text:
Ytringsfrihed og krænkelsesparagraffer | Information
Nu er ingen blevet dømt for at overtræde denne paragraf siden 1938. Dog var den oppe at vende i 1971, da Trille sang Jesper Jensens vise om 'Øjet i det høje', om en gud, der holdt øje med, om man nu også sov med hænderne over dynen og 'eddermame' var svær at få smidt ud.
Hun sang den i tv, hvilket medførte en klage fra en præst, og to af de ansvarlige programchefer måtte en tur i retten.
Men sagen faldt - sandsynligvis fordi sangen var aldeles blottet for talent og ikke engang havde format til at kunne kaldes blasfemisk. Den var bare pueril, i bedste fald studentikos.
Magen til tynd bras
Sjovt nok var der ingen, der talte om blasfemi, da Jens Jørgen Thorsen lancerede sin film om Jesus, der ifølge rygtet skulle være fremstillet som en, om ikke sexgal, så i hvert fald meget sexglad, person.
Da filmen omsider havde premiere, fik jeg af en lokalavis i Esbjerg en fribillet, mod at jeg ville lade mig interviewe bagefter. Og jeg måtte sige med en let omskrivning af Winston Churchills berømte formulering: Aldrig har så mange ventet så længe på så lidt! Magen til tyndt bras skulle man lede længe efter.
Siden har Thorsen kunnet plastre et plankeværk til med den korsfæstede Kristus med erigeret lem.
Dengang sagde Uffe Ellemann-Jensen ikke noget. Der skal mere og langt alvorligere sager på bordet, før han gør det. Muhammed-tegninger, for eksempel.
Så er der § 266b, den såkaldte racismeparagraf. I sin oprindelige form (fra 1939) taler den om straf til »den, der ved udspredelse af falske rygter eller beskyldninger forfølger eller ophidser til had mod en gruppe af den danske befolkning på grund af dens tro, afstamning eller statsborgerforhold«.
Det er ikke svært at regne ud, at konteksten var jødernes forhold i Nazi-Tyskland. Siden er den blevet ændret og lyder nu:
Her er en gruppe af den danske befolkning erstattet af en gruppe af personer. Og ordet race er ironisk nok indført, selv om den paragraf med betegnelsen racismeparagraffen slet ikke kan acceptere begrebet race!
Når jeg mener, at begge paragraffer bør afskaffes, er det, fordi de stik imod hensigten, er yderst diskriminerende.
Ved lov vedtager man, at nogle mennesker er mere nærtagende end andre. Når Kurt Westergaard tegnede Muhammed med en bombe i turbanen, var det faktisk et udtryk for, at han lige præcis ikke ønskede at diskriminere, men behandle muslimer på lige fod med alle andre borgere i Danmark. Og her må vi alle finde os i, ind imellem at blive gjort til grin. Også på troen.
blasfemiracismeytringsfrihed
Jens Jørgen ThorsenJesper JensenUffe Ellemann-JensenWinston Churchill
13. april, 2010 - 06:41
Jeg kan ikke lade være med at undre mig over denne refleksion af Jens Kvist, når Folketinget havde Lars Barfoeds lovforslag til 1. behandling i går om at fordoble straffen for at tvinge andre til at gå med burka ol. beklædning. Ingen er endnu blevet dømt efter den tidligere paragraf og alligevel mener regeringen og DF at en stramning er nødvendig.
13. april, 2010 - 13:19
@Jens: I første omgang er jeg enig med dig i, at de to paragraffer skal væk. I anden omgang kommer jeg til at tænke på, hvem det vil gavne.
Kan man være sikker på, at sortbrødrene, Krarup, Langballe og Camre ikke vil opfatte paragraffernes ophævelse som et signal til angreb? Hvis alle opførte sig korrekt, så osv. … Jeg må tilstå, at jeg er blevet lidt mere tøvende.
En anden ting, som jeg har lyst til at spørge dig om, er, om du ikke have lyst til at stille op her og diskutere med os? Det står dig jo frit for at blande dig i debatten. Som præst ville du snart komme til at mærke, om der var årsag til at beskytte folk mod chikane. Der er ingen (erklærede) præster i trådene her. Hvorfor ikke? Ha, ha! De vil da ikke udsætte sig for hån, spot og latterliggørelse, selv om de burde if. NT.
13. april, 2010 - 13:35
Man kan jo undre sig over, hvilken relevans de to paragraffer har.
Selv krænker jeg lystigt blasfemi-paragraffer, så ofte der er en konkret anledning. Og det er der ofte på disse sider.
Andre krænker med endnu større iver racisme-parafraffen, bl.a. på disse sider, og også uden de hives i retten.
Blasfemi-paragraffens ophævelse formelle afskaffelse vil være kærkomment. Det er relevant, at kunne kritisere hvad andre vælger at tro på, uanset om det drejer sig om religion eller ideologi. Hvis ikke dogmatikere kan udfordres på deres dogmer, kommer ingen ud af stedet...
13. april, 2010 - 14:10
Racisme-reglerne hverken kan eller skal afskaffes, da det klare formål er at beskytte enhver borger eller minoritet mod forhånelse - og direkte oplidning til had, som i yderste konsekvens kunne føre direkte til folkemord, således som man så det i fx. 1930'ernes Tyskland mod jøderne, og et senere eksempel i Rwanda mod Tutsierne.
Reglerne lyder således :
"§ § 266 b.
Ytringsfriheden er hverken iht. Grundloven eller iht. den Menneskerettighedskonvention absolut, og kan ved lov reguleres og begrænses til netop indholdet i STRFL § 266b, - og med samme yderst vigtige beskyttelses-hensyn, der ligger bag.
Reglen er senest ændret i 2000, og den nuværende udformning skyldes bla. DKs ratifikation af FNs anti- diskrimininationskonvention.
At fjerne den ville give frit slag for hade-kampagnier mod alt fra afrikanere, muslimer til kurdere, katolikker eller lesbiske.
Adskillige personer er med rette blevet dømt for overtrædelse af reglerne, - svjh. senest i Østre Landsret i 2007, - så man kan ikke påstå at disse regler ikke finder anvendelse, da de har et yderst vigtigt beskyttelses-formål at varetage.
Vedr Straffeloven § 140 -"blasfemi"
er hensynene dybest præcist de samme :
" § 140. Den, der offentlig driver spot med eller forhåner noget her i landet lovligt bestående religionssamfunds troslærdomme eller gudsdyrkelse, straffes med bøde eller fængsel indtil 4 måneder. "
Karnov og UfR oplyser, at regelen anvendtes senest i 1938 af Østre Landsret, hvor et antal personer blev dømt mellem 40 og 80 dages hæfte for udbrede stærk antisemitisme og forhånelse af selve jødedommen som religion som sådan.
Bla. i lyset af de vanvittige ting der foregik i samme periode i Tyskland, mener jeg det ville være en hovedløs gerning at afskaffe denne regel, der ligeledes har et yderst vigtigt formål at beskytte personer, der bekender sig til særlige religioner mod hade-kampagner og forhånelse.
13. april, 2010 - 14:31
jeg kan tilslutte mig, at der er væsentligt rationale for den såkaldte racisme-paragraf, og mener også, der der (fortsat) skal være grænser for hvad man kan tillade sig at ytre. Hvilket den som bekendt også er. .
Men hvad er formålet med en (anti)blasfemi-paragraf? Kan de der forsøger at forhåne de der tilslutter sig religiøse læresætninger, ikke potentielt dømmes på grundlag af racisme-paragraffen?
Hvilken særskilt pointe skulle der være i, at andres dogmer ikke må udfordres?
13. april, 2010 - 14:51
De supplerer også i høj grad hinanden
men medens § 266 b, omhandler personer og grupper som sådan,
omhandler § 140 den religiøse følelse, de religiøse skrifter, teser, dogmer ol., som disse personers religion indeholder.
Det kan næppe afvises, at forhånelse og spot af sidstnævnte kunne have samme effekt som det første.
13. april, 2010 - 15:18
Vi må iøvrigt i høj grad konstatere, at valgkampen er startet, med ovenstående artikel, som jo i bund og grund er DFs ældgamle, udsultede plov-krikke, der er hevet frem fra stalden :
Overskrift : 10 MAR 2010:
"DF vil tvinge regeringen til at afskaffe racismeparagraffen"
http://politiken.dk/indland/article920652.ece
Overskrift fra 2002 :
"Racismeparagraf under pres":
http://www.kristeligt-dagblad.dk/artikel/190225:Danmark--
Racismeparagraf-under-pres?page=2
13. april, 2010 - 15:42
det er jo ubærligt og uholdbart, hvis man ikke må kritisere de dogmer andre tror på. Det er jo ofte det glade vanvid, statsanerkendt eller ej.
Det er selvfølgelig ikke pænt, bevidst at gå efter at gøre folk vrede eller kede af det, men det er jo helt grotesk, hvis loven om at man ikke må sige noget der kunne krænke andres fantasier om verdens indretning, kunne håndhæves.
Alene på disse sider, har jeg selv skrevet langt over 100 kommentarer, der er decideret blasfemiske. Den gældende lov er jo intet værd, når der ikke tages initiativ til at stille mig til regnskab for mine ulovlige ytringer.
Hvis der skal være respekt for loven -- og der bør der jo -- skal lovene meget gerne afspejle praksis. Praksis er åbenbart, at der er frit slag i bolledejen på det område.
13. april, 2010 - 16:20
Jeg vil nu mene det giver udmærket mening at beholde den såkaldte racisme-paragraf - den kan vise sig ganske samfundsnyttig - helt modsat forholder det sig efter mening med blasfemiparagraffen.
Jeg ser ingen gode grunde til bespottelse eller forhånelse af (statsgodkendte) troslærdomme eller gudsdyrkelse belægges med andre end guds/gudernes straf - det bør ikke være en sag for de jordiske myndigheder.
13. april, 2010 - 16:26
Nu er der jo også langt fra kritik i sig selv, der er forbudt, men alene direkte forhånelse og spot - dvs. latterliggørelse.
Overfor dette hensyn, hviler jo fortsat, et ligeledes meget tungt hensyn til ytringsfriheden,
som både anklagemyndigheden og i sidste ende domstolene jo har pligt til at veje op mod hinanden ud fra de konkrete omstændigheder i en evt. straffesag,
og jeg er meget sikker på, at man formentligt skal ud i fx. en bevidst og relativt omfattende og systematisk kampagne om forhånelse og latterliggørelse, - med forsæt og formål om samme,
før nogen kunne tænkes at blive dømt for overtrædelsen.
Dette ses bla. af, at reglen så vidt vides kun har været anvendt i 1938 mod grov antisemitisme (som jeg nævnte) under de yderst særlige omstændigheder, der gjorde sig gældende, dengang,
samt i Gladsaxes kriminalrets frifindende dom fra 1971 af Trille-sangen (som nævnes ovf. af Jens Kvist), hvor retten fandt :
"Uanset, om enkelte linjer kunne antages at indeholde en overtrædelse af § 140, findes den ikke at være strafbar, da bedømmelsen måtte ske ud fra en helhedsvurdering af visens tendens, der måtte ses som et polemisk indlæg mod religiøs opdragelse, og idet angreb på eller forhånelse af troslærdommene ikke kunne antages at være inden for dens sigte".
13. april, 2010 - 16:33
jeg kan ikke på nogen måde se det formålstjenlige eller rimelige i at have en decideret (anti)blasfemi-paragraf.
Her er jeg helt på bølgelængde med Lars, i at racisme-paragraffen bør bestå, men blasfemi-paragraffen anskaffes.
13. april, 2010 - 16:35
Nu er det jo fundamentalt set fløjtende ligegyldigt hvad der står i den danske lovsamling, efter som at højesteret har undermineret sin egen ligitimitet, med sin dom, der siger at det ikke rager almindelige danskere om landets ledere overholder grundlov eller international lov og ret: http://www.information.dk/227753#comment-219305
Dagbladet Ínformation fortsætter sin praksis, italesættelsen af en dagsorden, som sigter på at fjerne fokus fra de mere fundamentale spørgsmål, fra sig selv og sit eget patetiske engagement i den gældende orden: http://arbejdsforskning.dk/pdf/art-77.pdf
Den grundlæggende selvforståelse, spørgsmålet om den herskende ordens legitimitet, glimrer ved sit fravær.
13. april, 2010 - 16:55
Overtrædelse af 266b... Er det mon sådan noget som det her saksede fra islaminfo.dk?
"De vantro er som dyr
skrevet af Hitzb ut-Tahrir
Denne artikel har tidl. været bragt i "Tolerance, fred, dialog og Islam". København.
DE VÆRSTE DYR FOR ALLAH
"Der er ingen kompromisløsning, mellemvej eller fred, fordi der er ingen kompromis eller fællesnævner for sandhed og falskhed, Islam og hedenskab, retfærdighed og tyranni. Blandt disse kan der aldrig være fredelig sameksistens, idet disse er modsætninger. Ligesom plus og minus ikke kan forenes, og forsøget herpå vil ende i en kortslutning, er det samme nøjagtig gældende for Islam og hedenskab og sandhed og falskhed. Islam har aldrig tolereret og imødekommet vantro, polyteister og bogens folk, men tværtimod altid betragtet disse som vildledte, beskidte, usle, værre end dyr og som de værste blandt skabningerne."
"O I Troende, polyteisterne (de vantro), er visselig urene". (OQM.al-Tawbah:28).
"Sandelig, de, som er vantro af Bogens folk og polyteisterne, skal være i helvedes ild og forblive deri for evighed - disse er de værste skabninger."(OQM. al-Bayyinah:6).
"Således vil Allah nedsende urenhed over dem, der ikke er troende" (OQM. al-An´am:125).
"Men hvad angår dem, i hvis hjerter der er en sygdom, så føjer disse (vers) urenhed til deres urenhed, og de dør, medens de er vantro." (OQM. al-Tawbah:125).
"Sandelig, de værste dyr for Allahs åsyn er dem, der er vantro, og som ikke vil tro". (OQM. al - Anfal:55).
"Hans (den vantros) tilstand, er nøjagtig som en hunds: hvis du driver den bort, gisper og stønner den, og hvis du lader den være, så gisper og stønner den også. sådan er de folks tilstand, som forkaster vore vers. Fortæl dem da historien, for at de må tænke efter." (OQM. al -A´raf:176)...…
Allah (swt) har ikke fastsat imødekommenhed, respekt, kompromis eller tolerance på dagsordenen mod hedenskaben og dens tilhængere, som Allah kalder de værste dyr, som ikke tænker, og der samtidig er døve og blinde (Anfal, 22)." (Fra "Tolerance, fred, Dialog & Islam" s.2. Hitz ut-Tahrir bevægelsen, København, ingen årstal).
[Udskriv...]"
13. april, 2010 - 17:13
Jeg er enig i, beskyttelseshensynet i § 140 - blasfemireglen - om at undgå opildnelse til forhånelse af trossamfund eller gudsdyrkelse
lige her og nu, må anses aldeles teoretisk, - og at jeg næppe ville ligge søvnløs over dens evt. bortfald, -
men jeg ikke kan få øje på, at reglen gør nogen skade, og mener ikke, det kan udelukkes, med den så hastig øgede globalisering,
at samfundsudviklingen pludseligt kunne vise, at den havde en berettigelse.
(Fx. Jonnie Hansens ordvalg havde været værre end, der han netop blev frikendt for - eller fx. Asger Pedersens citat - måske udvidet og rettet mod katolikker i den aktuelle situation...
Tjah bla. som gl. kriger kan man vel ikke længere 100% afvise, at vi alle skulle bliver stillet til regnskab på den yderste dag ;-)
Selvom det er en helt anden diskussion der allerede har kørt andetsteds :
Højesteret har netop i fin og fornem stil bevaret sin legitimitet, og opretholdt magtens tredeling iht. Grundloven
ved i Irak-dommen at fastslå det helt grundlæggende princip, der gælder i hvilken som helst retssag, om, at såfremt en sag skal pådømmes af en domstol, er det et krav, at rettens kendelse eller dom vil få en retlig eller faktisk konsekvens for en af de personer - eller selskaber -, der er parter i sagen.
Selv om Højesteret ikke fandt at dette var tilfældet, - og sagen kunne have været endt med denne begrundelse, (punktum: "thi kendes for Højesteret - at betale kr. xx) har retten alligevel valgt at dømme om flere af de argumenter, som sagsøgerne havde fremsat.
Orv, den havde DF vist ikke lige tænkt over...
13. april, 2010 - 19:09
Hr. Pedersen melder sig i koret, der lige som højesteret selv ikke mener, at den danske højesteret har fjernet sin egen legitimitet med den dom, der siger, at det ikke rager en eneste borger her i landet, om landets ledere overholder grundlov, international lov og ret, med mindre at de kan bevise på højesterets præmisser, at det rager dem i en grad, der adskiller sig fra alle andre danske borgere!
-	fordi det angår alle borgere lige meget, så rager det ingen,
-	fordi de fleste gemmer sig under den kollektive løgn, genvælger en statsminister, der mod bedre vidende påstod, at Saddam Hussein var i besiddelse af masseødelæggelsesvåben, ja så skal de få oplyste og retskafne ikke komme her!
Dommen sætter al debat om ret og uret i perspektiv. Den kære lille selvretfærdige røst, de retskafnes røst, har fået sin helt egen falske klang.
Debatten om ytringsfriheden er sat i verden med det formål at indfange og neutralisere så meget af den begrænsede offentlige opmærksomhed som muligt. Den er bekvemt fordummende for det store fede segment af storforbrugende og storsvinende danskere.
Emnet bruges af den herskende orden til at identificere sig med, i et selvskabt billede på sig selv som korsfarer i ytringsfrihedens navn, hvor hævdelsen af retten til at sparke islamisterne i røven er sat i verden udelukkende med det formål at demonstrere sin ret til at gøre det i den hellige ytringsfriheds navn.
At verdens population af islamister tilfældigvis koncentrerer sig omkring oliekilderne, betingelserne for de selvfede danskeres selvdestruktive adfærd, det bringer lige som det hele på plads i den forklaring, som ikke kan sælges hos de selvfede, klart nok ikke!
13. april, 2010 - 20:08
Blasfemiparagraffen tjener til at lukke det hul i racismeparagraffen, der giver mulighed for at ramme en minoritet eller endog en specifik borger gennem forhånelse af vedkommendes religion.
Iøvrigt er det jo stort set umuligt at pege på en grund til, at forhånelse af religiøse dogmer skulle forekomme. Hvad folk reelt foretager sig, med en religiøs tekst som alibi, kan man selvfølgelig kritisere.
13. april, 2010 - 21:52
Jo, der var mange, der råbte højt om blasfemi i midt 1970erne, da Jens Jørgen Thorsen ville lave sin Jesus-film (som skildrede hvordan Jesus havde s-e-x). Det var meget blasfemisk fandt mennesker, især Indre Mission. Og Thorsen fik da heller ingen penge fra Filminstituttet til at lave sin film (eller også blev pengene først givet til ham, og siden frataget ham igen?) Filmen blev engang i start 1990erne, med hjælp af den såkaldte 50-50 ordning, hvor man kunne få støtte til 50% af finansieringen, hvis man selv medbragte de sidste 50%. Og ja, filmen blev et flop - muligvis fordi det at se Jesus have s-e-x på film ikke var så provokerende mere som det ville have været i 1970erne.
Og angående Thorsens Jesus med erigeret lem (på et plankeværk på Birkerød station?) så talte man altså også om blasfemi i 1981/1982/1983. Og daværende Trafikminister Arne Melchior fik dette 'blasfemiske svineri' malet over. Hvorfor han egentlig fik det, kan jeg ikke lige huske, men det var vist noget med offentlige midler, som ikke skulle bruges til at støde nogen (kristne) mennesker...
I forhold til § 266b er der tale om en paragraf, som Danmark skal have med i den borgerlige straffelov. Og det skal vi, fordi ellers lever vi ej op til samtlige internationale konventioner mod racisme, som vi har skrevet under på at ville holde.
Mht. at tagee tekster ud fra deres kontekst, kan jeg diske op med, at 'den som ligger hos en mand som han ligger hos en kvinde skal lide døden' Og hvad med denne her: den som går klædt i tofarvede klæder, eller klæder der er vævet af to stoffer vævet sammen, skal lide døden.
Ovennævnte er alt sammen fra det Game Testamente. Men tro ej, at det Nye Testamente ikke kan være med. Især Pauli ord om kvinderne der skal holde kæft i forsamlingerne og lade sig belære af deres mænd er en klassiker og lige til et anti-diskriminations-råd... altså til at klage over...
13. april, 2010 - 22:49
En tegning af erigeret lem kan næppe anses som blasfemisk, - snarere i kategorien "egnet til at være almindeligt anstødeligt".
Personligt gider jeg dog ikke rigtigt at se på en tegning heraf - særligt hvis det fx. sker på vej på arbejde om morgenen,
- ligesom jeg heller ikke ønsker, at mine egne små børn - og alle andres småpiger - skal risikere at se den slags, før de har nået en vis alder - og slet ikke på et plankeværk ved en S-station.
Du bør sætte dig bedre ind i de ting du debatterer, (da Højesteret i dommen jo netop udtrykkeligt afviste, at der var tale om grundlovsbrud)
men først og fremmest bør du undlade at gå så langt ud over rammen af det konkrete emne, som Jens Kvist skriver om øverst.
14. april, 2010 - 09:06
Højesteret afviste at realitetsbehandle sagen, og kom så med en "pseudovurdering" af substansen i sagen. Dvs. den lagde ren gift for retsfølelsen, ved på den ene side at udtale sig "som om" den havde forholdt sig til sagen, samtidigt med at den dømte sig selv ude i sagen!
Selve dommen afslører på den måde, at højesteret ikke længere er en domstol, at den har ophævet sig selv som den instans, som det, den dømmende, udøvende og lovgivende orden skulle hente sin legitimitet i, sådan som forfatningen foreskriver det at politiske systems legitimitet hviler i grundloven.
Når man lever i et retssystem, som har ophævet sin egen legitimitet, så virker den debat, som de kommercielle medier og her Ínformation (med Jens Kvists indlæg) patetisk og ligegyldig.
Debatten er, som jeg skrev tidligere, " sat i verden med det formål at indfange og neutralisere så meget af den begrænsede offentlige opmærksomhed som muligt. Den er bekvemt fordummende for det store fede segment af storforbrugende og storsvinende danskere.
At verdens population af islamister tilfældigvis koncentrerer sig omkring oliekilderne, betingelserne for de selvfede danskeres selvdestruktive adfærd, det bringer lige som det hele på plads i den forklaring, som ikke kan sælges hos de selvfede, klart nok ikke!"
Hr. Pedersen, lad vær med at beskriv dig selv, som den der ved hvad det drejer sig om, modsat andre, og lad vær med at skriv til mig, som om jeg ikke netop har argumenteret for, hvorfor denne debat om ytringsfriheden er pseudo.
Se iøvrigt: http://arbejdsforskning.dk/pdf/art-77.pdf
Du prøver at afspore debatten, og gøre den "patetisk og ligegyldig" og at transformere det hele ind i en "pseudo-debat",
i form af alt fra Højesterets Irak-dom til islamister oven på oliekilderne,
For de fleste andre er det dog langtfra helt uvæsentligt, om DF skulle få befolkningens opbakning til at ophæve disse straffeloveregler, som giver domstolene hjemmel til at sende borgere i fængsel i op til 2 år -
og som har til formål at beskytte særlige befolkningsgrupper, eller befolkningen som sådan mod at nogen skulle de true, forhåne eller nedværdige denne gruppe borgere
Jeg er helt enig i, at begrebet "ytringsfrihed" ofte misbruges på det groveste - og tit også bruges til at trække opmærksomheden væk fra andre emner - men er det ikke lige præcist, hvad du selv gør i en sådan grad, at du af ubefæstede sjæle kunne blive beskyldt for at være hyret af DFs propagandatjeneste ?
Men netop fordi reglen i § 266 b sætter en klar grænse for retten til at ytre sig - ligesom ytringsfriheden direkte vil indgå med stor vægt i rettens vurdering af, om nogen i det hele kan straffes, - er begrebet jo langt fra relevant i denne sammenhæng.
Mht. et muligt forsøg på en generel fokus-fortabelse fra alle andre vigtige emner, tyder antallet af indlæg ved dette konkrete emne, at forslagets gennemslagskraft må ses som yderst begrænset.
14. april, 2010 - 13:59
Beklager : rettelse : 4 afsnit sidste linie - skulle stå:
"... er begrebet jo langtfra IRRELEVANT i denne sammenhæng"
14. april, 2010 - 16:13
"...afvise, at vi alle skulle blive stillet til regnskab på den yderste dag"
Det kan det rigtig nok ikke, men jeg vil nu alligevel fastholde, at afregningen alene bør finde sted mellem den enkelte og en eventuel guddommelighed.

matches: højesteret Højesteret Højesteret Højesteret højesteret højesteret Højesteret Højesteret højesteret


text:
Tobaksselskab ikke dømt ansvarlig for rygers helbredsproblemer. - Forum Advokater
Tobaksselskab ikke dømt ansvarlig for rygers helbredsproblemer.
Du er her:Hjem>Indlæg>Tobaksselskab ikke dømt ansvarlig for rygers helbredsproblemer.
Højesteret har den 20. november 2014 sat det endelige punktum i den sag der siden juni 2003 har verseret i retssystemet mod Skandinavisk Tobakskompagni. (House of Prince A/S og Skandinavisk Holding II A/S). Dommen er netop offentliggjort I Ugeskrift for Retsvæsen
Sagen var anlagt af en person der havde røget fra 1956 til ca. 1960, og igen fra 1962/63 til 2005. De sagsøgte har indtil 2008 produceret ”Prince” cigaretten, som er det mærke sagsøgeren i al væsentlighed havde røget.
Østre Landsret frifandt i 2011 da sagsøgte, herefter blev sagen indbragt for Højesteret, der nu har afgjort sagen – også med en frifindelse af de sagsøgte.
Højesteret udtalte at cigaretter ikke lider af en defekt som beskrevet i produktansvarslovens § 5, alene fordi man kan få helbredsmæssige skader af at ryge. Der er dermed ikke, som udgangspunkt, produktansvar for en producent af cigaretter. Højesteret udtaler at dette udgangspunkt kan fraviges hvis producenten har afgivet urigtige oplysninger om sundhedsfaren eller hvis sundhedsfaren ikke er almindeligt kendt og producenten samtidig undlader at oplyse om den.
Afhængighed af nikotin anså Højesteret ikke som tilstrækkelig årsag til at dømme tobaksproducenten ansvarlig. Højesteret vurdere, at når en ryger bliver ved at blive ved med at ryge, efter at han fik, eller burde have fået kendskab til rygningens skadelige virkninger, så kan rygeren ikke rejse krav mod producenten.
Højesteret har herefter vurderet den konkrete sag ud fra et synspunkt om produktansvar og ud fra almindelig erstatningsret.
Højesteret fandt, at da sagsøger begyndte at ryge igen i 1962/63, var det på det tidspunkt, også blandt unge, almindeligt kendt at rygning var skadeligt og skabte afhængighed, Højesteret fandt det ikke bevist at tobaksproducenterne havde større kendskab til cigaretternes skadelige virkning end sundhedsmyndighederne og heller ikke at producenterne skulle have manipuleret med målingerne af nikotin og tjæreindhold. Højesteret fandt endvidere at rygere (generelt), havde været tilstrækkeligt advaret om risikoen ved rygning.
For Østre Landsret havde det også været et spørgsmål, om producenterne havde anvendt tilsætningsstoffer til at fremme nikotinoptagelsen og/eller nikotinafhængigheden hos rygerne. Dette var blevet frafaldet for Højesteret efter udfaldet af skønserklæringer om emnet.
Højesteret når således frem til at der hverken er ansvar efter produktansvarsloven eller efter de almindelige erstatningsregler.
Højesterets dom – der er på 52 sider – er konkret baseret, men indeholder en stribe mere generelle retningslinjer der vil kunne bruges fremover, både ved vurdering af, om et ansvar kan statueres efter produktansvarsloven og ved en vurdering af hvornår der foreligger accept af risiko.
(U.2015.572H)
2019-12-13T17:59:50+01:00By ForumAdvokater|Rets- og voldgiftssager|

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret


text:
Måleassistenter og måleteknikere var ikke sammenlignelige stillinger | Horten
Efter en konkret vurdering af stillingernes sammenlignelighed, har Højesteret stadfæstet, at tidsbegrænset ansatte måleassistenter ikke var blevet forskelsbehandlet i strid med lov om tidsbegrænset ansættelse.
Efter lov om tidsbegrænset ansættelse må ansættelsesvilkårene for en tidsbegrænset ansat ikke være ringere end dem, der gælder for en sammenlignelig fastansat. For at kunne bruges som sammenligningsperson skal den fastansatte udføre samme eller tilsvarende arbejde, idet der tages hensyn til kvalifikationer og færdigheder.
Uens arbejdsopgaver og kvalifikationer
Indledningsvist tog Højesteret stilling til, om den tidsbegrænsede stilling som måleassistent kunne sammenlignes med den faste stilling som specialmedarbejder. Højesteret lagde til grund, at fastansatte specialmedarbejdere arbejdsopgaver bestod af omdeling af post, snerydning, opsætning af borde op til møder mv., hvorimod de tidsbegrænset ansatte måleassistenter hjalp måleteknikerne med at gennemføre målinger rundt omkring i Danmark. Højesteret fandt derfor ikke, at arbejdet var sammenligneligt.
Derefter vurderede Højesteret, om stillingen som tidsbegrænset ansat måleassistent kunne sammenlignes med to konkrete fastansatte måleassistenter. Højesteret lagde til grund, at der var tale om særlige uddannelses- og kvalifikationsmæssige forhold, der begrundede, at disse måleassistenter var blevet fastansat, og at stillingerne derfor ikke kunne sammenlignes med stillingen som tidsbegrænset ansat måleassistent.
På den baggrund stadfæstede Højesteret afgørelsen fra Østre Landsret.
Højesteret bekræfter med afgørelsen, at vurderingen af om to stillinger er sammenlignelige må foretages konkret. I denne vurdering må der bl.a. lægges vægt på karakteren af det udførte arbejde, herunder de konkrete arbejdsopgaver, samt hvorvidt der er tale om medarbejdere med forskellige uddannelses- og kvalifikationsmæssige forhold, herunder fx erfaring.
Læs vores tidligere nyhed: Stilling som måleassistent og måletekniker var ikke sammenlignelig
Læs Højesterets afgørelse her: Tidsbegrænset ansatte ikke forskelsbehandlet

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret


text:
EU skaber stort hul i grundlovens Pgf.20 | Information
Men Grundloven gælder stadig i Danmark, uanset at EU-retten gør krav på forrang, siger professor Henrik Zahle
Vi kan som forfatningsfortolkere her ved universitetet ikke komme med en noget tvivlsom ordfortolkning og annullere hele det arrangement, som er godkendt politisk og ved folkeafstemninger."
Det siger professor dr. jur. Henrik Zahle fra Københavns Universitet, der netop har udgivet bogen EU og den danske grundlov på Christian Ejlers forlag. Bogen rammer lige ned midt i den verserende retssag ved Højesteret, hvor en række unionsmodstandere har anklaget statsminister Poul Nyrup Rasmussen for at have overtrådt Grundlovens Pgf.20, da han underskrev Maastricht-traktaten. Ifølge paragraffen må der kun afgives suverænitet "i nærmere bestemt omfang", men der er langt fra enighed om, hvad det betyder.
Henrik Zahle bryder sig ikke om en statisk og bogstavtro læsning af Grundlovens formuleringer. Han vil hellere tale om den dynamiske, foranderlige og i grunden politiske proces, der er med til at ændre læsningen og fortolkningen af Grundloven med tiden.
"Vi har en gammel retstradition, som bygger på en opdeling mellem dansk ret og international ret - som gælder for staterne og i gamle dage gjaldt for kongerne."
"Vi har i Grundloven en Pgf.20, der laver et lille hul i denne dualistiske tænkning. Med EF-retten bliver dette hul med tiden meget, meget stort. Der er meget få reguleringsområder, hvor man kan klare sig ordentlig igennem uden at beskæftige sig med EU-ret."
"Der er sket en internationalisering af retten, og det er sket parallelt med internationalisering af økonomien, af politikken, af kulturen og andre steder. Det skaber en anden juridisk atmosfære, en anden tradition."
Zahle tager afstand fra ensidige beskrivelser af EU som enten et rent mellemstatsligt fællesskab eller en forbundsstatslignende struktur. Forholdet mellem EU og Danmark er for ham en proces, der bygger på gensidighed.
Han har øjnene vidt åbne for de konflikter, der løbende opstår mellem EU-retten og den danske grundlov. EU-retten gør krav på at have forrang, og EF-domstolen har i fællesskabets historie anlagt en meget aktivistisk linie. Men Danmark må ikke reduceres til et rent oversættelsesbureau, understreger Zahle.
"Grundloven gælder stadig i Danmark forud for EU-retten, uanset at EU-retten gør krav på forrang. Der er efter min opfattelse grund til fastholde den nationale kompetence til at efterprøve, om Grundlovens krav bliver respekteret i EU-retten."
Han mener, at det er "en fordrejning" kun at tale om de negative sider ved overladelse af suverænitet og kompetencer. Danmark vinder også ekstra indflydelse i en verden, hvor der er sket en bredere politisk, økonomisk og kulturel integration og internationalisering.
"Det der med at deltage i EU er ikke bare at overlade noget. Det er også - og skal efter kravet om gensidighed i grundlovens Pgf.20 være - en tilegnelse af beføjelser over andre nationalstaters anliggende. Vi kan være med til at bestemme over miljøreguleringer, der gælder for hele Europa, ikke kun det danske miljø."
Han betvivler ikke, at Danmark afgav suverænitet i 1972. Med medlemsskabet accepterede danskerne bl.a., at Ministerrådet mv. har kompetence til at træffe beslutninger og udvide traktatgrundlaget med anvendelse af den famøse artikel 235. Denne såkaldte 'gummiparagraf', der er blevet brugt i 450-500 tilfælde, er et af hovedemnerne i den verserende højesteretssag. Unionsmodstanderne mener, at anvendelsen er 'løbet vild' i en sådan grad, at den danske grundlovs Pgf.20 om afgivelse af suverænitet i nærmere bestemt omfang er blevet krænket. Og det forsøger man nu at påvise med eksempler fra konkrete forordninger og direktiver, som fuglebeskyttelsesdirektivet i 1979.
"Kan sagsøgerne i Højesteretssagen virkelig vise, at man i EU har håndteret artikel 235, som om den var grænseløs, så har vi et grundlovsproblem," siger Henrik Zahle.
Der må være grænser for, i hvilken udstrækning EF-domstolen kan omfortolke og udvide unionstraktaten, fastslår han.
"EU lever og handler som en anden international organisation ud fra en egen dynamik. EU handler ikke alene ud fra en bogstavlæsning af de kompetencer, som EU fik overladt, da Danmark tilsluttede sig i 1972. EU går videre ud fra de formål, som de er sat til at varetage; bl.a. en bestandig bestræbelse på at integrere fællesskabet i en stadig tættere union."
"Det er ikke kun EU, der kan bruge retten. Det må også være noget, som Danmark og de andre medlemsstater kan tage op og vurdere. Der må være nogle principper for, hvor grænsen går."
- Du skriver i bogen, at man ved Maastricht-traktaten fulgte Grundlovens Pgf.20, og at man dermed helbredte den eventuelle mangel, der tidligere kan have været ved artikel 235-vedtagelser. Er det ikke en hvidvaskning?
"I 1993 tilsluttede vi os Maastricht-traktaten, og hvis vi samtidig antager, at den vilde brug af artikel 235 er ophørt, så har vi nu skabt et medlemsgrundlag, der ikke kan rettes nogen kritik mod."
- Men mener du, at retssagen ved Højesteret er overflødig, fordi et flertal af den danske befolkning i 1993 godkendte traktaten - og dermed også helbredte eventuelle mangler?
"Jeg tager forbehold for, at sagsøgerne kan vise, at der aktuelt er noget galt. Jeg kender ikke de 10.000 sider, de har liggende, og det må domsforhandlingen i Højesteret belyse."
Henrik Zahle mener ikke, det er nok for sagsøgerne blot at henvise til enkelte vildskud. Kvantiteten af vildskud skal være så voldsom, at der kvalitativt er sket en fundamental underminering af den danske grundlov.
"Den vildskab og den gåen helt fra koncepterne, der skal vises, skal være relevant for, hvad der foregår i dag. Og til at støtte det argument kan det godt spille en rolle, hvad der er sket tidligere. Det, der er sket før 1992-93, kan godt have en betydning, hvis det er fortsat op i vores tid. Der er den teoretiske mulighed, at det er gået så vildt for sig, at det anfægter Danmarks EU-medlemsskab. Hvis systemet slet ikke accepterer legalitetssynspunkter, så må vi træde ud af EU."
"Men hvis det i hovedsagen er sådan, at der kun er nogle enkelte vildskud, så har sagen ændret sig. Hvis der er en overskridelse i en, to, tre eller syv tilfælde, så vil jeg sige, at det ikke er et forfatningsmæssigt problem. Så er det et problem med de konkrete retsakter. Så må de laves om og underkendes ved EF-domstolen."
Lektor Henning Koch har sagt, at der gennem en omfortolkning af artikel 235 er sket en 'stykkevis afgivelse af suverænitet' og det synspunkt har professor Hjalte Rasmussen bl.a. tilsluttet sig. Men Henrik Zahle er skeptisk overfor synspunktet: "Der er ikke sket en stykkevis afgivelse af kompetence. Man har udnyttet en kompetence, der allerede er afgivet i 1972 for Danmarks vedkommende."
- Du skriver et sted, at det ikke er indlysende at acceptere, at Markedsudvalget /Europaudvalget i Folketinget i samarbejde med ministeren kan lave traktatstridige kompetencer på lukkede møder. Men hvad nu hvis de alligevel har gjort det?
"Hvis der er sket noget retsstridigt ved lukkede møder, så kan man ikke bare sige, at kompetencen er afgivet ved en sædvaneret, der går ud over det, man i forvejen har afgivet. Hvis man er gået udenom Grundloven, så er det virkelig alvorligt. Og så må man tage den kritik, der kommer."
Prognose for Højesteretsdom
Højesteret er i de senere år blevet mere aktivistisk - bl.a. i forhold til brugen af de europæiske menneskerettigheder - og det har fremkaldt mange spekulationer om, hvor langt Højesteret vil gå, når dommerne efter planen voterer den 24. marts.
Henrik Zahle tror ikke, at Højesteret vil komme med samme markante standpunkt som den tyske forfatningsdomstol, og han håber, man vil undgå yderpunkterne.
"Jeg kan ikke udelukke, at Højesteret kommer med en dom, der siger, at hele systemet er udemokratisk og derfor uforeneligt med grundloven. Det vil være meget radikalt, men jeg anbefaler det ikke."
"Man kan gøre som den tyske forfatningsdomstol og sige, at vi har en demokratisk struktur, der er underlagt vælgerkontrol, og det må ikke ændres ved overladelse af kompetencer til EU. Det er et rimeligt ideal at stille op: Det, at man går ind i en overnationalt samarbejde, er ikke i sig selv et argument for at reducere demokratiet som sådan."
"Den anden yderlighed er, at der ikke i Pgf.20 er nogen udtrykkelig klausul om, at EU skal være særlig demokratisk. Det er da godt, det er det, men hvis det ikke er det, så er det en politisk beslutning, som domstolene ikke skal blande sig i."
Midt imellem disse to yderligheder taler Henrik Zahle for en tredie løsning, hvor domstolene på den ene side "ikke blokerer en forsvarlig politisk beslutningsproces, men fokuserer på at lægge retningslinier for tekstens fortolkning i fremtiden."
"Man kan tage hensyn til politikerne og acceptere, hvad der er sket. Men samtidig kan man udpege et demokratisynspunkt, der er gældende for det danske EU-medlemsskab," siger han.
Henrik Zahle vil godt løfte sløret for sin egen position:
"Den danske stat må som demokratisk styre stadig kunne optræde som selvstændig politisk aktør i relation til såvel egne som fælles anliggender."
Hvor grænsen præcist går for det, har han ikke noget endeligt svar på. Det spørgsmål må i sidste ende besvares politisk.
forlagsbranchenEU-retfolkeafstemningerfællesskabGrundlovenintegrationfolkeretkritiksuverænitetklima
EF-DomstolenEUFolketingetKøbenhavns UniversitetHøjesteretMinisterrådet

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret


text:
Hvem bestemmer i EU og i Danmark? - Ret&Råd Advokater
Se link til dommen HER.
Sagen omhandlede den 60-årige salgskonsulent, Karsten Eigil Rasmussen, som Ajos A/S i 2009 fyrede efter 25 års ansættelse på grund af nedgang i markedet for selskabets ydelser: Udlejning af pavilloner og andet materiel til byggebranchen.
Rasmussen aftalte selv med Ajos at sige op og overdrage sager med videre til en kollega. Rasmussen fik hurtigt nyt job, og Ajos opfattede herefter sagen som afsluttet.
Når sagen blev genoptaget i 2012 skyldtes det en EU-dom fra 2010, i sagen Ole Andersen mod Region Syddanmark.
Her ville det efter EU-retten være aldersdiskrimination at nægte en 60-årig fratrædelsesgodtgørelse efter funktionærloven med hans pensionsordning som begrundelse. Det modsatte fremgår af funktionærlovens § 2 a, stk.3.
Derfor rejste Dansk Formands Forening, på vegne Rasmussen, i 2012 krav om betaling af tre måneders løn, kr. 143.182.20. Fordi det modsatte resultat af nævnte EU-dom fra 2010 følger Funktionærlovens § 2 a, stk. 3, nægtede Ajos A/S at betale, men blev i januar 2014 dømt til betaling i Sø- og Handelsretten.
Sagen blev anket til Højesteret, der præjudicielt spurgte EU-Domstolen om, hvorvidt Funktionærlovens nævnte bestemmelse var forbudt i henhold til EU-princippet.
Hvis EU-Domstolen svarede bekræftende, spurgte Højesteret, om det desuagtet var i orden at vægte dansk lovgivning højest, af hensyn til retssikkerheden for den virksomhed, som havde fulgt dansk lovgivning (§ 2 a, stk. 3) og nægtet betaling.
EU-Domstolen svarede, at dansk lovgivning var i strid med EU-princippet om EU-rettens forrang for national lov. EU-Domstolen svarede desuden, at retssikkerhedshensyn til virksomheder, der havde nægtet udbetaling med henvisning til nævnte danske lovbestemmelse måtte vige for hensynet til nævnte EU-princip.
Som anført i 2010 havde EU-Domstolen afsagt en anden dom, hvorefter Ole Andersen fik tilkendt fratrædelsesgodtgørelse - til trods for, at han også havde ret til pension. Denne dom byggede på det EU-retslige princip om forbud mod forskelsbehandling på grund af alder som udmøntet i EU's beskæftigelsesdirektiv og forarbejder til direktivet.
Højesteret skulle nu afgøre, om dommerne ville følge EU-Domstolens afgørelser eller forsvare den danske funktionærlovgivning.
EU-rettens forrang er uskrevet
Højesteret fastslog i en 8-1 dom, at princippet om EU-rettens forrang er uskrevet, fordi det ikke findes i de traktater, som Danmark har tiltrådt.
Selvom forbuddet mod aldersdiskrimination fremgår af EU-Charteret som grundlæggende rettigheder, gælder det ikke i Danmark, fordi principperne i EU-Charteret ikke er gjort umiddelbart anvendelige her i landet ved den danske lov fra 1972 om tiltrædelse af EU.
Danmarks tiltrædelseslov giver derfor hjemmel til at tillægge de generelle EU-principper og EU-Charteret den virkning i Danmark, som EU-Domstolen siger de skal have.
Højesteret fastslog desuden, at det reelt ville være i direkte modstrid med Højesterets eksistensberettigelse, hvis Højesteret så bort fra § 2 a, stk. 3 i Funktionærloven, jævnfør Grundlovens § 3.
Dommen har givet anledning til megen debat, afhængig hvilke af retssagens parter, som debattørerne har sympati.
En konservativ bedømmelse af dommen er, at Højesteret har ønsket at fremhæve, at tiltrædelsesloven fra 1972 skal tages meget seriøst, og at der ikke er fri adgang til at udvide EU's beføjelser.
Svaret fra EU-Domstolen indebar reelt, at Højesteret skulle se bort fra dansk funktionærlovgivning på grundlag af et uskrevet princip om EU-rettens forrang i nationalt lovgivning.
Det sidste ord er næppe sagt på dette område.
Mere information om sagen:
EU-domstolens dom afsagt den 19. april 2016
Skrevet af advokat (H) Steen Petersen, der som erfaren procesadvokat bl.a. fører sager for Højesteret og internationale domstole. Kontakt ham på tlf. 21 72 17 82 eller på mail stp@ret-raad.dk. Se hans profil HER og hans artikler HER.


text:
Højesteret som værn for Danmarks selvstændighed. 6.4.98
Højesteret som værn for
Højesteret lod sig selv vinde højesterets-sagen om EU og grundloven
Dommen i Højesteret i dag om EUs forhold til den danske grundlov var vis og klog. Ikke fordi jeg elsker frifindelsen af politikerne, men fordi det må indses, at på det grundlag, sagen var rejst, blev der taget stilling til mere, end hvad der kunne forventes. Og højesteret havde mod til at optræde som det sidste værn for Danmarks selvstændighed.
Højesteret siger ikke, som det blev sagt i TV2, at Danmarks forhold til EU indtil dato er i orden, men dommerne blander sig netop ikke i de enkeltsager, der har været rejst undervejs, hvor EUs gummiparagraf har været brugt sådan, at grundloven kunne være brudt. De sager har ikke været til egentlig afgørelse.
Højesteret indrømmer regering og folketing en margin. Og det er i al menneskelig foretagsomhed kun selvsagt, at der ikke kan handles uden mulighed for tvivl eller tolkning.
Men det vigtige er ordene i dommen om, at EUs institutioner, heller ikke EU-domstolen, ikke på noget tidspunkt kan vedtage ændringer i EUs områder, der hindrer Danmark i at være en selvstændig stat. Hvert forsøg på at gøre det, kan bringes for Højesteret. Højesteret har ladet sig selv vinde højesterets-sagen om grundloven. Det skal retten ikke have utak for.
Der er grund til at takke dem, der har rejst denne sag og ført den igennem. Og Højesteret fortjener ros for at turde tage en sag af denne art, skønt Højesteret selv tidligere havde hindret grundlovs-sager. Dermed har Højesteret sat sig selv i stolen som den sidste afgørende instans, også over EU-domstolen som det sted, hvor Danmarks selvstændighed som stat værnes.
© Poul Erik Søe 6. april 1998

matches: Højesteret Højesteret Højesteret højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret


text:
Krakket 'rigmandsbank' får Højesteretsdom: Ledelsen skal betale 89 millioner i erstatning | Penge | DR
Krakket 'rigmandsbank' får Højesteretsdom: Ledelsen skal betale 89 millioner i erstatning
Finansiel Stabilitet har ikke fået en større erstatning end i landsretten, og det er svært at se det som andet end et nederlag for staten, siger DR's erhvervskorrespondent.
(Arkivfoto). Capinordics tidligere bestyrelsesformand, Claus Ørskov, tidligere bestyrelsesmedlem Lasse Lindblad og tidligere direktør Henrik Juul har ifølge dommen ydet flere uansvarlige lån. (Foto: Nikolai Linares © Scanpix)
15. jan. 2019 kl. 12.13
Rigmandsbanken Capinordic Bank gik konkurs tilbage i 2010, og i dag har Højesteret gjort det klart, at tre af bankens tidligere topfolk skal betale en erstatning på 89 millioner kroner til statens oprydningsselskab for nødlidende banker Finansiel Stabilitet.
Udlånsvirksomheden var den væsentligste årsag til bankens økonomiske sammenbrud, konkluderede advokat Carsten Fode i en undersøgelse fra august 2010. Kreditgivningen har i adskillige tilfælde været "uforsvarlig".
Capinordic Bank omtales ofte som "rigmandsbanken", fordi det var en bank med en helt særlig kundegruppe. Banken havde relativt få kunder. De var rige på papiret men også meget risikovillige.
I dommen fra Højesteret lyder det, at Capinordics tidligere bestyrelsesformand, Claus Ørskov, tidligere bestyrelsesmedlem Lasse Lindblad og tidligere direktør Henrik Juul har ydet flere uansvarlige lån.
- Højesteret fandt, at ledelsesmedlemmerne i en række tilfælde havde handlet ansvarspådragende ved at bevilge lån eller anden disposition knyttet hertil, og at de derfor var erstatningsansvarlige for det hermed forbundne tab, står der i dommen.
DR's erhvervskorrespondent, Jakob Ussing, der befinder sig ved Højesteret, påpeger, at dommen i realiteten er en fuldstændig stadfæstelse af landsrettens dom.
- Højesteret er enig med landsretten på stort set alle punkter i sagen, siger han.
Både frikendt og dømt i 2015
Ledelsen i Capinordic Bank blev frikendt for hovedanklagen om generel uansvarlig bankdrift ved Østre Landsret i oktober 2015, men dømt til at betale erstatning på 90,5 millioner kroner for at have ydet ni konkrete uansvarlige lån.
Begge parter ankede de dommen.
Det er svært at se som andet end et nederlag for Finansiel Stabilitet.
Jakob Ussing, erhvervskorrespondent, DR
Bankcheferne mente ikke, det var rimeligt, at de blev dømt, og Finansiel Stabilitet var ikke tilfredse med den erstatning, Østre Landsrets dommere enstemmigt fastsatte.
Det var nemlig næsten 310 millioner kroner under, hvad statens oprydningsselskab havde sagsøgt Capinordic-folkene for.
Sagen er skåret til
Finansiel Stabilitet havde skåret erstatningskravet til forud for behandlingen ved Højesteret.
I stedet for at sagsøge bankcheferne for 40 konkrete udlån, blev Højesteret bedt om at tage stilling til 11, og erstatningkravet var fra Finansiel Stabilitets side sænket fra 400 millioner kroner til 185 millioner kroner.
- Finansiel Stabilitet har taget det med videre, der er blevet vurderet som realistisk efter dommen i Østre Landsret, hvor cheferne blev dømt for at have handlet uansvarligt i ni ud af de 40 udlån. To store udlån var så lagt til i Højesteret, siger Jakob Ussing og tilføjer:
- Men der var ingen erstatning at hente for de to lån, og med dagens stadfæstelse har Finansiel Stabilitet ikke fået en større erstatning end i landsretten. Det er svært at se det som andet end et nederlag for oprydningsselskabet. På den anden side vil de tre tidligere ledere i Capinordic Bank utvivlsomt heller ikke have det godt med dagens dom, der flugter med den, de ankede fra landsretten.
Krakkede banker i Danmark
August 2008: Roskilde Bank krakker. Det har kostet omkring 11 milliarder kroner.
September 2008: EBH Bank med hovedsæde i Nordjylland krakker efter at være blevet ramt hårdt af konkurs i investeringsselskab.
Februar 2009: Fionia Bank krakker. Staten overtager banken, og filialerne bliver siden solgt videre til Nordea.
Marts 2009: Løkken Sparekasse krakker og bliver delvist overtaget af et nyoprettet selskab.
April 2009: Gudme Raaschou bank krakker. 95% af aktierne ejes af fynske Niels Thorborg.
Februar 2010: Capinordic Bank krakker. Bankens fældes af 65 usikre udlån.
Oktober 2010: Eik Bank Danmark krakker. Datterselskab af færørske Eiki Banki.
Februar 2011: Amagerbanken krakker og efterlader en regning på over tre milliarder.
Juni 2011: Fjordbank Mors krakker og bliver afviklet under Bankpakke III.
Oktober 2011: Max Bank med hovedsæde i Næstved krakker.
Oktober 2015: Andelskassen J.A.K. i Slagelse går konkurs efter krav fra Finanstilsynet.
Pejlemærke for andre sager
Sagen om Capinordic, Højesteret i dag har fældet dom i, er én ud af en række retslige efterspil, som er havnet hos de danske domstole i kølvandet på bankernes krak under og efter finanskrisen.
Blandt dem er de to store sager mod Amagerbanken og Roskilde Bank, der gik konkurs i henholdsvis 2011 og 2008.
Roskilde Bank-sagen er anket til Højesteret med et krav på 350 millioner kroner. I landsretten var bankens tidligere ledelse sagsøgt for omkring én milliard kroner, men blev frifundet.
Ankesagen mod den kollapsede Amagerbank blev indledt mandag, og Finansiel Stabilitets krav var også her skrumpet betydeligt. Efter et opsigtsvækkende nederlag ved Retten i Lyngby, hvor kravet var 900 millioner kroner, lyder det nu på 375 millioner kroner.
Jakob Ussing påpeger, at dagens dom fra Højesteret bekræfter det billede, der indtil videre er sat i de retslige efterspil.
- Det er svært for staten at få store erstatninger fra ledelserne i de krakkede banker. Det er kun i de tilfælde, hvor der klart er handlet ansvarspådragende ved nogle konkrete udlån, at der kan blive tale om erstatning. Det har Højesteret slået klart fast i dag, ligesom det er fastslået, at der ikke gælder et skærpet ansvar for ledelserne i banker i forhold til ledelserne i alle andre typer virksomheder, siger han.

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret