside, kan man kontakte Sekretariatet for Det finansielle ankenævn på telefon 3543 6333. Telefontid mandag – fredag kl. 9.30-12.30.
Når forberedelsen af sagen er afsluttet, behandler Ankenævnet ens klage på et ankenævnsmøde.
Man skal indgive sine indlæg skriftligt og uploade dem til Ankenævnets klageportal, som man får adgang til umiddelbart efter opstart af ens klagesag.
Klagen og sagens dokumenter kan indsendes på dansk eller på engelsk.
Sagsbehandlingen foregår på dansk, ligesom afgørelserne udfærdiges på dansk.
Den gennemsnitlige sagsbehandlingstid afhænger af den tid, der medgår til sagens forberedelse.
Når sagen er fuldt oplyst, forventes Ankenævnet at træffe afgørelse inden for 90 dage.
Den gennemsnitlige sagsbehandlingstid er for tiden 6 måneder, fra klagen er indgivet.
Parterne er ikke bundet af Ankenævnets afgørelse. Instituttet skal dog, når en afgørelse går instituttet imod, inden 30 dage efter afgørelsen er forkyndt, meddele Ankenævnet, hvis instituttet ikke vil opfylde afgørelsen.
Hvis instituttet ikke foretager sig noget, kan man, efter udløb af de 30 dage fra forkyndelsen er sket, få afgørelsen tvangsfuldbyrdet over for instituttet.
Ønsker den finansielle virksomhed ikke at opfylde afgørelsen, får man meddelelse herom fra Ankenævnet, og man vil samtidig blive orienteret om, hvilke muligheder der er for at gå videre med sagen ved domstolene, herunder om mulighederne for at få Nævnenes Hus, Toldboden 2, 8800 Viborg til at indbringe sagen for domstolene på vegne af én, og om mulighederne for at tvangsfuldbyrde afgørelsen.
Den finansielle virksomhed skal således følge Ankenævnets afgørelse, medmindre den finansielle virksomhed inden 30 kalenderdage meddeler Ankenævnet, at den ikke ønsker at være bundet af afgørelsen eller ønsker sagen genoptaget.
Hvis den finansielle virksomhed ikke opfylder afgørelsen, kan fogedretten hjælpe én.
Man kan læse mere om muligheden for såkaldt tvangsfuldbyrdelse/udlæg gennem fogedretten på www.domstol.dk.
Hvis man anmoder fogedretten om tvangsfuldbyrdelse, skal man vedlægge Ankenævnets afgørelse og en erklæring fra Ankenævnet om, at den finansielle virksomhed ikke rettidigt har meddelt, at den ikke ønsker at være bundet af afgørelsen.
Nævnenes Hus kan i visse tilfælde efter ansøgning dække udgifter i forbindelse med en tvangsfuldbyrdelse.
Man skal være opmærksom på, at sagen kan blive forældet, hvis man anmoder fogedretten om at foretage udlæg senere end ét år efter Ankenævnets afgørelse.
Hvis man ikke får medhold i sagen vil man, når det er relevant, blive vejledt om mulighederne for at få sagen genoptaget eller gå videre med sagen ved domstolene.
Man skal som klager være opmærksom på, at sagen kan blive forældet, hvis man anlægger en eventuel retssag senere end ét år efter Ankenævnets afgørelse.
På ankenævnets hjemmeside finder man samtlige afgørelser, som Ankenævnet har truffet.
Ankenævnets formandskab er sammensat af en højesteretsdommer (formand) og to næstformænd, henholdsvis en højesteretsdommer og en landsdommer.
Ankenævnets medlemmer er i øvrigt udpeget af henholdsvis Finans Danmark, Realkreditrådet, Investering Danmark og Forbrugerrådet Tænk. Oversigt over Ankenævnets medlemmer kan ses her ved dette link:
https://fanke.dk/omankenaevnet/oversigt-over-naevnsmedlemmer/
Ved behandling af en klage deltager formanden eller en af næstformændene, to medlemmer fra de finansielle virksomheder og to medlemmer fra forbrugersiden. (paritetsprincippet; lige mange repræsentanter fra forbruger- og erhvervssiden ved en afgørelse)
https://www.forsikringogpension.dk/presse/publikationer/
https://da-dk.facebook.com/Forsikringsnoerden/
https://forsikringsguiden.dk/forsikringsoplysningen/om-os/stil-spoergsmaal/
https://www.forsikringogpension.dk/presse/tilmeld-nyhedsbrev/
På forsikringsguiden, https://forsikringsguiden.dk/#!/,
kan man sammenligne forsikringsvilkår og priser fra op til 15 forsikringsselskaber.
Philip Heymans Alle 1,
e-mail: fp@forsikringogpension.dk
Video: Sådan sikrer du din hushandel
Video: Forsikringsguiden - Husforsikring:
Video: Dagsgebyr for manglende ansvarsforsikring:
Efter § 43 i lov om finansiel virksomhed skal forsikringsvirksomhed udøves i overensstemmelse med redelig forretningsskik og god praksis inden for forsikringsområdet.
Vil forsikringstageren klage over forsikringsselskabers tilsidesættelse af god forsikringsskik, skal Finanstilsynet kontaktes.
Finanstilsynet kan tage sager vedrørende overholdelsen af god skik og de udstedte bekendtgørelser op af egen drift, f.eks. i forbindelse med inspektionsbesøg eller temaundersøgelser.
Finanstilsynet kan endvidere tage sager op efter anmodning fra Finanstilsynets bestyrelse eller Forbrugerombudsmanden.
Finanstilsynet modtager tillige henvendelser direkte fra forbrugere, der imidlertid normalt henvises til de finansielle tvistløsningsorganer, hvis klagen også vedrører civilretlige spørgsmål om erstatning eller tilbagebetaling af uretmæssigt opkrævede beløb.
Erhvervsdrivende henvises til domstolene. Finanstilsynet træffer en traditionel forvaltningsretlig afgørelse med mulighed for administrativ rekurs, og tilsynet har ikke en direkte søgsmålskompetence til domstolene.
Såfremt en sag om god skik har vidtrækkende eller principiel betydning, skal Finanstilsynet forelægge sagen for Tilsynets bestyrelse.
Se følgende kontaktoplysninger:
Det kan anbefales, at du tilmelder dig Finanstilsynets nyhedsbreve!
Video: Årsmødet I Forsikring og Pension 2018
Video: Mandrilaftalen – Forsikringer
Der følger nu en gennemgang af nogle udvalgte forsikringstyper:
Følgende betragtninger og oplysninger om det private ansvar, husejeransvaret, ansvaret for ens hund, skader på arbejdet samt skader ved udøvelse af sportsaktiviteter bygger hovedsageligt på Forsikringsankenævnets oplysninger i ankenævnets ”klageguide” samt Forsikringsankenævnets praksis, herunder på retspraksis, samt viden fra Forsikringsoplysningen.
Privatansvarsforsikringen er normalt er en del af ens familie/indboforsikring.
Forsikringen dækker den erstatning, man skal betale, hvis man som privatperson forvolder skade på andre personer eller på andres genstande.
Der er også knyttet en ansvarsforsikring til en række andre forsikringer, bl.a. en bygningsforsikring.
Privatansvarsforsikringen dækker kun, hvis man juridisk set er erstatningsansvarlig for den indtrufne skade.
Forsikringen dækker således normalt ikke, hvis man ønsker at betale erstatning ud fra et “rimelighedssynspunkt” eller ud fra ens moralske opfattelse.
Efter dansk ret er man juridisk set ansvarlig for en skade, hvis man har udvist en uforsvarlig adfærd (handling eller undladelse), hvis adfærden kan tilregnes en som forsætlig eller uagtsom, og hvis den skade, som man har forvoldt, må anses for at være en forventelig (påregnelig) følge af ens adfærd.
Denne såkaldte culparegel står ikke skrevet i nogen lov, men er udviklet gennem en langvarig retspraksis.
Hændelige skader er man ikke ansvarlig for, se f.eks. her fra retspraksis følgende afsagte domme:
FED 2018.05: 2-årigt barn A, der blev passet af gudmor B, kom alvorligt til skade, da A fik fingre i skål med skoldhed suppe, der væltede ned over A. A og B opholdt sig i et køkken, og B havde vendt ryggen til A i ca. 2 sek. Det var ikke oplyst, hvor på køkkenbordet skålen var placeret, og A havde herefter ikke bevist, at B havde udvist ansvarspådragende uagtsomhed.
I Forsikringsankenævnetssagsnr.: 86059 fandt nævnet eksempelvis, at klageren havde handlet ansvarspådragende ved at lade en veninde til sin datter benytte en trampolin, hvis sikkerhedsnet ikke var monteret korrekt.
*Forsikringsankenævnets sagsnr.: 88426.** Klager over afslag på dækning for en ansvarsskade, hvor klagers 12-årige søn var skadevolder. Efter afsluttet fodboldspil, hvor de var på vej ud for at samle bolde ind, gav sønnen faderen et hårdt skub i ryggen, så han faldt forover og beskadigede knæet. Selskabet henviste til, at sønnen ikke var ansvarlig for skaden. Nævnet fandt, at sønnen havde udvist en adfærd, som kunne tilregnes ham som uagtsom. Klagers tilskadekomst var derfor omfattet af hjemforsikringens dækning for ansvar ved personskade. Nævnet lagde vægt på, at skubbet ikke kunne anses for at være sket under et igangværende fodboldspil eller under farlig leg. Klager medhold.
Forsikringsankenævnets sagsnr.: 87739. Klager over afslag på at dække en ansvarsskade forvoldt af klagers søn. Sønnen beskadigede gulvet i sit værelse på efterskolen, da han tabte et tændt heksehyl, som han ville smide ud af vinduet. Forsikringen dækkede ikke ansvar på skader på ting, som den sikrede havde i sin varetægt. Nævnet fandt derfor ikke at kunne kritisere selskabets afgørelse. Selskab medhold.
Forsikringsankenævnets sagsnr.: 86992. Klager over afslag på dækning for en anmeldt ansvarsskade. Klager anmeldte, at der var sket skade på hendes nabos gulv i forbindelse med, at hun havde passet naboens hus og have og ikke havde fået lukket tilstrækkeligt for vandet efter vanding af blomster. Herved var vandet løbet gennem en haveslange dryppet ned i en spand, hvor haveslangens frie ende var placeret, hvorefter vandet løb ud på gulvet. Selskabet anførte, at der var tale om en hændelig skade. Nævnet fandt, at skaden opstod ved klagers udførelse af en vennetjeneste for naboen, hvor hun ikke fik lukket forsvarligt for vandet. Nævnet fandt, at klager herved havde handlet ansvarspådragende, og lagde bl.a. vægt på, haveslangen var placeret i stuen, og at huset henstod ubeboet på tidspunktet for skadens indtræden. Det forhold, at klagers kortfattede mail af 12/8 2014 kunne give anledning til usikkerhed om, hvem der placerede spanden i stuen, kunne efter nævnets opfattelse ikke føre til andet resultat. Selskabet skulle derfor anerkende, at klager var erstatningsansvarlig. Klager medhold.
Forsikringsankenævnets sagsnr.: 86059. Klager over afvisning af dækning for en knæskade, som klagers datters veninde (12 år) pådrog sig under et hop på klagers trampolin den 3/6 2013. Selskabet afviste dækning med henvisning til, at der var tale om et hændeligt uheld, og at klager ikke var ansvarlig for den skete skade. Nævnet fandt, at klager havde handlet ansvarspådragende ved at lade datterens veninde benytte en trampolin med et sikkerhedsnet, der ikke var monteret korrekt. Nævnet fandt det godtgjort, at den mangelfulde montering af sikkerhedsnettet var medvirkende årsag til, at venindens fod satte sig fast, så hun kom til skade. Selskabet skulle derfor anerkende, at klager var ansvarlig for de skader, som veninden måtte have pådraget sig. Det forhold, at skadelidte og skadelidtes mor var bekendt med sikkerhedsnettets tilstand, kunne ikke føre til andet resultat. Klager medhold.
Forsikringsankenævnets sagsnr.: 85472. Klager over afvisning af dækning for en ansvarsskade over en familieforsikring. Klager havde etableret et stort hul i gulvet i sin ejerlejlighed med henblik på at opsætte vindeltrappe. En maler faldt ned gennem hullet og kom til skade. Selskabet afviste ansvarsdækning med henvisning til, at der var tale om et grundejeransvar, som ikke var dækket af forsikringen. Nævnets flertal fandt, klagers eventuelle ansvar var et culpaansvar uden for kontrakt, og at han havde ageret som privatperson. Det eventuelle ansvar var derfor dækningsberettigende. Betingelsernes punkt 8.1.4 vedrørende grundejeransvar kunne alene anses for et tillæg til, og ikke en indskrænkning af, den dækning, der ydedes efter hovedreglen i punkt 8.1.1 om ansvar som privatperson. Mindretallet fandt, at betingelsernes 8.1.4 udtømmende gjorde op med dækningen for grundejeransvar, og at den anmeldte skade ikke kunne henføres herunder. Mindretallet bemærkede, at klager kunne have tegnet en entrepriseforsikring. Klager medhold.*
Forsikringen dækker normalt ikke, hvis man har handlet forsætligt (med vilje). Det ses eksempelvis i Forsikringsankenævnets sagsnr.: 86464:
Forsikringsankenævnets sagsnr.: 86464. Klager over dækning for erstatningsansvar som følge af brand i solcenter. Klager og en veninde havde i et solcenter sat ild til papirstykker i kabinerne, som fik fat i en papirdispenser, der begyndte at brænde. Pigerne forlod solcentret og den rygende papirdispenser. Der var efterfølgende sket brandskader for 2,3 mio. kr. Klager blev idømt solidarisk ansvar med veninden for skaderne. Selskabet afviste at yde dækning med henvisning til at skaderne var sket med forsæt. Klager gjorde gældende, at det ikke var hende, der konkret havde sat ild til det papirstykke, der førte til ild i papirdispenseren og de efterfølgende brandskader. Nævnet fandt, at skaderne var sket med forsæt fra klager og lagde navnlig vægt på, at et solidarisk ansvar var omfattet af dækningsundtagelsen, og at klager ved sin medvirken og ved at forlade stedet med en rygende papirdispenser, der havde været ild i måtte have indset, at der herved var nærliggende risiko for yderligere skader. Selskab medhold.
Har forsikringstageren handlet forsætligt, må han eller hun selv betale erstatning til den skadelidte.
Har et barn under 14 år handlet forsætligt, dækker ansvarsforsikringen dog som udgangspunkt også sådanne forsætlige skader.
Det samme er tilfældet, hvis man – da man forvoldte skaden – på grund af ens sindstilstand manglede evnen til at handle fornuftsmæssigt.
Man kan efter omstændighederne pålægges erstatningsansvar, hvis andre personer lider tab som følge af redningsaktioner til fordel for en selv.
Privatansvarsforsikringen dækker også et sådant ansvar, i det omfang kravet ikke dækkes af lov om arbejdsskadeforsikring, og i det omfang redningsaktionen ikke sker som et led i redningsmandens erhverv.
Man bør som forsikringstager være tilbageholdende med at anerkende et erstatningsansvar på egen hånd, da man risikerer, at forsikringsselskabet er uenigt og derfor ikke vil dække skaden.
Man bør derfor normalt kontakte sit forsikringsselskab og bede forsikringsselskabet om at tage stilling til, om man har pådraget sig et ansvar efter dansk rets almindelige erstatningsregler, som forsikringsselskabet vil dække i henhold til policen og forsikringsbetingelserne.
Bliver man sagsøgt af en person, der mener, at man er erstatningssvarlig som privatperson, kan det være hensigtsmæssigt at få en advokat til at føre ens sag.
Hvis forsikringsselskabet er enigt i, at man ikke er erstatningsansvarlig, dækker forsikringen normalt også sådanne sagsomkostninger til en advokat.
Mener man, at forsikringsselskabets afvisning af at dække en skade – som man har forvoldt på andres ejendom eller på andre personer – er forkert, er det er en god ide at drøfte med sagsbehandleren i forsikringsselskabet, hvad der skal til, for at man kan bevise, at man har ret.
Er man stadig utilfreds, kan man kontakte forsikringsselskabets klageansvarlige, hvis man mener, at sagsbehandleren, er nået til et forkert resultat i sagen.
Man skal altid have klaget til forsikringsselskabet over dets afgørelse, før man har adgang til at klage til Forsikringsankenævnet.
Det er værd at bemærke, at Forsikringsankenævnet ikke kan behandle en klage, hvis man som skadelidt mener, at skadevolderens forsikringsselskab skal erstatte de skader/tab, som skadevolderen har påført en som skadelidt.
Det skyldes, at ankenævnet kun kan behandle klager over forsikringer, som man selv eller en i ens husstand har købt.
Og da det ikke er skadelidtes forsikring, der rettes krav imod, kan Forsikringsankenævnet ikke behandle sagen.
Hvis man som skadelidt ikke kan blive enig med skadevolderen eller med vedkommendes forsikringsselskab, er skadelidte nødt til at anlægge en retssag ved domstolene mod skadevolderen.
Skadelidte kan eventuelt få retshjælpsdækning til at føre en sådan retssag. Se f.eks. nævnte ankenævnssag:
Ofte kan der være oplysninger i en sag om erstatningsansvar, som ikke giver et entydigt billede af, hvad der er sket.
Hvis der er tvivl om, hvad der er sket, vil forsikringsankenævnet altid vil foretage en konkret vurdering af validiteten af de oplysninger, som klageren (forsikringstageren) og forsikringsselskabet er fremkommet med.
Forsikringsankenævnet vil normalt lægge størst vægt på de oplysninger, der er fremkommet fra uvildige parter.
Og ankenævnet vil ofte lægge betydelig vægt på de forklaringer, som forsikringstageren eller en anden person først har givet til forsikringsselskabet eller til en tredjemand.
Privatansvarsforsikringen dækker som nævnt, hvis forsikringstageren juridisk set har pådraget sig et erstatningsansvar.
For at pådrage sig et erstatningsansvar skal man bl.a. have udvist en uforsvarlig adfærd (handling eller undladelse), som kan tilregnes én som forsætlig eller uagtsom, og den skade, man har forvoldt, skal være en påregnelig følge af ens adfærd.
Denne såkaldte culparegel står ikke skrevet i nogen lov, men er udviklet gennem langvarig retspraksis.
Man har handlet uagtsomt, hvis man har handlet anderledes en almindelig, fornuftig person, dvs man har handlet i strid med almindelige normer for adfærd i den pågældende situation.
Ens adfærd vil med andre ord blive betragtet som uagtsom, hvis den afviger fra de i samfundet almindeligt anerkendte, forsvarlige handlemønstre.
Det ses eksempelvis – som allerede nævnt – i Forsikringsankenævnets sagsnr.: 86059, hvor ankenævnet fandt, at klageren havde handlet ansvarspådragende ved at lade en veninde til sin datter benytte en trampolin, hvis sikkerhedsnet ikke var monteret korrekt.
Ligeledes er Forsikringsankenævnets sagsnr.: 88426 om en 12-årig dreng, der skubber en voksen i ryggen, samt Forsikringsankenævnets sagsnr.: 87739, 86992 og 85472 relevante.
Man har handlet forsætligt, hvis man havde vilje til at forårsage den skade, der indtrådte, hvis man havde indset, at skaden ville indtræde, eller hvis man ikke ville have handlet anderledes, selv om man havde indset, at skaden med stor sandsynlighed ville indtræde.
Det ses eksempelvis i tidligere nævnte Forsikringsankenævns sagsnr.: 86464, hvor nævnet fandt, at brandskaderne på et solcenter var sket med forsæt, da skadevolderen måtte have indset, at der var nærliggende risiko for skade, idet en papirdispenser røg, da skadevolderen forlod solcentret.
Privatansvarsforsikringen dækker ikke, hvis man har forvoldt skaden forsætligt.
Har man handlet forsætligt, bliver man selvfølgelig erstatningsansvarlig over for skadelidte, men det er ikke noget, som ansvarsforsikringen dækker. Her må skadevolder selv betale.
Dette gælder dog ikke for børn under 14 år, der handler forsætligt, medmindre det klart fremgår af forsikringsbetingelserne, at børns forsætlige handlinger ikke dækkes.
Det følger af forsikringsaftalelovens (Lovbekendtgørelse nr. 1237 af 9. november 2015) § 19, stk. 1:
“Bestemmelserne i FAL§ 18 om bortfald eller begrænsning af selskabets ansvar finder ikke anvendelse, når den sikrede var under 14 år eller på grund af sindssygdom, åndssvaghed, forbigående sindsforvirring eller lignende tilstand har manglet evnen til at handle fornuftsmæssigt”.
U 1964.786 H: To 7-årige drenge havde begået hærværk på en bigård og herved pådraget sig erstatningsansvar. Deres forældre havde tegnet familieansvarsforsikringer. Da de i de pågældende selskabers policer indeholdte vilkår ikke med tilstrækkelig klarhed udelukkede anvendelse af den særlige bestemmelse i forsikringsaftalelovens. § 19, stk. 1, jfr. § 18, tilpligtedes selskaberne at friholde drengene for erstatningsansvaret.
U 1954.746 H: Hvor en mand fik udbetalt en ulykkeserstatning for hustruen uanset, at han havde dræbt hende og deres 6 børn. Da han var sindssyg i gerningsøjeblikket, lidende af en psykogen sindssygdom, måtte det antages, at han ved begåelsen af drabet på grund af sindssygdom havde manglet evnen til at handle fornuftsmæssigt og da drabet måtte anses for en af forsikringen omfattet begivenhed, fandtes han i medfør af forsikringsaftalelovens § 19, stk. 1, at have krav på forsikringsydelsen.
U 1982.528 H: Hvor en mand dræbte sin hustru og hund, hvorefter han satte ild på sit hus, hvorved han indebrændte. Det var ubestridt, at han havde handlet forsætligt, jf. forsikringsaftalelovens § 18, stk. 1. Retslægerådet mente, at der ikke var sikre holdepunkter for, at mandens handling skyldtes sindssygdom eller lignende tilstand. Retten antog – på grund af det abnorme handlingsforløb – at manden havde befundet sig i en sygelig sindstilstand, hvorfor forsikringsselskabet skulle udbetale forsikringssummen.
U 2006.1961 Ø: Hvor en mand satte i suicidal øjemed ild til sin ejendom. Retslægerådet skønnede at han ikke var sindssyg og heller ikke var det på gerningstidspunktet. Rådet fandt dog – med henvisning til omfattende alkoholmisbrug – at manden mest sandsynlig var omfattet af straffelovens § 69. Landsretten bemærkede, at forsikringsaftalelovens § 19, stk. 1, har et bredere anvendelsesområde end straffelovens § 16, idet forsikringsaftalelovens § 19, stk. 1, blandt andet omfatter »forbigående sindsforvirring eller lignende tilstand«. Bevisbyrden for, at den sikrede ved fremkaldelse af forsikringsbegivenheden opfylder det psykiske kriterium, ligger hos kravstilleren, jf. U 1982.528 H, nævnt ovenfor. Det er en relativ tung bevisbyrde.
Et eksempel på en forsætlig skade er Forsikringsankenævnets sagsnr.: 86048, hvor nævnet fandt, at klagerens søn havde handlet forsætligt, da han – mens han stod med ryggen til og i irritation over at være blevet låst ude af nogle klassekammerater – sparkede bagud mod en dør og en siderude. Nævnet fandt, at det var overvejende sandsynligt, at ruden ville gå i stykker ved en sådan handling.
Forvolder man en skade hændeligt, dækker ens ansvarsforsikring heller ikke. At det er hændeligt, betyder, at skaden indtræffer tilfældigt, og uden at det skyldes uagtsomhed eller forsømmelse fra ens side. I den situation bliver man ikke juridisk erstatningsansvarlig efter dansk ret.
Derfor må skadelidte i en sådan situation selv bære tabet, med mindre skadevolder alligevel betaler, fordi skadevolder føler, at skadevolder er moralsk ansvarlig. Men dette er ansvarsforsikringen uvedkommende.
Af relevante sager kan nævnes Forsikringssankenævnets sagsnr.: 86248, hvor en kvinde tissede i en seng, samt forsikringsankenævnets sagsnr.: 81840 om en kajak, der i en carport faldt ned på en bil:
Forsikringsankenævnets sagsnr.: 86248. Klager over afvisning af dækning for en skade på klagers vens seng forårsaget af klagers ufrivillige vandladning. Selskabet henviste til, at uheldet var hændeligt, og at klager ikke havde handlet uagtsomt, hvorfor selskabet ikke kunne anerkende, at hun havde handlet ansvarspådragende. Nævnet fandt, at klager ikke havde udvist fejl eller forsømmelser forud for skadens indtræden, hvorfor klager ikke kunne pålægges et ansvar for den indtrufne skade. Nævnet fandt endvidere, at klagers lejlighedsvise brug af et præparat mod ufrivillig vandladning ikke kunne ændre herpå. Selskab medhold.*
Forsikringsankenævnets sagsnr.: 81840. Klager over afvisning af at dækning af ansvarsskade. Klagers kajak, der var opmagasineret i hans tidligere udlejers carport, blæste under storm ned fra sin placering mellem to bjælker og forårsagede herved skade på udlejers bil. Selskabet afviste dækning med henvisning til, at skaden var hændelig. Selskab medhold.
Forvolder man skaden under almindeligt privat samvær – typisk af selskabelig karakter – dækker ansvarsforsikringen i en række situationer, hvor domstolene vil være tilbageholdende med at pålægge en et juridisk erstatningsansvar. Disse skader kaldes normalt for “gæstebudsskader”.
Et eksempel er Forsikringsankenævnets sagsnr.: 75029, hvor klagerens datter – mens hun var på besøg – beskadigede et trægulv med sine spidse stilethæle.
Der kan også henvises til Forsikringsankenævnets sagsnr.: 75365, samt sammenstød af cykler under en fælles motionsaktivitet, jf. forsikringsankenævnets sagsnr.: 91226:
Forsikringsankenævnets sagsnr.: 91226. Klager over afvisning af dækning for skade ved sammenstød af cykler. Klager og skadelidte havde deltaget i en fælles cykeltur, hvor klager var stødt ind i baghjulet på skadelidtes cykel. Klager ønskede, at selskabet skulle erstatte skade på baghjulet med henvisning til, at han havde handlet ansvarspådragende ved at se bagud under kørslen, alternativt at selskabet dækkede skaden som gæstebudsskade. Selskabet anførte, at klagers erstatningsansvar skulle vurderes på baggrund af den milde ansvarsvurdering, der skete ved skader forvoldt idrætsudøvere imellem under udøvelse af sportsaktiviteter. Selskabet anførte yderligere, at gæstebudsdækningen ikke var relevant, da formålet med cykelturen havde været motion og ikke den personlige relation eller samværet. Nævnet fandt, at klageren ikke havde handlet ansvarspådragende, hvorfor selskabet ikke skulle dække efter den almindelige regel om erstatningsansvar. Nævnet fandt, at der måtte sondres mellem selve motionscyklingen - som ikke ville være omfattet af reglen om gæstebudsskade - og det efterfølgende sociale samvær, hvor man ifølge klageren “får en kop kaffe og en øl til en snak efterfølgende”, idet denne del af samværet ville være omfattet af den særlige dækning, som forsikringen yder ved gæstebudsskader, idet dette samvær falder ind under begrebet “almindeligt privat samvær”. Klageren havde derfor ikke krav på, at skaden på cyklen blev dækket efter reglen om gæstebudsskade. Selskab medhold.
Tabel 25.1: Er skaden dækket af ansvarsforsikringen?
Hvordan er handlingen forvoldt? Er der juridisk set erstatningsansvar? Dækker ansvarsforsikringen?
Forsætligt Ja Nej
Uagtsomt Ja Ja
Gæstebudsskade Ja Ja
Hændeligt Nej Nej
Forsikringsankenævnets klageguide
1 Hvis skadevolder er under 14 år eller er utilregnelig, kan der dog være dækning selv om handlingen er forvoldt forsætligt
Er skaden dækket af en tingsforsikring tegnet af skadelidte, f.eks. en indboforsikring eller en kaskoforsikring på hus eller bil, er skadevolder som udgangspunkt ikke erstatningsansvarlig for skaden, og skadevolders ansvarsforsikring skal derfor ikke dække.
Skadelidte må i stedet rette henvendelse til sit eget forsikringsselskab.
Der gælder visse undtagelser fra dette princip.
Eksempelvis er der alligevel erstatningsansvar – og dækning hos ens ansvarsforsikringsselskab – hvis man har forvoldt skaden ved grov uagtsomhed.
Ved grov uagtsomhed forstås normalt, at den udviste adfærd indebar en indlysende fare for den skade, som faktisk skete.
Der er ligeledes erstatningsansvar, hvis man har forvoldt skaden forsætligt, men i de tilfælde dækker ens ansvarsforsikring som ovenfor anført ikke.
Video:ANSVARSFORSIKRINGER OG DÆKNINGSPRINCIPPER på 6 minutter
Privatansvarsforsikringen indeholder en række undtagelser, hvor ansvarsforsikringen ikke dækker.
De mest almindelige undtagelser er ifølge Forsikringsankenævnet følgende:
Ansvar for skade, der rammer den sikrede personkreds
Ansvarsforsikringen dækker normalt ikke, hvis man kommer til at forvolde skade på en af de personer, som familie-/indboforsikringen omfatter.
Det vil typisk være tilfældet, hvis man forvolder skade på ejendele, der tilhører en selv, da man ikke kan være erstatningsansvarlig over for sig selv, ens ægtefælle/samlevende eller ens børn.
Dog dækker ansvarsforsikringen normalt, hvis man forvolder personskade på dem.
Ansvarsforsikringen dækker som regel kun ansvar, man pådrager sig i privatlivet.
Forvolder man skade i forbindelse med sit erhverv, skal dækning søges på en eventuel erhvervsansvarsforsikring.
Hvis det erhvervsmæssige aspekt i aktiviteten er helt underordnet – f.eks. hvis man kommer til at ødelægge en stol, mens man er til et bestyrelsesmøde i andelsboligforeningen, der afholdes hos en anden andelshaver – vil ens ansvarsforsikring normalt dække.
Ansvar for arbejde for andre
Hvis man arbejder for andre og får løn for det, så dækker privatansvarsforsikringen ikke de skader, man forvolder som ansat.
Hvis man ikke får løn, dækker ansvarsforsikringen i nogle tilfælde.
Man ser på, om man selv har en interesse i det arbejde, som man udfører, eller om det er en vennetjeneste.
Herudover ser man på omfanget og intensiteten af ens arbejdsindsats.
Hvis man kortvarigt hjælper ens nabo med f.eks. at støvsuge og taber støvsugerrøret ned på et glasbord, der smadres, vil ansvarsforsikringen normalt dække.
Forsikringsankenævnets sagsnr.: 39930. Ansvar – ansvar. Klagers søn forvolder skade på sin brors linoliegulv, da han forsøger at fjerne tæpperester med ovnrens – anset for arbejde for andre.
Forsikringsankenævnets sagsnr.: 60013. Ansvar – vennetjeneste. Selskabet afviser dækning for ansvarsskade. Klageren ville være sød og støvsuge et værelse hos udlejer. Smadrede glasbord. Selskabet gør gældende, at klageren ikke er erstatningsansvarlig for den skete skade, der er sket ved simpel uagtsomhed under udøvelse af en tjeneste i skadelidtes interesse. Nævnet finder, at klageren, der ikke kan henføres under undtagelsesbestemmelsen om arbejde for andre, har handlet uagtsomt. Klageren er derved erstatningsansvarlig for den forvoldte skade. Klageren medhold.
Hvis man bliver erstatningsansvarlig, fordi man ikke overholder en aftale eller en kontrakt, dækker ansvarsforsikringen ikke.
Ansvar for ting, der er i ens varetægt
Ofte dækker ansvarsforsikringen ikke ansvar for skade på ting, som man har til låns, leje eller opbevaring, afbenyttelse, befordring, eller som af andre grunde befinder sig i ens varetægt.
Låner man eksempelvis en iPad af en ven i længere tid, vil iPaden være i ens varetægt, og ansvarsforsikringen dækker ikke.
Her skal det bemærkes, at nogle ansvarsforsikringer dækker eksempelvis i den første måned, hvor man låner eller lejer en genstand.
Ens råden over genstanden skal være af en vis intensitet, for at man kan siges at have den i sin varetægt.
Cykler man eksempelvis over til en ven med hans iPad, som han har glemt hjemme hos en, og taber man den på vejen, vil der typisk være forsikringsdækning.
Ved kortvarig råden over en genstand med ejerens accept vil der som udgangspunkt også være dækning på ansvarsforsikringen.
Forsikringsankenævnet har i sagen 85614 taget stilling til, om undervisningsmateriale udleveret af en skole – herunder en iPad – er omfattet af den private ansvarsforsikring.
Nævnet fandt, at dette ikke var tilfældet, da lånet af undervisningsmaterialerne ikke udelukkende var i elevens interesse:
Forsikringsankenævnets sagsnr.: 85614. Klager over afslag dækning for en iPad og skolebøger. Genstandene lå i klagers skoletaske, der blev stjålet. Klager anførte, at de var udlånt af gymnasiet i hendes interesse til brug for uddannelsen, hvorfor hun bar risikoen for dem. Hun henviste til både DL 5-8-1 (Danske Lov fra 1683) og en underskrevet kontrakt med skolen om lån af iPad. Selskabet henviste til, at genstandene tilhørte skolen, samt til udtalelser fra Folketingets Ombudsmand og Undervisningsministeriet, hvoraf fremgik, at DL 5-8-1 ikke fandt anvendelse ved skolers udlån af undervisningsmidler, og at der ikke gyldigt kunne indgås aftale om et mere vidtrækkende ansvar for de lånte genstande, end hvad der fulgte af den almindelige erstatningsretlige culparegel. Nævnet fandt, at klager ikke ejede genstandene og heller ikke bar risikoen for disse. Nævnet måtte lægge til grund, at kontraktens vilkår om, at klager bar tyveririsikoen for iPaden var ugyldigt, da vilkåret gik videre end dansk rets almindelige regler om erstatning. Nævnet fandt, at ansvar for skader på lånte genstande efter betingelserne var undtaget dækning, når der var gået mere end 30 dage efter overtagelsen. Selskabet var derfor ikke forpligtet til at dække tyveriet. Selskab medhold.
Skader som f.eks. tyveri, brand og lignende, der kan overgå genstande, man har lånt, lejet, eller som på anden måde er i ens varetægt, vil være omfattet af ens indboforsikring.
Det samme gælder genstande, som børn kommer til at ødelægge, fordi de har en naturlig opdagetrang.
Et vidtgående eksempel er U 1980.1082 Ø. Her skulle forsikringsselskabet erstatte, at to 16-årige drenge havde formået at starte en bulldozer med en skruetrækker, hvorefter bulldozeren kørte i havnen:
U 1980.1082 Ø: To 16-årige drenge A og B brugsstjal en bulldozer på et havneområde. Kort efter at A ved hjælp af en skruetrækker, som B rakte ham, havde startet bulldozeren, kørte den i havnen. hvorved der opstod betydelig skade på bulldozeren. B’s fader havde i et forsikringsselskab tegnet en privatforsikring. Undtaget fra selskabets ansvar var “forsætlige skader”, “skader på ting, der var i den sikredes varetægt” og “skader forvoldt under benyttelse af motordrevet køretøj”. B fandtes erstatningsansvarlig efter almindelige regler, da han ansås for forsætligt at have medvirket til, at bulldozeren begyndte at køre, og da han og A ved uagtsomt forhold havde forvoldt skaden, der måtte anses for påregnelig. Skaden ansås dækket af forsikringspolicen, da skaden ikke var forårsaget ved forsæt, da et varetægtsforhold ikke ansås for opstået ved den kortvarige benyttelse af bulldozeren, og da undtagelsesbestemmelsen vedrørende motordrevet køretøj efter sit indhold ikke klart omfattede skaden på det benyttede køretøj. Erstatningen omfattede skadelidtes “egne leverancer” og et beløb til dækning af administrationsudgifter.
Ansvar forvoldt ved brug af motorkøretøjer, ens ansvar som husejer eller som hundeejer
Sådanne skader dækkes ikke, og man skal således købe en autoansvarsforsikring, en husejerforsikring med ansvarsdækning eller en hundeforsikring.
Quiz Erstatning
Video: Hvad indeholder min pensionsordning?
Video: Pension forklaret så man faktisk fatter det
Video: Pensionsopsparing‐ Skal jeg vælge Livrente som en del af min pension?
Det danske pensionssystem består af tre dele:
Det drejer sig om folkepension, førtidspension, ATP (Arbejdsmarkedets Tillægspension) og SP (Den Særlige Pensionsopsparing), LD (Lønmodtagernes Dyrtidsfond) og efterløn.
Arbejdsmarkedspensioner, herunder firmapensioner
Disse pensionsordninger er aftalt mellem parterne på arbejdsmarkedet som led i overenskomsterne eller som en individuel aftale mellem en virksomhed og dens ansatte.
Her er der tale om pensionsordninger, man selv kan oprette i forsikringsselskaber og pengeinstitutter.
For alle tre dele gælder, at man typisk er sikret i forbindelse med dødsfald, invaliditet og ved pensionering.
De sociale ordninger skal sikre en indtægt, så man ikke lider nød, når man når pensionsalderen.
Arbejdsmarkedspensionerne skal sikre et rimeligt forhold mellem det, man kan få i pension, og det, man tjener, mens man er erhvervsaktiv. Og endelig giver de private ordninger mulighed for selv og på egen hånd at skaffe sig yderligere indtægt, når man bliver pensioneret.
Følgende afdækning af pension og erhvervsevnetab bygger især på Forsikringsankenævnets informative oplysninger, herunder Ankenævnets praksis på området for pension og erhvervsevnetab.
Man kan være omfattet af en eller flere forsikringer, der udbetaler løbende ydelser og/eller et engangsbeløb til én, hvis man mister en betydelig del af sin erhvervsevne.
Forsikringsdækningen findes typisk i livsforsikringer eller i pensionsordninger.
Forsikringerne kan være oprettet både privat og som led i et ansættelsesforhold.
Det kan være individuelle pensionsordninger, firmapensionsordninger eller arbejdsmarkedspensionsordninger.
Har man som forsikringstager flere forsikringer, der dækker ens erhvervsevnetab, har man som udgangspunkt ret til at få udbetalt ydelser fra hver enkelt forsikring.
Har man en erhvervsevnetabsforsikring, kan man få økonomisk kompensation, hvis man på grund af sine helbredsmæssige forhold ikke længere er i stand til at varetage et arbejde på normale vilkår.
Dækning for tab af erhvervsevne er betinget af, at ens erhvervsevne er nedsat med en bestemt brøkdel – typisk 1/2 eller 2/3.
Nogle forsikringer giver halve ydelser, hvis ens erhvervsevne er nedsat med ½, og fulde ydelser, hvis ens erhvervsevne er nedsat med 2/3.
Har man et dækningsberettigende erhvervsevnetab, vil man typisk også have ret til hel eller delvis præmiefritagelse.
Det betyder, at det er forsikringsselskabet, der afholder ens udgifter til præmie i den periode, hvor ens erhvervsevne er nedsat.
På denne måde kan man bevare hele eller dele af de aftalte dækninger – eksempelvis retten til dødsfaldsdækning eller til pensionsydelser, når man når pensionsalderen.
Det er normalt en betingelse, at ens erhvervsevnetab opstår i forsikringstiden, det vil sige, mens man er omfattet af den pågældende forsikring eller indbetaler til en pensionsordning.
Ophører man med at indbetale til en pensionsordning, vil ens erhvervsevnetabsforsikring typisk ophøre – eventuelt efter en vis overgangsperiode.
Har man eksempelvis en arbejdsgiverbetalt pensionsordning, og ophører man med at arbejde – f.eks. fordi man bliver arbejdsløs – er det vigtigt, at man undersøger, hvordan man fremover vil være dækket.
Mange forsikringspensionsselskaber giver mulighed for, at man kan fortsætte med selv at indbetale til pensionen og på den måde opretholde sin forsikring mod erhvervsevnetab.
Kontakt derfor forsikringsselskabet, hvis arbejdsgiver ophører med at indbetale til ens pensionsordning.
Nogle forsikringsselskaber kræver, at ens erhvervsevne ikke må være nedsat med den fastsatte brøkdel, når man optages i ordningen.
Det vil være en konkret vurdering, om ens erhvervsevne allerede på optagelsestidspunktet er nedsat i en sådan grad, at man ikke kan få dækning ved erhvervsevnetab.
Se eksempelvis Forsikringsankenævnets sag 85493 (erhvervsevnetabet var indtrådt forud for optagelsen i en ny pensionsordning),
Forsikringsankenævnets sagsnr.: 73915 (ikke grundlag for at fastslå, at erhvervsevnen var nedsat ved indtræden i ordningen),
Forsikringsankenævnets sagsnr.: 83438 (ikke bevist, at erhvervsevnen var nedsat ved tidspunktet for optagelse i pensionsordningen)
ForsikringsankenævnetsSagsnr.: 85493. Klager over afvisning af at anerkende et erhvervsevnetab på 2/3, og at hun ikke blev anset for omfattet af nye forsikringsbetingelser. Klager pådrog sig en diskusprolaps i 2009 og blev opereret 3 gange i 2009 og 1 gang i 2011. Hun var sygemeldt frem til den 1/6 2012, hvor hun genoptog sit arbejde. Hun blev pr. 1/10 2013 tilkendt fleksjob med 12-14 timer/uge. Pr. 1/1 2013 fusionerede hendes selskab med AP Pension. Hun anførte, at hun ved fusionen blev omfattet af AP Pensions mere lempelige betingelser, og at selskabet derfor skulle yde fuld invalidepension og præmiefritagelse. Hun gjorde gældende, at hendes erhvervsevne var nedsat med 2/3. Selskabet afviste, at klager blev omfattet af de mere lempelige betingelser pr. 1/1 2013, da hendes erhvervsevne allerede var nedsat i dækningsberettigende grad fra den 1/2 2012, og at hun derfor ikke var fuldt arbejdsdygtig på fusionstidspunktet. Selskabet anførte også, at klagers erhvervsevne alene var nedsat med mellem 1/2 og 2/3. Nævnet fandt, at klagers erhvervsevnetab var indtrådt allerede i 2012, og at klagers sag derfor skulle vurderes efter de dagældende betingelser. Nævnet fandt, at klager ikke havde dokumenteret, at hendes erhvervsevne var nedsat med mindst 2/3. Selskab medhold.
Forsikringsankenævnets sagsnr.: 73915. Klager over afslag på dækning og præmiefritagelse ved tab af erhvervsevne. Klager arbejdede som butiksansat men sygemeldte sig d. 13/3 2007 pga. smerter, der viste sig at stamme fra leddegigt. Da klager tidligere havde været sygemeldt, mente selskabet, at leddegigten allerede var opstået inden tegningstidspunktet d. 1/3 2007, og afviste dækning. På baggrund af sagens oplysning fandt nævnet det betænkeligt at fastslå, at klagers generelle erhvervsevnetab var nedsat i dækningsberettigende grad på tegningstidspunktet, men havde ikke grundlag for at afgøre, hvorvidt det var tilfældet. Nævnet fandt, at selskabet skulle anerkende klagers påstand og genoptage sagsbehandlingen på dette grundlag. Klager medhold.
Forsikringsankenævnets sagsnr.: 83438. Selskabet har i henhold til § 15 og 16 i nævnets vedtægter meddelt, at selskabet ikke ønsker at være bundet af kendelsen. Af nævnets årsberetning for 2013 fremgår: Der verserer retssag. Klager over afvisning af dækning for erhvervsevnetab. Klager led af hukommelsesproblemer, hovedpine og hyppig migræne. Hun led desuden af smerter i ryggen og var blevet diskusopereret 3 gange. Hun blev ansat den 1/4 2009 på ordinære vilkår 37 timer om ugen. I december 2010 blev hun deltidssygemeldt og i juni 2011 fuldtidssygemeldt, efter at hun i februar 2011 brækkede bækkenet og fik et tilbagefald til et stort forbrug af smertestillende medicin pga. lændesmerter. Hun blev tilkendt førtidspension med virkning fra den 1/3 2012. Selskabet afviste dækning med henvisning til, at klagers erhvervsevne var nedsat med 2/3, da hun blev optaget i pensionsordningen den 1/4 2009. Nævnet fandt, at selskabet ikke havde bevist, at klagers erhvervsevne allerede på optagelsestidspunktet var varigt nedsat til 1/3 eller derunder, eller at klagers lidelser havde en sådan sammenhæng med det erhvervsevnetab, som hun havde ved optagelsen i pensionsordningen. Nævnet fandt, at selskabet derfor ikke havde været berettiget til at afvise dækning. Klager medhold.
Forsikringsankenævnets sagsnr.: 8406 Klager over afvisning af dækning for erhvervsevnetab. Klager blev opsagt fra et lederjob i forbindelse med en sygemelding for stress. Hun arbejdede fra 2008 til februar 2011 i butik samt i en kontorfunktion, indtil hun blev opsagt pga. nedskæringer. Hun blev sygemeldt i maj 2011 pga. stress og pr. 1/8 2012 tilkendt offentlig førtidspension. Selskabet afviste dækning med henvisning til, at klagers generelle erhvervsevne allerede var nedsat med halvdelen den 1/5 2010, hvor hun blev optaget i pensionsordningen. Nævnet fandt, at selskabet havde godtgjort, at klagers erhvervsevne som følge af hendes psykiske lidelser var betydeligt nedsat ved optagelsen i pensionsordningen pr. 1/5 2010. Nævnet fandt, at klager senere blev sygemeldt på grund af en udvikling af de samme lidelser, som udgjorde hovedårsagen til hendes erhvervsevnetab. Nævnet kunne på den baggrund ikke kritisere selskabets afgørelse. Selskab medhold.
Andre forsikringsselskaber dækker ikke, hvis man på optagelsestidspunktet er i eksempelvis fleksjob.
Forsikringsankenævnets sagsnr.: 85325. Klager over afvisning af dækning ved førtidspension. Klageren anførte, at hun i 2007 blev bevilliget fleksjob på grund af nakke- og skuldersmerter, og at hun i 2013 blev tilkendt førtidspension som følge af akut opståede lændesmerter. Selskabet henviste til, at de aktuelle gener havde sammenhæng med klagerens lidelser, der bestod før tilkendelsen af fleksjob. Med henvisning til bl.a. en speciallægeerklæring fra 2006 fandt nævnet, at klagerens lidelser, der havde medført arbejdsudygtighed, allerede bestod forud for hendes optagelse i pensionsordningen den 1/6 2008. Selskab medhold.
Det vil fremgå af ens police og/eller ens forsikringsbetingelser, hvilke betingelser man skal opfylde, for at man kan modtage dækning ved tab af erhvervsevne.
Disse betingelser kan være ganske vanskelige at forstå, og det er derfor vigtigt, at man læser dem grundigt igennem.
Bed eventuelt forsikringsselskabet om at forklare betingelserne, og bed eventuelt om at få pjecer eller lignende, hvori selskabet mere populært forklarer, hvordan man er dækket som forsikringstager.
Når forsikringsselskabet vurderer ens erhvervsevne, vurderer selskabet typisk, hvor mange timer man skønnes at kunne arbejde om ugen, når man tager hensyn til helbredsmæssige begrænsninger og de mulige hjælpeforanstaltninger, man kan have til sin rådighed.
På den baggrund vurderer forsikringsselskabet, hvor meget man vil være i stand til at tjene ved at arbejde.
Det kan fremgå af forsikringsbetingelserne, at offentlige ydelser mv. skal medregnes, når selskabet vurderer, hvad man er i stand til at tjene.
Denne skønnede indtjening sammenholdes herefter med, hvad raske personer på samme alder og med samme uddannelsesmæssige baggrund typisk tjener i det område, hvor man bor (sammenlignelige personer).
Skønnes det, at man kun vil kunne tjene mindre end en tredjedel af, hvad sammenlignelige personer typisk tjener, er ens erhvervsevnetab 2/3.
Skønnes det, at man kan tjene mindre end halvdelen af, hvad sammenlignelige personer typisk tjener, er ens erhvervsevnetab 1/2.
En særlig form for erhvervsevnetabsforsikring består i, at det alene vurderes, om man er i stand til at varetage sit hidtidige (eller nært beslægtede) erhverv, og hvad man er i stand til at tjene ved at arbejde (på nedsat tid) i sådanne erhverv.
Dette kaldes en vurdering af ens faginvaliditet. Man kan kun kræve at blive vurderet ud fra faginvaliditet, hvis dette kriterium klart fremgår af ens police eller af ens forsikringsbetingelser.
Nogle forsikringer kan give ret til, at man i en periode – eksempelvis 3 år – vurderes ud fra faginvaliditet.
Se eksempelvis Forsikringsankenævnssager sagsnr.: 86821 (revisorassistent, ordning med dækning ved faginvaliditet) og
Forsikringsankenævnets sagsnr.: 78427 (tandlæge, ordning med dækning ved faginvaliditet).
Forsikringsankenævnets sagsnr.: 86821. Klager over afvisning af helbredsbetingede ydelser. Klager, født i 1975, og arbejdede op til sin sygemelding som revisorassistent. Hun var sygemeldt på grund af piskesmæld. Forsikringen indeholdt en form for faginvaliditetsdækning. Der var ikke oplysninger om, at klager havde været arbejdsprøvet. Selskabet lagde til grund, at den indtægt, der udgjorde sammenligningsgrundlaget i henhold til forsikringsbetingelserne, var 28.800 kr. månedligt. Klager oplyste, at hun forsøgte at arbejde som revisorassistent 2-3 timer hver anden dag, hvorefter hun oplevede forværring af symptomer. Nævnet fandt, at klager ikke inden for sit fagområde var i stand til at tjene ca. halvdelen af sin tidligere indkomst. I forhold til generel erhvervsevne fandt nævnet, at klager ikke havde bevist, at hun kunne tjene mindst 14.400 kr. om måneden med relevante skånehensyn. Klager delvis medhold.
*Forsikringsankenævnets sagsnr.: 78427.** Klager, der havde gruppeerhvervsudygtighedsforsikring som tandlæge, klager over, at selskabet ikke længere anså hendes erhvervsevne som tandlæge nedsat med 2/3, men kun med halvdelen og derfor havde nedsat hendes ydelser. Klager anmodede første gang om udbetaling af ydelser i maj 1998, da hun som følge af slidgigt i ryggen var sygemeldt. Selskabet tilkendte klager ydelser og havde gennem årene løbende fulgt op på sagen. Selskabet havde pr. 1/1 2009 ændret udbetalingen med henvisning til, at klagers fagspecifikke erhvervsevne ikke længere ansås nedsat med mindst 2/3, men kun med halvdelen. Nævnet havde gennemgået indholdet af det lægelige materiale og fandt ikke holdepunkter for at antage, at klagers helbredstilstand havde ændret sig til det bedre i et sådant omfang, at hun ikke længere havde mistet 2/3 af sin specifikke erhvervsevne som tandlæge. Nævnet fandt derfor, at selskabet var uberettiget til at nedsætte klagers ydelser som sket og skulle udbetale hende det manglende beløb med tillæg af renter. Klager medhold.
Det mest normale er, at forsikringsselskabet vurderer ens generelle erhvervsevne.
Ved vurderingen af ens generelle erhvervsevne fastlægger selskabet, hvilke erhverv eller jobfunktioner, man – med de rette skåne- hensyn – kan varetage, og hvor mange timer man skønnes at kunne arbejde. Vurderingen sker uden at tage hensyn til ens uddannelse og ens hidtidige arbejdsfunktioner.
Hvis man eksempelvis er uddannet som og har arbejdet som tømrer, men man rammes af en sygdom eller ulykke, der medfører, at man ikke længere kan udføre tømrerarbejde, er dette ikke ensbetydende med, at man ikke kan arbejde med eksempelvis undervisning, kontorarbejde, som pedel, chauffør eller lignende.
Er man – med sine helbredsmæssige begrænsninger – i stand til at varetage et andet arbejde/jobfunktioner eventuelt på nedsat tid, vurderer forsikringsselskabet, hvad man vil være i stand til at tjene med en sådan arbejdsindsats.
Er man i stand til at tjene mere end 1/3 (respektive 1/2) af, hvad personer med tilsvarende alder og uddannelse tjener i det område, hvor man bor, så er ens erhvervsevne ikke nedsat med 2/3 (respektive 1/2).
Når man bliver ramt af en ulykke eller bliver alvorligt syg, vil der ofte være en periode i starten af ens sygeperiode, hvor det er vanskeligt at afgøre, om man kan komme tilbage til sit hidtidige job.
Det kan fremgå af forsikringsbetingelserne, at forsikringsselskabet i denne periode laver en midlertidig vurdering af ens erhvervsevne.
I denne periode vil selskabet skønne, i hvor høj grad man er i stand til at passe sit hidtidige arbejde.
En vurdering af den midlertidige erhvervsevne er derfor sammenlignelig med den vurdering, der foretages ved faginvaliditet.
Forsikringsselskabet vil normalt kun foretage en vurdering af ens midlertidige erhvervsevnetab i en begrænset periode – eksempelvis 18 måneder.
Når denne periode er udløbet, eller hvis ens tilstand inden da er blevet stationær, vil selskabet overgå til at foretage en vurdering af ens generelle erhvervsevne.
Som eksempler på klagesager om midlertidig dækning er bl.a. Forsikringsankenævnets sagsnr.: 84592 (murer havde ret til midlertidige ydelser),
Forsikringsankenævnets sagsnr.: 85259 (midlertidige ydelser i en længere periode),
ForsikringsankenævnetsSagsnr.: 84592, samt Forsikringsankenævnets sagsnr.: 81873 (praksis for midlertidige udbetalinger):
Forsikringsankenævnets sagsnr.: 85259. Klager over afvisning af dækning for erhvervsevnetab. Klager var den 28/4 2011 impliceret i et færdselsuheld, hvor hun pådrog sig en whiplash-læsion. Hun blev fuldtidssygemeldt i august 2011 pga. helbredsmæssige gener efter ulykken i form af smerter og problemer med støj og koncentration. Af speciallægeerklæringer fremgik, at hun havde pådraget sig et vrid af halshvirvelsøjlen, og at hun havde brug for skånehensyn i form af bl.a. nedsat arbejdstid. Hun kom i praktik fra den 26/6 2012 og var i perioden frem til februar 2013 højst i stand til at yde en ugentlig effektiv arbejdstid på 6 timer. Selskabet udbetalte midlertidige ydelser fra den 1/11 2011 til den 1/3 2012 og afviste at dække yderligere med henvisning til, at klager ikke havde godtgjort, at hendes erhvervsevne var nedsat med mindst halvdelen. Næv net fandt, at klager ikke var i stand til at varetage sit arbejde på grund af generne fra trafikuheldet, og at det var godtgjort, at hendes erhvervsevne midlertidigt var nedsat i dækningsberettigende grad, og at klager havde krav på fulde midlertidige ydelser efter den 1/3 2012 og frem til den 3/4 2013, hvor klager blev bevilget fleksjob, og den generelle erhvervsevne måtte anses for nedsat med mellem 1/2 og 2/3. Klager delvis medhold.
Forsikringsankenævnets sagsnr.: 8459.: Klager over afvisning af dækning for erhvervsevnetab i perioden 26/10 2010 til 1/5 2013. Klager, der var murer og født i 1957, blev sygemeldt på grund af rygsmerter. Selskabet anerkendte, at hans generelle erhvervsevne var nedsat til 1/3 fra 2013. Nævnet fandt, at klagers erhvervsevne skulle bedømmes i hans erhverv som murer frem til den 4/5 2011, og at han således var berettiget til dækning for sit midlertidige, specifikke erhvervsevnetab fra karensperiodens udløb i 2010 indtil den 4/5 2011. For så vidt angår den efterfølgende periode frem til den 1/5 2013, fandt nævnet, at klager ikke havde bevist, at hans generelle erhvervsevne var nedsat i dækningsberettigende grad. Klager delvis medhold.
Forsikringsankenævnets sagsnr.: 81873. Klager over afvisning af dækning ved tab af erhvervsevne fra 1/4 2011. Selskabet har henvist til, at hans erhvervsevne ikke er nedsat med mindst 2/3 førend 1/2 2012. Klageren, der er født i 1955, har været syg siden 1/4 2011 grundet slidte led i fod, hofte og ryg. Nævnet udtaler, at der er praksis for at udbetale midlertidige ydelser på baggrund af forsikringstagers erhvervsevne inden for dennes specifikke erhverv, indtil der foreligger tilstrækkelige oplysninger, der kan danne grundlag for vurderingen af den generelle erhvervsevne. Nævnet finder, at klageren har krav på midlertidige ydelser og præmiefritagelse fra 1/7 2011 til den 22/5 2012, fra hvilket tidspunkt nævnet på baggrund af oplysningerne om hans arbejdsprøvning vurderer, at den generelle erhvervsevne ikke er nedsat med mindst 67 %. Nævnet finder, at der kun skal beregnes én karensperiode. Klager medhold.
Udbetalinger af løbende ydelser ved nedsat erhvervsevne begynder normalt først 3 måneder efter, at ens erhvervsevnetab er indtrådt. Det vil sige, at ens erhvervsevne har været nedsat med den aftalte brøkdel i alle 3 måneder.
Denne periode kaldes karenstiden.
Bemærk, at så længe man får fuld løn fra sit hidtidige job, vil ens indtjening ikke være nedsat, og man vil derfor ikke have et erhvervsevnetab i forsikringsbetingelsernes forstand.
Man har kun ret til forsikringsdækning, hvis dens helbred er årsagen til, at man ikke kan arbejde og tjene, hvad andre personer – som man kan sammenlignes med – kan tjene.
Ved vurderingen af ens erhvervsevne lægges der derfor ikke vægt på sociale, praktiske og andre personlige hensyn.
Vurderingen af, om man opfylder forsikringsbetingelserne, vil altid bero på et konkret skøn, der baseres især på lægelige og økonomiske oplysninger samt på oplysninger om arbejdsprøvninger mv.
Det kan være, at man er blevet tilkendt førtidspension eller fleksjob af kommunen. Forsikringsselskabet er – medmindre det direkte fremgår af forsikringsbetingelserne – ikke bundet af kommunens vurdering af ens arbejdsevne.
Det skyldes, at kriterierne for tildeling af førtidspension og fleksjob er forskellige fra den vurdering, som selskabet efter forsikringsbetingelserne foretager.
Det er vigtigt at være opmærksom på, at man i en klagesag mod forsikringsselskabet har bevisbyrden for, at man opfylder forsikringsbetingelserne for at få dækning for tabt erhvervsevne.
Den tvivl, der kan fremgå af eksempelvis forskellige lægelige erklæringer, kan derfor i nogle tilfælde gøre det vanskeligt for forsikringstageren at bevise, at ens erhvervsevne er nedsat med 1/2 eller 2/3. Det er derfor vigtigt, at man deltager i arbejdsprøvninger, og at der bliver foretaget alle relevante lægelige undersøgelser mv.
Forsikringsselskabet har som udgangspunkt mulighed for at foretage en fornyet vurdering af ens sag/helbred, selvom man i en årrække har modtaget dækning for erhvervsevnetab.
Har man afgivet urigtige oplysninger til forsikringsselskabet ved tegningen af forsikringen, jf. FAL § 6, er der risiko for, at selskabet på et senere tidspunkt – ofte, når man anmelder et erhvervsevnetab – ophæver forsikringen med tilbagevirkende kraft og samtidig afviser at udbetale erstatning.
Video: Jakob oplysning: Pension
Det er mange forskellige oplysninger, der indgår i forsikringsselskabets vurdering af ens erhvervsevne.
Der indgår bl.a. ens egne oplysninger om ens helbred, som man og ens læger giver til selskabet.
Dette er bl.a. journalmateriale fra praktiserende læge og sygehuse samt udfyldte statusattester.
For nærmere afdækning af, hvordan sagen oplyses i forsikringsselskaberne, og hvilke forhold der indgår i vurderingen, bygger følgende især på Forsikringsankenævnets oplysninger, herunder nævnets praksis.
Forsikringsselskaberne vil ofte indhente en eller flere speciallægeerklæringer, der udarbejdes på baggrund af en undersøgelse af og samtale med forsikringstageren.
Speciallægeerklæringen vil typisk indeholde oplysninger om ens tidligere sygdomme, den aktuelle lidelse, der har bevirket erhvervsevnetabet, og hvilke fund speciallægen har gjort i forbindelse med undersøgelsen.
Der oplyses om de behandlinger og den medicin, man har fået, og resultatet heraf.
Herudover vurderes det, om der er mulighed for yderligere behandling, medicinering eller lignende, og om lidelsen indebærer nogle indskrænkninger i ens aktuelle erhverv og andre erhverv.
Det vurderes også, om ens tilstand er stationær/varig, eller om der er mulighed for fremtidige forbedringer af ens helbred.
Arbejder man eksempelvis som tømrer, og man kommer til skade med sin ryg, kan en speciallæge på baggrund af en undersøgelse udtale, at man ikke længere er i stand til at udføre almindeligt tømrerarbejde, men at man godt kan varetage andre jobfunktioner, hvor der tages hensyn til ens rygskade.
Forsikringsselskaberne vil også typisk indhente oplysninger fra ens kommune. Kommunens oplysninger vil ofte bestå af ressourceprofiler, journalrapporter, lægeskøn og rapporter vedrørende arbejdsprøvningsforløb og virksomhedspraktikker.
Alle disse oplysninger indgår i vurderingen af ens erhvervsevne, og det vil være på baggrund af en samlet vurdering, at det konkluderes, om ens erhvervsevne er nedsat i en sådan grad, at man har ret til dækning.
Kommunen kan på et tidspunkt i ens sygeforløb vurdere, at man ikke længere er i stand til at varetage et arbejde på normale vilkår. Kommunen har i den forbindelse mulighed for at bevilge en fleksjob.
Fleksjob kan bevilges på forskellige vilkår og med forskellige antal timer ugentligt.
Bevilling af fleksjob vil typisk være baseret på ens helbredsoplysninger samt oplysninger om en eller flere arbejdsprøvninger og virksomhedspraktikker, som man har deltaget i.
Formålet med arbejdsprøvningerne er at finde ud af, i hvilke funktioner man kan arbejde, og hvor meget man kan arbejde. Fleksjob kan tilkendes med ned til ganske få timer om ugen.
Det forhold, at man bevilges fleksjob med eksempelvis 10 timer om ugen, medfører ikke automatisk, at ens erhvervsevnetabsforsikring vil vurdere, at ens erhvervsevne er nedsat med mere end 2/3.
Det skyldes, at forsikringsselskabet foretager en konkret og selvstændig vurdering af forsikringstagerens erhvervsevne.
Se f.eks. klagesagerne fra Forsikringsankenævnet i sagsnr.: 86746 (8 timers fleksjob, erhvervsevne var ikke nedsat med 2/3):
Forsikringsankenævnets sagsnr.: 85017 (10 timers fleksjob, erhvervsevne nedsat med mindst 1/2),
Forsikringsankenævnets sagsnr.: 87666 (12 timers fleksjob, erhvervsevne ikke nedsat med mindst 1/2) og
Forsikringsankenævnets sagsnr.: 86639 (12 timers fleksjob, erhvervsevne var nedsat med 2/3),
Forsikringsankenævnets sagsnr.: 86746. Klager over afslag på dækning ved tab af erhvervsevne. Klager, der blev født i 1965 og var kontoruddannet, var involveret i et trafikuheld, hvor hun som passager i en bil blev påkørt bagfra med ca. 40 km/t. Hun havde efterfølgende gener i form af hovedpine, koncentrationsbesvær og svimmelhed. Efter kommunale praktikforløb blev hun godkendt til fleksjob, med 12-15 timer ugentligt. Pr. 1/1 2014 blev hun ansat i fleksjob med 8 timer ugentligt på sin tidligere arbejdsplads. Med henvisning til bl.a. begrænsede objektive fund ved lægelige undersøgelser samt klagers sociale forhold afviste selskabet at yde dækning. Efter en gennemgang af sagen fandt nævnet ikke grundlag for at kritisere selskabets afgørelse. Selskab medhold.
SForsikringsankenævnets sgsnr.: 85017. Klager over afslag på erhvervsevnetabsdækning. Klageren var den 31/12 2011 udsat for en faldulykke, hvor han pådrog sig et knusningsbrud i skinnebenet. Selskabet ydede midlertidig dækning for erhvervsevnetab i perioden mellem den 1/4 2011 og den 31/5 2012, hvorefter selskabet overgik til vurdering af klagers generelle erhvervsevne og standsede ydelserne med henvisning til, at denne ikke var nedsat i dækningsberettigende grad. Efter sin gennemgang af sagen fandt nævnet, at klagers erhvervsevne var nedsat med mindst halvdelen efter den 1/6 2012. Nævnet havde bl.a. lagt vægt på, at der var vedvarende smerter og nedsat bevægelighed i klagers fod, og at der opstod daglige hævelser i hans underben, også når han forholdt sig i ro. Nævnet lagde endvidere vægt på, at klager til trods for en række skånehensyn kun magtede 10 ugentlige arbejdstimer i sit eksterne virksomhedspraktikforløb. Klager medhold.
Forsikringsankenævnets sagsnr.: 87666: Klager over afslag på udbetaling af erhvervsevnetabsydelser efter den 1/4 2015. Klager havde smerter i højre del af overkroppen. Han fik bl.a. stillet diagnoserne dobbeltsidig tennisalbue og myofascielt syndrom. Han arbejdede 12 timer om ugen i flexjob med maskinbetjening. Nævnets flertal fandt efter en samlet vurdering, at klager ikke havde bevist, at hans generelle erhvervsevne var nedsat med mindst halvdelen efter den 1/4 2015. Flertallet lagde vægt på, at han ikke var blevet arbejdsprøvet i en funktion, hvor hans skånehensyn blev varetaget tilstrækkeligt. Mindretallet fandt, at klagers erhvervsevne var nedsat med halvdelen. Selskab medhold.
Forsikringsankenævnets sagsnr.: 86639. Klager over afslag på at udbetale invaliderente samt fritagelse for betaling af præmie ved tab af erhvervsevne. Klager fik endeligt konstateret Parkinsons i 2013 efter symptomer og behandling herfor siden 2011. Han blev sygemeldt i 2013 og fik i 2014 et fastholdelsesfleksjob som chauffør på 16 timer om ugen, 12 timers effektiv arbejdstid, og ansøgte selskabet om udbetaling af invaliderente samt fritagelse for betaling af præmie. Selskabet afslog anmodningen og henviste til, at klagers erhvervsevne ikke var nedsat med mindst 2/3. Selskabet lagde blandt andet vægt på, at klagers fleksjob var på 16 timer om ugen, og at han ikke var søgt arbejdsprøvet i mindre fysisk krævende stillinger. Nævnet fandt, at klagers erhvervsevne var nedsat med 2/3. Nævnet lagde blandt andet vægt på, at Parkinsonslidelsen havde forværret klagers tilstand gennem årene, og at nedtrapningen i arbejdstid blandt andet skete efter forslag fra hans læger. Derudover fandt nævnet, at det ikke kunne antages, at han kunne tjene mere i en anden stilling og lagde herved vægt på, at fleksjobbet fremstod med betydelig fleksibilitet og ikke kunne anses for at være fysisk krævende. Endelig har nævnet lagt vægt på, at klager i fleksjobbet har en effektiv arbejdstid på 12 timer ugentligt. Selskabet havde derfor ikke været berettiget til at afslå anmodningen om udbetaling af invaliderente og præmiefritagelse. Klager medhold.
Kommunen kan også vurdere, at man ikke vil være i stand til at forsørge sig selv ved arbejde, og kan på denne baggrund tildele førtidspension.
Ved den kommunale vurdering af, om man skal indstilles til førtidspension, lægger kommunen vægt på ens arbejdsevne, mens forsikringsselskabet vurderer ens erhvervsevne.
Det kommunale arbejdsevnebegreb er bredere end det forsikringsretlige erhvervsevnebegreb, idet kommunen inddrager flere momenter end blot ens helbred.
Således vil kommunen ud over ens helbred også lægge vægt på bl.a. ens sociale forhold, interesser, arbejdsrelevante ønsker mv.
Derfor kan man ikke konkludere, at man har ret til dækning for tab af erhvervsevne, fordi man er blevet tilkendt førtidspension.
Se eksempelvis klagesagerne i Forsikringsankenævnet i sagsnr.: 85836 (bevilget førtidspension, men ikke ret til forsikringsdækning),
Forsikringsankenævnets sagsnr.: 84499 (bevilget førtidspension, erhvervsevne nedsat med 1/2) og
Forsikringsankenævnets sagsnr.: 85876 (bevilget førtidspension og erhvervsevne nedsat med 2/3),
Forsikringsankenævnets sagsnr.: 85836. Klager over, at selskabet afviste dækning ved tab af erhvervsevne. Klager, født i 1959 og ufaglært, blev sygemeldt den 9/1 2009 grundet en knæoperation og smerter i ryggen. Den 10/1 2009 blev hun afskediget pga. nedskæringer. Hun var i virksomhedspraktikker i en kantine og som pædagogmedhjælper, hvor hun arbejdede mellem 15 og 20 timer ugentligt. Ved et højere timeantal blev smerterne forværret. Hun blev tilkendt førtidspension pr. 1/7 2012. Selskabet afviste, at klagers erhvervsevne var nedsat i dækningsberettigende grad, og henviste bl.a. til de foretagne arbejdsprøvninger og de lægelige oplysninger. Nævnet fandt det ikke dokumenteret, at klagers erhvervsevne var nedsat i dækningsberettigende grad. Selskab medhold.
Forsikringsankenævnets sagsnr.: 84499: Klager over afvisning af dækning for erhvervsevnetab. Klager blev sygemeldt i 2009 fra sit arbejde som dagplejemor på grund af smerter i leddene. Hun led desuden af astmatisk bronchitis. Fra 21/9 2010 til den 18/1 2011 var hun i kommunalt afklaringsforløb og praktik, og pr. 1/7 2011 fik hun tilkendt offentlig førtidspension. Selskabet anerkendte, at klagers erhvervsevne var nedsat med halvdelen. Selskabet afviste at udbetale invalidesum med henvisning til, at hendes erhvervsevne ikke var nedsat til 1/3. Nævnet fandt, at klager ikke havde bevist, at hendes generelle erhvervsevne varigt var nedsat til 1/3 eller derunder. Nævnet lagde bl.a. vægt på, at der var tale om flere relativt diffuse lidelser, at hendes funktionsniveau i indstillingen til førtidspension blev vurderet nedsat i moderat til svær grad, samt på forløbet af hendes arbejdsprøvning, hvor hun havde arbejdet 13,5 timer om ugen. Selskab medhold.
Forsikringsankenævnets sagsnr.: 85876. Klager over afslag på dækning ved tab af erhvervsevne. Selskabet anførte, at klagers generelle erhvervsevne ikke var nedsat med mindst 2/3 efter den 1/3 2010. Klager, der var født i 1961 og arbejdede som kommunal dagplejer, blev i maj 2008 sygemeldt grundet smerter i bevægeapparatet og blev i 2009 diagnosticeret med fibromyalgi i svær grad. Efter et længere arbejdsprøvningsforløb blev klager tilkendt førtidspension fra 1/4 2013. Nævnet fandt det efter en samlet bedømmelse sandsynliggjort, at klagers erhvervsevne var nedsat med mindst 2/3 efter den 1/4 2013. Klager medhold.
Højesteret har i en dom i Ugeskrift for Retsvæsen U 2011.2223 H taget stilling til, at det er forsikringstageren, der skal bevise, at hans (generelle) erhvervsevne er nedsat, og at det forhold, at der var tilkendt fleksjob med 2/3 tilskud, ikke i sig selv gav en formodning for, at der forelå en nedsættelse af erhvervsevnen:
U 2011.2223 H: A, der var landmand, var i 2000 udsat for en arbejdsulykke, hvorved han pådrog sig en skulderlidelse, og pådrog sig i 2002 sygdom ved udslæt. Han fik herudover en række symptomer i form af bl.a. smerter, træthed, hjertebanken mv., der ikke kunne påvises ved objektive fund. Fra 2004 var A i fleksjobbeskæftigelse med 2/3 løntilskud. A havde ifølge forsikringspolicen med Alm. Brand Liv og Pension ret til invaliderente, hvis han på grund af sygdom eller ulykke mistede 2/3 af sin erhvervsevne, og nedsættelse af erhvervsevnen forelå ifølge policen, »når den forsikrede ikke længere skønnes at være i stand til . . . at tjene mere end 1/3 af, hvad der i samme egn er sædvanligt for fuldt arbejdsdygtige personer med lignende uddannelse og alder«. Højesteret udtalte, at A havde bevisbyrden for, at hans generelle erhvervsevne var nedsat til 1/3 eller mindre som følge af ulykke eller sygdom, og bevillingen af fleksjob med 2/3 løntilskud skabte ikke i sig selv en formodning for en sådan nedsættelse af erhvervsevnen. Højesteret fandt, at A ikke havde godtgjort en nedsættelse af erhvervsevnen, der opfyldte betingelserne. Højesteret lagde vægt på, at Retslægerådet havde udtalt, at det ikke var muligt at angive mere præcist, i hvilket omfang A’s funktionsniveau var nedsat, at skulderlidelsen begrænse de hans arbejdskapacitet som landmand med højst 30 %, og at han kunne arbejde på fuld tid, hvis han fik et lettere fysisk arbejde. Landsretten var nået til samme resultat.
Det fremgår ofte af forsikringsbetingelserne, at man ikke har ret til erhvervstabsdækning, hvis ens erhvervsevne allerede var nedsat med den relevante brøkdel, da man blev omfattet af forsikringen.
Måske har kommunen bevilget en et fleksjob, og som følge af fleksjobansættelsen bliver man optaget i en pensionsordning, hvor der er tilknyttet en forsikring ved tab af erhvervsevne.
I nogle forsikringsbetingelser fremgår det, at man ikke bliver omfattet af forsikringen ved tab af erhvervsevne, hvis man på optagelsestidspunktet er i fleksjob.
I andre forsikringsbetingelser fremgår det alene, at ens erhvervsevne ikke må være nedsat med den fastsatte brøkdel, når man optages i ordningen.
I sidstnævnte tilfælde vil det være en konkret vurdering, om ens erhvervsevne må anses for at være tilstrækkeligt nedsat allerede ved optagelsestidspunktet.
Se f.eks. Forsikringsankenævnets sagsnr.: 85493 (erhvervsevnetabet var indtrådt forud for optagelsen i en ny pensionsordning). Klager over afvisning af at anerkende et erhvervsevnetab på 2/3, og at hun ikke blev anset for omfattet af nye forsikringsbetingelser. Klager pådrog sig en diskusprolaps i 2009 og blev opereret 3 gange i 2009 og 1 gang i 2011. Hun var sygemeldt frem til den 1/6 2012, hvor hun genoptog sit arbejde. Hun blev pr. 1/10 2013 tilkendt fleksjob med 12-14 timer/uge. Pr. 1/1 2013 fusionerede hendes selskab med AP Pension. Hun anførte, at hun ved fusionen blev omfattet af AP Pensions mere lempelige betingelser, og at selskabet derfor skulle yde fuld invalidepension og præmie fritagelse. Hun gjorde gældende, at hendes erhvervsevne var nedsat med 2/3. Selskabet afviste, at klager blev omfattet af de mere lempelige betingelser pr. 1/1 2013, da hendes erhvervsevne allerede var nedsat i dækningsberettigende grad fra den 1/2 2012, og at hun derfor ikke var fuldt arbejdsdygtig på fusionstidspunktet. Selskabet anførte også, at klagers erhvervsevne alene var nedsat med mellem 1/2 og 2/3. Nævnet fandt, at klagers erhvervsevnetab var indtrådt allerede i 2012, og at klagers sag derfor skulle vurderes efter de dagældende betingelser. Nævnet fandt, at klager ikke havde dokumenteret, at hendes erhvervsevne var nedsat med mindst 2/3. Selskab medhold.
I nogle ordninger gælder det dog, at et dækningsforbehold – som generelt gælder for de lidelser, man havde, da man indtrådte i pensionsordningen – bortfalder 10 år efter, at man er indtrådt.
Dækningen for tab af erhvervsevne ydes løbende af forsikringsselskabet.
Det betyder, at forsikringsselskabet som udgangspunkt har mulighed for at foretage en fornyet vurdering af ens sag/helbred, selvom man i en årrække har modtaget dækning for erhvervsevnetab.
Ved en fornyet vurdering vil forsikringsselskabet ofte indhente nye kommunale og lægelige oplysninger – herunder nye speciallægeerklæringer – således, at det er opdaterede oplysninger, der danner grundlag for vurderingen.
Om forsikringsselskabet må standse dækningen, afhænger af en konkret vurdering, hvor det på samme måde som ved den oprindelige tilkendelse af dækningen er en kombination af de foreliggende oplysninger vedrørende forsikringstagerens helbred og arbejde, der er afgørende for, om man fortsat har ret til dækning.
Se eksempelvis klagesagerne i Forsikringsankenævnet i Forsikringsankenævnets sagsnr.: 86100 (ikke ret til fortsatte ydelser efter 9 år),
Forsikringsankenævnets sagsnr.: 87050 (udbetalinger stoppet efter ca. 15 år),
Forsikringsankenævnets sagsnr.: 87506 (ikke grundlag for at standse dækning) og
Forsikringsankenævnets sagsnr.: 84071 (ikke grundlag for at standse dækning)-
Forsikringsankenævnets sagsnr.: 86100. Klager over, at selskabet standsede udbetalinger og præmiefritagelse pr. 1/1 2013 efter 9 år. Klager anførte endvidere, at selskabet havde givet tilsagn om udbetalinger indtil 2034. Selskabet afviste fortsatte udbetalinger og præmiefritagelse med henvisning til, at klager ikke havde sandsynliggjort, at han ikke kunne tjene langt mere som procesteknolog/sælger, end hvad der var sædvanligt. Nævnet fandt, at selskabet ikke havde givet tilsagn om fortsatte udbetalinger og præmiefritagelse, ligesom nævnet fandt, at klagers indtægt oversteg halvdelen af, hvad fuldt arbejdsdygtige personer med tilsvarende uddannelse og alder ville være i stand til at oppebære. Selskab medhold.
Forsikringsankenævnets sagsnr.: 87050. Klager over ophør med udbetaling af invalidepension efter 1/2 2015. Klager, der blev født i 1969, havde modtaget invalidepension siden december 1999, efter han var blevet overfaldet og slået i hoved og nakke. Han led efterfølgende af nakkesmerter, hovedpine og lændesmerter. Hertil havde han perioder med psykisk belastning og symptomer på PTSD. Han havde været gennem flere afklaringsforløb, og i 2007 blev han tilkendt fleksjob. Han havde varetaget forskellige jobfunktioner med timeantal mellem 12 og 25 timer. Selskabet stoppede dækningen med henvisning til, at erhvervsevnen ikke længere var nedsat i dækningsberettigende grad, og henviste bl.a. til manglende lægelig dokumentation samt klagers sociale og familiemæssige forhold. Nævnet fandt det ikke bevist, at klagers erhvervsevne også var nedsat med mindst halvdelen efter den 1/2 2015, hvorfor selskabets afgørelse ikke kunne kritiseres. Selskab medhold.
Forsikringsankenævnets sagsnr.: 87506. Klager over, at selskabet standsede udbetalinger og præmiefritagelse pr. 1/8 2014. Klager, der var født i 1958 og uddannet socialpædagog, anmeldte, at hendes erhvervsevne var nedsat grundet depression som følge af en voldsom arbejdsrelateret hændelse i 2009. Hun havde siden hændelsen været arbejdsprøvet og blev den 28/3 2014 tilkendt et fleksjob af kommunen. Fra den 1/8 2014 var hun i et praktikforløb 9 timer ugentligt med en effektiv arbejdstid på 6 timer ugentligt. Selskabet fandt det ikke dokumenteret, at hendes erhvervsevne var nedsat til mindst halvdelen. Nævnet fandt, at klager havde bevist, at hendes generelle erhvervsevne var nedsat med halvdelen eller derover. Klager medhold.
Forsikringsankenævnets sagsnr.: 84071. Klager over afvisning af fortsat dækning for erhvervsevnetab. Klager blev sygemeldt den 9/9 2002 på grund af smerter i arme, skuldre og nakke, og den 1/5 2004 blev hun tilkendt førtidspension. Selskabet udbetalte midlertidige ydelser fra den 9/12 2003 og meddelte den 10/6 2004, at hendes generelle erhvervsevne vurderedes at være nedsat med mindst 2/3, og at udbetalingerne ikke længere var midlertidige. Selskabet meddelte den 5/7 2012, at ydelserne nu ville standse, idet klager var aktiv som kunstner og IT-ansvarlig i en kunstforening. Nævnet fandt, at det ikke var godtgjort, at der var sket sådanne ændringer i klagers helbredstilstand, at de kunne begrunde ophør af forsikringsdækning. Nævnet fandt, at klagers generelle erhvervsevne måtte anses for at være nedsat med mindst halvdelen. Klager medhold.
Nogle forsikringsselskaber kræver, at man afgiver helbredsoplysninger, når man tegner en forsikring mod erhvervsevnetab.
Er forsikringen en integreret del af ens pensionsordning, kan selskabet bede om oplysningerne i forbindelse med, at man optages i pensionsordningen, eller når man senere udvider dækningerne.
Disse helbredsoplysninger bruges til at vurdere, hvor stor en risiko der er for, at man senere bliver alvorligt syg.
Det er vigtigt, at man læser spørgsmålene grundigt, og at man svarer korrekt og fyldestgørende på spørgsmålene fra forsikringsselskabet.
Hvis man afgiver urigtige oplysninger til forsikringsselskabet ved tegningen af forsikringen, er der risiko for, at selskabet på et senere tidspunkt – ofte når man anmelder et erhvervsevnetab – ophæver forsikringen med tilbagevirkende kraft og samtidig afviser at udbetale erstatning.
Video: Styr på arven: Hvem får pensionen?
Video: Pensionsopsparing ‐ Aldersopsparing er afløseren for kapitalpension
Man kan tegne en livsforsikring, hvis man ønsker at sikre sine efterladte økonomisk.
Mange har en livsforsikring via deres arbejdsplads, fagforening, pensionsselskab eller lign.
Er man i tvivl, om man har en livsforsikring, kan man tjekke det på „Pensionsinfo.dk“ eller spørge hos sin arbejdsgiver, fagforening eller pensionsselskab m.v.
Forsikringsselskaberne gør i stort omfang brug af den lægelige viden, som landets læger og hospitaler kan byde på.
Det sker fx:
når forsikringer ikke kan oprettes uden en helbredsvurdering
hvor helbredet er afgørende for en udbetaling – enten ved tab af erhvervsevnen eller en diagnose, der giver ret til udbetaling fra en forsikring ved visse kritiske sygdomme
hvis der er anledning til at undersøge, om der er afgivet rigtige helbredsoplysninger, da forsikringen blev oprettet.
Brugen af lægernes ekspertise og viden er i vidt omfang reguleret af lovgivning og aftaler.
Det er primært for at beskytte borgerne mod et helt ufiltreret samarbejde, men også for at have klare regler for, hvad lægerne kan og skal medvirke til og på hvilke betingelser.
Herudover er der et væsentligt element af forbrugerbeskyttelse, så der ikke indhentes oplysninger uden den forsikredes samtykke, og at man har ret til at fortryde forsikringsaftalen i op til 14 dage – for visse forsikringer 1 måned.
Tegner man en privat livsforsikring, skal man besvare en række spørgsmål om sit helbred.
Svarene bruger forsikringsselskabet til at vurdere den helbredsmæssige risiko.
I de fleste tilfælde får oplysningerne om helbredet ingen betydning for forsikringstegningen, men har man helbredsforhold, der medfører øget risiko for kortere levetid, sygelighed eller uarbejdsdygtighed, kan det betyde, at forsikringen bliver tilbudt på skærpede vilkår - enten med en højere præmie eller med en klausul for helbredsforholdet.
For visse forsikringstyper, f.eks. nogle gruppelivsforsikringer, er det ikke muligt at tilbyde forsikring på skærpede vilkår.
En helbredsmæssig forøget risiko vil derfor i nogle tilfælde betyde, at man ikke kan tegne forsikringen.
Forsikringsselskabet kan have brug for flere oplysninger om den forsikredes helbred fra dennes læge, og i sjældnere tilfælde fra et sygehus eller en speciallæge.
Forsikringsselskabet kan indhente lægelige oplysninger, hvis man har givet tilladelse til det ved at underskrive et samtykke.
I nogle tilfælde skriver man også under på, at ens helbredsoplysninger kan blive registreret i „Videncenter for Helbred & Forsikring“.
Når et forsikringsselskab har behov for at få oplysninger om helbredet, sker det i form af attester (aftalt mellem Lægeforeningen, andre sundhedsfaglige organisationer og Forsikring & Pension) eller erklæringer og skemaer, som udfyldes af den forsikringssøgende.
Svar korrekt og fyldestgørende på spørgsmål om helbredet.
Helbredsoplysningerne bør besvares omhyggeligt.
Det er ens eget ansvar, at svarene er korrekte og fyldestgørende. En bevidst undladt oplysning er det samme som en urigtig oplysning, og resultatet kan blive, at der ikke er ret til nogen udbetaling, når man selv eller ens efterladte får brug for forsikringen.
Hvem får pengene udbetalt, hvis man dør uventet?
Når der sker vigtige ændringer i ens liv, fx at man får en samlever, bliver gift, skilt eller får børn, bør man tjekke, om ens pension skal tilpasses ens nye livssituation.
For hvem skal have pengene fra en forsikring, hvis man pludselig dør?
I de fleste forsikringer er “nærmeste pårørende” automatisk indsat, som modtager af forsikringsudbetalingen ved død.
Nærmeste pårørende findes i to udgaver
Dette begreb har to betydninger.
Og det skal man være meget opmærksom på. Også fordi man sagtens kan have pensioner eller livsforsikringer med „nærmeste pårørende“, som ikke har samme betydning.
Det gælder også, hvis man har alders- og ratepensioner i et pengeinstitut.
Begrebet "nærmeste pårørende“
Betydningen af begrebet „nærmeste pårørende“ blev ændret den 1. januar 2008.
Hvad der gælder, afhænger af, hvornår man blev forsikret, eller hvornår man selv eller en pensionsleverandør har valgt „nærmeste pårørende“ som begunstiget.
Man kan se i sin forsikringsoversigt/police, hvilken definition af „nærmeste pårørende“ der gælder.
Man kan også se det i „PensionsInfo.dk“.
Er man kommet med 1. januar 2008 eller senere, så betyder „nærmeste pårørende“:
Hvis man ikke efterlader ægtefælle/registreret partner:
Ved dødsfaldet bor I sammen og har boet sammen i to år inden dødsfaldet.
Hvis man heller ikke efterlader samlever i ægteskabslignende forhold:
Børn eller deres efterkommere (livsarvinger)
Hvis man heller ikke efterlader børn eller deres efterkommere:
Hvis man heller ikke har oprettet testamente:
Forældre og deres efterkommere
Foretag et hurtigt tjek på Forenede Gruppeliv og se, om man skal gøre noget.
Er man kommet med før 1. januar 2008 og er der ikke senere aftalt „ny nærmeste pårørende“, så betyder „nærmeste pårørende“:
Samme regler som fra 1. januar 2008 eller senere, dog med den undtagelse, at reglerne om samlever i ægteskabslignende forhold ikke gælder.
Passer “nærmeste pårørende” til ens liv?
Man skal overveje, om man vil have „nærmeste pårørende“ med eller uden samlever. Hvis man vil ændre, skal man give forsikringsselskab/pengeinstitut skriftlig besked herom.
Og man skal huske at tjekke alle sine forsikringer og pensioner.
Det kan også være, at ingen af de to definitioner af nærmeste pårørende passer, fx fordi man ønsker at begunstige et barn i stedet for ægtefællen.
En sådan ændring skal også ske skriftligt til forsikringsselskab/pengeinstitut.
Giv forsikringsselskabet besked om ens ønsker
Det er altså forsikringsselskabet/pengeinstituttet, der skal have skriftlig besked om ens ønske.
Det dur ikke at lægge beskeden i ens skrivebordsskuffe, og det er heller ikke gældende i forhold til forsikringsudbetaling at skrive ens ønske i et testamente.
Normalt kan man frit bestemme, hvem der skal være begunstiget.
Der er dog visse begrænsninger, hvis man har haft fradragsret for indbetalinger til forsikringen/pensionen.
Samlever arver ikke automatisk
Man skal være opmærksom på, at en samlever ikke får andel i den øvrige formue, uanset hvor mange år man har boet sammen og uanset, hvor mange børn man har sammen.
Hvis en samlever skal arve efter en, skal man oprette et testamente.
Udbetalinger fra ATP, hvis man registrer en samlever i ATP.
Hvis man er registreret som samlever hos ATP, kan man under visse betingelser få op til 50.000 kroner før afgift på 40 pct., hvis en samlever dør.
Reglerne for ret til udbetaling har mange undtagelser
Man skal være registreret som samlevere hos ATP
Man skal have boet sammen på fælles folkeregisteradresse i mindst 2 år forud for dødsfaldet
Man skal kunne have indgået ægteskab med hinanden de seneste 2 år forud for dødsfaldet
Den afdøde har indbetalt siden 1. januar 2002, hvad der svarer til mindst to års fulde indbetalinger til ATP livslang Pension
Har man en samlever, som man ønsker, skal have en sum penge fra ATP, hvis man dør inden en vis alder, så registrer jer nu. Flytter man fra hinanden, bortfalder samlevers ret til
engangsudbetalingen.

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret