text:
Skat.dk: Fond – Skatte- eller afgiftsmæssige konsekvenser ved fjernelse af begunstiget
27 Nov 2019 10:34
16-0744854
Arv, gave, formueoverdragelse, trust, fond, begunstiget, gaveafgiftspligtig
Boafgiftslovens §§ 22 og 23
Skatteforvaltningslovens § 11, stk. 1, nr. 2, § 24, stk. 2-3
Juridisk Vejledning 2019-2, afsnit C.A.6.1.2.1
Den juridiske vejledning 2019-2, afsnit C.B.2.15.2
Se tidligere instans (SKM2016.220.SR)
Skatterådet har ved bindende svar af 15. marts 2016, offentliggjort ved SKM2016.220.SR, besvaret følgende spørgsmål:
1. Kan SKAT bekræfte, at det ikke vil have nogle skatte- eller afgiftsmæssige konsekvenser for
Person A eller dennes arvinger, såfremt Person A fjernes som begunstiget?
med: ”Nej”.
Det fremgår af Skatterådets bindende svar af 15. marts 2016, følgende:
Som det fremgår af den vedlagte fundats (herefter "Fundatsen"), blev Fonden stiftet den 15. september 1987. Fonden blev stiftet af Y, der var gift med Person A, cpr-nr.: […]. Ægteparret boede på dette tidspunkt uden for Danmark og havde 3 voksne livsarvinger, Person B, Person C og Person D.
I 2002 afgik Y, der var skattemæssigt hjemmehørende i land Y1, ved døden. I forbindelsen med behandlingen af dødsboet efter Y blev midlerne i Fonden ikke skiftet, da de ansås for endelig udskilt.
Person A, der er xx år og dement, har solgt sin faste ejendom i Danmark og er kommet på plejehjem, hvorfor Person A - efter Trustees vurdering - ikke længere har behov for uddelinger fra Fonden. Trustee ønsker derfor at fjerne Person A som beneficeret.
"l (c) "the Vesting Day" means the day on which shall expire the period of eighty years from the date of this Settlement or such earlier day as the Trustee may at any time by Deed appoint to be the Vesting Day:
(e) "the Beneficiaries" means
4. (a) Until the Vesting Day the Trustee may with the prior written consent of the Protector from time to time pay or apply the whole or any part or parts of the capital of the Trust Fund to or for the benefit of all or such one or more of the Beneficiaries for the time being living and ascertained in such shares if more than one and in such manner as the Trustee think fit.
Selvangivet anden personlig indkomst vedrørende udbetalinger fra trust ifølge sin årsopgørelse
- xxx kr.
xxx kr.”
Som det fremgår ovenfor vedrører den verserende klagesag for Landsskatteretten spørgsmålet om, hvorvidt Fonden skal anses for transparent eller ej, og om Person A skal indkomstbeskattes af uddelinger fra fonden i 2011, eller om hun skal beskattes af indtægterne hidrørende fra midlerne i Fonden.
Der spørges til en helt anden disposition og nogle helt andre skatte- og afgiftsmæssige konsekvenser end dem, som SKAT har truffet afgørelse vedrørende. Eksempelvis ville der ikke for den verserende klagesag for Landsskatteretten kunne være nedlagt påstand om, at der ikke skulle være boafgiftsbeskatning, såfremt Person A blev fjernes som begunstiget.
Derudover bemærkes, at hvis Landsskatteretten eller domstolene skulle nå frem til, at trusten ikke er transparent, vil et bindende svar fra Skatterådet, hvor det er en forudsætning, at trusten anses for transparent, ikke være bindende, hvilket kan udledes afsnit A.A.3.11 i Den Juridiske Vejledning (2015-2), hvoraf det fremgår, at
I skattelovgivningen er der ingen entydig definition af en gave. Det er dog en ufravigelig betingelse i skatteretten for at behandle en ydelse som en gave, at der er tale om en hel eller delvis vederlagsfri formuefordel. "
"Der er tale om en gave, når en person i levende live vederlagsfrit overfører et formuegode til en anden person. "
Da de øvrige begunstigede ikke har fri rådighed over midlerne i Fonden, vil der dermed ikke være sket en gavedisposition ved fjernelsen af Person A som begunstiget, jf. Landsrettens begrundelse i TfS 1996.574.0.
"Uagtet, at der ikke forelå gavehensigt fra Ms side, blev overførelsen af pengebeløbet anset for at være en gave. "
"I hvert fald under disse omstændigheder findes ydelsen ikke at kunne henføres under statsskattelovens § 5, men må betragtes enten som en gave eller som vederlag for udført arbejde og derfor være indkomstskattepligtig efter statsskattelovens § 4. " (min understregning)
"at overdragelsen af aktiver fra M til sagsøgeren - såfremt der ikke antages at foreligge en gave - har karakter af løn for udført arbejde i Ms erhvervsvirksomhed. "
”til støtte for den principale påstand yderligere anført, at ydelsen, såfremt den ikke er en gave, må betragtes som et vederlag for udført arbejde. Vederlaget blev først aftalt og udbetalt i 1977, og det bør derfor efter statsskattelovens § 4, litra a, beskattes i dette indkomstår.”
Tværtimod har Ministeriet for Skatte og afgifter fundet det nødvendigt for Højesteret, at gøre gældende, at der enten var tale om gave eller vederlag, og Højesteret ikke taget stilling til, om der forelå en gave eller ej.
"Udover konstateringen af en vederlagsfri formueoverførsel må gavebeskatning forudsætte, at vederlagsfriheden har været et tilsigtet led i aftalen, altså at der har foreligget en gavehensigt. Gavehensigten behøver imidlertid ikke være udtrykkelig tilkendegivet, men kan fremgå af omstændighederne omkring retshandelen, først og fremmest ved at parterne på grund af familierelationer el lign har et interessefællesskab, der skaber formodning for, at gaveoverdragelse har været tilsigtet". (min understregning)
SKAT har anført, at SKM2015.9.HR ikke er relevant. Det er vores klare opfattelse, at SKM2015.9.HR (tidl. SKM2013.741.ØLR) er relevant ligesom SKM2005.67.ØLR/TfS 2005.144 (ej påanket) og SKM2011.97.HR (tidl. SKM2008.626.ØLR) også er relevant.
Ved Ds død den 6. august 1992 var E og C universalarvinger efter D. Da E døde den 4. november 1997 var C universalarving.
Ved Cs død den 26. april 1998 var A, som var Cs nevø, universalarving efter C. A var ved en tillægsvedtægt til Trusten blevet indsat som "anden-begunstigede" i Trusten.
I SKM2005.67.ØLR (ej anket) var dødsboerne efter C og E parter, og sagen vedrørte indkomstårene 1991 til 1996.
a) afkom, stedbørn og deres afkom, (...)
Lovforslag L 254 af 4. maj 1995 om Afgift af dødsboer og gaver {forarbejder til den oprindelige hovedlov til den nugældende boafgiftslov)
Af gaver udover de afgiftsfri beløb skal der efter § 23betales gaveafgift med 15 pct. svarende til boafgiftssatsen for den nærmeste arvingskreds.
I denne sag havde Skatteministeriet gjort gældende, at nevøen, der var arving efter en af stifterne (B) af fonden, efterfølgende i skattemæssig henseende måtte anses for ejer af formuen i fonden. Der skulle derfor foretages en ny selvstændig vurdering af, om fonden i forhold til nevøen kunne anses for at være et selvstændigt skattesubjekt.
Sagen angik, om en af stifternes (Bs) nevø (samme nevø, som var part i sagen SKM2015.9.HR) i den skattepligtige indkomst for indkomstårene 1995 - 1997 kunne fratrække renteudgifter vedrørende et lån fra fonden i Liechtenstein.
Flertallet i Højesteret udtalte, at nevøen havde bevisbyrden for, at lånet fra fonden i Liechtenstein, som blev udbetalt i 1993 til nevøen, angik et reelt gældsforhold med retlig forpligtelse til at betale renter. Det blev tiltrådt, at beviskravene hertil er skærpet som følge af familiemæssige relationer mellem nevøen og en af stifterne (B).
Flertallet stadfæstede landsrettens dom og fandt, at det under de foreliggende omstændigheder ikke kunne tillægges afgørende betydning, at der formelt blev udstedt gældsbrev og stillet sikkerhed til fordel for fonden. Det kunne heller ikke tillægges afgørende betydning, at nevøen foretog indbetalinger til fonden, henset til tidspunkterne herfor sammenholdt med begunstigelsen i fondens vedtægter af nevøen og hans familie og udbetalingen af legater til dem i perioden fra 1998 - 2006.
Der blev lagt vægt på, at fondens vedtægter åbnede mulighed for, at stifterne bevarede rådigheden over fondens formue, og at formuen ved fondens eventuelle opløsning kunne føres tilbage til stifterne. Endvidere blev der lagt vægt på, at A havde forklaret, at A og B havde fuldmagt til at disponere over fondens konti, købe og sælge værdipapirer, uddele legater og træffe beslutninger om lån. Konkret havde A og B i 1993 instrueret fonden om at sælge omfattende aktiver.
Landsretten lagde til grund, at gavegældsbrevene indeholdt sådanne betingelser for udbetalingen, at de ikke kunne karakteriseres som anfordringsgældsbreve. Landsretten fandt, at gavegældsbrevene ikke var en gavedisposition, og derfor skulle der betales arve-/gaveafgift af gældsbrevsbeløbene.
Landsskatterettens kendelse af 13. november 1947 (LSRM 1948, 34) "(...)
Det kan dog ikke anses for en Betingelse for at beskatte paa Gavegrundlag, at der har foreligget positiv Gavehensigt fra Sælgerens Side(...)"
Der skulle foretages en vurdering i forhold til en afdød stifter, der var bosiddende i udlandet og havde oprettet en trust der. En enke var bosat i USA fra 1971 indtil sin død i 2012. Enken havde sammen med sin afdøde mand stiftet en trust i USA. Den udenlandske trust blev anset for at være transparent, fordi de afdøde stiftere kunne ændre og opløse trusten, mens de var i live, og fordi stifterne i levende live selv var trustens begunstigede. Trustens midler var derfor ikke definitivt og effektivt udskilt, og dermed henhørte de under enkens formuesfære.
Ved enkens død skulle trusten ophøre, og arvingerne i Danmark skulle have udbetalt deres del af midlerne i trusten. Da boet blev behandlet i USA, skulle der ikke betales boafgift til Danmark i forbindelse med arveerhvervelsen.
Der var tale om en testamentarisk trust. Dvs. en trust oprettet ved testamente ved faderens død med sønnen som begunstiget. Faderen var bosiddende på Jersey og døde der i 1987. Sønnen havde arvet trustkapitalen ved faderens død, og da boet blev behandlet i England, skulle der ikke betales boafgift til Danmark i forbindelse med arveerhvervelsen. Spørgsmålet om, hvorvidt sønnen skulle beskattes af afkastet fra trusten, krævede en vurdering af trusten i forhold til ham. Den udenlandske trust ansås for at være transparent i forhold til sønnen, idet trustee på foranledning af sønnen ville ophæve trusten og udbetale midlerne til ham.
Sønnen, som den begunstigede, kunne råde over trustens midler, og derfor var midlerne ikke definitivt og effektivt udskilt fra hans formuesfære. Sønnen skulle således beskattes af det løbende afkast fra trusten. Derved kunne sønnen og hans hustru modtage uddelinger fra trusten, og såfremt sønnens børn modtog midler fra trusten, skulle der endvidere betales en gaveafgift.
Skattepolitisk Oversigt (SPO), 1981.226 "(...)
Udover konstateringen af en vederlagsfri formueoverførsel må gavebeskatning forudsætte, at vederlagsfriheden har været et tilsigtet led i aftalen, altså at der har foreligget en gavehensigt. Gavehensigten behøver imidlertid ikke være udtrykkelig tilkendegivet, men kan fremgå af omstændighederne omkring retshandelen, først og fremmest ved at parterne på grund af familierelationer el. lign. har et interessefællesskab, der skaber formodning for, at gaveoverdragelse har været tilsigtet.
Af Den juridiske vejledning 2015-2, afsnit C.A.6.1.2.l fremgår, at "I civilretten defineres en gave traditionelt som en hel eller delvis vederlagsfri formuefordel, der bliver givet som et udslag af gavmildhed, i gavehensigt.
Det er oplyst, at Person A er dement, men ikke at hun er umyndiggjort.
SKAT har lagt til grund, at midlerne og afkastet af midlerne i skattemæssig henseende tilhører Person A personligt, som fastslået i SKATs afgørelse af 14. april 2014 (påklaget til Landsskatteretten).
SKAT skal i relation til Landsskatterettens kendelse af 13. november 1947 gentage, at Landsskatteretten i afgørelsen udtrykkeligt anfører: "Det kan dog ikke anses for en betingelse for at beskatte på gavegrundlag, at der har foreligget positiv gavehensigt fra sælgerens side(...)"
SKM2015.9.HR. SKM2011.97.HR og SKM2005.67.ØLR
I SKM2011.97.HR blev nevøen nægtet fradrag for renteudgifter fratrukket i den skattepligtige indkomst i indkomstårene 1995-1997, da Højesteret fandt, at nevøen ikke havde godtgjort, at der var tale om et reelt gældsforhold til fonden med en retlig forpligtelse for ham til at betale renter.
Landsskatteretten har ved afgørelse af 4. maj 2018 stadfæstet SKATs afgørelse af 14. april 2014, hvoraf det fremgår, at Trusten A ikke er anset som et selvstændigt skattesubjekt i forhold til Person A.
Det fremgår af cpr-registeret, at Person A er afgået ved døden den [dato] 2016.
Repræsentanten har på klagerens vegne nedlagt påstand om, at Skatterådets svar ændres således, at det bekræftes, at det ikke vil have nogle skatte- eller afgiftsmæssige konsekvenser for Person A eller dennes arvinger, såfremt Person A fjernes som begunstiget i Trusten A.
Som det fremgår af fundatsen (bilag 2)(herefter "Fundatsen"), blev Trusten A (herefter "Fonden") stiftet den 15. september 1987. Fonden blev stiftet af Y, der var gift med Person A. Ægteparret boede på dette tidspunkt uden for Danmark, og havde 3 voksne livsarvinger, Person B, Person C og Person D.
Som beneficerede efter fundatsen afsnit 1 (e)(i) blev indsat Y og Person A, mens de tre livsarvinger Person B, Person C og Person D blev indsat som beneficerede efter fundatsen afsnit 1 (e)(ii). Derudover er et af børnebørnene indsat som begunstiget i Fonden.
Person B er indsat som "the Present Protector " (herefter "Protektor").
Person B, som stadig er Protektor, er ikke bosiddende i Danmark, og heller ikke fuld skattepligtig til Danmark.
Person D og Person C er begge bosiddende i Danmark og er fuldt skattepligtige til Danmark.
Trustee kan, med accept fra Protektor, i henhold til fundatsen, uddele midler fra Fonden diskretionært til de begunstigede.
Beslutningen om at fjerne Person A som begunstiget træffes ikke, og kan ikke alene træffes af Person A eller af hendes arvinger. Person A kan ikke råde over kapitalen i Fonden, og hun har derfor ingen dispositionsret i forhold til Fonden eller dennes midler.
Alle beslutninger i Fonden initieres af Trustee, hvorfor det alene er Trustee, der kan træffe beslutning om at fjerne Person A som begunstiget. Vælger Trustee at fjerne Person A som begunstiget, skal denne beslutning ratificeres af protektor, jf. Fundatsen.
Efter Trustees vurdering har Person A ikke længere behov for uddelinger fra Fonden, idet hun er xx år, bor på plejehjem og er dement. Af denne årsag ønsker Trustee, at Person A skal fjernes som beneficeret.
Person A er ikke bekendt med Trustees overvejelser omkring fjernelsen af Person A som begunstiget, ligesom børnene bosiddende i Danmark ikke er bekendt med disse overvejelser.
Det bemærkes, at der sideløbende verserer en klagesag for Landsskatteretten. Klagesagen vedrører spørgsmålet om, hvorvidt Fonden skal anses for værende en skattemæssigt transparent enhed eller ej i forhold til Person A. Ved besvarelsen af anmodningen om det bindende svar blev Skatterådet anmodet om, at Fonden i forhold til afgivelsen af det bindende svar, skal anses som værende en transparent enhed. Denne forudsætning skal fortsat lægges til grund.
Til støtte for påstanden gøres det gældende, at Person A ikke har rådighed over formuen i Fonden. Formuen bestyres af Trustee, som ligeledes varetager uddelingerne. Person A har således, uanset at dette skulle være hendes ønske, ingen mulighed for at uddele formuen i Fonden til sine børn eller sig selv.
Fjernelsen af Person A kan ikke anses som en gave til de øvrige begunstigede i Fonden.
Ved en gave forstås almindeligvis en vederlagsfri overførsel af et formuegode som er et udslag af gavmildhed, og gaven anses for ydet, når den er endelig bindende og kommet til modtagerens kundskab.
I afsnit C.A.6.1.2.1 i Den Juridiske Vejledning (2016 -1) fremgår, at
Det er en betingelse for, at en gave er givet, at gavemodtageren kender til gaveløftet, således at gavemodtageren har fået et endeligt og ubetinget retligt krav over for giveren. Se fx TfS 1989, 176."(Repræsentantens understregninger)
Der foreligger ikke en gavedisposition, idet Person A ikke selv er bevidst omkring disposition og desuden ikke selv har nogen indflydelse på anvendelsen af midlerne i Fonden. Dispositionen kan gennemføres uden, at Person A giver tilsagn hertil endsige bliver vidende herom.
Ingen af de øvrige begunstigede opnår en ret til nogen formuefordel som følge af, at Person A ikke længere er begunstiget, og ingen af de begunstigede kan forlange at få udbetalt en andel af formuen i Fonden. Da det således fortsat er uvist, hvem der kommer til at modtage midlerne fra Fonden, kan der ikke siges at være tale om en gave, ikke mindst fordi der ikke er nogen modtager, som opnår et retskrav på gaven.
Det er Trustee, som initierer fjernelsen af Person A som begunstiget, og det er derfor ikke en disposition, som Person A selv har truffet, endsige en beslutning som Person A er blevet rådført om.
Da der hverken foreligger gavmildhedshensigt eller en egentlig disposition fra Person A, kan der ikke være tale om en gave. En gavedisposition forudsætter en aktiv handling fra giveren. I nærværende sag vil en aktiv handling fra Person A ikke kunne føre til en overdragelse af midlerne til børnene, uanset at dette skulle være hendes ønske. Uddelinger fra Fonden skal fortsat initieres af Trustee. Da Person A således ikke på nogen måde kan disponere over midlerne, kan der ikke være tale om en gavedisposition. Dertil kommer, at dispositionen kan gennemføres uden, at Person A giver tilsagn hertil, sågar uden at hun bliver vidende herom.
Ingen af de begunstigede erhverver midler i forbindelse med, at Person A fjernes som begunstiget i Fonden, og ingen af de begunstigede i erhverver et retskrav på Fondens midler som følge af, at Person A fjernes som begunstiget. De resterende begunstigede erhverver kun midler fra Fonden, såfremt Trustee diskretionært beslutter dette. Da der således ikke er noget retskrav for de begunstigede til at modtage uddelinger, forekommer det ikke korrekt, at der statueres en gave. De begunstigede modtager således ikke en gave ved fjernelsen af Person A som begunstiget.
Nærværende sag kan sammenlignes med SKM2015.9.HR. Sagens faktum er i et stort omfang overensstemmende med den pågældende sag. Sagen omhandlede en fond, som var stiftet af C og D, som begge var bosiddende i Spanien på tidspunktet for stiftelsen. E blev senere tilknyttet fonden. C, D og E levede i et polygami-lignende forhold og havde ingen livsarvinger. Parterne flyttede senere til Danmark, og i 1992 afgik D ved døden. C havde umiddelbart efter E' s død i december 1997 gjort sin nevø Atil universalarving. I SKM2005.670 blev det fastslået, at fonden var transparent for C og E.
Højesteret fandt, at fonden ikke var transparent for A(C's nevø), men derimod var et selvstændigt skattesubjekt, uagtet at fonden var transparent for C og E. Højesteret udtalte, at:
"Efter bevisførelsen ... finder vi, at det heller ikke herved er godtgjort, at Areelt har rådet således over formuen, at det må sidestilles med hans råden over egen formue. Herefter finder vi, at Skatteministeriet ikke har godtgjort, at formuen må anses for overgået til A,og han skal således ikke anses for at være rette indkomstmodtager til afkastet af fondens formue, Jf. statsskattelovens § 4."
Højesteret har i præmisserne positivt anført, at formuen ikke var overgået ved arv ved at udtale, at:
”Vi finder endvidere, at det ikke er godtgjort, at formuen er overgået ved arv fra C til A."
Der udover er det vigtigt at bemærke, at midlerne fra fonden, til trods for at fonden anses som værende transparent for såvel C og E, ikke indgik i boerne efter disse, uanset at bobestyrerne forsøgte at inddrage midlerne i boerne.
Sagens faktum minder, som det fremgår af ovenstående, meget om den nærværende sag. Da Højesteret i den ovenstående sag fandt, at fonden ikke var transparent for A efter onklens død, bør hverken Person A eller dennes arvinger blive beskattet ud fra en gavebetragtning, såfremt Trustee vælger at fjerne Person A som begunstiget. En udefrakommende begivenhed, som det er tilfældet med Trustees eventuelle beslutning om at fjerne Person A som begunstiget, adskiller sig ikke fra den situation, hvor en person ikke længere er begunstiget grundet sit dødsfald. Hertil kommer, at Højesteret i præmisserne anførte, at formuen ikke var overgået til A ved arv, hvorefter en eventuel formueoverdragelse i nærværende sag ikke bør kunne statueres som værende en gave.
Da de begunstigede således ikke erhverver ret til midlerne i Fonden, før der faktisk sker en uddeling, indtræder beskatningstidspunktet først for tidspunktet for uddelingen. Eventuelle uddelinger af midlerne fra Fonden beskattes som personlig indkomst med op til 51,95% mod gaveafgift, der beskattes med 15%. Det bør derfor ikke have nogle skatte- eller afgiftsmæssige konsekvenser for Person A eller dennes arvinger, såfremt Person A fjernes som begunstiget.
Repræsentantens indlæg af 14. februar 2017
Repræsentanten har ved indlæg af 14. februar 2017 anført følgende:
”I fortsættelse af vores telefoniske drøftelser den 10. februar 2017 redegøres som aftalt for, hvorfor klagen fastholdes, selvom den begunstigede Person A i mellemtiden er afgået ved døden.
Den 7. oktober 2014 fremsendte vi på vegne af trustee i alt 10 spørgsmål med anmodning om bindende svar (bilag 1). Som det fremgår var ordlyden af spørgsmål 7:
Kan SKAT bekræfte, at såfremt X afgår ved døden, vil det ikke have nogle skatte- eller afgiftsmæssige konsekvenser for dødsboet efter X eller de øvrige begunstigede?
Den 4. februar 2015 fremsendte SKAT et udkast til indstilling til Skatterådet sammen med høringsbrev, hvorefter 8 spørgsmål - herunder spørgsmål 7 - afvises med den begrundelse, at SKAT ikke svarer på spørgsmål, som indeholder alternative muligheder.
Herefter fulgte en længere korrespondance om, hvilke spørgsmål som skal besvares, og der blev udarbejdet en yderligere anmodning om bindende svar af 10. april 2015, som også indstilles afvist.
I et høringssvar af 22. juni 2015 begrænses anmodningen til et spørgsmål, hvilket dog stadig indstilles afvist.
På den baggrund afholdes der et møde med SKATJura den 14. september 2015, hvor formuleringen af anmodningen om et bindende svar blev drøftet med henblik på at undgå endnu en afvisning, og i forlængelse heraf blev der den 17. september 2015 indsendt 3. anmodning om bindende svar indsendt.
I denne anmodning er spørgsmålet blevet reduceret til et enkelt spørgsmål, og indledningsvist er det bemærket, at spørgsmålet blevet affattet som aftalt på mødet.
Hvis SKAT havde været indstillet på ikke kategorisk at afvise mere end et spørgsmål, havde spørger selvsagt ønsket en afklaring på, hvad der ville ske i tilfælde af den begunstigedes død.
Men henset til at et bindende svar alene er gældende i 5 år, og man ikke kunne vide, hvornår den begunstigede ville afgå ved døden, foretræk man at spørge om, hvad der ville ske, hvis man fjernede den begunstigede i levende live.
Ved denne overvejelse lagde man også vægt på, at såfremt det ikke ville udløse nogle skatte- og afgiftsmæssige konsekvenser for den begunstigedes arvinger, hvis den begunstigede ville blive fjernet i levende live, ville det ej heller have skatte- og afgiftsmæssige konsekvenser, når den begunstigede måtte afgå ved døden.
Uagtet at den begunstigede Person A er afgået ved døden fastholdes klagen over det bindende svar, da afgørelsen vil have præjudiciel effekt i forhold til den aktuelle situation, hvor den begunstigede nu er af afgået ved døden, hvilket også var et af de oprindelige spørgsmål.
Endelig har Trustee en retlig interesse i, at klagesagen afgøres. Såfremt klagesagen afgøres, og der gives medhold i klagen, vil Trustee være berettiget til fuld omkostningsgodtgørelse efter reglerne i Skatteforvaltningsloven. Hvis klagen stilles i beror, vil Trustee alene være berettiget til halv omkostningsgodtgørelse. Alene af den grund har Trustee således en interesse i, at der træffes afgørelse i klagesagen, og at den ikke blot stilles i beror.
Afslutningsvist bemærkes det, at såfremt klagesagen berorstilles vil Skatterådets afgørelse, som er offentliggjort, stå til troende og dermed danne præcedens selvom afgørelsen efter vores vurdering er forkert, hvilket er betænkeligt ud fra et retssikkerhedsmæssigt synspunkt.
Det bemærkes i den forbindelse, at Trustee har oplyst os om, at Trustee er udpeget som trustee i andre trusts med en tilsvarende konstruktion, hvor det ligeledes overvejes at fjerne en oprindelig begunstigede, hvorfor Trustee i den forbindelse ønsker en afklaring af, hvilke betydning dette vil have.
På den baggrund anmodes der om, at klagesagen ikke stilles i bero.”
Repræsentantens indlæg af 9. januar 2018
Repræsentanten har ved indlæg af 9. januar 2018 anført følgende:
”I forlængelse af kontormøde den 14. december 2017, fremsendes herved mine kommentarer til referat af den 15. december 2017.
For så vidt angår betydningen af, at Person A er afgået ved døden, og spørgsmålet om hvorvidt der fortsat består en retlig interesse for spørger som følge heraf bemærkes, at nærværende sag ikke er sammenlignelig med SKM2005.426.LSR,der er henvist til i referatet.
I SKM2005.426.LSR fandt Landsskatteretten, at klageren ikke havde en retlig interesse, idet reglerne var blevet ændret og dispositionen ikke var blevet gennemført, på det tidspunkt, hvor de regler, der blev spurgt om bestod. I SKM2005.426.LSR var det således jus, der blev ændret.
I nærværende sag er reglerne ikke blevet ændret, men derimod faktum. Derfor mener jeg ikke, at SKM2005.426.LSR er relevant i dette tilfælde.
Herudover har Trustee en retlig interesse, da det er sandsynligt, at Trustee på et senere tidspunkt vil fjerne en anden begunstigede, der vil således være en retlig interesse for Trustee, da man i så fald vil få klarlagt retsstillingen af en påtænkt disposition.
Under mødet drøftede vi, hvorvidt der kunne være tale om en gave i levende live, hvis Person A blev fjernet, idet de begunstigede i fonden […] allerede er indsat ved stiftelsen.
I den forbindelse bemærkede jeg, at de begunstigede hverken får ret til en større eller mindre andel af fondens midler, såfremt Person A blev fjernet som begunstiget, idet det fortsat er Trustee, der beslutter, hvem af de begunstigede som skal modtage midler, og i givet fald hvor meget.
De begunstigedes retsstilling i fonden bliver således ikke ændret ved, at Person A fjernes som begunstigede, hvorfor de ej heller kan anses for at modtage en gave som følge heraf.
Det er min opfattelse, at Trustees anmodning om bindende svar er omfattet af skatteforvaltningsloven § 21, stk. 2, da Trustee spørger om konsekvensen af en af Trustee påtænkt dispositions virkning overfor tredjemand.”
Skatteankestyrelsen har fra Folketingets Ombudsmand modtaget kopi af repræsentantens klage til ombudsmanden i relation til SKATs sagsbehandling vedrørende anmodning om bindende svar, som Skatterådet besvarede i afgørelsen af 15. marts 2016, idet ombudsmanden anmoder om, at klagen skal indgå i Skatteankestyrelsens behandling af den foreliggende sag i det omfang, den har betydning for styrelsens stillingtagen til indholdet af Skatterådets afgørelse af 15. marts 2016.
Det er herved bl.a. yderligere gjort gældende, at SKAT gentagne gange har afvist at besvare de stillede spørgsmål, idet repræsentanten har anført følgende sagsfremstilling:
”SKAT's afgørelse af 14. april 2014 betyder, at trusten A (fonden) anses for at være et ikke selvstændigt skattemæssigt subjekt, med den betydning at stifteren - i dette tilfælde stifterens efterlevende ægtefælle - anses for den egentlige ejer af formuen, og derfor skattepligtig af afkastet af formuen. Den bagvedliggende skattemæssige betragtning fra SKAT's side er, at der ikke er sket en effektiv og uigenkaldelig adskillelse af fondens midler fra stifternes formue. Afgørelsen er indbragt for Landsskatteretten med påstand om, at fonden er et selvstændigt skattesubjekt.
Derfor fremsendte vi på vegne af trustee den 7. oktober 2014 (bilag 2) i alt 10 spørgsmål med anmodning om bindende svar. Den 4. februar 2015 fremsender SKAT et udkast til Indstilling til Skatterådet (bilag 3A) sammen med høringsbrev (bilag 3B), hvorefter 8 spørgsmål afvises med den begrundelse, at SKAT Ikke svarer på spørgsmål, som indeholder alternative muligheder. I en opfølgende mailkorrespondance for perioden 18. februar 2015 til den 2. marts 2015, oplyser SKAT's sagsbehandler oplyser denne, at "alternative/rådgivende muligheder afvises - dog kan SKAT besvare et alternativ efter spørgers valg" (bilag 4).
Den 10. april 2015 trækkes den første anmodning om bindende svar tilbage, og samtidig indsendes ny anmodning (bilag 5), denne gang med 4 spørgsmål. Den 30. april (bilag 6) og den 8. juni 2015 (bilag 7) fremsender SKAT udkast til indstilling til Skatterådet - vedrørende 5 og ikke 4 spørgsmål - hvorefter 3 spørgsmål afvises med samme begrundelse, at SKAT ikke besvarer alternative spørgsmål. De to resterende spørgsmål afvises med den begrundelse, at spørger, trustee, ikke kan anses for at have Interesse i, om fonden er et selvstændigt skattesubjekt.
I et høringssvar af 22. juni 2015 (bilag 8) begrænses anmodningen til et spørgsmål - om det kan bekræftes, at det ikke vil have skatte- eller afgiftsmæssige konsekvenser for hverken Person A eller for dennes arvinger, at førstnævnte fjernes som begunstiget.
Som (bilag 9) fremlægges mailkorrespondance for perioden dækkende 22. juni 2015 til den 24. juni 2015. I en mail fra dagen efter, den 23. juni 2015, oplyser SKAT's sagsbehandler, at:
"indstillingen til spørgsmåI 4 er en afvisning".
Spørgsmål 4 er det tilbageblevne spørgsmål. Efter vor anmodning om at måtte se indstillingen, oplyser SKAT's sagsbehandler ved mail den 24. juni 2015:
"Når Jeg har fået behandlet sagen på baggrund af det fremsendte høringssvar vurderer jeg, om sagen skal sendes i ny høring".
I en telefonsamtale af 18. august 2015, gentaget i et telefonreferat af samme dato, (bilag 10), anklager SKAT's sagsbehandler os for illoyalitet, idet det ikke findes tilstrækkeligt oplyst, at der sideløbende med begæringen om bindende svar er indgivet klage til Landsskatteretten over den oprindelige afgørelse om fondens skattemæssige status.
Samme dato fremsendes et udkast til indstilling til Skatterådet (bilag 11), hvori det tilbageværende spørgsmål indstilles afvist, med den begrundelse, at sagen også verserer ved Landsskatteretten.
Som (bilag 12) fremlægges mailkorrespondance dækkende for perioden 24. august 2015 til den
31. august 2015. I en mail af 24. august 2015 skriver SKAT's sagsbehandler:
"I relation til anmodningen om bindende svar vedrørende spørgeren H1 Limited, vil Jeg for god ordens skyld nævne, at såfremt din klient trækker klagesagen, der på nuværende tidspunkt verserer ved Skatteankestyrelsen, har SKAT, Jura ikke taget stilling til, om det ligger inden for Skatterådets kompetence at besvare denne anmodning om bindende svar".
Samme dag anmodes SKAT om stillingtagen hertil. Der rykkes for svar den 31. august 2015, jf. (bilag 12). Denne forespørgsel besvares samme dag således:
"Det er der ikke taget stilling til, jf. min mail af 24. august 2015".
Den 17. september 2015 (bilag 13) blev den 3. anmodning om bindende svar indsendt. I denne anmodning er spørgsmålet blevet reduceret til et enkelt spørgsmål.
I et udkast til Indstilling til Skatterådet af 8. oktober 2015 (bilag 14) indstilles spørgsmålet besvaret således, at Person As afkald på kapitalen i Trusten skal anses for at være en gave til hendes arvinger, som er afgiftspligtig i henhold til boafgiftslovens regler, alternativt skattepligtig efter statsskatteloven.
Efterfølgende afgives høringssvar den 23. oktober 2015 (bilag 15), ligesom der afholdes personligt fremmøde den 24. november 2015. I denne forbindelse henvises til en højesteretsdom, som vi finder særdeles relevant for den verserende sag. Herefter udskydes behandlingen af anmodningen om det bindende svar til Skatterådets møde fastsat den 15. december 2015. Som bilag 16 fremlægges mailkorrespondance dækkende perioden 11. december 2015 til den 14. december 2015. Den 11. december 2015 fremsender SKAT pr. mail en ny indstilling dateret den 9. december 2015 (bilag 17). Ved mail af 14. december 2015 fremsender vi vores bemærkninger til SKAT's nye/seneste indstilling. I sin sagsfremstilling har SKAT i forbindelsen med kommenteringen af denne afgørelse henvist til en landsretsdom. SKAT's referat af de to afgørelser er efter vores opfattelse Ikke korrekt, hvilket SKAT gøres opmærksom på ved mail af 14. december 2015. SKAT afviser dog at ændre indstillingen eller at udskyde sagen. Derfor kontaktes Skatterådets formand i mail af 14. december 2015 (bilag 18), hvorefter referatet af dommene ændres, således at vores indsigelser delvis imødekommes, og der gives ny høringsadgang, jf. mail af 15. december 2015 (bilag 19).
På baggrund af betydningen af de påberåbte afgørelser begæres på ny personligt fremmøde for Skatterådet. Dette møde afholdes den 15. marts 2016, kl. 10.20. Klokken 11.59 samme dag modtages endelig afgørelse fra Skatterådet ved mail (bilag 20),hvori SKAT's indstilling fastholdes jf. (bilag 21).”
Det er i denne forbindelse gjort gældende, at
”Som anført ovenfor har sagen været præget af en generel modvilje mod at søge en afklaring af de skatte- og afgiftsmæssige udeståender, som er affødt af SKAT's påklagede afgørelse om fondens skattemæssige status.
Bindende svarinstituttet er netop indført med det formål at skabe en afklaring af skattemæssige tvivlsspørgsmål, således at den skattepligtige kan indrette sig lovligt på en måde, der tilgodeser dennes ønsker. I den konkrete sag skaber SKAT's ligningsmæssige afgørelse fra april 2014 en utilsigtet situation med alvorlige følger for de involverede. Derfor undersøges det, om det er muligt gennem civilretlige dispositioner at tilvejebringe en situation, hvor de skattemæssige konsekvenser af SKAT's afgørelse afværges. Der er Ikke tale om subtile eller besynderlige dispositioner, der har til hensigt at spekulere i utilsigtede følger af den gældende lovgivning. Derimod er der tale om at gennemføre en klar og gennemskuelig disposition, der tilsigter at rette op på en af SKAT påstået mangel i en fondskonstruktion, der har været gældende i en lang årrække - uden at SKAT tidligere har rettet kritik heraf.
Alligevel er det vores opfattelse, at SKAT med skiftende begrundelser, der hver især forekommer usædvanlige, har søgt at undgå, at vi har kunnet drage de fordele, som netop er tilsigtet med indførelsen af ordningen om bindende svar.
SKAT's første afvisningsgrund er, at SKAT ikke afgiver svar på alternative muligheder. SKAT kan og skal ikke udføre rådgivende virksomhed, men i det konkret foreliggende tilfælde hersker der ingen tvivl om, hverken hvad anledningen til de skattemæssige overvejelser er, eller hvilket mål der søges opnået. Der er ikke tale om spørgsmål, der "stritter i øst og vest", men derimod tale om en målrettet afdækning af konsekvensen af de enkelte foreliggende muligheder for at undgå de skattemæssige følger af den ændrede kvalifikation af fonden, som SKAT har foretaget. Der er tale om spørgsmål, som alle relaterer sig til det problem, som er opstået som følge af SKAT's ændrede vurdering af fondens status: Hvad skal der til, for at SKAT i den konkret foreliggende situation vil anse fondens formue for tilstrækkelig udskilt fra stifternes formuesfære?
SKAT's næste afvisningsgrund er, at det er uden betydning for spørger/trustee, hvad den skatte mæssige behandling af fonden er. Det forekommer ikke korrekt at påstå, at en fonds administrator er uden interesse i, om fonden i forhold til de begunstigede er et selvstændigt skattesubjekt, eller om fonden frakendes skattemæssig relevans. Det er hverken en korrekt eller nødvendig afvisningsgrund. Tværtimod har administrator - som er forpligtet til at varetage de begunstigedes interesse - en legal grund til at afklare, om administrators handlinger vil medføre skattemæssige konsekvenser for de begunstigede.
SKAT har dernæst afvist at give bindende svar på de stillede spørgsmål med den begrundelse, at samme spørgsmål verserer ved Landsskatteretten. Klagen til Landsskatteretten vedrører SKAT's beslutning om, at fonden ikke anses for et selvstændigt skattesubjekt. Det forhold, som de forskellige spørgsmål, der er ønsket bindende besvaret, søger at afklare, er, om det er muligt - givet SKAT's afgørelse er korrekt - at tilvejebringe en retstilstand, hvorefter de omstændigheder, som førte til SKAT's afgørelse, ikke længere er til stede. Det første spørgsmål angår den skattemæssige kvalifikation af en fond, hvor det konstateres, at der ikke er den fornødne adskillelse mellem stifters og fondens formuesfære. Det andet spørgsmål angår betingelserne for at skabe denne adskillelse. Såfremt Landsskatteretten måtte underkende SKAT's afgørelse om fondens skattemæssige status, samtidig med, at SKAT eksempelvis bekræfter, at en begunstiget kan fjernes fra fondens kreds af begunstigede uden skattemæssige konsekvenser, vil dette ikke indebære en modstrid mellem de to afgørelser.
Samlet set har SKAT efter vores opfattelse ved de mange begrundelser for afvisning, der hver Især ikke har været holdbare, udøvet en tendentiøs og usaglig sagsbehandling, som ikke er i overensstemmelse med god forvaltningsskik. Efter forvaltningsloven skal en offentlig myndighed yde vejledning og bistand i fornødent omfang. Så meget desto mere må man kunne forvente en sagsbehandling, der ikke i hele forløbet har været præget af modarbejdelse.”
Det er endvidere gjort gældende, at høringsreglerne i skatteforvaltningslovens kapitel 5 er tilsidesat, idet det nærmere er anført:
”For at undgå SKAT's afvisning af de stillede spørgsmål begrænsede vi i forbindelse med vort hø ringssvar af 22. juni 2015 (bilag 8) antallet af spørgsmål til et. Allerede dagen efter afsendelsen af høringssvaret modtog vi som tidligere beskrevet en mail af 23. juni 2015, hvoraf fremgår, at indstillingen til Skatterådet er afvisning også af det tilbageblevne spørgsmål. Den 24. juni 2015 (bilag 9) skriver SKAT'ssagsbehandler imidlertid, at sagen vil blive behandlet på baggrund af det fremsendte høringssvar.
Denne fremgangsmåde synes at være i strid med reglerne om høring, jf. Skatteforvaltningslovens kap. 5.
Hertil kommer, at det forekommer lidet betryggende og i strid med kravet om saglighed, at SKAT's sagsbehandler efter en dag og tilsyneladende uden nærmere sagsbehandling kan tilkendegive, hvad SKAT's indstilling vil blive. Dette bekræfter vores formodning om en forudindtaget og modvillig sagsbehandling i strid med de grundlæggende forvaltningsmæssige principper.”
Endelig er det gjort gældende, at SKATs indstilling til Skatterådet er fejlbehæftet, idet det er anført:
”Som tidligere anført har vi til støtte for den retsopfattelse, vi mener det endelige bindende svar bør afspejle, henvist bl.a. til en højesteretsdom fra 2015. SKAT kommenterer i sin indstilling til Skatterådet af 9. december 2015 ganske kort denne domshenvisning, idet SKAT oplyser, at man finder henvisningen irrelevant. I stedet henviser SKAT til en landsretsdom fra 2005. Efter vores opfattelse er SKAT's beskrivelse af de to domme og især af, hvad der kan udledes af de to domme, misvisende, hvilket vi gør SKAT opmærksom på den 14. december 2015 (bilag 16).
SKAT afviser imidlertid at udsætte sagen, der er sat på dagsordenen for Skatterådets møde dagen efter, den 15. december 2015. Kun ved direkte henvendelse til Skatterådets formand, […], den 14. december 2015 kl. 22 (bilag 18), opnås det, at sagen udskydes, ligesom referatet af de to domme ændres i SKATs indstilling til Skatterådet, således at vores kritik delvis imødekommes.
Det forekommer ikke at være I overensstemmelse med god forvaltningsskik at referere væsentlige afgørelser ukorrekt eller upræcist. At dette var tilfældet, synes at være bekræftet af Skatterådsformandens intervention umiddelbart Inden det afgørende møde i Skatterådet. Det er også uforståeligt og kritisabelt, at SKAT afviser at imødekomme vores ønske om udsættelse af rådsbehandlingen, når der ubestrideligt er uenighed om sagsfremstillingen, som først var blevet fremsendt den 11. december 2015, dvs. få dage inden rådsmødet.”
På baggrund af Landsskatterettens afgørelse af 4. maj 2018 lægges det til grund, at Trusten A skattemæssigt anses for at være transparent i forhold til Person A, hvorfor trustens formue i skattemæssig henseende anses for at henhøre til Person As formuesfære.
Det fremgår af Juridisk Vejledning 2015-2, afsnit C.A.6.1.2.1, at
”I civilretten defineres en gave traditionelt som en hel eller delvis vederlagsfri formuefordel, der bliver givet som et udslag af gavmildhed, i gavehensigt.
I skattelovgivningen er der ingen entydig definition af en gave. Det er dog en ufravigelig betingelse i skatteretten for at behandle en ydelse som en gave, at der er tale om en hel eller delvis vederlagsfri formuefordel.”
Det fremgår af trustens fundats, at Person A er begunstiget i trusten. Herudover er tre børn og et barnebarn af stifteren og Person A begunstiget.
Dersom trustee fjerner Person A som begunstiget, tilfalder der de øvrige begunstigede en vederlagsfri formuefordel. En sådan overførsel af en formuefordel vil medføre gaveafgift i henhold til boafgiftslovens §§ 22 og 23, alternativt skattepligt efter statsskattelovens § 4 for modtagerne.
Det fremgår af skatteforvaltningslovens § 24, stk. 2, at told- og skatteforvaltningen, respektive Skatterådet, ud over tilfælde nævnt i bestemmelsens stk. 1, i øvrigt i særlige tilfælde kan afvise at give et bindende svar, hvis spørgsmålet er af en sådan karakter, at det ikke kan besvares med fornøden sikkerhed, eller andre hensyn taler afgørende imod en besvarelse. Det fremgår videre af skatteforvaltningslovens § 24, stk. 3, at en afgørelse efter stk. 1 og 2 ikke kan påklages administrativt.
Det forhold, at SKAT gentagne gange har indstillet de af repræsentanten stillede spørgsmål afvist, inden formuleringen af det spørgsmål, der besvares ved Skatterådets afgørelse af 15. marts 2016, falder derfor udenfor Landsskatterettens kompetence, jf. skatteforvaltningslovens § 11, stk. 1, nr. 2.
Det forhold, at SKAT den 23. juni 2015 meddelte, at SKAT ville afvise anmodningen om bindende svar, hvorefter SKAT den 24. juni 2015 meddelte, at sagen vil blive behandlet på baggrund af det fremsendte høringssvar, kan ikke medføre ugyldighed som følge af en tilsidesættelse af reglerne om partshøring i forvaltningslovens kapitel 5, når henses til, at SKAT har taget højde for repræsentantens høringssvar af 22. juni 2015.
Ved afgørelsen SKM2015.9.HR tog Højesteret stilling til, hvorvidt en afdød medstifters nevø skulle beskattes af afkastet af en fonds formue. Inden den sidste stifters dødsfald, havde han gjort nevøen til universalarving og begunstiget i fonden. Højesteret fandt, at fonden i forhold til nevøen skulle anses som et selvstændigt skattesubjekt. Det fandtes ikke godtgjort, at fondens formue var overgået til nevøen, hvorfor nevøen ikke var rette indkomstmodtager af afkastet af formuen i fonden. Repræsentanten har i den forbindelse gjort gældende, at når fondens formue ikke kunne anses overgået ved arv, da kan fondens formue ud fra en analogibetragtning i den foreliggende sag heller ikke anses overgået ved gave. Landsskatteretten finder ikke, at dommen kan medføre et andet resultat i den foreliggende sag, da sagerne ikke anses sammenlignelige, og da der ikke ved Højesterets dom tages stilling til det i denne sag foreliggende spørgsmål om de skatte- eller afgiftsmæssige konsekvenser af fjernelse af begunstiget.


text:
Notater – Side 9 – hundewadt.dk
Kategori: Notater
Ruslands højesteret – dommen
Dato April 20, 2017 har en chance for at gå over i historien som en sort dag for de grundlæggende frihedsrettigheder i Rusland. I dag, Højesteret besluttet at likvidere den centraliserede religiøs organisation af Jehovas Vidner i Rusland, samt alle 395 lokale religiøse organisationer i religionen. Fra et historisk perspektiv, kan denne beslutning føre til meget alvorlige konsekvenser for de troende af forskellige religioner, såvel som for Ruslands image i verden arena. Gem situation kan være annulleringen af afgørelsen i appelsagen – bestående af tre højesteretsdommere.
Troende er allerede begyndt at forberede en appel, som må betragtes inden for en måned.
I mellemtiden, bekymringer om handlinger Justitsministeriet samt den afgørelse, som Retten udtrykte en række organisationer, både i Rusland og i udlandet. “Dette retssag er en trussel ikke blot for Jehovas Vidner, men for individets frihed som helhed i Den Russiske Føderation, – erklærede er særlig e Ordfører opererer under mandat fra FNs Menneskerettighedsråd cheloveka.- Vi opfordrer myndighederne i overensstemmelse med deres folkeretlige forpligtelser på menneskerettighedsområdet, stoppe forsøget og revidere lovgivningen om bekæmpelse af ekstremisme og praksis for dens anvendelse. “
Forfatter Frede H.Udgivet 20. april 2017 20. januar 2019 Kategorier Notater, Verdens gangTags forbud, Jehovas Vidner, retssag, Rusland
Ruslands højesteret – referat dag 6
20. april 2017 (google oversat fra russisk)
Læs videre “Ruslands højesteret – referat dag 6”
Ruslands højesteret – referat dag 5
19. april 2017 (google oversat fra russisk)
Læs videre “Ruslands højesteret – referat dag 5”
Forfatter Frede H.Udgivet 19. april 2017 20. januar 2019 Kategorier Notater, Verdens gangTags Jehovas Vidner, retssag, Rusland
Ruslands højesteret – referat dag 4
12. april 2017 (google oversat fra russisk)
Læs videre “Ruslands højesteret – referat dag 4”
Ruslands højesteret – referat dag 3
7. april 2017 (google oversat fra russisk)
Læs videre “Ruslands højesteret – referat dag 3”
Ruslands højesteret – referat dag 2
6. april 2017 (google oversat fra russisk)
Læs videre “Ruslands højesteret – referat dag 2”
Ruslands højesteret – referat dag 1
5.april 2017 (google oversat fra russisk)
Læs videre “Ruslands højesteret – referat dag 1”
DR.dk – USA smider 10tons luft bombe over huleområde
TV2.dk – USA smider 10tons luft bombe over huleområde
USA er klar til affyre missiler
Bus angrebet
Smog over franske byer – 48.000 dør hvert år
Forfatter Frede H.Udgivet 14. april 2017 20. januar 2019 Kategorier Notater, Verdens gangTags Afghanistan, Frankrig, Nord Korea, Tyskland
Friheden til at tro
FRIHEDEN TIL AT TRO UNDER ANGREB
I Rusland oplever kristne trossamfund i øjeblikket en bølge af mistænkeliggørelse. Trossamfundene bliver anklaget med grundløse anklager om ekstremisme. Anklager som begrundes i deres tro på Bibelen og på løsrevne citater fra deres publikationer.
Herunder følger link til medie omtale af sagen mod Jehovas Vidner i Rusland.
REFERAT AF RETSSAG 5-7 april 2017
Siden er på russisk. For oversætttelse til dansk brug Google Chrome eller Chromium browser. Højreklik på teksten og vælg oversæt til Dansk.
JW-RUSSIA 5-7. april 2017
THE SPOKESMAN 6. april 2017
SPOKESMAN 6. april 2017
TASS 31. marts 2017
ECUMENICAL NEWS 6. april 2017
TASS 6. april 2017
THE EVENING STANDARD 6. april 2017
THE CABLE 6. april 2017
ALETIA 6. april 2017
WSOCTV NEWS 6. april 2017
WOCTV NEWS 6. april 2017
PAN EUROPEAN NETWORKS 6. april 2017
MOSCOW TIMES 6. april 2017
SBS NEWS 6. april 2017
JW.ORG 6. april 2017
BBC NEWS 6. april 2017
RUSSOPHILE 5. april 2017
PR NEWSWIRE 5. april 2017
PEACEFMONLINE 5. april 2017
NEWSMAX 5. april 2017
NEWSMAX 6. april 2017
WORLD RELIGION NEWS 5. april 2017
AJC NEWS 5. april 2017
HUFFINGTON POST 5. april 2017
UPI 5. april 2017
TASS 5. april 2017
BBC NEWS 5. april 2017
FOX NEWS 5. april 2017
USCIRF 4. april 2017
USIRF 4. april 2017
TIME 4. april 2017
TASS 4. april 2017
NY TIMES 4. april 2017
JW.ORG 3. april 2017
VOA NEWS 3. april 2017
LUCIA TIMES 31. marts 2017
PATHEOS 29. marts 2017
NEWSDAY 26. marts 2017
SPUTNIK NEWS 24. marts 2017
TASS 23. marts 2017
JYLLANDSPOSTEN 18. marts 2017
REUTERS 17. marts 2017
Russisk religions historie
Professor emeritus Paul D. Steeves fra Stetson University, DeLand, Florida, USA har russisk religions historie som sit speciale. Han følger med i hvad der sker for religionen i det tidligere Sovjetunionen. På http://www2.stetson.edu/~psteeves/relnews offentliggører han oversatte interviews og artikler der omhandler hvad der sker på den religiøse scene i Rusland og de tidligere sovjetstater.
Et interview med Advocate Anatoly Pchelintsev
Interviewet blev offentliggjort på portal-credo.ru 29. marts 2017.
I dette oversatte interview siger advokaten blandt andet:
My opinion is that persecution of any group of believers necessarily affects the whole situation surrounding religious liberty in the country. And the Jehovah’s Witnesses are a large, Russia-wide organization that is in some sense significant in the sphere of religious policy. If the Jehovah’s Witnesses are persecuted, then that means later “on the block” will come other religious movements also, for example, protestant churches. Orthodox “sect fighters” have toward them a negative attitude just as aggressive as toward Jehovah’s Witnesses. And it is this kind of “sect fighters” who in the present time are discussing plans for adopting new legislation against “sects” in the Russian State Duma and the Federation Council. There are also “sect fighters” in the Expert Council for Religious Studies Expert Analyses under the Russian Ministry of Justice. I am not now talking about new religious movements, about Hindu movements, for example, the Society of Krishna Consciousness, who are being subjected to massive attacks in the press.
That does not seem little to anybody. Another question: will Orthodox believers remain unaffected by this disastrous policy? Isn’t it necessary to talk about how Muslims are disturbed by prohibitions on wearing scarves in schools, difficulties in constructing mosques, and privileges on the part of the government only with respect to one religion?
Today in a whole number of regions of Russia—Moscow, Kaluga, Kuzbass, Bashkiria, Perm territory, Tiumen province, Samara, Krasnodar, and others—there already have begun inspections in protestant churches, with searches, examination of documents, attempts to open criminal cases and to find “extremist literature,” or to fine for the absence of identifying markings on existing literature, and the like. Can one consider all these actions and deeds of law enforcement agencies accidental coincidences? I do not think so.
Forfatter Frede H.Udgivet 5. april 2017 20. januar 2019 Kategorier Notater, Verdens gangTags bibelen, forbud, frihed, Jehova, Jehovas Vidner, religion, Rusland, tro
WAOO Generelt
Frekvens – 234 MHz (der kan lokalt forekomme varianter)
Modulation er QAM-256
NetværksID – For Mpeg4 TV og TV-bokse : 100 / For Mpeg2 TV og TV-bokse : 100
Symbolrate 6875 KS
Forfatter Frede H.Udgivet 22. februar 2017 20. januar 2019 Kategorier Hardware, Netværk, NotaterTags iptv, TV, Waoo
Forrige side Side 1 … Side 8 Side 9 Side 10 … Side 14 Næste side

matches: højesteret Højesteret højesteret højesteret højesteret højesteret højesteret højesteret højesteret højesteret højesteret højesteret højesteret højesteret


text:
Skat.dk: Momsfritagelse for formidling af finansielle ydelser i flere led
26 Aug 2011 08:34
23 Aug 2011 11:20
10-146185
Formidling, finansielle ydelser, flerledsformidling
Spørger indgår i en koncern, hvori der også indgår et større antal detailhandelsbutikker. Spørger formidler kontakt mellem detailhandelsbutikkerne og en ekstern finansieringsvirksomhed. Skatterådet kan bekræfte, at den provision, som spørger modtager fra finansieringsvirksomheden, er momsfri efter momslovens § 13, stk. 1, nr. 11, uanset, at det ikke er spørger, men alene detailhandelsbutikkerne, der har den direkte kontakt med kunderne.
Momsloven § 13, stk. 1, nr. 11.
Den juridiske vejledning 2011-2, afsnit D.A.5.11.3
Den juridiske vejledning 2011-2, afsnit D.A.5.11.4.3
Er den løbende provision, som spørger modtager fra et finansieringsinstitut, momsfri efter momslovens § 13, stk. 1, nr. 11, hvis provisionen ydes som betaling for formidling af lån, som långiver tilbyder kunder i detailhandelsbutikker, og finansieringsinstituttet ikke direkte kan gøre de nævnte butikker juridisk ansvarlige for deres håndtering af låneoptagelsen?
Er den løbende provision, som spørger modtager fra finansieringsinstituttet, momsfri efter momslovens § 13, stk. 1, nr. 11, hvis provisionen ydes som betaling for formidling af lån, som långiver tilbyder kunder i detailhandelsbutikker, når finansieringsinstituttet på visse områder kan gøre de nævnte butikker ansvarlige for deres håndtering af låneoptagelsen?
Er den årlige provision (overskudsdeling), som beregnes på baggrund af resultatet i det syntetiske selskab, og som spørger modtager fra finansieringsinstituttet, momsfri efter momslovens § 13, stk. 1, nr. 11, hvis provisionen ydes som betaling for formidling af lån, som långiver tilbyder kunder i detailhandelsbutikker, og finansieringsinstituttet ikke direkte kan gøre de nævnte butikker ansvarlige for deres håndtering af låneoptagelsen?
Er den årlige provision (overskudsdeling), som beregnes på baggrund af resultatet i det syntetiske selskab, og som selskabet modtager fra finansieringsinstituttet, momsfri efter momslovens § 13, stk. 1, nr. 11, hvis provisionen ydes som betaling for formidling af lån, som långiver tilbyder kunder i detailhandelsbutikker, og finansieringsinstituttet kan gøre de nævnte butikker ansvarlige for deres håndtering af låneoptagelsen?
Ændrer det på besvarelsen af spørgsmål 1 og 3, hvis spørgers navn fremgår af markedsførings-/ informationsmateriale om de omhandlede lån?
Ændrer det på besvarelsen af spørgsmål 1 og 3, om spørger årligt udleverer en oversigt til detailhandelsbutikkerne over potentielle kundeemner?
Kan ydelsen som alternativ til ovennævnte anses som momsfri i henhold til momslovens § 4, stk. 4, kombineret med momslovens § 13, stk. 1, nr. 11, litra a?
Spørger er et datterselskab i en koncern, som driver engrosvirksomhed med en række forbrugsgoder.
Spørger har tidligere haft aktiviteter i form af udlejning af fast ejendom og biler til søster-/moderselskaber i koncernen, men selskabet har nu udelukkende ydelser i form af formidling af forsikringer for et forsikringsselskab.
Spørger overvejer at udvide sine aktiviteter med formidling af lån for et eksternt finansieringsinstitut (långiver).
Koncernen ønsker at tilbyde kunderne i detailhandelsbutikkerne et alternativ til kontant betaling i form af finansiering via lån. En sådan lånefinansieringsmulighed giver øget varesalg i butikkerne, øget kundetilfredshed og en indtægt i form af formidlingsprovision fra långiver.
Koncernen har indgået en aftale med långiver. Retningslinjerne for aftalen er i store træk på plads, men den skriftlige formulering af aftalen er endnu ikke tilendebragt.
Det er mellem parterne aftalt, at lånemuligheden som udgangspunkt kommer til at omfatte alle kunder, som handler i de detailhandelsbutikker, som er tilsluttet moderselskabskoncernens frivillige kædesamarbejde, og de tilknyttede e-handelsbutikker. De nævnte detailhandelsbutikker sælger en række forskellige forbrugsgoder og serviceydelser.
En række af de nævnte detailhandelsbutikker ejes af et søsterselskab til spørger. Øvrige detailhandelsbutikker ejes helt eller delvist af andre.
Aftalen om formidling af lån er indgået mellem spørger og långiver, hvor spørger har fået eneansvaret for at formidle lån. Der er dog åbnet op for, at spørger kan gøre brug af underagenter.
Spørger har for at sikre sig den størst mulige indtjening på den nævnte formidling gjort brug af denne mulighed og indgået et samarbejde med de nævnte detailhandelsbutikker, hvorefter disse butikker varetager/bistår med den daglige kontakt til de potentielle låntagere som underleverandør til spørger.
Spørger har dermed indgået aftale med to parter. Den ene aftale er med långiver, hvor spørger forpligter sig til mod provision at formidle lån for långiver. Den anden aftale er med detailhandelsbutikkerne, hvor detailhandelsbutikkerne forpligter sig til mod provision at bistå spørger med at formidle lån. I forhold til formidlingsydelsen har detailhandelsbutikkerne overordnet ingen forpligtelser over for långiver, men det overvejes at give långiver mulighed for at gøre detailhandelsbutikkerne direkte ansvarlige, i det omfang disse handler ansvarspådragende eller på anden måde uagtsomt.
Denne direkte handlemulighed for långiver over for spørgers underleverandører overvejes blandt andet for at sikre, at ikke kun spørger men også eventuelle underleverandører får et øget incitament til at efterkomme de krav, som stilles til de ansøgninger m.v., der behandles af långiver.
I de tilfælde, hvor en potentiel låntager henvender sig i en detailhandelsbutik med ønske om at optage lån til finansiering af et køb i butikken, vil dialogen om lånet typisk foregå direkte mellem detailhandelsbutikken og långiver. Detailhandelsbutikken er af parterne bemyndiget til at foretage denne direkte dialog med långiver, da det ellers vil medføre et uhensigtsmæssigt højt tidsforbrug i forbindelse med processen omkring långivningen og dermed unødvendig lang ventetid for kunden, som i yderste konsekvens vil gå sin vej. Hvis butikken ikke sikrer sig, at den nødvendige dokumentation m.v. er korrekt, vil långiver i yderste konsekvens komme til at yde et lån på et forkert grundlag, hvilket långiver naturligvis ikke er interesseret i. Ved at detailhandelsbutikkerne får et direkte økonomisk ansvar i tilfælde af ansvarspådragende adfærd, sikres, at disse i øget omfang er opmærksomme på behovet for en korrekt behandling af formidlingen + låneansøgningerne. Det juridiske ansvar, detailhandelsbutikkerne overvejes tildelt i forhold til långiver, er således ikke umiddelbart knyttet til formidlingsydelsen som sådan, men til den tilhørende udveksling af oplysninger mellem långiver og låntager.
Bortset fra de enkeltstående situationer, hvor det skønnes hensigtsmæssigt, at långiver kan gøre spørgers underleverandører erstatningspligtige, er det overordnet spørger, der skal sikre, at egne underleverandører opfylder de krav, som långiver stiller.
Detailhandelsbutikkerne oppebærer som konsekvens heraf ingen provision fra långiver.
Det vederlag, som spørger oppebærer fra långiver udgør en andel af etableringsgebyret plus en procentandel af det lån, som låntager optager hos långiver. Herudover modtager spørger en procentandel af det overskud, som opnås på långivningen i form af en overskudsdeling. Overskuddet opgøres på baggrund af et syntetisk regnskab, som indeholder alle de indtægter og omkostninger, der knytter sig til aktiviteten hos långiver og spørger.
Den provision, som spørger yder til detailhandelsbutikkerne, er aftalen med långiver uvedkommende.
Spørger har i høringssvaret oplyst følgende om spørgers aktiviteter i relation til formidling af lånene:
Tilrettelægge og udforme markedsføringen af finansieringsprodukterne
Spørger er involveret i drøftelserne om markedsføringen af finansieringsprodukterne. Markedsføringen vil primært blive gennemført som en integreret del af de markedsføringsaktiviteter, der allerede kører for de til koncernen tilknyttede butikker. Tilbudsaviser og tv-reklamerne tilpasses, så der heraf fremgår, hvilke muligheder der er for at få de forskellige produkter finansieret.
Herudover kan der blive tale om at gennemføre mere lokalt orienterede salgskampagner, hvor finansieringsprodukterne bliver et element.
Denne aktivitet er naturlig for spørger, idet selskabet herved kan fremme salget af de finansieringer, som spørger har påtaget sig at formidle for långiver og herved opfylde de forventninger, der naturligt vil blive stillet af långiver.
Den generelle markedsføringsplan og aktiviteter tilrettelægges af konceptforeninger, med hvilke spørger naturligvis samarbejder.
Tilrettelægge og udforme salgsstøttemateriale til de samarbejdende butikker
I de enkelte butikker sørger spørger for salgsstøttemateriale, som gør kunden opmærksom på, at køb af de udstillede produkter kan finansieres via lån hos långiver. For at sikre ensartethed i dette materiale, indgår det som en del af "brandets" markedsføringsmateriale.
Denne aktivitet er ligeledes naturlig for spørger, idet selskabet herved ligeledes kan fremme salget af de finansieringsløsninger, som spørger har påtaget sig at formidle for långiver.
Der fremstilles i dag
Butiksbanner 60 x 180 cm
Vinduesstreamer
Brochure pr. finansieringsprodukt
Skilte med finansiering
Hyldehængere
Materialet udformes (i samarbejde med långiver), trykkes og sendes til butikkerne betalt af spørger.
Såvel den generelle markedsføringsindsats som salgsstøttemateriale til butikkerne kan den enkelte butik også søge oplysning om på det lokale intranet, som vedligeholdes af spørger.
Tilrettelægge og udforme informationsmateriale vedrørende finansieringsprodukterne til udlevering til finansieringskunderne
Spørger vil i samarbejde med långiver forestå udformning og fremstilling af relevant informationsmateriale til udlevering i butikkerne til kunderne. Materialet skal beskrive produkterne på en måde, så forbrugerne ved, hvad de køber.
Denne aktivitet er ligeledes naturlig for spørger, idet selskabet herved kan fremme salget af de finansieringer, som spørger har påtaget sig at formidle for långiver.
Derudover laves der pligtoplysende kundemateriale fra långiver (ansøgningsskema og lånedokumenter m.m.).
Tilrettelægge og deltage i undervisningsaktiviteter for butikspersonalet
For at sikre en tilstrækkelig viden om finansieringsprodukterne, og hvorledes man bør optræde over for kunderne i forbindelse med salg af finansieringer, vil personalet deltage i forskellige salgstræningskurser enten direkte i butikken, på eksternt kursussted eller hos spørger. Kurserne vil blive udarbejdet og afholdt i samarbejde mellem spørger og långiver.
Denne aktivitet er ligeledes naturlig for spørger, idet selskabet herved kan sikre, at salget af de finansieringer, som spørger har påtaget sig at formidle for långiver, sker på den bedst mulige måde. Det er naturligt at træne butikkerne i, hvordan finansieringerne sælges bedst muligt.
Tilrettelægge og deltage i salgsopfølgningsaktiviteter over for butikkerne
Såvel spørger som långiver vil gennemføre opfølgning over for butikkerne, dels for at sikre, at salget foregår på en forsvarlig måde, og dels for at sikre, at butikkerne udnytter mulighederne for salg af finansieringer hensigtsmæssigt.
Ud over ovenstående involvering følger spørger tæt, månedligt, opgørelser på effektuerede lån, bevillingsprocenter, produkttyper, statistikker samt provision.
I henhold til momslovens § 13, stk.1, nr. 11, er en række finansielle transaktioner fritaget for moms. Specifikt fritager momslovens § 13, stk. 1, nr. 11, litra a, følgende ydelser:
Momsfritagelsen for formidling af lån genfindes i momsdirektivets artikel 135, stk. 1, litra b, der omfatter følgende ydelser:
Som refereret i afsnit D.11.11.4.2 og D.11.11.3 i Momsvejledningen 2010-I har formidlingsvirksomhed til formål at træffe de nødvendige foranstaltninger for, at to parter indgår en kontrakt, uden at formidleren har en selvstændig interesse i kontraktens indhold.
Der hersker ingen tvivl om, at spørgers rolle klart er at træffe de nødvendige foranstaltninger for, at långiver og den potentielle låntager indgår en kontrakt. Uden kontrakten med spørger ville långiver ikke opnå kontakt til disse potentielle låntagere. Provisionen, som spørger oppebærer, er derfor utvivlsomt momsfri.
De nødvendige foranstaltninger består blandt andet i, at spørger forpligtiger sig til at fortælle låntagerne om muligheden for at optage et lån hos långiver, og sikre, at låntagerne derigennem får finansieret købet af forbrugsgoder i de pågældende detailhandelsbutikker. Dette indbefatter information og rådgivning om omfanget af de forskellige lånemuligheder.
Det forhold, at spørger har entreret med en underleverandør til at varetage kontakten til de potentielle låntagere, ændrer ikke på, at det er spørger, der har denne forpligtelse og det dermed overordnet er spørger, som leverer en formidlingsydelse til långiver.
Det fremgår da også af Momsvejledningen, at hvis en formidler anvender en underagent, kan underagentens ydelser på nærmere bestemte betingelser også være momsfrie som formidlingsydelser. I dette ordvalg (brugen af ordet "også") ligger implicit, at den momsmæssige status af hovedagentens ydelser ikke påvirkes af et eventuelt brug af en underagent. Er aftalen mellem hovedagenten og låntager momsfri, når hovedagenten har den direkte kontakt til långiver, vil aftalen mellem hovedagenten og låntager med andre ord også være momsfri, selv om hovedagenten gør brug af en underagent.
At flere led i en kæde kan gøre brug af momsfritagelsen for formidling af lån er helt i overensstemmelse med de principper, som blev fastslået af EF-domstolen i Volker Ludwig sagen (C-453/05). I denne sag skulle EF-domstolen tage stilling til omfanget af momsfritagelsen, når der er flere formidlere involveret i samme transaktion.
Helt konkret skulle EF-domstolen vurdere, om momsfritagelsen i artikel 135 omfatter en formidlingsydelse, som leveres af en hovedformidler, der a) formidler lån til kunder, som vedkommende selv har taget kontakt til, b) på lånevilkår (almindeligt gældende betingelser), som forinden er aftalt mellem långiver og hovedformidler, og c) hovedformidleren fra denne långiver modtager provision. I besvarelsen skulle EF-domstolen tage højde for, at denne hovedformidler anvendte en agent i forbindelse med sin ydelse til långiver. Agenten udførte således dele af ovenstående ydelser for hovedformidleren og havde i praksis den faktiske kontakt til låntager.
EF-domstolen skulle altså vurdere en situation, der er identisk med nærværende formidlingsydelse, idet spørger formidler lån til kunder, som spørger selv tager kontakt til gennem sine underagenter. Spørger er med til at fastlægge de almindeligt gældende betingelser, som skal gælde for låntagerne, og sidst - men ikke mindst - modtager spørger en provision for sine ydelser fra finansieringsinstituttet.
EF-domstolen fastslår i denne sag, at anerkendelse af en formidlingsvirksomhed ikke kan afhænge af, om der foreligger et kontraktforhold mellem yderen af formidlingsydelsen og en af parterne i låneaftalen (præmis 29). Det er altså ikke afgørende, om spørger har kontakten med låntager selv.
Dog må der som omtalt i CSC-dommen (C-235/00) ikke være tale om, at det er overladt til en kontraktpart blot at foretage simple faktiske operationer i forbindelse med kontrakten. I denne sag varetog et call-center en række ydelser i relation til værdipapirer. Spørgsmålet var herefter, om dette call-center udførte ydelser, som bestod i forhandlinger om værdipapirer og derved var berettiget til momsfritagelse for sine ydelser i henhold til momslovens § 13, stk. 1, nr. 11, litra e.
EF-domstolen nåede frem til, at CSC ikke var omfattet af momslovens § 13, stk. 1, nr. 11, litra e.
Domstolen begrundede dette med, at CSC ikke varetog de transaktioner, som er væsentlige for forhandlinger nemlig at sætte to parter i kontakt med hinanden. CSC ansvar i forhold til kontrakten med opdragsgiver (Sun Alliance) var således ikke at skabe kontakt mellem sælger af en finansiel ydelse og køber af denne, men alene at bistå med tekniske og administrative ydelser i forbindelse hermed.
I modsætning til, hvad der var tilfældet i CSC-dommen er spørger ikke underleverandør til en formidler, men derimod den direkte kontraktspart, som bærer det fulde ansvar for kontraktens gennemførelse, herunder ikke mindst formidlingsydelsen. Der kan derfor aldrig være tale om, at spørger alene skal foretage simple underleverandørydelser for långiver. Havde det været tilfældet, havde spørger ikke haft til opgave at skaffe kunder til långiver, men alene at varetage administrative funktioner i forbindelse hermed. Der er imidlertid ingen tvivl om, at spørger har et ansvarsområde, som går langt ud over, hvad der kan karakteriseres som tekniske og administrative ydelser til långiver.
Det forhold, at spørger gør brug af underleverandører kan således ikke ændre på, at spørger er omfattet af momsfritagelsen i momslovens § 13, stk.1, nr. 11, litra a så længe selskabet juridisk er forpligtet til at udføre de ydelser, der er specifikke og væsentlige for formidling af lån. Hvordan spørger vælger at agere for at leve op til kontraktens omfang, herunder valg af eventuelle underleverandører, er uvedkommende ved anvendelse af momsfritagelsen. Også selv om væsentlige dele af ydelsen (kundekontakten) varetages af denne underleverandør. Hvis det forhold, at "kundekontakten" varetages af en underleverandør fjerner muligheden for at gøre brug af momsfritagelsen, vil det i praksis være illusorisk at acceptere anvendelsen af momslovens § 13, stk1. nr. 11, litra a, i flere led.
Hvis det forhold, at underleverandører udfører væsentlige dele af kontrakten på vegne af hovedleverandøren, i praksis gør nogen forskel, ville EF-domstolen næppe heller være nået til det resultat, at SDC var momsfri af visse transaktioner, jf. EF-domstolens præmisser i C-2/95. Her anerkendte EF-domstolen netop, at underleverandøren var momsfrie af sine finansielle transaktioner uden, at pengeinstitutterne efterfølgende blev momspligtige af deres hovedydelser til kunderne.
Der er i øvrigt flere eksempler på, at såvel en hovedleverandør som en underleverandør kan være momsfri af samme ydelse. Således er eksempelvis rutekørsel med bus momsfri både for den part, som indgår kontrakten med trafikselskabet og for den underleverandør, der udfører kørslen for kontraktsparten.
Tilsvarende er privathospitaler momsfrie af de operationer, som de udfører for det offentlige i forbindelse med ventetidsgarantier m.v., hvor de i praksis må anses som underleverandører til de offentlige sygehuse.
Eneste fritagelsesbestemmelse i momslovens, som ikke giver en momsfritagelse i flere led, er momsfritagelsen for rejsebureauer, idet fritagelsen her specifikt kun omfatter det selskab, som sælger direkte til den rejsende. Der kan i sagens natur kun være en aktør, som sælger rejser i eget navn. Det må modsætningsvis konkluderes, at medmindre det nævnes specifikt i en momsfritagelsesbestemmelse, at man skal sælge ydelsen i eget navn, så kan fritagelsen gøres gældende i flere led, hvis den enkelte virksomhed overfor sin modpart forpligtiger sig til at levere den konkrete ydelse.
I praksis kan man eksempelvis forestille sig at privathospital A forpligtiger sig til at levere en given behandling af en patient. Privathospital A har så en aftale med privathospital B om, at denne skal levere behandlingen for privathospital A. Privathospital B er imidlertid presset tidsmæssigt, og indgår derfor en aftale med privathospital C om, at denne skal behandle den pågældende patient for B. Privathospital C får så problemer med at levere ydelsen på grund af sygdom blandt personalet, hvorefter C er nødt til at tage kontakt til privathospital D, der herefter ender med at behandle patienten for C. Der udstedes herefter fakturaer fra D til C, fra C til B, fra B til A og fra A til dennes ordregiver. Efter gældende praksis, som er helt i overensstemmelse med intentionerne i momsloven, er samtlige af disse leverancer momsfrie.
Efter spørgers vurdering kan der ikke være forskel på formidling af lån i medfør af momslovens § 13, stk. 1, nr. 11, og levering af eksempelvis behandling af patienter i medfør af momslovens § 13, stk. 1, nr. 1. Afgørende må være, om de enkelte parter forpligtiger sig til at levere ydelser, som består af de karakteristika som kræves efter momslovens § 13. Er det tilfældet er ydelsen momsfri. Hvorvidt de så opfylder disse forpligtelser ved at gøre brug af underleverandører må være sagen uvedkommende. Af samme grund må det være sagen uvedkommende, om kunden (låntager) kender samtlige parter i kæden.
Det ligger således inden for momslovens fritagelsesbestemmelse i § 13, stk. 1, nr. 1, litra a, at fritage en lang række af formidlere i samme kæde for moms. Forestiller man sig således, at eksemplet ovenfor om privathospitaler erstattet af et lignende eksempel om formidling af lån, vil samtlige af disse formidlere være momsfrie, hvis de påtager sig at levere den nævnte ydelse. Spørger finder ikke, at der er lovhjemmel til at afvise spørger brug af momslovens § 13, stk. 1, nr. 1, litra a i forhold til aftalen med långiver.
Det forhold, at spørger er egentlig formidler af lån adskiller også selskabet betragteligt fra den situation, der blev afgjort af EF-domstolen i C-472/03 (Andersen Consulting Management Consultants (ACMC)). Denne sag blev afgjort ud fra det faktum, at ACMC ikke havde de mest væsentlige dele af en forsikringsformidlers ydelser i sin pakke af back-office funktioner. Altså en noget andet situation end her, hvor spørger er forpligtet til at finde kunder til långiver og ikke kun udføre back-office funktioner.
Hvis SKAT er af den opfattelse, at kun detailhandelsbutikkerne kan gøre brug af momsfritagelsen i momslovens § 13, stk. 1, nr. 11, litra a, må spørger alternativt være omfattet af momslovens § 4, stk.4. Dette begrundes i, at spørger i så fald formidler "formidling af lån" i eget navn. Da selskabet formidler "formidling af lån" i eget navn, skal spørger anses for selv at have leveret den pågældende ydelse. Følgelig er selskabet momsfri af vederlaget herfor.
Herved opnår spørger samme rettigheder, som hvis selskabet direkte er omfattet af momslovens § 13, stk. 1, nr. 11, litra a. Hvem provisionen for denne formidling opnås fra må i den forbindelse være uden betydning, jf. den seneste praksis om provision i forbindelse med formidling af flybilletter i fremmed navn og for fremmed regning, hvor der ikke længere skelnes mellem, om provisionen ydes af den rejsende eller af flyselskabet.
Spørger er i høringssvaret kommet med følgende supplerende bemærkninger:
Dansk praksis på området
Der har i forbindelse med drøftelserne med Skatteministeriet været drøftet, hvorvidt der i Danmark er præcedens for flerledsmomsfritagelse for formidlingsydelser.
Spørger kan i den forbindelse oplyse, at der eksisterer en dansk praksis for momsfritagelse for flerledsformidling, jf. blandt andet TfS 2007,420 (Højesteret). Denne praksis er i overensstemmelse med en række EU-domme. Sagen vedrører ganske vist forsikringsformidling i flere led, men i forhold til det principielle i nærværende sag demonstrerer sagen tydeligt, at formidling kan være momsfri i flere led. Der ses ikke at være begrundelse for at anlægge forskellig praksis ved formidling af forsikringer og formidling af lån.
Af uransagelige årsager har højesteretssagen imidlertid ikke givet anledning til en klar udmelding om momsfritagelse ved flerledsformidling. Tværtimod har der også efterfølgende alene været en henvisning til dommen ved Landsretten, hvor bevisbyrden for formidlingsaktiviteten ikke var løftet, i tidligere versioner af Momsvejledningen.
I Momsvejledningen 2007-2 fremgik således følgende, uagtet Kammeradvokaten og Skatteministeriet klart i forliget af 20. oktober 2006 ved Højesteret havde fastslået, at man var enige i, at der var tale om en momsfritagelse:
"I SKM2005.12.ØLR fandt Østre Landsret ikke, at et selskab havde godtgjort, at selskabet havde formidlet tegning af nogen af de i sagen omfattede forsikringer, og selskabets ydelser vedrørende forsikringerne kunne derfor ikke anses for fritaget for moms i medfør af momslovens § 13, stk. 1, nr. 10, 2. led."
Samme tekst fremgik af Momsvejledningen 2008-1, uagtet højesteretsafgørelsen på dette tidspunkt klart var offentliggjort.
Selv i den nyeste version af den Juridiske Vejledning, afsnit D.A.5.10.4, henvises fortsat til Østre Landsrets dom med teksten:
"Et selskab ansås for momspligtig af bestemte ydelser, idet selskabet ikke havde godtgjort, at selskabet havde formidlet hverken obligatoriske ansvarsforsikringer for solgte varer til expert-kædens forhandlere eller frivillige tillægsforsikringer for solgte varer til expert-forretningens kunder."
Forliget i Højesteret har således aldrig fået den præcedens, som en højesteretsdom ellers normalt vil medføre. En noget atypisk situation, når Skatteministeriet var enig med klager i, at momsfritagelsen var gældende i den aktuelle sammenhæng. Da sagen nævnes tre gange i det pågældende afsnit, synes sagen som sådan at være Skatteministeriet bekendt, om end noget tyder på, at forliget i Højesteret ikke er helt så kendt.
Højesteretsagen i korte træk
Et selskab oppebar tegningsprovision for de frivillige tillægsforsikringer, som butiksselskaberne (typisk selvstændige forretninger) tegnede for forretningens kunder. Forsikringerne blev tegnet via en forsikringsmægler, der indgik i samme koncern.
SKAT anså ikke selskabet for at være momsfri af sine ydelser, "idet anvisning af forsikringer til forsikringsselskabet foregår ude i de enkelte medlemsbutikker".
SKAT havde som argument herfor anført: "at selskabet ikke selv formidler forsikringsaftaler, idet anvisning af forsikringer til forsikringsselskabet foregår ude i de enkelte medlemsbutikker, at selskabet udfører almindelige forekommende administrative opgaver som underleverandør for forsikringsselskabet, at Østre Landsrets dom af 10/1 1996 og Momsnævnets afgørelse af 27/2 1998 fastslår, at administrative ydelser, der udføres for et forsikringsselskab, er momspligtige efter momslovens hovedregel, momslovens § 4."
Som det fremgår af TfS 2007,420 udførte selskabet imidlertid en del salgsstøttende arbejde i form af blandt andet uddannelse af det personale i butikkerne, der skulle sælge forsikringerne, og udarbejdelse af videomateriale. Selskabet kontrollerede videre, at personalet overholdt bestemmelserne i en særlig håndbog for tegning af forsikringer.
Der blev desuden udsendt nyhedsbreve om hensigtsmæssige tiltag med henblik på forsikringstegning og statistikker om tegningsprocenterne for de frivillige forsikringer. Der blev også kørt konkurrencer om forsikringstegning. Endelig blev der flere gange om året holdt regionsmøder med butikkerne, blandt andet for at animere dem til at sælge tillægsforsikringer.
Der var ingen kontakt til forsikringskunderne. Det var de enkelte medarbejdere ude i butikkerne, der formidlede tillægsforsikringerne. Selskabet deltog i det udvalg med forsikringsselskabet, hvor man drøftede salgsaktiviteter og præmiestørrelser, og det var forsikringsselskabets aktuar, der fastlagde præmiestørrelsen.
Et af vidnerne i sagen kunne bekræfte, at ingen af de konkurrerende forretningskæder var pålagt moms af denne formidling.
Disse forhold og en række vidneudsagn, som bekræftede, at disse ydelser svarede til typiske formidlingsydelser, førte til, at der blev indgået forlig i Højesteret. Herved anerkendtes momsfritagelse for vederlaget for formidlingsydelsen, også selv om selskabet ikke havde kontakt med forsikringstagerne.
Der ses med denne sag klart at være fortilfælde for momsfritagelse for flerledsformidling i Danmark - endda i en sag, som har verseret ved Højesteret.
Det bemærkes i den forbindelse, at selskabet alene tabte sagen ved Østre Landsret, fordi ovenstående aktiviteter ikke kunne dokumenteres tilstrækkeligt. I forbindelse med sagens indbringelse for Højesteret afholdtes imidlertid igen møder mellem parterne, og det stod her klart, at der var tilstrækkelig dokumentation for aktiviteterne. Sagen blev derfor forligt mellem parterne efter klar og utvetydig indstilling fra Kammeradvokaten.
Afledt betydning for nærværende sag
I forhold til de elementer, som selskabet udførte, sammenholdt med de af spørger udførte ydelser, bemærkes, at sidstnævnte udfører de samme ydelser, som selskabet varetog i forhold til ovennævnte beskrivelse, jf. nedenstående sammenligning
Selskabets (forsikringsformidling)
Spørger (låneformidling)
Uddannelse af personale i butikkerne, herunder videomateriale
Uddannelse af personale i butikkerne
Udarbejdelse af forsikringshåndbog
Nyhedsbreve / regionsmøder / drøftelse af salgsaktiviteter
Løbende dialog med butiksselskaberne om håndtering af låneformidling og besøg i butikkerne
Anvendes pt. ikke, men bør heller ikke i sig selv være afgørende
Drøftelse af præmiestørrelser med forsikringsselskabet
Drøftelser om låneprodukter (lånesatser m.v.)med långiver
Det kan på den baggrund konkluderes, at spørger varetager mindst lige så væsentlige og specifikke ydelser i samarbejdet om låneformidling, som selskabet varetog i forhold til forsikringsformidling.
Der ses følgelig ikke at være argumenter for, at det vederlag, som spørger modtager fra långiver, skal behandles anderledes end det vederlag, som selskabet modtog fra forsikringsselskabet. Følgelig må vederlaget fra långiver være momsfrit.
Supplerende bemærkninger til sagsfremstillingen
Skatteministeriet anfører i sin sagsfremstilling for momspligt i øvrigt, at
"Finansielle ydelser - som for eksempel formidling af lån - er momsfritaget efter momslovens § 13, stk. 1, nr. 11, litra a, uanset hvem de leveres af, det vil sige også uanset om de leveres af en direkte kontraktpart eller en underleverandør hertil.
Afgørende for, om en ydelse er omfattet af momsfritagelsen er således ikke hvem, der leverer ydelsen, men ydelsens karakter - selve ydelsens indhold."
Spørger kan tilslutte os det grundlæggende i, at det afgørende ikke er, hvem der leverer ydelsen, men ydelsens karakter.
Det skal imidlertid ikke forstås sådan, at der skal ses bort fra, hvad der aftales mellem parterne. Det betyder blot, at det er uden betydning for fortolkningen af momsfritagelsens omfang, hvad leverandøren normalt varetager af ydelser branchemæssigt.
Eksempelvis kan en medlemsstat ikke begrænse omfanget af en momsfritagelse for forsikringstransaktioner, så den kun finder anvendelse på ydelser, der leveres af personer, der i henhold til national ret har tilladelse til at virke som forsikringsgivere, jf. EU-Domstolen i C-349/95 (Card Protection Plan).
Når der henses til ydelsens indhold, er spørger enige i, at den aftalte ydelse skal indeholde de elementer, der knytter sig til den enkelte momsfritagelse. Spørger er derimod ikke enig i, at leverandøren af ydelsen (her spørger) nødvendigvis selv skal varetage samtlige elementer i ydelsen. Det afgørende må være, at spørger påtager sig de risici og forpligtelser, der normalt ligger for en formidler af lån. Følgelig må det være uden betydning, at spørger har en underleverandør, der også bistår med væsentlige og specifikke dele af formidlingsydelsen, jf. nærmere nedenfor.
Skatteministeriet anfører videre i sagsfremstillingen:
"Det fremgår af den Juridiske Vejledning, afsnit D.A.5.11.1.3, at den omstændighed, at en ydelse er nødvendig for at gennemføre en fritaget transaktion, ikke i sig selv er et argument for at antage, at ydelsen dermed er fritaget. Indholdet af ydelsen skal således selvstændigt have til formål at opfylde den momsfritagne transaktions specifikke og væsentlige funktioner."
Spørger er enig i, at dette er EU-retspraksis, men skal dog samtidig bemærke, at dette citat udspringer af SDC-sagen (C-2/95), hvor EU-Domstolen skulle vurdere omfanget af momsfritagelsen for en række finansielle ydelser.
Ved "transaktionens specifikke og væsentlige funktioner" sigter domstolen, som citeret ovenfor, alene mod, hvad der er hensigten med aftalen, dvs. hvad leverandøren skal levere af ydelser. I nærværende sammenhæng står det klart, at spørger har til opgave at sikre, at potentielle låntagere optager lån hos långiver, hvilket utvivlsomt må anses for at udgøre transaktionens specifikke og væsentlige funktioner.
Det er således spørgers opgave at tage kontakt til potentielle låntagere og varetage den indsendelse af anmodning om optagelse af lån fra låntager i de situationer, hvor det er aktuelt. Dette må utvivlsomt anses som de mest væsentlige funktioner i formidling af lån og må være kerneområdet af momsfri låneformidling.
Det bemærkes videre, at EU-Domstolen på ingen måde anfægtede bankernes momsfritagelse for deres aktiviteter, uanset et meget væsentligt led af betalingsoverførslen blev varetaget af SDC.
Det fremgår videre af sagsfremstillingen:
"Den momsfritagne ydelse, der består i formidling af lån, jf. momslovens § 13, stk. 1, nr. 11, litra a, kan, jf. Den Juridiske vejledning afsnit D.A.11.4.3, defineres som virksomhed, som har til formål at træffe de nødvendige foranstaltninger for, at to parter indgår en kontrakt, hvor formidleren ikke har en selvstændig interesse i kontraktens indhold. Der kan ikke stilles krav om, at der foreligger et kontraktforhold mellem leverandøren af formidlingsydelsen og en af parterne i låneaftalen, for at anerkende, at formidlerens ydelse er omfattet af momsfritagelsen.
Begrebet formidling forudsætter heller ikke nødvendigvis, at formidleren som underagent for en hovedagent er i direkte kontakt med de to parter i lånekontrakten for at forhandle samtlige klausuler. Det er dog en forudsætning, at formidlerens virksomhed ikke udelukkende består i at tage sig af en del af de faktiske operationer i forbindelse med kontrakten."
Det bemærkes i tilknytning hertil, at spørgers opgave i forhold til långiver ikke udelukkende består i at tage sig af en del af de faktiske operationer i forbindelse med kontrakten. spørger er tværtimod klart og entydigt kontraktuelt forpligtet til at træffe de nødvendige foranstaltninger til, at låntagere indgår en kontrakt med långiver i de situationer, hvor en kunde måtte have ønske om at optage lån.
Herved minder spørgers kontraktuelle forpligtelser på ingen måde om de back office funktioner, som var hovedsagen i Arthur Andersen-sagen (C-472/03).
Arthur Andersen havde ikke forpligtet sig til at skabe kontakt med potentielle forsikringstagere. Selskabet skulle alene varetage opgaver, der lå i naturlig forlængelse af, at kontakten var skabt, og aftale om tegning af forsikring var på plads. Det betød, at EU-Domstolen meget naturligt nåede frem til, at ydelserne var momspligtige.
Der var ingen, der anfægtede, at forsikringsselskabet leverede forsikringsydelser, uanset stort set al administration blev varetaget af Arthur Andersen.
Sagen minder heller ikke om TfS 1996, 118, som handlede om administration af forsikringsporteføljer.
Tilsvarende var der nationalt i Beheer-sagen (C-124/07) ikke tvivl om, at VDL (forsikringsmægler) kunne levere sin forsikringsmæglerydelse momsfrit, uanset Beheer varetog de væsentligste dele af ydelsen og derved oppebar 80 pct. af det vederlag, som VDL selv oppebar ved indgåelse af en forsikringsaftale. VDL var således momsfri, uanset det var Beheer, som indgik forsikringsaftaler, behandlede ændringer af forsikringspolicer, udstedte sådanne policer, opkrævede provision og levering af oplysninger til forsikringsselskabet og til forsikringstagerne.
Det ses således ikke at kunne påvirke momsfritagelsen for spørger, at selskabet indgår aftale med endnu en formidler og i forbindelse hermed overlader det til denne formidler (butiksselskaberne) at skabe kontakten og varetage visse papirgange over for långiver, når blot spørger opretholder den juridiske forpligtelse til at levere formidlingsydelsen i forhold til långiver.
I Beheer-sagen fastslår EU-Domstolen i øvrigt i præmis 28, at "det følger af princippet om afgiftsneutralitet, at de erhvervsdrivende skal kunne vælge den organisationsform, som ud fra en strengt økonomisk synsvinkel passer dem bedst, uden at skulle løbe en risiko for, at deres transaktioner udelukkes fra den fritagelse, der er fastsat i 6. direktivs art. 13, pkt. B, litra a".
At nægte momsfritagelse over for spørger vil være i strid med denne præmis, idet det vil medføre, at selskabet ikke kan vælge den organisationsform, som passer selskabet bedst. Se også Ludwig-dommen præmis 35.
Det må desuden endnu en gang bemærkes, at det i expert-sagen fra 2006 var tilstrækkeligt til at opnå momsfritagelse for forsikringsformidling, at selskabet i praksis varetog de funktioner, som er beskrevet ovenfor, og som anført tidligere stort set modsvarer de arbejdsopgaver, der varetages af spørger. Der ses ikke hjemmel til at betragte denne sag anderledes.
Det er, baseret på såvel forliget ved Højesteret som praksis ved EU-Domstolen,
spørgers klare opfattelse, at de ydelser, som spørger kontraktuelt er forpligtet til at levere til långiver, udgør momsfri låneformidling.
Dette ikke mindst fordi spørgers funktion aftalemæssigt ikke er at udføre back office funktioner for långiver, men derimod at skabe kontakten til potentielle låntagere. Det forhold, at selskabet har en underleverandør til at medvirke til at skabe resultater, kan ikke ændre på den juridiske konstruktion mellem parterne.
Der er desuden en klar og utvetydig tilkendegivelse i forliget i Højesteret om, at denne type ydelser er momsfrie, selv om der ikke er kontakt med låntagerne.
Når Skatteministeriet/Skatterådet til et andet resultat, vil det betyde, at det i Danmark bliver umuligt at gøre brug af momsfritagelsen i flere led ved formidling af lån og forsikringer, ligesom det bliver umuligt at vælge den organisationsform, som passer bedst. En sådan praksis synes ikke at stemme overens med EU-Domstolens præmisser i gældende retspraksis.
Endelig bemærkes, at i det omfang anden dansk praksis end den ovenfor nævnte måtte nå til momspligt af nærværende ydelser, kan dette alene skyldes, at forliget i Højesteret ikke er almen kendt. Den pågældende praksis kan således ikke anses som korrekt retspraksis og må følgelig være uden for betragtning.
Det ønskes bekræftet, at den løbende provision, som spørger modtager fra långiver, er momsfri efter momslovens § 13, stk. 1, nr. 11, når provisionen ydes som betaling for formidling af lån, som långiver tilbyder kunder i detailhandelsbutikker, og långiver ikke direkte kan gøre de nævnte butikker juridisk ansvarlige for deres håndtering af låneoptagelsen.
Momslovens § 13:
a) Långivning og formidling af lån samt långivers forvaltning af egne udlån. (...)
Begrebet »formidling« tager sigte på en virksomhed, som udøves af en mellemmand, der ikke optræder som part i en kontrakt om et finansielt produkt, og som adskiller sig fra de kontraktmæssige ydelser, der typisk udføres af parterne i sådanne kontrakter. Formidlingsvirksomhed er en tjenesteydelse, som udføres over for en kontraktpart, og som parten yder vederlag for, idet der er tale om en særskilt mellemmandsvirksomhed. En sådan virksomhed har herved til formål at træffe de nødvendige foranstaltninger for, at de to parter indgår en kontrakt, uden at formidleren har en selvstændig interesse i kontraktens indhold.
Det kan ikke anses for at være en betingelse for, at en aktivitet er omfattet af begrebet formidling, at den afgiftspligtige person er kontraktretligt knyttet til de 2 personer i låneaftalen, eller har direkte kontakt til begge parter i aftalen. Der kan således i forbindelse med formidling anvendes underleverandører, idet det dog er en betingelse, at den leverede tjenesteydelse, set under ét, udgør en særskilt helhed, der opfylder de specifikke og væsentlige funktioner for formidlingen.
TfS 2007, 420 (SKM2005.12.ØRL)
Sagen drejede sig for landsretten om, hvorvidt tegningsprovision, som et selskab oppebar for forsikringer tegnet i forbindelse med vareomsætningen indenfor samme koncernlignende organisation var omfattet af momsfritagelsen for forsikringsmægling og formidling i momslovens § 13, stk. 1, nr. 10. Forsikringerne var dels tegnet af detailforretningerne og dels tillægsforsikringer tegnet af forretningernes kunder i forbindelse med køb af radio- og tv-apparater mv. Selskabet havde gjort gældende, at den udøvede forsikringsmægler- og formidlervirksomhed, herunder den dertil hørende administration af forsikringerne. Landsretten tiltrådte ikke, at en sådan tredjemandsvirksomhed havde fundet sted og at betingelserne for momsfritagelse efter momslovens § 13, stk. 1, nr. 10, var opfyldt.
Sagen blev indbragt for Højesteret, hvor der blev fremlagt yderligere bevismateriale og afgivet supplerende forklaringer.
Sagen blev herefter forligt med henvisning til, at det på baggrund af det nye bevismateriale stod klart, at havde været en omfattende direkte kontakt mellem selskabet og kunderne dels skriftligt, i form af breve sendt direkte fra selskabet til enkelte kunder, og dels ved telefonisk kontakt fra kunderne til selskabet. Det var således ikke kun detailforretningerne, der havde haft den direkte kontakt til kunderne.
Finansielle ydelser - som for eksempel formidling af lån - er momsfritaget efter momslovens § 13, stk. 1, nr. 11, litra a, uanset hvem de leveres af, det vil sige også uanset om de leveres af en direkte kontraktpart eller en underleverandør hertil.
Afgørende for, om en ydelse er omfattet af momsfritagelsen er således ikke hvem, der leverer ydelsen, men ydelsens karakter - selve ydelsens indhold.
Det fremgår af den Juridiske Vejledning, afsnit D.A.5.11.1.3, at den omstændighed, at en ydelse er nødvendig for at gennemføre en fritaget transaktion, ikke i sig selv er et argument for at antage, at ydelsen dermed er fritaget. Indholdet af ydelsen skal således selvstændigt have til formål at opfylde den momsfritagne transaktions specifikke og væsentlige funktioner.
Den momsfritagne ydelse, der består i formidling af lån, jf. momslovens § 13, stk. 1, nr. 11, litra a, kan, jf. Den Juridiske vejledning afsnit D.A.5.11.4.3, defineres som virksomhed, der har til formål at træffe de nødvendige foranstaltninger for, at to parter indgår en kontrakt, hvor formidleren ikke har en selvstændig interesse i kontraktens indhold. Der kan ikke stilles krav om, at der foreligger et kontraktforhold mellem leverandøren af formidlingsydelsen og en af parterne i låneaftalen, for at anerkende, at formidlerens ydelse er omfattet af momsfritagelsen.
Begrebet formidling forudsætter heller ikke nødvendigvis, at formidleren som underagent for en hovedagent er i direkte kontakt med de to parter i lånekontrakten for at forhandle samtlige klausuler. Det er dog en forudsætning, at formidlerens virksomhed ikke udelukkende består i, at tage sig af en del af de faktiske operationer i forbindelse med kontrakten.
Det fremgår af de faktiske omstændigheder, at spørger efter aftalen med långiver har eneansvaret for at formidle lån. Men aftalen rummer mulighed for, at spørger kan gøre brug af underagenter, og spørger har i den forbindelse indgået aftale med en række detailbutikker i spørgers koncern.
Det fremgår videre, at selve transaktionen foregår ved, at en potentiel låntager henvender sig i en af detailbutikkerne med ønske om at optage lån til finansiering af et køb i butikken. Dialogen om lånet vil typisk foregå direkte mellem detailbutikken og långiver.
Spørger oplyser, at spørgers egen rolle i forbindelse med formidlingen af lånet er, at træffe de nødvendige foranstaltninger for, at långiver og den potentielle låntager indgår en kontrakt. Spørger finder, at disse foranstaltninger er truffet i og med, at långiver ikke uden kontrakten med spørger ville kunne opnå kontakt til detailbutikkernes kunder.
Det er Skatteministeriets opfattelse, at såvel spørger som spørgers underleverandører (detailbutikkerne), leverer formidlingsydelser, der set under ét, udgør en særskilt helhed, der opfylder de specifikke og væsentlige funktioner for en momsfri ydelse. Dette gælder uanset, at spørger ikke selv har i direkte kontakt med låntagerne, jf. C-453/05, Volker Ludwig.
Skatteministeriet finder således, at den provision, som spørger modtager fra långiver kan fritages for moms efter momslovens § 13, stk. 1, nr. 11, litra a.
Det indstilles derfor, at spørgsmål 1 besvares med "ja"
Det ønskes bekræftet, at den løbende provision, som spørger modtager fra långiver, er momsfri efter momslovens § 13, stk. 1, nr. 11, hvis provisionen ydes som betaling for formidling af lån, som långiver tilbyder kunder i detailhandelsbutikker, når långiver på visse områder kan gøre de nævnte butikker ansvarlige for deres håndtering af låneoptagelsen.
Der henvises til det ovenfor anførte under besvarelsen af spørgsmål 1. Skatteministeriet finder ikke, at det gør nogen forskel for besvarelsen, såfremt långiver på visse områder kan gøre detailbutikkerne ansvarlige for deres håndtering af låneoptagelsen.
Det ønskes bekræftet, at den årlige provision (overskudsdeling), som beregnes på baggrund af resultatet i det syntetiske selskab, og som spørger modtager fra långiver, er momsfri efter momslovens § 13, stk. 1, nr. 11, hvis provisionen ydes som betaling for formidling af lån, som långiver tilbyder kunder i detailhandelsbutikker, og långiver ikke direkte kan gøre de nævnte butikker ansvarlige for deres håndtering af låneoptagelsen.
Der henvises til det anførte ovenfor under besvarelsen af spørgsmål 1.
Skatteministeriet finder ikke, at den årlige provision (overskudsdeling) skal behandles anderledes end den løbende provision.
Skatteministeriet indstiller på den baggrund, at spørgsmål 3 besvares med "ja".
Det ønskes bekræftet, at den årlige provision (overskudsdeling), som beregnes på baggrund af resultatet i det syntetiske selskab, og som selskabet modtager fra långiver, er momsfri efter momslovens § 13, stk. 1, nr. 11, hvis provisionen ydes som betaling for formidling af lån, som långiver tilbyder kunder i detailhandelsbutikker, og långiver kan gøre de nævnte butikker ansvarlige for deres håndtering af låneoptagelsen.
Idet der henvises til besvarelsen af spørgsmål 1 og 2 indstiller Skatteministeriet, at spørgsmål 4 besvares med "ja".
Det ønskes besvaret, om det ændrer på besvarelsen af spørgsmål 1 og 3, hvis spørgers navn fremgår af markedsførings-/ informationsmateriale om de omhandlede lån.
Skatteministeriet finder ikke, at det vil ændre på besvarelsen af spørgsmål 1 og 3, at spørgers navn fremgår af markedsførings- og informationsmateriale.
Skatteministeriet indstiller på den baggrund, at spørgsmål 5 besvares med "nej"
Det ønskes besvaret, hvorvidt det vil ændre på besvarelsen af spørgsmål 1 og 3, hvis spørger årligt udleverer en oversigt til detailhandelsbutikkerne over potentielle kundeemner.
Skatteministeriet finder ikke, at det vil ændre på besvarelsen af spørgsmål 1 og 3, hvis spørger årligt udleverer en oversigt til detailhandelsbutikkerne over potentielle kundeemner.
Det indstilles på den baggrund, at spørgsmål 6 besvares med "nej".
Det ønskes bekræftet, at ydelsen alternativt kan anses som momsfri i henhold til momslovens § 4, stk. 4, kombineret med momslovens § 13, stk. 1, nr. 11, litra a.
Det er Skatteministeriets opfattelse, at spørgsmål 7 bortfalder, idet spørgsmål 1 er besvaret positivt.

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret