text:
Aktionærer Arkiv - Hulgaard Advokater
Investorfradrag for private investorers investeringer i unoterede selskaber
23.04.2019 | Aktionærer, Selskaber og fonde | 0 Kommentarer
Af Øjvind Hulgaard
Foretager du på egen hånd investeringer i unoterede aktier og anparter, kan de nye regler være interessante for dig. Nedenfor beskrives mulighederne i hovedtræk.
Det er desværre endnu engang lykkedes for Skatteministeriet at lave et regelsæt, der er unødigt kompliceret.
Følgende betingelser skal dog være opfyldt:
Investeringerne foretages af dig som privatperson – ikke via et selskab.Investeringen sker ved kontant indskud enten ved stiftelsen eller ved en kapitalforhøjelse i et aktie- eller anpartsselskab (A/S, ApS eller IVS).
Investeringen sker i et selskab, som befinder sig i en opstarts- eller vækstfase. Med opstart menes, at selskabets første salg ligger inden for de seneste 7 år. Vækstfase betyder, at selskabet har brug for et kapitalindskud, der er større end 50% af den gennemsnitlige årsomsætning de seneste 5 år beregnet på grundlag af en forretningsplan, der er udarbejdet med henblik på at trænge ind på et nyt produktmarked eller geografisk marked. Er første kommercielle salg sket for mere end 7 år siden, skal der altså være udarbejdet en forretningsplan.
Investor eller dennes nærtstående må ikke være eller have været medejer i selskabet i forvejen eller have overdraget aktiver til selskabet.
Revisor skal forud for erhvervelsen af kapitalandelene afgive erklæring med høj grad af sikkerhed om, at selskabet opfylder betingelserne for investorfradrag. Denne erklæring skal indsendes til Erhvervsstyrelsen i forbindelse med anmeldelsen af kapitalforhøjelsen og må ikke være ældre end 2 uger. Se nærmere nedenfor.
Investor skal give selskabet meddelelse om, at investor foretager investorfradrag, hvorefter selskabet skal sørge for at foretage indberetning til SKAT.
Er betingelserne for fradrag opfyldt udgør skattefradraget et beløb på 59% af indskuddet.
Indskuddet må højst udgøre kr. 400.000 i årene 2019 – 2022 og derefter kr. 800.000. Investorfradraget er et ligningsmæssigt fradrag med en skatteværdi på ca. 27%. Fradragets værdi udgør dermed ca. 15% af investeringen. Af en investering på kr. 400.000 fås ca. kr. 60.000 tilbage i skat.
Der sker som udgangspunkt ikke genbeskatning, når kapitalandelene sælges, medmindre kapitalandelene sælges inden 3 år efter erhvervelsen.
Omkostningerne til udarbejdelse af revisorerklæringen kan afholdes enten af selskabet eller af investor. Omkostningen er ikke fradragsberettiget og kan heller ikke tillægges kapitalandelenes anskaffelsessum.
Det foreslås, at en godkendt revisor forud for gennemførelse af kapitalindskud, som kan danne grundlag for investorfradrag ved direkte erhvervelse, skal afgive erklæring med høj grad af sikkerhed om, at selskabet opfylder betingelserne i § 3, og at den i § 4 omtalte grænse ikke vil blive overskredet ved kapitalindskuddets gennemførelse. Erklæringen skal indsendes til Erhvervsstyrelsen i forbindelse med anmeldelsen af kapitalindskuddet og må ikke være afgivet mere end 2 uger før afholdelsen af den generalforsamling, hvor kapitalindskuddet vedtages.
Det foreslåede krav om forudgående afgivelse af revisorerklæring vedrørende overholdelsen af kravene til målselskaber § 3 og beløbsgrænsen i § 4 skaber for de individuelle investorer sikkerhed for, at en påtænkt investering vil kunne foretages (med investorfradrag).
Det er således ved forslaget forudsat, at de kan lægge revisorerklæringens indhold til grund, og private investorer vil derfor også kunne opnå investorfradrag, når der er afgivet en bekræftende revisorerklæring, selvom det efterfølgende måtte vise sig, at revisor har begået fejl. Det vil dog forudsætte, at investor ikke er i ond tro, jf. den almindelige retsgrundsætning herom. Erklæringen vil desuden kunne inddrages ved skattemyndighedernes efterfølgende kontrol.
Hvis du vil vide mere om investerfradrag, er du velkommen til at kontakte Øjvind Hulgaard på tlf. 38 40 42 44 / 38 40 42 45 eller hu@hulgaardadvokater.dk.
Tel. dir.: +45 38 40 42 44/38 40 42 45
Mobil: +45 28 19 39 93
hu@hulgaardadvokater.dk
Skærpede regler om reelle ejere
Principiel afgørelse om SKATs adgang til nulstilling af A-skat
Update – stramninger af skatteregler og nye ejendomsvurderinger
Finansloven 2020 – hvad sker der inden for skatteområdet?
Bo- og gaveafgiften stiger pr. 1. januar 2020
SKATs dummebøder
10.08.2017 | Aktionærer, Skatter og afgifter | 0 Kommentarer
Af Lida Hulgaard:
Grundreglen i indkomstskattesystemet er, at skatteyderne skal betale skat af deres indkomst: ”Som skattepligtig indkomst betragtes – den skattepligtiges samlede årsindtægter – bestående i penge eller formuegoder af pengeværdi -” står der i statsskattelovens § 4.
Dette udgangspunkt er stadigt gældende, også selvom ikke alle indkomster beskattes med samme skatteprocent.
Ved beregningen af den skattepligtige indkomst kan fratrækkes driftsomkostninger m.v., renter og vedligeholdelsesudgifter samt andre fradragsberettigede udgifter. Heller ikke alle udgifter har samme skattemæssige fradragsværdi. Det afhænger af den indkomstart (personlig indkomst, kapitalindkomst m.v.), som udgifterne kan fra-drages i.
Skattegrundlaget er nettoindtægten, som den opgøres efter fradrag af de fradragsberettigede udgifter.
Imidlertid er der i de senere år dukket skatteregler op, der ikke beskatter på grundlag af nettoindkomsten.
Som eksempel herpå kan nævnes aktionærlån. Lån er sædvanligvis ikke skattepligtig indkomst, fordi lån jo skal tilbagebetales til långiver og derfor ikke er en indtægt. Det gælder nu ikke længere for aktionærlån.
Hæver hovedaktionæren penge i sit selskab, kan det være som løn for udført arbejde eller som udbytte vedtaget på en generalforsamling eller måske udloddet som maskeret udbytte. Disse beløb beskattes som al anden løn eller som aktieudbytte.
Optagelse af lån derimod kolliderer med regler både i selskabslovens § 210 og i ligningslovens § 16 E. Et kapitalselskab må således ikke yde lån til kapitalejere eller til ledelsen i selskabet. Overtrædelse straffes med bøde efter § 367. Efter ligningslovens § 16 E beskattes sådanne lån som hævninger, selvom lånet skal tilbagebetales. Det er dog ”generøst” bestemt, at tilbagebetalingen til selskabet ikke medregnes som skattepligtig indkomst ved opgørelsen af selskabets skattepligtige indkomst.
Resultatet er, at aktionæren beskattes af en indkomst, som han ikke har erhvervet, for beløbet skal jo betales tilbage til selskabet. Og han slipper ikke for at betale skat igen, når det tilbagebetalte beløb senere udbetales til ham som løn eller som udbytte. Derudover risikerer han også en bøde efter selskabsloven.
Skatten bliver her til en bødelignende straf, ikke en sædvanlig skattebetaling af en indkomst.
Det siger sig selv, at ingen skatteyder vil anse det for attraktivt at optage lån i sit selskab under disse omstændigheder, for hele beløb kan nemt forsvinde i skat. Det har jo også været formålet med bestemmelsen, at sådanne dispositioner ikke skal være attraktive. Eller sagt med andre ord: Der er tale om en revolverregel.
Det må antages, at beskatningssituationen kun vil opstå ved en misforståelse, enten ved ukendskab til reglerne, eller fordi der er sket fejl hos selskabet, hos aktionæren, i banken el. lign. Deraf navnet dummebøde.
Også i andre situationer kan opstå tilfælde, hvor skatteydere mister en retsstilling, de ellers havde krav på, fordi en frist overskrides el. lign. Højesterets dom i SKM 2016.165 HR er et eksempel på, at en dummebøde blev afværget. Fristerne i tonnageskatteloven var ikke blevet overholdt, men Højesteret fastslog, at det var revisor, der havde begået en klar fejl. Under disse omstændigheder havde selskabet krav på genoptagelse og ændring af selvangivelsen.
Det er vores opfattelse, at SKATs dummebøder er uheldige, da de vil blive opfattet som uretfærdige af de personer og virksomheder, der bliver ramt heraf. Sådanne uretfærdigheder er med til at nedbryde den enkelte skatteyders tiltro til vores skattesystem, hvilket i værste fald vil kunne underminere fundamentet for vores velfærdsstat.
Ændringer af udbyttebeskatning
11.12.2014 | Aktionærer, Skatter og afgifter | 0 Kommentarer
Af Lida Hulgaard
Folketinget vedtog i sidste uge en ændring af reglerne for beskatningen af udbytte.
Fra den 1. januar 2015 skal kun 70 % af udbytter fra unoterede porteføljeaktier medregnes ved opgørelsen af selskabers skattepligtige indkomst. Efter de gældende regler medregnes det samlede udbytte på porteføljeaktier.
Porteføljeaktier er selskabers aktier eller anparter i unoterede selskaber, hvor selskabet ejer mindre end 10 % af selskabskapitalen i porteføljeselskabet
Dermed reduceres den reelle beskatning af udbytte på porteføljeaktier fra 24,5 % i 2014 til 16,45 % i 2015 og 15,4 % i 2016.
Selskabers avance ved afståelse af porteføljeaktier er skattefrihed. Der er således fortsat en ”skævhed” mellem beskatningen af avancer og udbytte på porteføljeaktier, om end den dog fra 1. januar 2015 vil være lidt mindre end nu.
I det store perspektiv ville det rigtigste være at gøre udbytte på selskabers unoterede porteføljeaktier skattefri på samme måde som avance. Det er der imidlertid ikke politisk vilje til, da det vil betyde, at man som følge af EU-reglerne så også skulle ophæve den danske kildebeskatning på udbytte, som danske selskaber udbetaler til ejere i udlandet.
Hvis du vil vide mere, er du velkommen til at kontakte Lida Hulgaard på lh@hulgaardadvokater.dk eller på tlf. 38 40 42 08.
Forlængelse af fristen for ændringer af skatteansættelsen for hovedaktionærer
03.02.2014 | Aktionærer, Skatter og afgifter | 0 Kommentarer
Landsretten gav ved SKM 2013.888 ØLD SKAT medhold i, at beskatning af fri bil for hovedaktionærer med bestemmende indflydelse er omfattet af den forlængede ligningsfrist, da der er tale om en såkaldt ”kontrolleret transaktion” efter skattekontrollovens § 3B.
SKAT fik dermed medhold i, at man har helt op til 5 år og 4 måneder efter indkomstårets udløb til at ændre beskatningen af fri bil for hovedaktionærer med bestemmende indflydelse.
Landsretten ændrede ved dommen Landsskatterettens kendelse fra 2012, hvor Landsskatteretten var kommet frem til det modsatte resultat og havde givet skatteyder medhold i, at en ændring af beskatning af fri bil skal ske inden for den ordinære genoptagelsesfrist på 3 år og 4 måneder. Landsskatteretten mente derfor, at sagen var forældet, men det var Landsretten altså ikke enig i. Landsskatteretten begrundede blandt andet sin afgørelse med følgende præmis:
”For at kunne anvende skatteforvaltningslovens § 26, stk. 5, er det en betingelse, at der er tale om et forhold, der er knyttet til relationen hovedanpartshaver-/selskabsforhold, jf. skattekontrollovens § 3 B, stk. 1, nr. 2. Et forhold, der er knyttet til relationen direktør-/arbejdsgiverforhold, falder uden for anvendelsesområdet for skatteforvaltningslovens § 26, stk.5.”
Dommen er anket til Højesteret, hvorfor spørgsmålet om fristens længde ikke kan anses for endeligt afgjort, før Højesteret har talt.
Hvis Højesteret stadfæster dommen, er konsekvensen, at hovedaktionærer med mere end 50%-indflydelse i selskabet må tåle, at SKAT kan ændre gamle års beskatning af fri bil helt frem til 1. maj i det 6. år efter indkomstårets udløb. Dette betyder, at der kan være behov for at gemme kørebøger mv. i en tilsvarende årrække.
For andre skatteydere, herunder hovedaktionærer med lavere ejer- eller stemmeandel, gælder den korte ordinære frist for ændring af skatteansættelsen, så ændring af værdi af fri bil som hovedregel skal være varslet senest 3 år og 4 måneder efter indkomstårets udløb.
Dommen er et led i den række af sager, hvor SKAT har testet grænserne for hvilke dispositioner, der omfattes af den forlængede ligningsfrist.
En af disse sager er SKM 2012.221 HD, hvor Højesteret gav SKAT medhold i, at sager om rette indkomstmodtager, dvs. spørgsmålet om hvorvidt en indtægt skal anses for erhvervet af hovedaktionæren eller selskabet, må anses for en kontrolleret transaktion. SKAT har dermed i sager om rette indkomstmodtager den lange frist til at ændre skatteopgørelsen i sådanne sagstyper. Konsekvensen heraf er, at skatteyder risikerer, at den dobbelt- eller trippelbeskatning, som er konsekvensen af sager om rette indkomstmodtager kan ske op til 6 år tilbage.
Man skulle herefter antage, at konsekvensen af at anse sager om rette indkomstmodtager for en kontrolleret transaktion efter skattekontrollovens § 3B, er at dispositionen også omfattes af ligningslovens § 2, da bestemmelserne omfatter samme typer transaktioner mellem samme grupper af skatteydere. En sådan følgeslutning vil indebære, at skatteyder får ret til at reparere dobbeltbeskatningen ved at påtage sig betalingskorrektion efter ligningslovens § 2, stk. 5. Dette er SKAT imidlertid ikke enig i, at Højesteret har taget stilling til, og afklaringen heraf må afvente de retssager, som verserer om spørgsmålet.
Modsat kom byretten i SKM 2014.29 BR frem til, at en sag om maskeret udlodning ikke var omfattet af den forlængede ligningsfrist, da der efter rettens opfattelse ikke var tale om en kontrolleret transaktion. Det var reelt en sag om rette omkostningsbærer, hvor hovedaktionæren havde ladet sit selskab betale vinduer i aktionærens private bolig. SKAT fik dog medhold i sagen alligevel, idet byretten fandt, at skatteyderen i den pågældende sag havde handlet groft uagtsomt, hvorfor fristen for ændring af gamle års skatteansættelse var udskudt som følge heraf, jf. skatteforvaltningslovens § 27, stk. 1. nr. 5.
Selvom SKAT har fået medhold i Højesteret og nu Landsretten i sin opfattelse i to sagstyper, har SKAT for byretten tabt i en anden sagstype. Sammenfattende må anvendelsesområdet for den forlængede ligningsfrist derfor indtil videre anses for uafklaret, da de offentliggjorte domme i et vist omfang er indbyrdes modstridende.
Hvis du har spørgsmål til ovennævnte, er du velkommen til at kontakte Lars Lauge Nielsen på lln@hulgaardadvokater.dk eller på tlf. 38 40 42 24.
Lovforslag om skattefrihed for porteføljeaktier
08.11.2012 | Aktionærer, Skatter og afgifter | 0 Kommentarer
Skatteministeriet har den 1. november 2012 fremsat lovforslaget (L 49) omkring blandt andet indførelsen af skattefrihed for avancer på selskabers unoterede porteføljeaktier. Lovforslaget svarer til høringsudkastet, som vi tidligere har omtalt, og vil derfor også føre til en afskaffelse af iværksætteraktieordningen samt indføre en øget beskatning for den finansielle sektor.
Formålet med forslaget er at lette vækstvirksomheders mulighed for at tiltrække risikovillig kapital. Det skal ske ved at give investorer skattefrihed for investeringen i form af en skattefri aktiegevinst.
Lovforslaget skal således afskaffe den såkaldte ”iværksætterskat”, og vil indføre en generel skattefrihed for selskabers avancer på unoterede aktier og anparter, uanset ejerandel og ejertid. Selskaber vil derefter (hvis lovforslaget vedtages i sin nuværende form) alene være skattepligtige af avancer på børsnoterede porteføl-jeaktier og unoterede porteføljeaktier, der omfattes af de værnsregler, der indføres. Disse omtales kort nedenfor.
Forslaget vil ligestille beskatningen af selskabers porteføljeaktier (som er aktier eller anparter i selskaber, hvor ejerselskabets ejerandel er mindre end 10%) med beskatningen af aktier eller anparter, hvor selskabet ejer 10% eller mere af selskabskapitalen.
Det vil også betyde, at selskabers tab på porteføljeaktier ikke længere vil være fradragsberettigede. Dette kan være værd at være opmærksom på for selskaber, der måtte ligge inde med porteføljeaktier, der ikke kan forventes afstået med gevinst, idet sådanne bør overvejes afstået (og eventuelt genanskaffet) inden lovens ikrafttræden med henblik på at opnå tabsfradraget i selskabets skattepligtige indkomst.
Forslaget skal alene gælde unoterede porteføljeaktier, og således ikke selskabers mindre investeringer i børsnoterede (eller i øvrigt noterede) papirer. De nye regler skal dog ikke gælde unoterede selskaber, hvis aktivitet (stort set) kun består i børsnoterede papirer. Højst 85% af porteføljeselskabets regnskabsmæssige aktiver (gennemsnitligt over et regnskabsår) må være placeret i aktier, der handles på et reguleret marked mv., hvis aktierne i selskabet skal kunne afstås skattefrit.
Det skal særligt bemærkes, at der ikke lægges op til ændringer vedrørende beskatning af udbytte på porteføljeaktier. Udbytte på unoterede porteføljeaktier vil dermed fortsat være skattepligtigt, uanset at aktiegevinsten nu bliver skattefri. For at værne mod spekulation i at sælge og genkøbe som alternativ til udbytteudlodninger, indsættes en værnsregel, som indebærer, at en skattefri avance ændres til et skattepligtigt udbytte, hvis der sker salg og genkøb i samme selskab inden for 6 måneder, hvis salgssummen er højere end den nye købesum.
Ændringen skal have virkning for selskabers aktiesalg fra og med 1. januar 2013.
Der foreslås en særlig overgangsregel for selskaber, der efter de gældende regler har valgt at realisationsbeskatte deres porteføljeaktier, idet overgangen til skattefrihed pr. 1. januar 2013 ikke skal anses som salg og genanskaffelse (uanset den nugældende regel i aktieavancebeskatningslovens § 33 A). Øvrigt statusskifte vil dog fortsat blive anset som statusskifte efter § 33 A. Endvidere indføres en særlig overgangsregel vedrørende spaltninger i perioden fra 1. november 2012 til og med 31. december 2012.
Hvis der er spørgsmål til lovforslaget, er du velkommen til at kontakte Lida Hulgaard på lh@hulgaardadvokater.dk eller på tlf. 38 40 42 08.


text:
Overarbejde kunne medregnes i beregning af erhvervsevnetab - IUNO
calendar 31. januar 2019
Ankestyrelsen afslog en medarbejders anmodning om erstatning for tabt erhvervsevne, bl.a. fordi medarbejderen ikke havde bevist, at han havde mistet indtjening pga. arbejdsskaden. Medarbejderen påstod dog, at Ankestyrelsen ikke skulle have medregnet overarbejde i vurderingen af hans nuværende indtjening. Højesteret fandt, at overarbejdet ikke var af ekstraordinær karakter og derfor skulle medregnes.
Sagen drejede sig om en medarbejder, der arbejdede som svejseoperatør i en virksomhed. Da medarbejderen på et tidspunkt fik toksisk eksem, var han nødt til at opsige sit arbejde i virksomheden og i stedet finde arbejde som pædagog. Medarbejderen fik anerkendt eksemen som en arbejdsskade, men Ankestyrelsen afslog hans anmodning om erstatning for tab af erhvervsevne. Styrelsen begrundede dette med, at arbejdsskaden kun havde medført få skånehensyn, og at medarbejderen ikke havde bevist, at skaden havde medført en lønnedgang. Ankestyrelsen fandt nemlig, at medarbejderen hen over et år havde tjent mere som pædagogmedhjælper, end han ville have tjent i sit gamle arbejde som svejseoperatør. Styrelsen lagde her vægt på den store mængde overarbejde, som medarbejderen havde haft i perioden som pædagogmedhjælper.
Medarbejderen mente dog, at overarbejdet i perioden var ekstraordinært højt og derfor ikke skulle indgå i beregningen af hans indtægt som pædagogmedhjælper. Han påstod derfor, at han havde lidt en lønnedgang og dermed et erhvervsevnetab på over 15 %, som gav ham ret til erstatning.
Hovedspørgsmålet, som Højesteret skulle tage stilling til, var, om der skulle tages højde for medarbejderens overarbejde som pædagogmedhjælper ved vurderingen af, om skaden havde medført en lønnedgang.
Overarbejdet var hverken midlertidigt eller ekstraordinært
Arbejdsskadesikringslovens § 17, stk. 2, fastslår, at der ved vurderingen af erhvervsevnetab skal tages hensyn til den skadelidtes muligheder for at skaffe sig indtægt ved sådan et arbejde, som med rimelighed kan forlanges af vedkommende i forhold til evner, uddannelse m.m. Ifølge Højesteret betød dette, at der som udgangspunkt skulle tages hensyn til skadelidtes faktiske indtjening efter skaden, når skadelidtes indtjeningsevne skulle vurderes.
På denne baggrund vurderede Højesteret, at medarbejderens overarbejde som udgangspunkt skulle indgå i prognosen for, hvad han kunne tjene efter skaden. Højesteret vurderede i denne forbindelse, at overarbejdet hverken var af midlertidig eller ekstraordinær karakter. Retten fandt desuden ikke, at arbejdsskaden på sigt ville forhindre medarbejderen i at opretholde indtjeningen som pædagogmedhjælper, fordi eksemet kun medførte, at han skulle undgå kontakt med køle- og smøremidler og oliebaserede produkter.
Højesteret konkluderede, at der ikke var grundlag for at tilsidesætte Ankestyrelsens afgørelse i sagen, og at medarbejderen derfor ikke havde lidt et erhvervsevnetab, der gav ham ret til erstatning.
Dommen viser, at overarbejde som udgangspunkt skal indgå i beregningen af, om en medarbejder har lidt en lønnedgang efter en arbejdsskade, der kan berettige til en erstatning for tab af erhvervsevne efter arbejdsskadesikringsloven. Det afgørende er, om overarbejdet har enten midlertidig eller ekstraordinær karakter. Højesteret bemærkede dog, at dette udgangspunkt ikke gælder, hvis arbejdsskaden kan medføre, at den skadelidte ikke på sigt kan opretholde sine indtjeningsmuligheder.
[Højesterets dom af 27. november 2018 i sag 50/2018]
Berettiget at bortvise medarbejder for at tage to colaer
Den nye ferielov del 2: Forberedelse og information til medarbejdere

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret


text:
Skat.dk: DIS-indkomst - pensionsindbetalinger - udnyttelse af fradragsret
08 Dec 2016 07:39
13 Jun 2016 08:12
SKM2016.573.HR
Bortseelsesret, pension
Sagen drejede sig om, hvorvidt pensionsudbetalinger til appellanten, svarende til pensionsindbetalinger hidrørende fra DIS-indkomst, er skatte- og afgiftsfrie efter pensionsbeskatningslovens § 20, stk. 4, hvorefter udbetalinger ikke medregnes til den skattepligtige indkomst, hvis der ikke har været fradragsret eller bortseelsesret for indbetalingerne.
Højesteret tiltrådte af de grunde, som landsretten havde anført, at den omstændighed, at appellanten ikke har haft nogen skattemæssig fordel af bortseelsesretten for pensionsindbetalingerne, ikke kan føre til, at pensionsudbetalingerne er skatte- og afgiftsfri efter pensionsbeskatningslovens § 20, stk. 4.
Landsretten havde i sin begrundelse tillagt det afgørende vægt, at det af bestemmelsens forarbejder fremgår, at det alene har været meningen med reglen at kompensere for situationer, hvor der ikke har været fradragsret for pensionsudbetalinger, men ikke, hvor fradragsretten ikke har kunnet udnyttes.
Højesteret fandt ikke, at appellantens anbringende om et generelt princip om symmetri i beskatningen kunne føre til et andet resultat.
Højesteret stadfæstede på denne baggrund Østre Landsrets dom, (SKM2014.701.ØLR).
Pensionsbeskatningsloven § 20, stk. 4
Den Juridiske Vejledning 2016-2 C.A.10.2.1.4
Den Juridiske Vejledning 2016-2 C.A.3.4.6.5
Søfartens Ledere som mandatar for A (Advokat Poul Hvilsted)
(Kammeradvokaten v/Advokat Bodil Søes Petersen)
Poul Søgaard, Niels Grubbe, Marianne Højgaard Pedersen, Jon Stokholm og Jens Kruse Mikkelsen.
I tidligere instans er afsagt dom af Østre Landsrets 23. afdeling den 17. september 2014 (SKM2014.701.ØLR).
Appellanten, Søfartens Ledere som mandatar for A, har nedlagt påstand om, at indstævnte, Skatteministeriet, skal anerkende, at udbetalinger til A fra hans arbejdsgiveradministrerede pensionsordninger, der svarer til indbetalinger foretaget siden 1. januar 2008, er skatte- og afgiftsfri.
Løn og pensionsindbetalinger
A er ansat som skibsfører (kaptajn) hos Rederiet G1 og gør tjeneste ombord på et containerskib, der er indregistreret i Dansk Internationalt Skibsregister (DIS). Hans lønindkomst er omfattet af sømandsbeskatningslovens § 5 som såkaldt DIS-indkomst, hvilket indebærer, at han modtager en nettoløn. Der er i henhold til hans ansættelsesvilkår løbende foretaget indbetalinger (arbejdsgiver- og lønmodtagerbidrag) til en arbejdsgiveradministreret pensionsordning hos PFA i forbindelse med udbetaling af hans DIS-indkomst.
A har ikke haft anden skattepligtig lønindkomst i den relevante periode, dvs. siden 1. januar 2008. Han har siden indkomståret 2012 modtaget visse skattepligtige pensionsudbetalinger fra PFA.
Ud over den anførte arbejdsgiveradministrerede pensionsordning i PFA har A i årene 2008, 2009, 2011 og 2012 indbetalt beløb på private rate- og kapitalpensioner. Disse private pensioner er ophævet mod betaling af afgift for ophævelse før tid. Siden 2013 har A ikke haft privattegnede pensionsordninger.
Kompensationsbeløb fra Udligningskontoret
Hjemmesiden for Udligningskontoret for Dansk Søfart (www.udligningskontoret.dk) indeholder en "Orientering om DIS og kompensation". Heraf fremgår bl.a.:
1. Indledende om DIS
I 1988 vedtog Folketinget loven om Dansk Internationalt Skibsregister (DIS), der blandt andet betyder, at hyre optjent om bord på DIS-skibe skal være fritaget for beskatning. I 2005 blev reglerne for beskatning af søfolk væsentlig ændret; lovændringerne havde til formål at tilpasse reglerne om beskatning af søfolk til EU's retningslinjer om statsstøtte til søtransportsektoren og forenkle reglerne, der tidligere var et samspil mellem kildeskatteloven, ligningsloven og den dagældende sømandsfradragslov.
DIS-ordningen betyder, at ansatte forhyret på et skib indregistreret i DIS-registret, får udbetalt hyren, uden at der trækkes A-skat og arbejdsmarkedsbidrag. På årsopgørelsen vil DIS-indkomsten stadig skulle medregnes som en del af A-indkomsten/den personlige indkomst, men der sker en lempelse i selve skatteberegningen, således at der ikke bliver betalt skat af DIS-indkomsten.
At der ikke skal trækkes skat af den optjente DIS-indkomst betyder umiddelbart, at søfarende, der har personlige individuelle fradrag, ikke vil kunne udnytte skatteværdien af fradragene til nedsættelse af den beregnede skat. Som eksempel på individuelle fradrag kan nævnes privattegnede pensionsordninger, renteudgifter, børne- og hustrubidrag samt uudnyttede fradrag overført fra ægtefælle (ingen indkomst i skatteåret eller underskud af selvstændig virksomhed).
Rederierne og de søfarendes organisationer har derfor aftalt, at søfarende, der har sådanne fradrag og er fuldt skattepligtige til Danmark eller Færøerne sammen med den aftalte hyre, skal have udbetalt et kompensationsbeløb svarende til skatteværdien af de uudnyttede individuelle fradrag. Denne opgave forestås af Udligningskontoret, og udbetalingerne foregår i privat regi og er finansieret af de danske rederier.
2. DIS hyren indeholder
Der gives kun kompensation for personlige individuelle fradrag, idet fradrag, der er gældende for alle søfarende, er indregnet i den aftalte hyre.
I den DIS-hyre der er aftalt for sejlads i DIS uden for begrænset fart, er skatteværdien af følgende fradrag indregnet:
Når standardfradraget benyttes, kan der ikke fratrækkes udgifter til fagforening, A-kasse og andre lønmodtagerudgifter. Der beregnes dog kompensation for efterlønsbidraget.
4. Kompensation
For at få beregnet kompensation skal den søfarende enten indsende en begæring om udstedelse af kompensation til Udligningskontoret ...
Hovedreglen er, at den søfarende skal have samme udnyttelse af sine fradrag, som andre fuldt skattepligtige personer. Skattepligtige personer, der ikke har DIS-indkomst, får nedsat skatten med skatteværdien af de personlige individuelle fradrag. DIS-søfarende får udbetalt skatteværdien af fradragene ved siden af den aftalte DIS-hyre som kompensationsbeløb.
5. Eksempler på fradrag der berettiger til kompensation
Generelt gives der kompensation for alle individuelle fradrag der benyttes af SKAT til nedsættelse af skatten, heraf kan specielt nævnes:
Privattegnede pensioner:
Der kan kun opnås kompensationstillæg for indbetaling på en arbejdsgiveradministreret pensionsordning, hvis der indbetales mere end fastsat i overenskomsten (eller ansættelsesaftalen). Det fremgår af hjemmesiden under rubrikken "Spørgsmål og svar" som svar på spørgsmålet: "Hvad får jeg i kompensation hvis jeg tegner en supplerende pensionsordning, dvs. indbetaler mere end den overenskomstmæssige indbetaling? "
A har i henhold til denne udligningsordning modtaget kompensationstillæg for bl.a. sine indbetalinger på private rate- og kapitalpensioner i perioden 2008-2012, mens han ikke har modtaget kompensationstillæg for indbetalinger på den arbejdsgiveradministrerede pensionsordning.
Søfartens Ledere har navnlig anført, at As indbetalinger til sin arbejdsgiveradministrerede pensionsordning er sket med frie midler (skattefri DIS-indkomst), og når sådanne midler indbetales på en pensionsordning, følger det generelt af pensionsbeskatningslovens princip om symmetri i beskatningen - og konkret af pensionsbeskatningslovens § 20, stk. 4 - at der kan ske skatte- og afgiftsfri udbetaling af et beløb svarende til de skattefri indbetalinger.
Det fremgår således både af sømandsbeskatningslovens § 5, stk. 3, og af lovens forarbejder, at der med loven er etableret et system med skattefritagelse for DIS-indkomst. Det ændrer ikke herved, at DIS-ordningen rent skatteteknisk er etableret som et fradrag, der nedbringer indkomst optjent om bord på skibe registreret i DIS til 0 kr. Det fremgår endvidere af forarbejderne til pensionsbeskatningslovens § 53 A fra 1998 og til lovens § 20, stk. 4, og § 32, stk. 1, fra 2007, at formålet med bestemmelserne er at indføre symmetri i beskatningen, således at manglende fradrags- eller bortseelsesret modsvares af, at udbetalinger er skattefri.
Søfartens Ledere har i anden række anført, at A ikke har haft fradrags- eller bortseelsesret for sine pensionsindbetalinger til den arbejdsgiveradministrerede pensionsordning, og at udbetalingerne derfor er skattefri efter pensionsbeskatningslovens § 20, stk. 4.
Da As indbetalinger på pensionsordningen udelukkende hidrører fra skattefri DIS-indkomst, er betingelserne i § 20, stk. 4, opfyldt, fordi en skattefri indkomst ikke meningsfyldt kan reduceres med et fradrag eller en bortseelsesret. Resultatet vil i alle tilfælde være, at der ikke er nogen betalbar skat og dermed ikke nogen realitet i eller økonomisk værdi ved hverken en fradrags-eller bortseelsesret.
Forarbejderne til pensionsbeskatningslovens § 20, stk. 4, nævner kun to eksempler på, at udbetalinger er skattepligtige, selv om indbetalingerne efter omstændighederne ikke har haft fradragsmæssig virkning for den pågældende skatteyder. Det drejer sig om situationer, hvor en skatteyders indkomst ikke overstiger personfradraget, og hvor en skatteyders indkomst er omfattet af ligningslovens § 33 A om lempelse af beskatningen for arbejdsindkomst optjent uden for Danmark. Da DIS-ordningen på daværende tidspunkt havde eksisteret i 20 år og må forudsættes velkendt af lovgiver, burde den i givet fald have været omtalt i forarbejderne, hvis DIS-indkomst ikke skulle kunne omfattes af undtagelsen i pensionsbeskatningslovens § 20, stk. 4.
DIS-ordningen med skattefri nettoløn er uden sidestykke i dansk skattelovgivning, og generelle udtalelser i lovforarbejder kan derfor ikke ukritisk og løsrevet fra sammenhængen overføres på DIS-ordningen. Når det i forarbejderne anføres, at pensionsbeskatningslovens § 20, stk. 4, ikke skal gælde, "hvor fradragsretten ikke har kunnet udnyttes", henviser lovgiver derfor til et tilfælde, hvor fradragsretten ikke har kunnet udnyttes på grund af lønmodtagerens egne forhold (som i de to ovenfor anførte eksempler), og ikke på grund af det ene faktum, at lønmodtageren er ansat på et skib, som er registreret i DIS.
A har i øvrigt ikke fået udbetalt kompensationstillæg for indbetalingerne på den arbejdsgiveradministrerede pensionsordning fra Udligningskontoret. Han har for Højesteret frafaldet at gøre gældende, at han ikke skal beskattes af udbetalinger fra de private pensionsordninger, da han har fået udbetalt kompensationstillæg fra Udligningskontoret for sine indbetalinger hertil, og han har derfor for Højesteret tilpasset sin påstand i overensstemmelse hermed.
Skatteministeriet har navnlig anført, at udbetalinger fra As pensionsordninger med løbende udbetalinger ikke opfylder betingelserne i pensionsbeskatningslovens § 20, stk. 4, for at kunne udbetales uden at skulle medregnes til den skattepligtige indkomst. Der er således ikke tale om udbetalinger fra ordninger, som svarer til indbetalinger, der ved hans opgørelse af den skattepligtige indkomst ikke har været fradragsret eller bortseelsesret for. Udbetalingerne vil derfor være omfattet af hovedreglen i pensionsbeskatningslovens § 20, stk. 1, hvorefter udbetalingerne skal medregnes til den skattepligtige indkomst.
Området for undtagelsesbestemmelsen i pensionsbeskatningslovens § 20, stk. 4, fremgår klart af lovens ordlyd, hvorefter det afgørende er, om der "har været hel eller delvis fradrags- eller bortseelsesret" for indbetalinger på pensionsordningen. Anvendelsesområdet er også meget klart beskrevet i bestemmelsens forarbejder. Det fremgår således af forarbejderne, at det afgørende i relation til den symmetribetragtning, som Søfartens Ledere påberåber sig, er, om lovgivningen hjemler fradragsret for den pågældende pensionsindbetaling. Er dette ikke tilfældet, vil de tilsvarende pensionsudbetalinger kunne udbetales skattefrit efter bestemmelsen. Afgørende er derimod ikke, om den pågældende skatteyder - af den ene eller den anden grund - ikke skattemæssigt har haft glæde af den hjemlede fradragsret eller bortseelsesret.
I forarbejderne nævnes som eksempel på, at pensionsindbetalinger ikke har haft fradragsmæssig virkning, at skatteyderens indkomst er undergivet lempelse efter ligningslovens § 33 A. Lempelse efter denne bestemmelse indebærer, at den samlede indkomstskat nedsættes med det beløb, der forholdsmæssigt falder på den udenlandske indkomst. Skattenedsættelsen - lempelsen - efter sømandsbeskatningslovens § 5, stk. 1, sker på akkurat samme måde, idet den samlede indkomstskat nedsættes med det beløb, der forholdsmæssigt falder på DIS-indkomsten.
Der har i overensstemmelse med de gældende regler herom været fradragsret henholdsvis bortseelsesret for As pensionsindbetalinger. Om han ikke har kunnet udnytte fradragsretten eller personligt ikke har haft gavn af bortseelsesretten, indebærer efter de meget klare forarbejder ikke, at pensionsbeskatningslovens § 20, stk. 4, finder anvendelse. Det bemærkes herved også, at der netop er bortseelsesret for As arbejdsgivers indbetalinger på den arbejdsgiveradministrerede pensionsordning, og for ham - som for alle andre lønmodtagere, der får indbetalinger på tilsvarende pensionsordninger - indebærer det, at sådanne indbetalinger slet ikke medregnes til den skattepligtige indkomst.
Baggrunden for, at Udligningskontoret ikke udbetaler kompensationstillæg for indbetalinger til arbejdsgiveradministrerede pensionsordninger må antages at være, at den skattefri DIS-løn, herunder pensionsdelen, ved parternes aftale fastsættes under hensyntagen til skattefriheden, jf. sømandsbeskatningslovens § 5, stk. 3.
Lov om beskatningen af pensionsordninger mv., jf. lovbekendtgørelse nr. 1088 af 3. september 2015, bestemmer bl.a.:
"Afsnit 1
Pensionsordninger m.v., hvor bidrag eller præmier er skattefri, samt aldersopsparing og aldersforsikring
§ 19. Ved opgørelsen af en arbejdstagers skattepligtige indkomst medregnes ikke beløb, der af arbejdsgiveren indbetales til en af kapitel 1 omfattet ordning for arbejdstageren, herunder indbetalinger til Arbejdsmarkedets Tillægspension vedrørende arbejdsgiverbetalte dagpengeydelser i henhold til lov om sygedagpenge...
§ 20. Til den skattepligtige indkomst medregnes:
Pension fra en pensionsordning med løbende udbetalinger. Løbende ydelser fra forsikringer, som omfattes af § 5, er dog kun indkomstskattepligtige, såfremt de udbetales til forsikrede selv eller i kraft af en begunstigelsesbestemmelse til forsikredes ægtefælle, fraskilte ægtefælle eller samlever eller dennes livsarvinger under 24 år eller forsikredes livsarvinger, stedbørn eller stedbørns livsarvinger under 24 år.
Stk. 4. Den del af udbetalinger fra pensionsordninger som nævnt i stk. 1, der svarer til indbetalinger på ordningen, som den skattepligtige efter § 55, 1. pkt., kan godtgøre at der ved opgørelsen af den skattepligtige indkomst for ejeren eller kontohaveren ikke har været hel eller delvis fradrags-eller bortseelsesret for her i landet eller i udlandet, medregnes ikke til den skattepligtige indkomst.
§ 32. Den del af udbetalinger fra pensionsordninger, der svarer til indbetalinger på ordningen, som den afgiftspligtige efter kapitel 3 kan godtgøre at der ved opgørelsen af ejerens eller kontohaverens skattepligtige indkomst ikke har været hel eller delvis fradrags-eller bortseelsesret for her i landet eller i udlandet, svares der ikke afgift af.
Indkomstskattepligtige pensionsordninger, forsikringer m.v.
Stk. 2. Præmier eller bidrag til pensionsordninger m.v. som nævnt i stk. 1 kan ikke fradrages ved opgørelsen af den skattepligtige indkomst...
Stk. 5. Udbetalinger fra pensionsordninger m.v. som nævnt i stk. 1 til den personkreds, der er nævnt i § 55, 1. pkt., og som svarer til indbetalinger på ordningen, som der ved opgørelsen af ejerens skattepligtige indkomst har været hel eller delvis fradrags-eller bortseelsesret for her i landet eller i udlandet, medregnes til den skattepligtige indkomst..."
Pensionsbeskatningslovens § 20, stk. 4, blev indsat ved lov nr. 1534 af 19. december 2007. Af de specielle bemærkninger til denne bestemmelse i lovforslaget fremgår bl.a. (Folketingstidende 2007-08, 2. samling, tillæg A, lovforslag nr. L 9, s. 192):
Efter den gældende bestemmelse i lovens § 20 medregnes udbetalinger fra visse pensionsordninger til den skattepligtige indkomst, uanset om der har været fradrags- eller bortseelsesret for indbetalingerne.
Det foreslås at indskrænke denne bestemmelse, således at udbetalinger, der svarer til indbetalinger (opgjort efter et krone til krone princip), som personen ikke har opnået hel eller delvis fradragsret eller bortseelsesret for her i landet eller i udlandet, ikke medregnes ved opgørelsen af den skattepligtige indkomst.
Princippet bag den foreslåede bestemmelse er det samme som i den foreslåede bestemmelse i lovens § 32, jf. lovforslagets § 1, nr. 23, om afgifter af udbetalinger fra ordninger omfattet af lovens afsnit I, samt delvist den foreslåede bestemmelse i lovens § 53 A, stk. 5, jf. lovforslagets § 1, nr. 35, om beskatningen af udbetalinger fra ordninger omfattet af lovens afsnit II A. Der foreligger en formodning for, at der har været enten fradragsret eller bortseelsesret for alle indbetalinger til pensionsordningen. Det er således op til indehaveren af pensionsordningen at dokumentere eller sandsynliggøre, at der ikke har været fradrags-eller bortseelsesret for indbetalingerne. Dette gælder også, hvor indbetalingerne ligger langt tilbage i tid, hvor det kan være vanskeligt for indehaveren at fremskaffe dokumentationen, som for eksempel en erklæring herom fra udenlandske skattemyndigheder.
Udbetalinger, som modsvares af fradragsberettigede indbetalinger, medregnes til den skattepligtige indkomst, uanset at indbetalingerne efter omstændighederne ikke har haft fradragsmæssig virkning for den pågældende skatteyder. Det kan være tilfældet, hvis skatteyderens indkomst ikke overstiger personfradraget, eller hvis skatteyderens indkomst er undergivet lempelse efter ligningslovens § 33 A. Meningen med reglen er alene at kompensere for situationer, hvor der ikke har været fradragsret for pensionsindbetalinger, men ikke hvor fradragsretten ikke har kunnet udnyttes.
Tilsvarende medregnes udbetalinger, som modsvares af fradragsberettigede indbetalinger, til den skattepligtige indkomst, uanset at indbetalingerne ikke har haft fuld fradragsværdi i den pågældendes skattepligtige indkomst. Hvis der eksempelvis er foretaget indbetalinger på en pensionsordning, som ikke berettiger til fradrag i højere progressionstrin, vil udbetalingerne blive beskattet. Er der på den anden side tale om, at en beløbsgrænse for fradrag er overskredet, således at den overskydende indbetaling ikke er fradragsberettiget, vil udbetalinger, der modsvares af denne del af indbetalingen, være skattefri.
Lov om beskatning af søfolk (sømandsbeskatningsloven), jf. lov nr. 386 af 27. maj 2005 med senere ændringer, bestemmer bl.a.:
"Beskatning ved arbejde om bord på dansk skib registreret i Dansk Internationalt Skibsregister
A er ansat som kaptajn på et containerskib, der er indregistreret i Dansk Internationalt Skibsregister (DIS), og hans lønindkomst er derfor fritaget for beskatning efter sømandsbeskatningslovens § 5. Hans arbejdsgiver indbetaler bidrag til en pensionsordning i PFA. Sådanne pensionsbidrag skal efter pensionsbeskatningslovens § 19 ikke medregnes i hans skattepligtige indkomst (bortseelsesret).
Sagen angår, om A er berettiget til skatte- og afgiftsfrihed for udbetalinger fra den nævnte arbejdsgiveradministrerede pensionsordning, i det omfang udbetalingerne modsvarer indbetalinger foretaget efter den 1. januar 2008.
Højesteret tiltræder af de grunde, som landsretten har anført, at den omstændighed, at A ikke har haft nogen skattemæssig fordel af bortseelsesretten for pensionsindbetalingerne, ikke kan føre til, at pensionsudbetalingerne er skatte- og afgiftsfri efter pensionsbeskatningslovens § 20, stk. 4.
Det, som A har anført for Højesteret om et generelt princip om symmetri i beskatningen, kan ikke føre til et andet resultat.
Under hensyn til, at hovedforhandlingen måtte omberammes på grund af Skatteministeriets forhold, fastsættes sagsomkostningerne til delvis dækning af advokatudgift med 30.000 kr.
I sagsomkostninger for Højesteret skal Søfartens Ledere som mandatar for A betale 30.000 kr. til Skatteministeriet.

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret


text:
Skat.dk: Overførsler til bankkonto – frist for ekstraordinær genoptagelse – ugyldighed
Retten på Frederiksberg, BS 31205-2018
Pengeoverførsler, bevisbyrde, kontanthævninger, kundskabstidspunkt, uregelmæssigheder, postbesørgelse,
Skatteforvaltningslovens § 27, stk. 1, nr. 5 og § 27, stk. 2
Den Juridiske Vejledning 2019-2, A.A.7.4.8
Kristian Porsager Seierøe
Sagen er anlagt den 28. august 2018 og vedrører prøvelse af Skatteankenævnets afgørelse af 30. oktober 2017. Ved afgørelsen stadfæstede skatteankenævnet SKATs afgørelse af 8. februar 2016 om at forhøje A’s skattepligtige indkomst for 2012 med 87.900 kr. og for 2013 med 325.100 kr.
Forhøjelserne var foretaget som følge af en række indsætninger på A’s bankkonto de pågældende år. Indsætningerne på A konto er sket fra en konto tilhørende firmaet G1, der er ejet af IB.
A’s indkomst for indkomståret 2012 nedsættes med 87.900 kr. og for indkomståret 2013 med 325.100 kr.
Af Skatteankenævnets afgørelse af 30. oktober 2017 fremgår:
” Klager: A
Klage over: SKATs afgørelse af 8. februar 2016
Indkomstår: 2012 - 2013
325.100 kr.
Klageren er sygdomsramt og erhvervsevnen er nedsat med 2/3. Klageren har derfor modtaget pension fra G2 med følgende beløb:
2012: 157.268 kr.
2013: 159.722 kr.
2014: 161.079 kr.
Klageren har solgt fast ejendom i 2005 og indestående på bankkontoen stammer ifølge repræsentanten fra dette salg.
SKAT blev i forbindelse med kontrol af virksomheden G1 opmærksom på, at virksomheden overførte betydelige beløb til klagerens bankkonto X1.
SKAT anmodede i brev af 30. juli 2015 om indsendelse af kontoudskrifter for bankkontoen for perioden 1. januar 2012 til 30. juni 2015. SKAT anmodede samtidig om klagerens bemærkninger til de beløb, som SKAT have konstateret at klageren havde modtaget.
SKAT modtog den 19. august 2015 oplysninger og kontoudtog fra klageren.
Klageren har til SKAT oplyst, at de modtagne beløb var modtaget fra kammeraten IB. Til SKAT oplyste klageren:
”Da jeg havde mulighed for at hæve flere penge på min konto af gangen end han selv havde. Pengene er derfor overført fra hans konto, og til min egen. Da dette som sagt var gjort en tjeneste har jeg intet tjent på det.”
Ved telefonsamtale den 26. august 2015 forklarede klageren endvidere til SKAT:
”A ringede omkring vores henvendelse. Han ville bare oplyse, at han udelukkende havde modtaget pengene fra en kammerat IB, da denne ikke selv kunne hæve større beløb på sit hævekort.
A sikrede sig, at han havde modtaget overførslerne af penge, før han gik ned og hævede dem og betalte dem retur til IB. Han fik ingen kvittering for at han betalte dem tilbage, for det var jo en kammerat han gjorde en tjeneste.
Han vidste, at IB havde et firma med medarbejdere og eget cvr.nr. Firmaet havde så vidt han vidste flere kunder, så A mente ikke der var problemer i at få overført penge, som han derefter gav IB så denne bagefter kunne betale dem der arbejdede for ham.
A havde ikke tænkt på, hvorfor IB ikke bare anviste pengene til de ansattes lønkonti, så der ikke behøvedes kontanter.
A havde selv orden i sin økonomi. Han havde således drevet flere restauranter sammen med sin far. De var nu solgt ligesom han havde solgt en ejerlejlighed for 3.000.000 kr. Så de penge han havde stående i banken kom herfra.
Efter 30 år i branchen havde han nu fået gigt og kunne ikke arbejde. Han fik derfor penge fra sit forsikringsselskab og boede i vintermånederne sydpå for gigtens skyld. Vi kunne derfor også se, at han kun havde hjulpet IB i sommermånederne.
Ifølge klagerens oplysninger har IB overført pengene til klagerens konto, hvorefter han har hævet pengene kontant og overdraget dem til IB. Klagerens repræsentant har oplyst, at klageren har hævet større beløb kontant, end hvad der er afleveret til IB, idet han har hævet kontanter til privatforbrug. Klageren har ikke modtaget en kvittering eller andet fra IB i forbindelse med overdragelse af pengene.
Repræsentanten har lavet en månedsvis opgørelse over indsætninger på klagerens konto og foretagne kontante hævninger:
Modtaget fra IB
1. maj til 31. maj
1. september til 30. september
1. november til 30. november
1. juni til 30. juni
SKAT har opgjort de daglige ind- og udbetalinger således:
Automatudb.
IB lån
tak for lån IB
Automatudb
lån IB
netbank IB
325.100.000
SKATs forslag til afgørelse er dateret den 11. januar 2016 og SKAT har sendt afgørelsen den 8. februar 2016.
SKAT har forhøjet klagerens indkomst for indkomståret 2012 med 87.900 kr. og for indkomståret 2013 med 325.100 kr. vedrørende indsætninger på klagerens bankkonti fra G1.
Det er SKATs opfattelse, at indsætningerne på din bankkonto med kontonummer X1 i F1-bank, må anses for ubeskattede lønindtægter eller indtægter fra uregistreret virksomhed.
SKAT har imidlertid valgt at anse indtægterne for lønindkomst, da vi ikke er bekendt med, at du har udstedt fakturaer til G1.
Beskatningsmæssigt er det dog uden betydning, da indtægterne i begge tilfælde er skattepligtige efter statsskattelovens § 4 og skal beskattes som personindkomst efter personskattelovens § 3.
Der skal også betales arbejdsmarkedsbidrag efter § 1 i lov om arbejdsmarkedsbidrag.
Grundlag for genoptagelse
Som lønmodtager er du omfattet af den nævnte kortere varslingsfrist.
Det er SKATs opfattelse, at du ved mindst grov uagtsomhed har undladt at selvangive korrekt og derved bevirket, at SKAT har foretaget ansættelserne for indkomstårene 2012, 2013 og 2014 på et urigtigt og ufuldstændigt grundlag.
Herved bliver varslingsfristen udvidet efter skatteforvaltningslovens § 27, stk. 1, nr. 5
I din sag henvendte vi os den 29.7. 2015 og udbad os bankkontoudskrifter. Vi modtag bankkontoudskrifterne den 19.8.2015. Forældelsen på 6 måneder løber derfor tidligst fra denne dag.
Ved at fremsende vores forslag den 8.1.2016 og nu denne afgørelse opfylder vi derfor betingelserne i skatteforvaltningslovens § 27, stk. 2.”
Af udtalelse af 13. juni 2016 fremgår:
”Revisor fremfører i sin klage, at A hæver kontant præcist de beløb, som overføres til skatteyders bankkonto fra G1 v/IB. Det vil sige at der er en samtidighed mellem indsætning på skatteyders bankkonto og de kontante hævninger. Der fremgår endvidere, at der er sammenfald mellem beløbenes størrelse, således, at der hæves kontant et beløb, som svarer til det netop overførte beløb.
SKAT har derfor udarbejdet vedlagte regneark over henholdsvis indsætninger fra IB og automathævninger på kontoen.
Det ses af regnearket, at A i 2012 har foretaget automathævninger på 5.000 kr. og derover for i alt 151.000 kr. Til sammenligning har han modtaget 87.900 kr. fra IB. Der kan muligvis påvises et vist periodemæssigt sammenfald, men i ingen tilfælde er hævet beløb identiske med indsætningerne på samme dag eller i umiddelbar tilknytning til indsætningerne.
I 2013 er foretaget automathævninger på 353.000 kr. ved en beløbsafgrænsning på 5.000 kr. og derover. Her har A modtaget 325.100 kr. fra IB. Heller ikke i 2013 kan påvises hævede beløb identiske med indsætningerne.
I et tilfælde den 3.1.2013 er indsat 20.800 kr. fra IB, mens der tidligst hæves større beløb på kontoen fra den 9.5.2013.
Et andet tilfælde viser en indsætning fra IB fredag den 1.8.2013 på 47.000 kr. og kun to hævninger på 15.000 kr. onsdag den 6.8.2013. Altså en difference på 17.000 kr.
Endeligt har A den 8.9. og 12.9.2013 modtaget 27.800 kr. fra IB uden der kan påvises tilsvarende hævninger resten af året.
SKAT finder derfor ikke bankkontoudskrifterne understøtter revisors udsagn.
Det ses i øvrigt også at A i perioden 24.5.-28.7.2014 foretager 10 hævninger på 5.000 kr. og derover for samlet 82.000 kr. Dette sker efter han stoppede med at modtage større overførsler fra IB den 4.10.2013.”
Klagerens repræsentant har nedlagt påstand om, at der ikke er grundlag for beskatning af indsætninger på klagerens bankkonto.
at skatteyder på grund af sygdom har været ud løn eller anden indkomst ide seneste 10 år,
at skatteyder opholder sig en del af året under varmere himmelstrøg på grund af sin gigtlidelse,
at skatteyder har levet af provenuet på ca. kr. 3,0 fra salg af en ejerlejlighed i 2005.
at skatteyder i 2012, 2013, 2014 har modtaget erhvervsevnetabserstatning fra G2.
Lønindtægt fra G1
Der skal føjes følgende præciseringer og uddybninger til SKAT's beskrivelse:
Det fremgår af beskrivelsen, at skatteyder hæver kontant præcist de beløb, som overføres til skatteyders bankkonto fra G1 v/ IB. Det vil sige at der en samtidighed mellem indsætning på skatteyders bankkonto og de kontante hævninger. Det fremgår endvidere, at der er sammenfald mellem beløbenes størrelse, således, at der hæves kontant et beløb, som svarer til det netop overførte beløb. Disse transaktioner foregår i 2012 og 2013.
Da skatteyder af bestyrelsen for kolonihaveforeningen gøres opmærksom på, at lejeren IB driver kriminel virksomhed fra kolonihavehuset, bliver denne opsagt til øjeblikkelig fraflytning. Fraflytning sker medio 2014.
Skatteyder har som beskrevet af SKAT, ønsket at hjælpe en bekendt, som har givet løgnagtige oplysninger til skatteyder, nemlig at IB havde behov for flere kontanter end han selv kunne hæve på sin egen bankkonto for at kunne betale sine ansatte. Skatteyder har stolet på denne forklaring og ikke undret sig over forløbet med de kontante transaktioner.
Der er således såvel en klar tidsmæssig sammenhæng mellem de til skatteyder overførte beløb og dennes hævninger af kontanter til IB samt en beløbsmæssig sammenhæng i transaktionerne.
Skatteyder har oplyst,
at han har tilbagebetalt i kontanter ethvert overført beløb,
at han ikke selv har modtaget noget beløb fra IB,
at hævninger på skatteyders konto altid er forekommet efter, at G1 v/IB havde overført det beløb, som de havde aftalt skulle hæves.
Der således i forløbet en klar formodning om, at alle de overførte beløb er tilbagebetalt til IB. Skatteyder erkender, at han på grund af sit forhold til IB ikke fik en kvittering fra denne, når skatteyder jo bare jo reelt tilbagebetalte G1's egne penge.
SKAT er af den opfattelse, at når der ikke er udstedt kvittering på de kontante transaktioner, så må pengene være tilfaldet skatteyder.
SKAT har ikke løftet bevisbyrden for denne antagelse. Der er ikke forhold i skatteyders indtægts eller formueforhold eller andet, som indikerer, at skatteyder i en periode på 1 ½ år skulle have øget sin disponible indkomst med kr. 413.000 som ubeskattet lønindkomst. Skatteyder er sygdomsramt. Skatteyders erhvervsevne er nedsat med 2/3 jf. skrivelse fra G2.
SKAT oplyser, at G1 v/ IB anfører flere timer på fakturaer til kunder end der er personale til i G1. Det kan ikke tillægges betydning i forhold til skatteyder, dels har IB drevet kriminel virksomhed og må formodes at være stærk utroværdig i alle forhold dels har han vel beskæftiget en del lønmodtagere og underentreprenører, hvis tid formodes at være påført fakturaerne.
På vegne af skatteyder skal jeg derfor påklage forhøjelsen af den skattepligtige indkomst for indkomstårene 2012 og 2013.
For indkomstårene 2012 og 2013 påstås den forhøjede indkomst nedsat med henholdsvis kr. 87.900 og med kr. 325.100,
idet SKAT ikke har bevist, at de nævnte beløb er overført til skatteyder.
Afslutningsvis kan man da mene, at skatteyder har udvist en til det naive grænsende godtroenhed over for en tidligere ven. Skatteyder har aldrig haft skatte eller afgiftssager, han har orden i sin økonomi, han har prompte efterkommet SKAT's anmodning om dokumentationer mm., han har beredvilligt giver alle oplysninger om transaktionerne. Han har på ingen måde betragtet sig som en del af kriminelle transaktioner. Han har på ingen måde handlet groft uagtsomt.”
Af bemærkninger til SKATs udtalelse fremgår:
”SKAT henviser i skrivelsen af 13. juni 2016 til min endelige klage af 25. maj2016, at der ikke er hverken tidsmæssig eller beløbsmæssig overensstemmelse med overførsler af beløb fra IB’s bankkonto og de kontant hævede beløb på min klients bankkonto. Mit udsagn angående dette forhold i min klage byggede på SKATs eget udsagn i kendelsen af 8. februar 2016, side 4 sidste afsnit:
"Det bekræftes af kontoudskrifterne modtaget fra dig, at du hæver indsætningerne fra IB straks efter du har modtaget dem eller i de nærmeste dage efter modtagelsen"
På baggrund af SKAT's udsagn om, at kontoudskrifterne bekræfter min klients oplysninger om, at han har hævet kontant i sin bank beløb svarende til de overførsler som IB har foretaget, gjorde at jeg mente mig på sikker grund, da jeg anførte, at der var samtidighed mellem bankoverførslerne og hævningerne og overensstemmelse mellem beløbene.
Jeg har i vedhæftede bilag 1 oplistet bankoverførslerne og de foretagne kontante hævninger månedsvis.
Jeg skal præcisere, at min klients kontante hævninger også dækker over kontante hævninger til bestridelse af private kontante udgifter, hvorfor de kontante hævninger på årsbasis skal være større end bankoverførslerne fra IB.
I 2012 er der samlet set hævet kontant kr. 151.000 og bankoverførslerne fra IB udgør kr. 87.900. I månederne oktober og november 2012 overfører IB kr. 83.000 og min klient hæver i samme perioden kr. 106.000. Det har derfor formodningen for sig, at de i oktober og november overførte beløb er kontant tilbagebetalt til IB.
I 2013 er der samlet set hævet kontant kr. 353.000 og bankoverførslerne fra IB udgør kr. 325.100. I månederne juni, juli og august hæves kontant kr. 317.000 og fra IB er der i samme periode overført kr. 275.000. Også for denne periode har det formodningen for sig, at de hævede beløb er anvendt til at tilbagebetale de bankoverførte beløb.
Det er på baggrund af disse oversigter over den tidsmæssige sammenhæng mellem overførsler og hævninger, at jeg fortsat påstår, at der tilnærmelsesvis er tidsmæssig samtidighed mellem bankoverførslerne og de kontante hævninger.
Gennemgangen af bevægelserne på bankkontoudskrifterne for årene 2012, 2013 og 2014 har givet mig lejlighed til at analysere om det forekommer sandsynligt, at min klient skulle have oppebåret ekstra indtægter i 2012 og 2013 på henholdsvis kr. 87.900 og kr. 325.100. Af vedhæftede bilag 2 har jeg beregne et privatforbrug ud fra, at denne bankkonto svarer til min klints samlede aktiver, idet jeg har bortset fra øvrige bankindeståender og kapitalbevægelser på min klients værdipapirbeholdning.
Min klient vil i årene 2012,2013 og 2014 have et privatforbrug, som det fremgår af bilag 2 på henholdsvis kr. 158.687, kr. 112.779 og kr. 147.102. Størrelsen på dette privatforbrug svarer til en førtidspensionists, hvilket min klient reelt er, idet han har oppebåret erhvervsevneerstatning fra G2 i årene 2012, 2013 og 2014, da han er sygdomsramt med en svær gigtlidelse.
Min klients privatforbrug har i indkomstårene 2012,2013 og 2014 ikke haft et uantageligt lavt omfang, hvorfor indkomstforhøjelsen af de fra IB i 2012 og 2013 overførte beløb på henholdsvis kr. 87.900 og 325.100 må afvises, idet forhøjelsen strider mod retspraksis i sager om skønsmæssig indkomstforhøjelse for ikke erhvervsdrivende.
SKAT har ikke bevist, at de i 2012 og 2013 bankoverførte beløb til min klients bankkonto ikke er blevet tilbagebetalt ti l IB. Bilag 1 og bilag 2 sandsynliggør derimod, at tilbagebetaling er sket, således som min klient har oplyst SKAT om.”
Enhver skatteyder skal selvangive dennes indkomst, uanset om denne er positiv eller negativ. SKAT kan bestemme, at en skatteyder skal oplyse om formuen ved indkomstårets begyndelse og ved indkomståret udløb samt om størrelsen og arten af ændringer i formuen i indkomståret, herunder om hovedposter i årets privatforbrug. Det følger af skattekontrollovens §§ 1, stk. 1, og 6 B, stk. 1.
Indkomsten kan forhøjes, hvis det selvangivne privatforbrug er usandsynligt lavt. Det følger af fast praksis, der er tiltrådt af Højesteret i domme af 21. juni 1967 (UfR1967.635) og 5. februar 2002 (SKM2002.70.HR). Indkomsten kan også forhøjes, hvis der påvises en yderligere indkomstkilde
Hvis der konstateres en yderligere indtægtskilde, eller det konstateres, at en skatteyder har modtaget indtægter af en vis størrelse, som ikke kan ses at være selvangivet, kan indkomsten forhøjes. Det følger af fast praksis hvilket kan udledes af SKM2011.208.HR.
Det påhviler skatteyderen at godtgøre, at disse indtægter stammer fra midler, der allerede er beskattet, eller som er undtaget fra beskatning. Der henvises til SKM 2008.905.HR.
Efter praksis er det den skattepligtige, der skal dokumentere sine formueforhold, herunder for modtagne kontante indbetalinger på bankkonti, jf. SKM2013.274.BR.
Klageren har anført, at han har modtaget indbetaling fra IB, som han efterfølgende har hævet kontant og overdraget til IB. Der er ingen pengestrømme der viser, at han, efter at have hævet pengene, skulle have afleveret pengene til IB, ligesom IB ikke har erklæret at han skulle have lånt klagerens konto.
Klageren har, trods fremlagt opgørelse over indsætninger og hævninger samt oplysning om, at han på grund af sygdom ikke har været i stand til at udføre arbejde for IB, ikke dokumenteret eller sandsynliggjort, at bankindsætningerne ikke er tilgået ham.
Klageren har ikke via objektive kendsgerninger dokumenteret, at han ikke er rette modtager af beløbene, og at beløbene er videregivet til IB.
Henset til de konkrete indsætninger på klagerens bankkonto, er det Skatteankenævnets opfattelse, at klageren er skattepligtig af de af SKAT opgjorte beløb.
”§ 26. Told- og skatteforvaltningen kan ikke afsende varsel som nævnt i§ 20, stk. 1, om foretagelse eller ændring af en ansættelse af indkomst- eller ejendomsværdiskat senere end den 1. maj i det fjerde år efter indkomstårets udløb. Ansættelsen skal foretages senest den 1. august i det fjerde år efter indkomstårets udløb. Denne frist gælder ikke for den skatteberegning, der er en følge af ansættelsen. Har det betydning for den skattepligtiges mulighed for at varetage sine interesser, at fristen for at foretage ansættelsen forlænges, skal en anmodning om en rimelig fristforlængelse imødekommes. Skatteministeren kan for grupper af skattepligtige fastsætte kortere frister end angivet i 1. og 2. pkt.”
Ordningen med en kort ligningsfrist stammer tilbage fra den tidligere skattestyrelseslovs § 3, stk. 1, senest bekendtgørelse nr. 868 af 12. august 2004. Efter lovens § 3, stk. 2, kunne Skatteministeren fastsætte regler, hvorefter den kommunale skattemyndighed efter ligningsfristens udløb kunne foretage skatteansættelser, hvor disse med urette ikke var foretaget tidligere, eller ændre skatteansættelser. Skatteministeren udnyttede den bemyndigelse ved bekendtgørelse nr. 270 af 11. april 2003. Efter bekendtgørelsens § 5 kunne den kommunale skattemyndighed foretage eller ændre skatteansættelsen udenfor ligningsfristen, men indenfor den ordinære ansættelsesfrist,
”i det omfang, betingelserne for en ekstraordinær skatteansættelse er opfyldt, jf. skatteforvaltningslovens § 35, stk. 1, i skattestyrelsesloven.”
Det fremgår af forarbejderne til skatteforvaltningsloven, LSF 110 2004/2 (Forslag til skatteforvaltningsloven), punkt 4.11.1, at det er tanken at videreføre ordningen med en kort ligningsfrist for skattepligtige med enkle økonomiske forhold. Dette er sket ved bekendtgørelse nr. 1095 af 15. november 2005 med hjemmel i skatteforvaltningslovens § 26, stk. 1, sidste punktum.
Det følger således af historikken bag § 3 i bekendtgørelse nr. 1095 af 15. november 2005, at SKAT kan genoptage skatteansættelsen indenfor den ordinære ansættelsesfrist for personer med enkle økonomiske forhold, når en af betingelserne i skatteforvaltningslovens § 27, stk. 1, er opfyldt.
Det lægges til grund, at klageren har fået indsat ikke ubetydelige beløb på sin bankkonto, uden af han har selvangivet indkomsten. Ved at undlade at oplyse om indtægterne og dermed hindre SKAT i at foretage en korrekt skatteansættelse, må klageren anses at have handlet mindst groft uagtsomt, hvorfor skatteansættelsen for indkomstårene 2012 og 2013, har kunnet foretages efter udløbet af den ordinære ligningsfrist jf. skatteforvaltningslovens 27 stk. 1 nr. 5. Klagerens ukendskab til skatteregler kan ikke i sig selv medføre, at klageren alene kan anses at have handlet simpelt uagtsomt.
SKATs afgørelse anses derfor ikke at være ugyldig. Skatteankenævnet stadfæster derfor SKATs afgørelse.”
Sagsøger indbragte den 26. januar 2018 afgørelsen for Folketingets Ombudsmand, som ved brev af 1. august 2018 meddelte, at han har besluttet ikke at foretage en nærmere undersøgelse i sagen, jf. ombudsmandslovens § 16, stk. 1, idet ombudsmanden ikke mener, at dette vil kunne hjælpe sagsøger til et andet resultat i sagen.
Herefter har sagsøger anlagt den foreliggende sag, og parterne er enige om, at søgsmålsfristen er overholdt, jf. skatteforvaltningslovens § 48, stk. 4.
Der er afgivet forklaring af sagsøger, A, og af vidnerne SM, LC og IB.
A har forklaret blandt andet, at ”IB lån”, ”tak for lån IB” og lignende angivelser på kontoudtoget betyder, at der er tale om lån, som han gav IB på kammeratligt grundlag. Der gik lidt forskellig tid, fra IB lånte penge af ham, til han fik dem tilbage. Han kender IB fra før i tiden i Thailand, og så efter at han mødte IB, da denne var på besøg hos fælles venner i kolonihaveforeningen i Y1-by. De faldt i snak, og IB sagde, at han manglede et sted at bo. Da sagsøger ikke skulle bruge kolonihavehuset i vinterhalvåret, fik IB lov til at leje det. Det kan godt passe, at det var i 2012 og 2013. Sagsøger opholdt sig også ofte i kolonihavehuset i denne periode, og der kom somme tider håndværkere til huset og afleverede regninger til IB, som de fik kontakt betaling for. De indsætninger, der ikke bærer angivelsen af ”lån” eller lignende – i alt 48.900 kr. i 2012 og 233.600 kr. i 2013 – er ikke lån. Det var penge han hævede for IB, så denne kunne betale håndværkerne, og ordningen kom i stand, fordi IB fortalte ham, at denne ikke hæve på sin bankkonto mere. De gjorde det sådan, at IB overførte et rundt beløb, og så kørte de straks efter op og hævede kontanter. IB brugte pengene til at betale håndværkere med. Når der somme tider er hævet mærkbart mindre end det beløb, der umiddelbart inden blev indsat, skyldes det, at han ofte selv havde store kontantbeløb liggende, så han selv havde noget i forvejen, han kunne give IB. Når der somme tider er hævet mere end det beløb, som umiddelbart forinden er indsat, kan det skyldes, at han også ville hæve til sig selv. Han har ikke arbejdet for IB. Han kan slet ikke arbejde, da han har gigt og er slidt ned efter mange års arbejde som kok, og det har han været siden længe før 2012 og 2013. Gigten kommer i anfald. Hvis han får et anfald, kan han faktisk ikke engang rejse sig op. Han havde regnskabet over mellemværendet til IB i hoved, da han er ordblind og derfor ikke skriver ting ned. Han har ikke tidligere oplyst SKAT om lånene til IB, heller ikke efter, at han blev opfordret til det, fordi han regnede med, at beløbene var irrelevante, da der ikke skal betale skat af lån, der tilbagebetales.
SM har forklaret blandt andet, at hun er sagsøgers datter. Hun vidste, at IB boede i sagsøgers kolonihavehus i 2012 og 2013. Hun har fra sagsøger hørt, at IB overførte penge til sagsøger, som så hævede til IB. Vidnet afhentede i vinteren 2015/2016 post for sin far, som var i Thailand. Hun har ikke set SKATs forslag til afgørelse af 11. januar 2016 i posten, og da hun så afgørelsen af 8. februar 2016, ringede hun til sagsøger, der heller ikke kendte noget til forslaget.
LC har forklaret blandt andet, at han tidligere har været kæreste med sagsøgers datter, SM. Vidnet er bekendt med, at IB boede i sagsøgers kolonihavehus i 2012 og 2013. Vidnet kendte godt til arrangementet med overførsler og hævninger. Sagsøger gjorde det for IB som en vennetjeneste. Sagsøger hævede pengene og gav dem til IB.
IB har forklaret blandt andet, at han kender sagsøger fra haveforeningen. Vidnet boede til leje hos sagsøger i tre år, indtil lejeforholdet sluttede for ca. 5 år siden. G1 var vidnets firma. Firmaet beskæftigede sig primært med rengøring, maling og vinduespudsning. Sagsøger har ikke været ansat i firmaet. Overførslerne fra vidnets firma til sagsøger mærket ”IB lån”, ”tak for lån” o. lign. vedrørte penge, som vidnet skulle bruge, men da han havde et maksimum for, hvor meget han måtte hæve på firmaets konto, overførte han i stedet til sagsøger, der så hævede til vidnet. Det kunne også ske, at han overførte penge til sagsøger, hvis han blot ikke selv kunne nå at hæve. De kontanter, han fik af sagsøger, brugte han til eksempelvis lønninger til firmaets ansatte. Vidnet vil ikke udelukke, at nogle af de hævede penge kan have været til ham selv. Sagsøger har ikke fået noget for at hjælpe vidnet, som løbende holdt regnskab i hovedet med deres mellemværende.
Sagsøger, A, har i sit påstandsdokument anført følgende:
”Sagens materie:
Sagen drejer sig om, hvorvidt overførsler fra G1 på 87.900 kr. i 2012 og 325.100 kr. i 2013 er skattepligtige indtægter for A.
A har hjulpet en (nu tidligere) bekendt, IB. Således har IB indsat beløb på A konto i F1-bank, hvorefter A har hævet beløbene og givet dem til IB kontant. Revisor har redegjort for de beløbsmæssige sammenhænge samt for A’s privatforbrug, bilag 4.
Det gøres gældende, at A aldrig har oppebåret nogen del af disse beløb, hvorfor der ikke er tale om skattepligtig indkomst for ham.
SKATs forslag til afgørelse er dateret 11. januar 2016, jf. bilag 5.
A var og er gigtsyg med nedsat erhvervsevne med mindst 2/3, jf. bilag 6. Som følge heraf opholder A sig under varmere himmelstrøg i Thailand store dele af vinterperioderne. I disse perioder passer datteren, Marie Sørensen, sin fars post. Som det fremgår af SKATs telefonnotat i sagen, jf. bilag 7, kontaktede SA SKAT 16. februar 2015 – dvs. efter SKAT havde truffet afgørelse. Som det fremgår, var SKATs forslag til afgørelse ikke kommet frem til A – hvis post blev passet af datteren. Dette var SKAT således bekendt med uden at genoptage sagen, men henviste i stedet datteren til reglerne om klage.
SKATs afgørelse blev derfor truffet, uden der i realiteten blev foretaget partshøring. Det gøres derfor gældende, at SKATs afgørelse er ugyldig.
Fristreglerne og manglende begrundelse
Der er enighed mellem parterne om, at A var og er omfattet af reglerne om kort ligningsfrist, jf. bkg. 1095/2005 og 534/2013, jf. skatteforvaltningslovens §§ 26 og 27.
Følgende fremgår af § 3 i bkg. 1095/2005 og 534/2013 om kort ligningsfrist:
”Ekstraordinær ansættelse
§ 3 Fristerne i § 1 gælder ikke, når betingelserne for ekstraordinær ansættelse efter skatteforvaltningslovens § 27 er opfyldt. Skatteforvaltningslovens § 27 gælder i så fald for de punkter i ansættelsen, der omfattes heraf. For de øvrige dele gælder den korte ligningsfrist.”
Østre Landsret har i dom af 13. oktober 2017, jf. TfS2018.2ØLR (SKM2017.623.ØLR) fastslået, at såvel betingelserne i § 27, stk. 1 som i stk. 2, skal være opfyldt, for at der kan foretages fristgennembrud efter § 3 i bekendtgørelsen. Det skal nævnes, at sagen specifikt vedrørte fortolkningen af bekendtgørelsen.
Det gøres derfor gældende, at det af ordlyden i § 3 og landsretspraksis herom følger, at betingelserne i § 27, stk. 1 såvel som i stk. 2, skal være opfyldt, for at der kan foretages fristgennembrud efter § 3 i bekendtgørelsen. Dette gælder konkret for de to påklagede indkomstår i 2012 og 2013. Dette er der heller ikke uenighed om.
Bevisbyrden for, at betingelserne i skatteforvaltningslovens § 27, stk. 1 og 2 for at fristgennembrud kan foretages, er opfyldt, påhviler, den der ønsker at foretage fristgennembruddet. Det er i dette tilfælde SKAT. Dette er der heller uenighed om.
Skatteforvaltningslovens § 27, stk. 2, lyder:
”Stk. 2. En ansættelse kan kun foretages i de i stk. 1 nævnte tilfælde, hvis den varsles af told- og skatteforvaltningen eller genoptagelsesanmodning fremsættes af den skattepligtige senest 6 måneder efter, at told- og skatteforvaltningen henholdsvis den skattepligtige er kommet til kundskab om det forhold, der begrunder fravigelsen af fristerne i § 26. En ansættelse, der er varslet af told- og skatteforvaltningen, skal foretages senest 3 måneder efter den dag, hvor varsling er afsendt.
Denne frist gælder ikke for den skatteberegning, der er en følge af ansættelsen. Har det betydning for den skattepligtiges mulighed for at varetage sine interesser, at fristen for at foretage ansættelsen forlænges, skal en anmodning om en rimelig fristforlængelse imødekommes. Told- og skatteforvaltningen kan behandle en anmodning om genoptagelse, der er modtaget efter udløbet af fristen i 1. pkt., hvis særlige omstændigheder taler derfor.”
Højesteret har i Højesteretsdom fra august 2018 om forståelsen af 6-måneders varslingsfristen (SKM2018.481.HR) fastslået følgende:
”Det følger af § 27, stk. 2, 1. pkt., jf. stk. 1, nr. 5, at varslingsfristen på 6 måneder begynder at løbe fra det tidspunkt, hvor SKAT er kommet til kundskab om, at en skatteansættelse er urigtig eller ufuldstændig, og at dette skyldes groft uagtsomt eller forsætligt forhold hos den skattepligtige eller dennes repræsentant. Højesteret finder herefter, at kundskabstidspunktet må anses for at være det tidspunkt, hvor SKAT er kommet i besiddelse af tilstrækkelige oplysninger til, at der forelå grundlag for ekstraordinær ansættelse efter § 27, stk. 1, nr. 5.
Højesteret lægger efter bevisførelsen til grund, at SKAT den 7. december 2010, hvor de modtagne oplysninger fra F1-bank forelå i læsbar form, alene havde kundskab om, at A havde fået indsat de omhandlede to beløb på sin konto, og at beløbene var betalt af selskabet X. Disse oplysninger gav efter Højesterets opfattelse ikke i sig selv SKAT kundskab om, at der forelå grundlag for ekstraordinær ansættelse efter § 27, stk. 1, nr. 5. Kundskab herom fik SKAT først ved i forlængelse heraf at have indhentet yderligere oplysninger fra A og hans ægtefælle i perioden fra marts til maj 2011. Højesteret finder derfor, at varslingsfristen i § 27, stk. 2, 1. pkt., ikke var overskredet, da SKAT sendte sin agterskrivelse af 13. juli 2011 til A.”
Varslingsfristen på 6 måneder i § 27, stk. 2, 2. pkt. er absolut.
Varslingsfristen løber fra det tidspunkt, hvor SKAT er blevet opmærksom på de forhold, der begrunder fristforlængelsen, jf. lovmotiverne til lov nr. 381/1999.
Derfor påhviler det SKAT, nu Skattestyrelsen, at godtgøre, at 6-måneders varslingsfristen er overholdt, herunder at godtgøre hvornår SKAT blev opmærksom på de forhold, der begrunder fristforlængelsen.
SKAT har i afgørelsen i bilag 1, side 7ø begrundet fristoverskridelsen således:
”I din sag henvendte vi os den 29.7.2015 og udbad os bankkontoudskrifter. Vi modtag bankkontoudskrifterne den 19.8.2015. Forældelsen på 6 måneder løber derfor tidligst fra denne dag.”
Således var det SKATs vurdering i den trufne afgørelse, at det var modtagelse af bankoplysningerne, der førte til, at SKAT anså varslingsfristen for at begynde.
Dette underbygges af, at SKAT i det hele har tilsidesat A’s redegørelse i brevet 19. august 2016 (bilag A) eller telefonsamtalen 26. august 2016 (bilag 2, side 3-4).
SKATs afgørelse 8. februar 2016 blev da også truffet ud fra oplysninger fra banken og ikke ud fra A’s oplysninger.
SKAT havde, som anført i afgørelsen side 2ø og 4n-5ø i replikken bankoplysninger fra G1’s sag.
I sagen vedrørende G1 skrev SKAT 1. juli 2015 til F1-bank, jf. bilag 9, og bad om kontoudskrifter, idet SKAT allerede på det tidspunkt i sagsbehandlingen vurderede
”…at oplysningerne er væsentlig betydning…”
SKAT har derfor forud for 1. juli 2015 sagsbehandlet sagen vedrørende G1 og var 1. juli 2015 så langt i sagsbehandlingen, at SKAT vurderede, at bankkontoudtogene – ikke blot kunne være – men ”er” af væsentlig betydning. SKAT har derfor på det tidspunkt haft viden om G1, hvor der var en betydelig omsætning, og som anført i afgørelsen
”…der nødvendigvis må have været flere ansatte, da timetallet på flere fakturaer er højere end hvad en enkelt mand kan levere.”
F1-bank fremsendte kontoudtogene til SKAT 8. juli 2015, jf. bilag 10. Det fremgår af PostDanmarks ”Håndbog om brevet” fra 2015, at almindelige A-breve (på det tidspunkt) blev omdelt dagen efter, jf. bilag 11. Det har derfor formodningen for sig, at SKAT har modtaget brevet med kontoudtogene fra F1-bank torsdag den 9. juli 2015.
Skatteministeriet har i duplikken og processkrift A oplyst, at ministeriet ikke agter at besvare A’s opfordring 1 om at fremlægge kopi af alt sagsmateriale i sagen mod G1, herunder journaloversigter, alt indhentet sagsmateriale, sagsnotater og SKATs afgørelse og forslag til afgørelse. Det bestrides, at oplysningerne i G1s sag er uden betydning for denne sag.
Heroverfor gøres det gældende, at disse oplysninger, efter det anførte om SKATs viden om G1 og SKATs vurdering af, at der måtte have været sort arbejdskraft i virksomheden, netop må formodes at være relevant for sagen i relation til, hvornår SKAT blev opmærksom på, at de konkrete overførsler, som SKAT var bekendt med i juli 2015 efter SKATs opfattelse, kunne være skattepligtige overførsler for A. Og det var jo netop kontrolarbejdet i G1s sag, som førte til at sagen mod A, jf. bilag 2, side 2, pkt. 1.1.
”SKAT blev i forbindelse med vores kontrol i en sag på G1 v/IB opmærksom på, at virksomheden overførte betydelige beløb til din bankkonto X1 (bilag 1).”
Den manglende besvarelse skal tillægges processuel skadevirkning med den konsekvens, at retten må lægge til grund, at Skatteministeriet ikke har godtgjort, at betingelserne for fristgennembrud efter skatteforvaltningslovens § 27, stk. 2, er opfyldt, idet det ikke kan udelukkes, at varslingsfristen begyndte at løbe på et tidligere tidspunkt end 9. juli 2015, hvor SKAT modtog materialet i bilag 10.
Bevisbyrden for, at betingelserne for fristgennembrud, herunder 6-måneders varslingsfristen er overholdt, påhviler ministeriet for hvert enkelt ansættelsespunkt og for hvert enkelt indkomstår, værnsreglen ønskes tilsidesat, jf. skatteforvaltningsloven § 27 og SKATs Jur. Vejl. pkt. A,A.8.2.2.1.2.5.
Det fastholdes, at Skatteministeriet ikke har bevist, hvornår 6-måneders varslingsfristen begyndte at løbe fra. Som konsekvens heraf kan der ikke ske fristgennembrud, som gjort af SKAT, hvorfor afgørelsen er ugyldig.
Skatteankenævnet har ikke adresseret dette i sin afgørelse, men har alene fundet, at betingelserne i skatteforvaltningslovens § 27, stk. 1 var opfyldt, til trods for, at det påhviler Skatteankenævnet som klageinstans ex officio at vurdere, om fristreglerne er overholdt, jf. FOB2014-6.
Videre bestrides det, at betingelsen i skatteforvaltningslovens § 27, stk. 1, nr. 5 er opfyldt. Ydermere har SKAT ikke redegjort herfor, hvilket også medfører ugyldighed, jf. f.eks. SKM2003.248.ØLR, LSR2015.13-5456580.”
”3.1 Skattepligt
Det er ubestridt, at der i 2012 og 2013 blev overført i alt henholdsvis 87.900 kr. og 325.100 kr. til A’s personlige bankkonto fra virksomheden G1 v/ IB.
Pengene blev overført uden en beskrivelse af baggrunden for overførslerne eller angivelse af, hvad pengene var øremærket til, jf. oversigten over de indsatte beløb, bilag 1, side 3 f.
Under disse omstændigheder påhviler det A at bevise, at de overførte beløb ikke tilhørte ham, eller at pengene stammer fra allerede beskattede eller ikke skattepligtige midler. Det følger f.eks. af UfR 2010.415/2 H (SKM2010.70.HR), UfR 2009.163 H og UfR 011.1599 H. For at løfte bevisbyrden skal de oplysninger, som A påberåber sig, være bestyrkede ved objektive kendsgerninger, jf. bl.a. SKM2009.37.HR.
A har ikke løftet denne bevisbyrde. Det er derfor med rette, at skattemyndighederne har forhøjet hans skattepligtige indkomst.
Han har i stævningen, side 2, 6. afsnit, oplyst, at alle overførslerne skete, så han kunne hæve dem kontant og give dem til IB, der ikke selv kunne hæve lige så store kontante beløb.
A har ikke fremlagt nogen form for objektiv dokumentation for, at det forholder sig som hævdet.
De overførte beløb blev ikke holdt adskilt fra den øvrige formue, og der er hverken overensstemmelse mellem de beløb, der er indsat og hævet på kontoen, eller nogen nær tidsmæssig sammenhæng mellem overførsler og hævninger, jf. oversigten, bilag 1, side 3.
Der kan derfor heller ikke identificeres en klar og entydig pengestrøm.
Set i forhold til A’s øvrige indkomst i form af årlige pensionsudbetalinger på ca. 160.000 kr., jf. bilag 1, side 1, midtfor, er der tale om betydelige beløb, der blev overført til hans konto fra en virksomhed. Det skærper kravet til hans bevis. Det skærper ligeledes kravet til beviset, at den hævdede baggrund for overførslerne er usædvanlig, jf. eksempelvis SKM2015.633.ØLR.
A har ikke løftet bevisbyrden – slet ikke en skærpet bevisbyrde – for, at de overførte beløb ikke tilhørte ham, eller at de stammer fra allerede beskattede eller skattefrie midler.
3.2 Frister for ekstraordinær genoptagelse
SKAT har rettidigt i overensstemmelse med skatteforvaltningslovens § 27, stk. 2, varslet og truffet afgørelse om ekstraordinær genoptagelse og ansættelse af A’s skattepligtige indkomst for 2012 og 2013.
A er omfattet af bekendtgørelse nr. 534 af 22. maj om en kort frist for skatteansættelse af personer med enkle økonomiske forhold (herefter ’bekendtgørelsen’). Det betyder, at skattemyndighederne som hovedregel skal afsende varsel om ændring af en ansættelse af indkomstskat senest den 30. juni i det andet kalenderår efter indkomstårets udløb, jf. bekendtgørelsens § 1, stk. 1, 1. pkt.
Det følger imidlertid af bekendtgørelsens § 3, at fristerne i § 1 ikke gælder, når betingelserne for ekstraordinær ansættelse efter skatteforvaltningslovens § 27 er opfyldt. I så fald finder fristreglerne i § 27, stk. 2, anvendelse.
Efter skatteforvaltningslovens § 27, stk. 1, nr. 5, kan skatteansættelsen genoptages ekstraordinært, hvis den skattepligtige eller nogen på dennes vegne forsætligt eller groft uagtsomt har bevirket, at skattemyndighederne har foretaget en ansættelse på et urigtigt eller ufuldstændigt grundlag.
Skattemyndighederne skal varsle den ekstraordinære genoptagelse senest 6 måneder efter, at myndighederne er kommet til kundskab om det forhold, der begrunder fravigelsen af den ordinære frist, jf. skatteforvaltningslovens § 27, stk. 2. En ansættelse, der er varslet af skattemyndighederne, skal foretages senest 3 måneder efter den dag, hvor varsling er afsendt.
For så vidt angår beregning af fristen i skatteforvaltningslovens § 27, stk. 2, ved ekstraordinær genoptagelse efter § 27, stk. 1, nr. 5, har Højesteret i UfR 2018.3603 H, fastslået:
”Det følger af § 27, stk. 2, 1. pkt., jf. stk. 1, nr. 5, at varslingsfristen på 6 måneder begynder at løbe fra det tidspunkt, hvor SKAT er kommet til kundskab om, at en skatteansættelse er urigtig eller ufuldstændig, og at dette skyldes groft uagtsomt eller forsætligt forhold hos den skattepligtige eller dennes repræsentant. Højesteret finder herefter, at kundskabstidspunktet må anses for at være det tidspunkt, hvor SKAT er kommet i besiddelse af tilstrækkelige oplysninger til, at der forelå grundlag for ekstraordinær ansættelse efter § 27, stk. 1, nr. 5.” (min understregning).
Som anført ovenfor er A skattepligtig af overførslerne fra G1 v/ IB til hans bankkonto i 2012-2013. A har handlet mindst groft uagtsomt ved ikke at oplyse skattemyndighederne om disse indsætninger. Skattemyndighederne har derfor været berettiget til at genoptage A’s skatteansættelse ekstraordinært, jf. eksempelvis SKM2014.459.VLR, SKM2016.230.VLR og SKM2017.344.ØLR, hvilket han da heller ikke bestrider.
Spørgsmålet er derfor alene, om skattemyndighederne har overholdt fristreglerne i skatteforvaltningslovens § 27, stk. 2.
Sagen startede, da SKAT i forbindelse med en kontrol af G1 v/ IB blev opmærksom på, at der var blevet overført en lang række beløb til A’s bankkonto. På den baggrund anmodede SKAT den 30. juli 2015 (bilag 8) A om oplysninger i form af kontoudskrifter og en nærmere redegørelse for beløbene overført til hans konto.
A svarede på henvendelsen ved brev af 19. august 2016 (bilag A) og ved telefonisk henvendelse af 26. august 2016 (bilag 7).
Det var først på dette tidspunkt, hvor A afgav oplysninger om baggrunden for overførslerne, at SKAT kunne konstatere, at A havde været forpligtet til at selvangive de modtagne beløb, og at han derfor havde handlet mindst groft uagtsomt ved ikke at gøre det. Bankkontoudtogene (bilag 10) som viser, at der blev overført penge til A’s konto, og som F1-bank fremsendte til SKAT den 8. juli 2015, har nemlig ikke i sig selv givet skattemyndighederne grundlag for at fastslå, at A’s skatteansættelse var urigtig, og at dette skyldtes et groft uagtsomt eller forsætligt forhold, jf. også UfR 2018.3603 H.
Da SKAT fremsatte forslag til ændring af A’s skatteansættelse den 11. januar 2016 (bilag 5), blev genoptagelsen – i overensstemmelse med skatteforvaltningslovens § 27, stk. 2 – varslet inden for 6 måneder efter det tidspunkt, hvor SKAT kom i besiddelse af tilstrækkelige oplysninger til at fastslå, at der var grundlag for ekstraordinær ansættelse efter § 27, stk. 1, nr. 5. SKAT traf afgørelse den 8. februar 2016, hvilket også er inden for fristen i § 27, stk. 2.
3.3 SKATs afgørelse er gyldig
A gør i stævningen, side 2, gældende, at SKATs afgørelse er ugyldig som følge af manglende partshøring.
Det fremgår af SKATs forslag til afgørelse af 11. januar 2016 (bilag 5, side 8, 1. og 2. afsnit):
”Er du enig i forslaget, behøver du ikke gøre noget. Efter den 5. februar 2016 sender vi en afgørelse til dig, som svarer til dette forslag.
Er du ikke enig i forslaget, beder vi dig komme med dine bemærkninger senest den 5. februar 2016.”
Ved at fremsende agterskrivelse med sagsfremstilling og med vejledning om muligheden for at komme med bemærkninger inden for 25 dage, hvilket er mere end de 15 dage loven forskriver, jf. skatteforvaltningslovens § 19, stk. 4, har SKAT foretaget korrekt høring, jf. også SKM2017.344.ØLR (med byrettens dom SKM2016.266.BR). A bærer selv risikoen ved i en længere periode ikke at gøre sig bekendt med indholdet af sin post.
SKAT har dermed ikke tilsidesat forpligtelsen til at foretage høring efter skatteforvaltningslovens § 19, hvorfor afgørelsen er gyldig.
Selv hvis SKAT skulle have tilsidesat sin forpligtelse til at foretage partshøring, er der ikke grundlag for at tilsidesætte afgørelsen som ugyldig.
Regler om forvaltningsmyndigheders sagsbehandling har til formål at sikre materielt rigtige afgørelser. Det forhold, at en forvaltningsmyndighed har begået fejl i forbindelse med sagsbehandlingen, indebærer ikke i sig selv, at forvaltningsafgørelsen er ugyldig.
Ugyldighed forudsætter, at der foreligger en konkret væsentlig mangel, jf. f.eks. UfR 2000.776 H, UfR 2005.569 H, UfR 2007.225/2 H (SKM2006.677.HR) og UfR 2012.605 H.
SKAT var bekendt med A’s opfattelse af sagen, jf. bilag A og 7, da der blev truffet afgørelse den 8. februar 2016.
A er ikke efterfølgende fremkommet med andre oplysninger eller dokumentation, der sandsynliggør, at SKAT ville have truffet en anden afgørelse, såfremt han var fremkommet med sine bemærkninger, før der blev truffet afgørelse i sagen.
Manglende høring har derfor under alle omstændigheder ikke haft nogen indflydelse på afgørelsen, og der er derfor ikke er grundlag for at anse hverken SKATs eller Skatteankenævnets afgørelser for ugyldige.
Ombudsmanden fandt da heller ikke grundlag for at kritisere SKAT og Skatteankenævnets håndtering af sagen (bilag 3).”
Under hovedforhandlingen har sagsøger ud over det i påstandsdokumentet anførte gjort gældende, at de overførsler fra G1 til sagsøger, som på kontoudtogene er mærket med tekst, hvori ordet ”lån” indgår – i 2012 i alt 39.000 kr. og i 2013 i alt 91.500 kr. – vedrører afdrag på lån ydet kontant af sagsøger til IB, hvorfor sagsøgeren med denne begrundelse ikke er skattepligtig af disse beløb.
Sagsøgte, der ikke har protesteret imod anbringendets fremførelse, har heroverfor gjort gældende, at sagsøger ikke har fremlagt objektiv dokumentation for, at der er tale om afdrag, hvorfor det uanset teksterne på kontoudtogene er sagsøgtes opfattelse, at beløbene er skattepligtige for sagsøger.
Anbringenderne er tilladt fremført i medfør af retsplejelovens § 363, stk. 2, nr. 2.
Skattepligt for sagsøger af de overførte beløb
Det er ubestridt, at der ved de i sagen omhandlede 18 overførsler er indsat i alt 87.900 kr. i 2012 og 325.100 kr. på sagsøgers konto fra firmaet G1 v/ IB, og det fremgår af de fremlagte kontoudtog, at sagsøger en lang række gange de pågældende to år har foretaget kontanthævninger i pengeautomat. Størrelsen på hævningerne varierer mellem 5.000 og 15.000 kr. Samlet er der hævet 151.000 kr. i 2012 og 353.000 kr. i 2013. For langt hovedparten af indsættelsernes vedkommende er der ikke anført nogen referencetekst eller blot referenceteksten ”IB” eller ”netbank IB”.
Under de foreliggende omstændigheder påhviler det sagsøgeren som skatteyder at godtgøre, at der ikke skal svares skat af beløbene, fordi de ikke tilkommer sagsøger eller er skattefrie, jf. herved blandt andet Østre Landsrets dom af 22. september 2015, refereret i SKM2015.633.ØLR.
Sagsøger har om de modtagne beløb forklaret, at der dels var tale om, at IB betalte afdrag på et lån, han havde givet IB på kammeratligt grundlag, dels at IB overførte beløb med henblik på, at sagsøger efter mundtlig aftale skulle hjælpe IB med at hæve kontanter fra firmakontoen til at betale personer, der havde penge til gode i firmaet, og som mødte op for at få kontant betaling.
Denne forklaring støttes imidlertid kun delvist af forklaringen fra IB, der i øvrigt fremstod usikker og undvigende, og af forklaringerne fra SM og LC, der kun er afhørt helt overfladisk, og hvis forklaringer og fremstod indøvede.
Hertil kommer, at der ikke under bevisførelsen er fremkommet nogen begrundelse for, at IB, der drev erhvervsvirksomhed med rengøring, vinduespudsning mv., havde behov for disse beløb som kontanter, hvilket forekommer usædvanligt, ligesom sagsøge ikke har kunnet fremlægge objektive beviser, eksempelvis i form skriftlige dokumenter eller lignende, der nærmere kan belyse baggrunden for overførslerne, endsige godtgøre eller sandsynliggøre, at midlerne ikke tilkom sagsøgeren.
Retten bemærker i den forbindelse også, at anbringendet om, at de med ordet ”lån” forsynede overførsler skulle være afdrag på et lån, som sagsøger havde ydet G1, først er fremkommet under hovedforhandlingen, og at der ikke, som hævdet af sagsøger, ses at være en sådan systematik og samtidighed mellem indsætninger og hævninger i de fremlagte kontooplysninger, at dette kan støtte en antagelse om, at det forholder sig, som sagsøger har forklaret.
Da sagsøger således ikke har løftet bevisbyrden for, at beløbene ikke skal beskattes hos ham, finder retten, uanset det oplyste om sagsøgers uarbejdsdygtighed, at der ikke er grundlag for at tilsidesætte Skatteankenævnets afgørelse herom.
Grundlaget for ekstraordinær genoptagelse og fristen herfor
Retten finder, at sagsøger ved ikke at selvangive beløbene, eller i det mindste kontakte SKAT for at forhøre sig om eventuelle skattemæssige konsekvenser af det påståede arrangement, som han har forklaret om, har handlet i hvert fald groft uagtsomt, hvorfor betingelserne for ekstraordinær genoptagelse er opfyldt, jf. skatteforvaltningslovens § 27, stk. 1, nr. 5.
Det fremgår af Højesterets dom af 30. august 2018, trykt i UfR 2018.3603 H, at det herefter skal vurderes, om fristen på 6 måneder i skatteforvaltningslovens § 27, stk. 2, 1. pkt., er overholdt. Efter denne bestemmelse kan en ekstraordinær ansættelse efter stk. 1 kun foretages, hvis den varsles af SKAT senest 6 måneder efter, at SKAT er kommet til kundskab om det forhold, der begrunder fravigelsen af fristerne i § 26.
Af Højesterets afgørelse fremgår endvidere om en situation som den foreliggende, at det følger af skatteforvaltningslovens § 27, stk. 2, 1. pkt., jf. stk. 1, nr. 5, at varslingsfristen på 6 måneder begynder at løbe fra det tidspunkt, hvor SKAT er kommet til kundskab om, at en skatteansættelse er urigtig eller ufuldstændig, og at dette skyldes groft uagtsomt eller forsætligt forhold hos den skattepligtige eller dennes repræsentant. Højesteret konkluderede, at kundskabstidspunktet må anses for at være det tidspunkt, hvor SKAT er kommet i besiddelse af tilstrækkelige oplysninger til, at der forelå grundlag for ekstraordinær ansættelse efter § 27, stk. 1, nr. 5.
Retten finder ikke, at SKAT var i stand til at vurdere, om sagsøgers skatteansættelse for 2012 og 2013 var urigtig eller ufuldstændig, og med hvilken grad af tilregnelse, en eventuel forkert opgørelse kunne tilskrives sagsøger, før tidligst da SKAT den 19. august 2015 modtog sagsøgers udaterede brev om blandt andet baggrunden for indsættelserne. Retten har herved lagt vægt på, at det ikke ud fra de referencetekster, der fremgik af kontoudtogene, eller af øvrige oplysninger, som SKAT allerede var i besiddelse af, kunne fastlægges, hvad beløbene vedrørte, og at korrekt sagsoplysning således forudsatte sagsøgers medvirken.
Som følge heraf var 6 måneders-fristen i skatteforvaltningslovens § 27, stk. 2, overholdt, da SKAT den 11. januar 2016 fremsendte forslaget til afgørelse til sagsøger.
Ugyldighed som følge af manglende parthøring og begrundelse
A, der i det relevante tidsrum efter det oplyste opholdt sig i Thailand, og som havde fået SM til at passe sin post hjemme, bærer som udgangspunkt selv risikoen for, at han ikke blev bekendt med forslaget til afgørelse.
Sagsøger har ikke fremlagt dokumentation for eventuelle uregelmæssigheder i postbesørgelsen i den relevante periode, og retten finder, at forklaringen fra SM, der er nærtstående til sagsøger, ikke udgør fornødent grundlag til at afkræfte formodningen for, at forslaget, der ubestridt er afsendt fra SKAT, også er nået frem til sagsøger, der på afsendelsestidspunktet i månedsvis havde været bekendt med, at sagen om overførslerne verserede hos SKAT.
SKAT har således ikke tilsidesat nogen partshøringsforpligtelse, og sagsøger kan allerede derfor ikke få medhold i, at afgørelsen af denne grund er ugyldig.
Spørgsmålet om overholdelse af fristen i skatteforvaltningslovens § 27, stk. 2, er ikke omtalt i begrundelsen for Skatteankenævnets afgørelse, men dette kan efter rettens opfattelse ikke danne grundlag for en antagelse, som anført af sagsøgeren, om, at skatteankenævnet ikke har påset fristens overholdelse. Retten bemærker herved også, at spørgsmålet ikke var en del af den klage, der blev indgivet til skatteankenævnet, hvorfor skatteankenævnet ikke havde særlig anledning til at beskæftige sig med spørgsmålet i begrundelsen.
På ovenstående baggrund tager retten sagsøgtes påstand om frifindelse til følge.
Sagsomkostningerne er efter sagens værdi, forløb og udfald fastsat til dækning af advokatudgift inkl. moms med 43.750 kr. Det er oplyst, at Skatteministeriet ikke er momsregistreret.
Inden 14 dage skal A betale 43.750 kr. til Skatteministeriet i sagsomkostninger.