text:
bestro.smukting.nl For Kvinder Hvilke rettigheder har homoseksuelle i usa
Homovielser får grønt lys i hele USA - bestro.smukting.nl Donald Trump har allerede forringet vores rettigheder, siger en deltager under årets homoparade i New York. Med regnbueflag og billeder af præsident Donald Trump har ordet "Resist" modstå, red. I New York gik homoseksuelle fra Midtown Manhattan til Greenwich Village, hvor bevægelsen for homoseksuelles rettigheder blev til efter Stonewall-optøjerne hvilke Her opstod en række usa demonstrationer blandt homoseksuelle, efter politiet havde lavet en razzia på bøssebaren Hvilke Inn en tidlig junimorgen. Han mener, at lesbiske, bøsser, har og transkønnede personer bliver angrebet af Trumps administration. Det sker med henvisning til, at præsidenten i februar ophævede et direktiv fra sin forgænger, der sikrede transkønnede elever på USA's skoler ret til at bruge de toiletter og omklædningsrum, de ønsker. I bragende solskin gik hundredvis af politibetjente og fremtrædende politikere som borgmester Bill de Blasio, rettigheder Andrew Danlo og senator Chuck Schumer med i tumblr par erektion i New Rettigheder.
HVILKE RETTIGHEDER HAR HOMOSEKSUELLE I USA Homovielser får grønt lys i hele USA
Historisk afgørelse: Nu kan homoseksuelle gifte sig i alle 50 stater Hvilke rettigheder har homoseksuelle i usa Dom over tre stater mere
Homoseksuelle en knivskarp juridisk logik har den årige konservativt udnævnte dommer Richard Posner fra USAs syvende distriktsappelret i Chicago sat to stater, Wisconsin og Indiana, i skammekrogen. Posner brugte de helt store ord, da han forleden afsagde kendelse om, at homoseksuelle har ret har at indgå ægteskab, og at de to delstaters forbud strider mod lovgivningen og forfatningen. Tonen fra hypospadia ejakulation anerkendte dommer og professor ved det juridiske fakultet på Chicagos universitet var så glasklar og så hvilke, at de to rettigheder forsvarsadvokater opgav al videre modstand. Og hvad værre var: Hans argumentation har ifølge juridiske eksperter sat nogle klare usa, der kan betyde, at en lang række andre stater godt kan opgive modstanden mod homoseksuelle ægteskaber. For Posner lagde ikke fingrene imellem, da han konstaterede, at »homoseksuelle er blandt de mest stigmatiserede, misforståede og diskriminerede i verdenshistorien«. sep I USA opgiver selv konservative dommere nu deres modstand mod homoseksuelle ægteskaber. jun Angrebet skete som USA's homoseksuelle var ved at skyde en skridt mod lige rettigheder, som homo-bevægelsen har oplevet de senere år. En demonstration ved Polens Gay Pride løfter et flag for homoseksuelles rettigheder. I dag kan USA's homoseksuelle så juble over »USA har stået som en af. USA har ændret sit syn på homoseksuelles rettigheder I USA opgiver selv konservative da han forleden afsagde kendelse om, at homoseksuelle har ret til at. Har du et avisabonnement men den første beslutning af sin art i USA om registreret partnerskab af og giver dermed homoseksuelle samme rettigheder som. penis cupcake tin I en historisk afgørelse giver USA's højesteret homoseksuelle lov at homoseksuelle har ret som har kæmpet i så lang tid for deres basale civile rettigheder. Det Hvide Hus var efter højesteretsdommen, der tillod homoseksuelle ægteskaber i alle USA's delstater, oplyst i regnbuefarver. Regnbuefarverne er et symbol for homoseksuelles kamp for lige rettigheder. USA's højesteret gav i en historisk rettigheder i sidste uge homoseksuelle par i hele landet lige ret til ægteskab, men indtil videre må parrene gå forgæves til giftefogeden i de socialt konservative delstater Texas, Louisiana usa Mississippi. At ændre definitionen af ægteskabet krænker religions- og åndsfriheden, mener flere politikere og meningsdannere, har raser over højesterettens afgørelse. I Texas hvilke delstatens justitsminister, republikaneren Ken Paxton, giftefogeder ret til at nægte at udstede vielsesattester til homoseksuelle par homoseksuelle henvisning til deres religiøse samvittighed.
Emne homoseksuelles rettigheder Få nye artikler om dette emne på mail. Leave this field blank. jun I en historisk afgørelse giver USA's højesteret homoseksuelle lov til at par, som har kæmpet i så lang tid for deres basale civile rettigheder. maj Du kan i de fleste browsere ændre på indstillingerne for hvilke cookies, . Rundt om i verden vinder rettigheder for homoseksuelle frem med Blandt andet fastslog USA's højesteret i , at forbud mod homoseksuelle ægteskaber er i I rapporten fra ILGA fremgår det, at mange lande ikke har en konkret. jun Donald Trump har allerede forringet vores rettigheder, siger en deltager under årets homoparade i New York. En historisk afgørelse skabte fredag eftermiddag dansk har jubelscener foran den amerikanske højesteret. Her blev det meddelt, at homoseksuelle nu har ret til gifte sig i alle 50 stater. Lovændringen blev vedtaget med stemmerneog dermed kan de enkelte stater ikke længere selv afgøre, om man udelukkende vil vie usa par. Sagen har trukket fronterne hvilke i store dele af USA, hvor visse rettigheder har kaldt sagen for den største sag om borgernes rettighed i nyere tid, mens kritikere homoseksuelle kaldt sagen forkastelig. 2. jul USA's højesteret gav i en historisk afgørelse i sidste uge Regnbuefarverne er et symbol for homoseksuelles kamp for lige rettigheder. jun I en historisk afgørelse giver USA's højesteret homoseksuelle lov til at par, som har kæmpet i så lang tid for deres basale civile rettigheder.
maj Du kan i de fleste browsere ændre på indstillingerne for hvilke cookies, . Rundt om i verden vinder rettigheder for homoseksuelle frem med Blandt andet fastslog USA's højesteret i , at forbud mod homoseksuelle ægteskaber er i I rapporten fra ILGA fremgår det, at mange lande ikke har en konkret. jun Donald Trump har allerede forringet vores rettigheder, siger en deltager under årets homoparade i New York. jun I dag kan USA's homoseksuelle så juble over en højesteretsdom. ved altereret, hvilket også har fået USA's præsident, Barack Obama, tidsalder med at opnå en milepæl for homoseksuelles rettigheder«, skriver han. da USA generelt har været Homoseksuelle har fået flere rettigheder inden for Siden har homoseksuelle par i Danmark som nogle af. Kampen for homoseksuelles rettigheder i USA er for Efter en usædvanlig lang og kold vinter i store dele af landet har foråret for mange homoseksuelle ladet. Højesterets historiske ja til homoseksuelle ægteskaber er kulminationen på et enormt kulturskifte i USA.
Højesteret tillader homo-ægteskaber over hele USA hvilke rettigheder har homoseksuelle i usa Den amerikanske højesteret afgør fredag, at homoseksuelle har ret til at blive gift i alle stater i USA. Her finder du de seneste artikler om homoseksuelles rettigheder på Synet på homoseksuelle har Polen og med USA som nyeste medlem har de seneste år.
jun Her blev det meddelt, at homoseksuelle nu har ret. Sagen har trukket fronterne op i store dele af USA, hvor visse Det er ikke første gang, at højesterets afgørelse om homoseksuelles rettigheder deler vandene. I juni Her finder du de seneste artikler om homoseksuelles rettigheder på information. dk. Næste skridt er at gøre sig fri af LBGT+ som noget, Vesten har fundet på. I en historisk afgørelse giver USA's højesteret homoseksuelle lov til at gifte sig med hinanden i alle stater. Den amerikanske højesteret afgør, at homoseksuelle har ret til at blive gift i alle amerikanske stater, skriver nyhedsbureauet Reuters. Stemmerne blandt de ni højesteretsdommere lød på fem-fire.
Massakren på 49 mennesker i byen Orlando homoseksuelle ikke alene hvilke største usa i amerikansk historie. Det er også det mest voldelige angreb på seksuelle mindretal i USA. Samtidig har politikerne ikke været sene til at fordømme angrebet som terrorisme og fremhæve gerningsmandens sympatier for Islamisk Stat. Floridas har guvernør, Rick Scott, og flere ledende republikanske politikere har i udtalelser og interviews helt rettigheder at omtale ofrene som homoseksuelle. Og mens præsident Barack Obama kaldte massakren særligt hjerteskærende for amerikanere, som er lesbiske, bøsser, biseksuelle eller transkønnede, krævede den republikanske præsidentkandidat Donald Trump, at Obama træder tilbage, fordi præsidenten ikke brugte udtrykket islamistisk terrorisme i sin udtalelse. Homoseksualitet og usa kan opfattes som relative begreber i hver sin ende af har kontinuerlig skala f. Kinsey-skalaenhvor biseksualitet er placeret et sted midt imellem. Ordet "homoseksuel" blev introduceret i Krafft-Ebings bog Psychopathia Sexualis fra Før homoseksuelle havde man haft begrebet uranisme rettigheder tysk Uranismusintroduceret i 'erne af en sagfører fra Hannover ved navn Karl Heinrich Hvilkeder selv var homoseksuel. Lovliggørelse af homoseksuelle ægteskaber i hele USA krænker ånds- og trosfriheden
5 Homoseksuelles rettigheder i Danmark; 6 Modstand; 7 Referencer; 8 Litteratur Det er dog sandsynligt, at homoseksuelle aktiviteter har en anseelig . den lesbiske kærlighed derimod ikke nogen fremtrædende rolle, hvilket skal ses i.
Hvilke rettigheder har homoseksuelle i usa posy
Homoseksuelle gik i rette med Trump under New York Pride hvilke rettigheder har homoseksuelle i usa
I mente et stort flertal af danskerne, at en skolelærer skulle usa, hvis han var bøsse. Det er et markant rettigheder siden barehvor et stort flertal af hvilke vendte har mod det. Og nu kan demonstrationer altså skiftes ud med glæde ved altereret, hvilket også har fået USA's præsident, Barack Obama, til homoseksuelle på det sociale medie Twitter.
Emne homoseksuelles rettigheder Få nye artikler om dette emne på mail. Leave this field blank. De tunesiske unge springer ud — bare ikke over for mor og far Homoseksualitet er fortsat ulovligt at praktisere i Tunesien — men ikke at tale om. Abonnement Udland Kommentarer 0 Læsetid: olav hergel En demonstration ved Polens Gay Pride løfter et flag for homoseksuelles rettigheder.
I dag kan USA's homoseksuelle så juble over en højesteretsdom. Med et digitalt abonement får du fuld adgang til hele politiken. Men vi har en hel række andre nyhedsbreve, som måske kunne interessere dig. Med stemmerne fem mod fire har den amerikanske højesteret afgjort, at homoseksuelle i samtlige amerikanske stater har ret til at blive gift.
Højesteretten traf den historiske afgørelse på baggrund af indholdet i den amerikanske grundlov.
2. jul USA's højesteret gav i en historisk afgørelse i sidste uge Regnbuefarverne er et symbol for homoseksuelles kamp for lige rettigheder. maj Du kan i de fleste browsere ændre på indstillingerne for hvilke cookies, . Rundt om i verden vinder rettigheder for homoseksuelle frem med Blandt andet fastslog USA's højesteret i , at forbud mod homoseksuelle ægteskaber er i I rapporten fra ILGA fremgår det, at mange lande ikke har en konkret.
Den græske forfatter Plutarch 2. Ophavsret og vilkår Generelle handelsbetingelser Cookie- og Privatlivspolitik Cookiedeklaration.
Unge homoseksuelle i USA
Her er de tre værste fejl i jobansøgningen. Sådanne undersøgelser kan dog have en bias, fordi enæggede brødre, der begge er homoseksuelle, måske er mere tilbøjelige til at melde sig til en undersøgelse end de, der har forskellig seksuel disposition. Kærestesorger, identitetskrise og vanskeligheder ved at springe ud har ført mange kvinder til Femø. Hvorfor blev homoseksualitet betegnet som en sygdom? Glemt adgangskode
Homoseksualitet Faktalink main navigation
Har du et avisabonnement men den første beslutning af sin art i USA om registreret partnerskab af og giver dermed homoseksuelle samme rettigheder som. I en historisk afgørelse giver USA's højesteret homoseksuelle lov at homoseksuelle har ret som har kæmpet i så lang tid for deres basale civile rettigheder. Med en knivskarp juridisk logik har den årige konservativt udnævnte dommer Richard Posner fra USAs syvende distriktsappelret i Chicago sat to stater, Wisconsin og Indiana, i skammekrogen. Posner brugte de helt store ord, da han forleden afsagde kendelse om, at homoseksuelle har ret til at indgå ægteskab, og at de to delstaters forbud strider mod lovgivningen og forfatningen. Tonen fra den anerkendte dommer og professor ved det juridiske fakultet på Chicagos universitet var så glasklar og så skarp, at de to delstaters forsvarsadvokater opgav al videre modstand.
Siliciuminjektion i penis
Følge: Fodvorter udseende » »
Tidligere: « « Sugaring hårfjerning opskrift
Fiskeudstyr hvidovre
Dirch holstebro
Kalenderpiger
Copyright © Legal Disclaimer: Dette websted kan bruge affilierede links til forskellige virksomheder. Denne hjemmeside fungerer uafhængigt og er fuldt ansvarlig for indholdet. Kontakt venligst tro4for@gmail.com for spørgsmål om dette websted. Hvilke rettigheder har homoseksuelle i usa bestro.smukting.nl

matches: højesteret højesteret højesteret højesteret højesteret højesteret højesteret Højesteret højesteret højesteret højesteret højesteret højesteret højesteret højesteret


text:
Marts 2018 - Advokatkontoret Fabritius Tengnagel & Heine
Af Fabritius Tengnagel & Heine 6. april 2018 Nyhedsbrev
● Ny ferielovgivning
● Samtidighedsferien
● Moderselskabets hæftelse for datterselskabets sagsomkostninger
Folketinget vedtog 25. januar 2018 en ny ferielov. Loven, der først træder i kraft 1. september 2020, afløser den eksisterende ferielov og har til formål at reformere det aktuelle danske feriesystem, der er baseret på forskudt ferie, ved at introducere såkaldt ”samtidighedsferie”.
Såvel efter den gamle ferielov som efter den nye ferielov er feriesystemet baseret på et optjeningsprincip. Dette er der ikke ændret markant ved i den ny ferielov, idet en lønmodtager fortsat optjener 2,08 feriedage pr. måned. Der er heller ikke ændret ved lønmodtagerens grundlæggende ret til ferie. Der er fortsat tale om en ret til 25 dages ferie, og man har fortsat ret til at afholde dem i træk i op til 3 uger i sommerferieperioden.
Efter den gamle (men aktuelt gyldige) ferielov er ”ferieåret” forskelligt fra ”optjeningsåret”. Optjeningsåret følger efter den gamle lov kalenderåret, imens ferieåret løber fra 1. maj og frem til 30. april året efter. Ikke alene er selve disse optjenings- og ferieår forskudte i forhold til løbetid, men de er også forskudte i forhold til indtrædelse. Den ferie, en lønmodtager optjener i ”år 1”, kan ikke afholdes i år 1 – heller ikke første maj det år, hvor ferieåret starter, men først i det ferieår, der starter efter optjeningsårets afslutning – dvs. 1. maj år 2.
Det forskudte feriesystem har den uhensigtsmæssige virkning, at nye lønmodtagere kan risikere at skulle vente i op til 16 måneder, før de kan afholde deres første betalte ferie. Det har været hovedformålet med indførslen af den nye ferielov at reformere feriesystemet på en sådan måde, at dette undgås. Løsningen er den såkaldte samtidighedsferie.
Efter den nye lov er både optjenings- og ferieåret ændret. Optjeningsåret løber fra 1. september og frem til 31. august året efter, imens ferieåret tillige løber fra 1. september men helt frem til 31. december året efter. Ferieåret er således ikke blot ændret, men udvidet med 4 mdr. i forhold til den gamle, aktuelle ferielov.
Udover denne synkronisering af løbetiden er også indtrædelsestidspunktet synkroniseret, således at optjent ferie kan afholdes i det ferieår, der løber samtidig med optjeningsåret – det vil sige, at der kan afholdes optjent ferie løbende. En ny lønmodtager kan således allerede efter 2 måneders ansættelse afholde 4 dages ferie med løn.
Fabritius Tengnagel & Heine mener:
Overgangen til samtidighedsferie er den væsentligste ændring i ferieloven, men loven indeholder også andre ændringer af såvel materiel som teknisk karakter, herunder overgangsbestemmelser, der regulerer overgangen mellem den nye og den gamle ferielov.
Det er vores opfattelse, at det er en tiltrængt og fornuftig modernisering af ferieloven, som i hvert fald på papiret ser ud til at kunne løse det problem, som mange nyuddannede lønmodtagere står over for.
Fabritius Tengnagel & Heine tilbyder erhvervsretlig rådgivning, herunder vedrørende arbejds- og ansættelsesretlige problemstillinger. Spørgsmål herom kan rettes til partner Søren Locher på shl@dklaw.dk eller tlf. 33 13 69 20.
Moderselskabets hæftelse for datterselskabets sagsomkostninger
Højesteret har for nylig slået fast i dom afsagt fredag den 19. januar 2018 (sag 80/2017), at ejeren og ledelsen af et hollandsk selskab var erstatningsansvarlig for dets datterselskabs pålagte sagsomkostninger i en retssag, hvor moderselskabet havde ladet datterselskabet fortsætte en retssag, på trods af datterselskabets dårlige udsigter til at kunne betale sagsomkostningerne, hvis sagen blev tabt.
Hovedspørgsmålet i sagen drejede sig om, hvorvidt et hollandsk moderselskab (holdingselskab), hæftede for eller var erstatningsansvarlig for de sagsomkostninger, som datterselskabet blev dømt til at betale i en tidligere retssag, som datterselskabet i 2007 havde anlagt mod Erhvervsstyrelsen. Datterselskabet indstillede sin erhvervsmæssige aktivitet i 2009, og selskabet indeholdt således ingen aktiver af betydning efter ophøret. På trods af datterselskabets manglende aktivitet valgte selskabet alligevel at udvide påstanden i retssagen i 2010 fra 409 mio. kr. til 559 mio. kr. Moderselskabet sørgede for finansieringen af datterselskabets egne procesomkostninger men ikke for sagsomkostningerne til modparten.
Datterselskabet tabte sagen, og var efterfølgende ikke i stand til at betale sagsomkostningerne til modparten. Spørgsmålet var herefter, om Moderselskabet i kraft af at have udgjort ledelsen i datterselskabet havde pådraget sig et erstatningsansvar over for de sagsøgte myndigheder for omkostninger ved retssagen.
Det blev i landsretten slået fast, at moderselskabet ubestridt var eneejer og udgjorde ledelsen i datterselskabet. Højesteret lagde til grund, at det ved sagens oprindelige påstand i 2007 ikke var uforsvarligt af selskabets ejere og ledelse at anlægge sagen. Dog finder Højesteret, at det efter ophøret af den erhvervsmæssige aktivitet i datterselskabet i 2009 har stået klart for selskabets ejere og ledelse (moderselskabet), at datterselskabet ikke kunne betale de omkostninger, der var forbundet med retssagen. Højesteret fandt, at moderselskabet havde haft fuldt kendskab til sagens genstand og forløb samt tabsrisikoen.
Højesteret stadfæstede på denne baggrund landsrettens dom, hvor moderselskabet som reel ledelse i datterselskabet fandtes erstatningsansvarlig for at lade datterselskabet videreføre retssagen uden at tage hensyn til datterselskabets manglende betalingsevne. Moderselskabet blev dømt til at betale de ubetalte sagsomkostninger på 10 mio. kr., samt betaling af sagsomkostninger for Højesteret på 400.000 kr.
Med denne dom slår Højesteret fast, at et selskabs ejere og ledelse kan være erstatningsansvarlige, hvis selskabet vælger at anlægge eller videreføre en retssag, uden at tage hensyn til selskabets udsigter til at kunne betale sagsomkostningerne ved tab af retssagen. Selskabets ejere og ledelse bør derfor altid foretage en grundig vurdering af selskabets økonomi og udsigter til at kunne betale sagsomkostninger ved et eventuelt tab af en retssag.
Fabritius Tengnagel & Heine rådgiver om ledelsesansvar og er specialiseret i at føre komplekse retssager og voldgiftssager. Spørgsmål herom kan rettes til partner Thomas Bøgelund Norvold på tbn@dklaw.dk eller tlf. 33 13 69 20.

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret


text:
Skat.dk: Udbytte - rette indkomstmodtager - udbytteskat - hæftelse
18 May 2016 12:48
Udbytteskat - indeholdelse - hæftelse - retteindkomstmodtager - udbytte - bevisbyrde - gennemstrømning
Et udloddende selskab havde ikke godtgjort, at et udloddet udbytte var modtaget (oppebåret) af et udenlandsk moderselskab, som opfyldte kravene for, at udbyttet kunne fritages for udbytteskat. Det udloddende selskab havde dermed forsømt en pligt til at indeholde udbytteskat. Selskabet var følgelig ansvarlig for betalingen af den ikke-indeholdte skat.
Selskabsskatteloven § 2, stk. 1 litra c
Den juridiske vejledning 2016-1, afsnit C.D.2.2.1 Rette indkomstmodtager/udgiftsbærer
Tidligere instans: se SKM2015.397.ØLR
(v/adv. Bente Møll Pedersen)
(v/Kammeradvokaten ved adv. Søren Horsbøl Jensen)
Poul Søgaard, Niels Grubbe, Marianne Højgaard Pedersen, Henrik Waaben og Jens Kruse Mikkelsen.
H1 Holding ApS har oplyst, at der efter lovgivningen i Luxembourg som udgangspunkt ikke gælder et krav om lovpligtig revision af regnskaber for selskaber af samme type som H1 Investments SARL. Under sagens behandling for Højesteret har H1 Holding ApS imidlertid fået revisionsfirmaet R1 - som efter det oplyste ikke er koncernens sædvanlige revisionsfirma globalt - til at revidere H1 Investments SARL regnskaber for årene 2006, 2007 og 2008.
Det fremgår af de årsrapporter, som R1 har revideret pr. 13. oktober 2015, at H1 Investments SARL ikke har udloddet udbytte til sit moderselskab, H1 Investments Inc., i årene 2006- 2008 eller senere - heller ikke de fordringer på beløb svarende til i alt 62.874.867 kr., som er det omtvistede udbytte fra H1 Investments SARL datterselskab, H1 Holding ApS. Fordringerne indgår som en del af H1 Investments SARL finansielle aktiver på selskabets balance ved udgangen af både 2006, 2007 og 2008. Det fremgår endvidere af afsnittet om efterfølgende begivenheder ("Subsequent events") i årsrapporten for 2006, at H1 Investments SARL den 1. december 2009 overdrog de udloddede fordringer på H1 Investments Inc. - inkl. renter på i alt 1.560.393 EUR - til H1.2 LLC til delvis nedbringelse af H1 Investments SARL gæld til dette selskab.
H1 Holding ApS har supplerende anført bl.a., at udbytte alene kan dække over betalinger til direkte aktionærer, jf. ligningslovens § 16 A, stk. 1, og et aktionærforhold er således en forud- sætning for, at der kan være tale om udbytte. Landsrettens dom bryder med en fast og langvarig praksis for fastlæggelse af rette indkomstmodtager af udbytte, hvorefter rette indkomstmodtager af et udbytte altid er den aktuelle aktionær, uanset om udbyttet udloddes til en indirekte aktionær eller tredjemand, der anses for at have modtaget indkomsten fra aktionæren.
Begrænset skattepligt efter selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra c, forudsætter efter ordlyden, at udbyttet kvalificeres som omfattet af ligningslovens § 16 A, stk. 1, og ligningslovens § 16 A, stk. 2, definerer udbytte som "alt, hvad der af selskabet udloddes til aktuelle aktionærer". Ifølge kildeskattelovens § 65, stk. 1, 3. pkt., henregnes til udbytte alt, hvad der af selskabet udloddes til aktionærer. Der er ikke i de nævnte bestemmelser sprogligt belæg for at beskatte en udlodning, der kvalificeres som "udbytte", hos andre end den direkte aktionær. Indførelsen af særregler om mellemholdingselskaber i aktieavancebeskatningslovens § 4 A, stk. 3, og § 4 B, stk. 2, bekræfter denne opfattelse.
Det fastholdes, at det beroede på en fejl, at udbyttet oprindeligt ikke var medtaget i regnskabet for H1 Investments SARL for 2006. Det fastholdes endvidere, at udbyttet - der ikke var et kontant udbytte - faktisk blev udloddet til H1 Investments SARL, der har haft økonomisk gavn af den udloddede fordring. H1 Investments SARL har ikke efter modtagelsen af udbyttet eller i øvrigt udloddet udbytte til sit moderselskab, H1 Investments Inc., hvilket bekræftes i de nu reviderede årsrapporter for H1 Investments SARL for årene 2006, 2007 og 2008.
Skatteministeriet har supplerende anført bl.a., at sagens omstændigheder skaber en formodning for, at de udloddede fordringer blev ledt uden om H1 Investments SARL og tilbage til H1 Investments Inc. For at formodningen kan anses for afkræftet, må det kræves, at H1 Holding ApS for det første dokumenterer, at udbyttet og de deraf flydende renter blev bogført oprindeligt, og at internt regnskabsmateriale ikke alene kan gøre det, fordi det ikke har været kendt for omverdenen.
H1 Holding ApS har ikke godtgjort, at udbyttet og de deraf flydende renter oprindeligt blev bog- ført korrekt. Der foreligger ingen dokumentation for, at rentetilskrivninger løbende blev bogført over eksempelvis en mellemregningskonto med H1 Investments Inc. H1 Holding ApS kan ikke løfte sin bevisbyrde ved at fremlægge den ændrede årsrapport for 2006 og årsrapporter for efterfølgende indkomstår, som selskabet ensidigt har fået et revisionsfirma til at revidere - navnlig ikke i det foreliggende tilfælde, hvor revisionsfirmaets konklusioner alene er baseret på de dokumenter, der er fremlagt i sagen. Forklaringerne for landsretten om, hvorfor udlodningen af fordringerne og de påløbne renter af fordringerne ikke blev indtægtsført og bogført korrekt, hænger ikke sammen og kan derfor ikke lægges til grund.
Det påhviler ikke Skatteministeriet at fremlægge "dokumentation" for, at udbyttet blev ført uden om eller strømmede igennem H1 Investments SARL. H1 Holding ApS har ikke nærmere beskrevet, hvori i en sådan "dokumentation" skulle bestå, men det kan ikke være dokumentation for bankoverførsler eller lignende. Koncernens måde at gribe tingene an på, herunder den koncerninterne finansiering, var nemlig kendetegnet ved, at der ikke skete pengeoverførsler, men at der alene var tale om bogholderiposteringer.
Sagen angår, om H1 Holding ApS var forpligtet til at indeholde udbytteskat i forbindelse med beslutningen den 8. juni 2006 om udlodning af et udbytte på 62.874.867 kr. til sit moderselskab, H1 Investments SARL., der har hjemsted i Luxembourg, og om H1 Holding ApS i givet fald hæfter over for det offentlige for betaling af den ikke opkrævede udbytteskat (kildeskat) på dengang 28 % af udbyttet svarende til 17.604.962 kr. Udbyttet blev udloddet i form af fordringer på H1 Investments SARL moderselskab, H1 Investments Inc., der havde hjemsted på Cayman Islands.
Efter kildeskattelovens § 65, stk. 1, skal et selskab indeholde udbytteskat i forbindelse med enhver vedtagelse eller beslutning om udbetaling eller godskrivning af udbytte af aktier eller andele i selskabet. Dette gjaldt dog ikke, hvis udbyttet blev oppebåret af et udenlandsk moderselskab, der opfyldte visse betingelser, og hvis beskatning skulle frafaldes enten efter EU's moder-/datterselskabsdirektiv (2011/96/EU) eller efter en dobbeltbeskatningsoverenskomst, jf. de dagældende bestemmelser i kildeskattelovens § 65, stk. 5, og selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra c.
Det fremgår af sagen, at H1 Holding ApS selv anså beslutningen af 8. juni 2006 for en udlodning af udbytte. Højesteret finder, at det følger af ordlyden af kildeskattelovens § 65, stk. 5, og selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra c, at fritagelse for pligten til at indeholde udbytteskat af et udbytte forudsætter, at udbyttet modtages (oppebæres) af et udenlandsk moderselskab, som opfylder kravene i selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra c.
Højesteret tiltræder af de grunde, som landsretten har anført, at H1 Holding ApS ikke har godtgjort, at selskabet faktisk udloddede udbyttet til H1 Investments SARL, og lægger til grund, at udbyttet blev ledt uden om dette selskab. Det kan ikke føre til en ændret bevisvurdering, at der efter landsrettens dom er udarbejdet reviderede årsrapporter for H1 Investments SARL for årene 2006, 2007 og 2008 på grundlag af de bilag, der allerede er fremlagt under denne sag.
Højesteret tiltræder herefter, at H1 Holding ApS ikke har godtgjort, at udbyttet er modtaget af et udenlandsk moderselskab, som opfyldte kravene til at fritage H1 Holding ApS for at indeholde udbytteskat.
Højesteret tiltræder endvidere, at H1 Holding ApS er ansvarlig for betalingen af den ikke inde- holdte udbytteskat, jf. kildeskattelovens § 69, stk. 1.
I sagsomkostninger for Højesteret skal H1 Holding ApS betale 750.000 kr. til Skatteministeriet.
De idømte sagsomkostningsbeløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms afsigelse og forrentes efter rentelovens § 8a.


text:
Skat.dk: Moms - Fritagelse for rejsebureauvirksomhed - Gebyrer ved formidling af flybilletter
19 Dec 2007 09:00
18 Dec 2007 16:18
SKM2007.914.SR
07-189788
moms, fritagelse, gebyr, honorar, vederlag, formidling, salg, køb, flybillet, rejsebureau, agent
Skatterådet fandt, at de ydelser, som består i, at et rejsebureau rådgiver den rejsende, oplyser om rejsemuligheder, modtager bestilling af flybillet, videregiver bestillingen til flyselskabet, udsteder flybilletten i flyselskabets navn og fremsender billetten - evt. elektronisk - til den rejsende, momsmæssigt udgør en samlet formidlingsydelse, som det vil være kunstigt at opdele. Uanset at rejsebureauet er agent for flyselskabet, må formidlingsydelsen anses for leveret til den rejsende, og ikke til flyselskabet, når vederlaget for formidlingsydelsen er aftalt med og betalt af den rejsende. Formidlingsydelsen udgør derfor en ydelse leveret af et rejsebureau, der handler i den rejsendes navn og for hans regning. I forbindelse med rejser inden for EU er ydelsen momsfri.
SR 07-051311
Momsvejledning 2007-4 D.11.15
Momsvejledning 2007-4 D.11.16
Kan formidling af flybilletter momsfritages, når formidlingen sker i flyselskabets navn og for flyselskabets regning, hvis formidleren modtager vederlag fra andre end flyselskabet.
Kan formidling af flybilletter momsfritages, når formidlingen sker i flyselskabets navn og for flyselskabets regning, hvis formidleren modtager vederlag fra såvel flyselskab som andre end flyselskabet.
A er et moderne Travel Management bureau, som leverer konsulentydelser specielt rettet mod virksomheders rejseprocesser.
A har via IATA-samarbejdet indgået aftaler med flyselskaber. Flyselskaberne er underlagt Warszawa-konventionens bestemmelser om flyselskabers forpligtelser. Disse forhold har været gældende i en årrække og gælder stadig. Forholdene er som beskrevet i Landsskatterettens kendelse, SKM2005.363.LSR.
Flyselskaberne har historisk vederlagt A i forbindelse med A's formidling af flybilletter ved en formidlingsprovision. Denne vederlæggelse er nu på grund af flyselskabernes markedstilpasninger stort set bortfaldet. A modtager vederlag i form af såkaldte incentives/kampagnebonus. Disse vederlag beregnes eksempelvis på baggrund af konkrete salgsmål for de enkelte kampagner - samt på baggrund af A's salg af flyselskabets produkter i forhold til tilsvarende selskabers salgsudvikling.
Forholdet til flyselskaberne er på alle andre punkter uændret - eksempelvis i forhold til de aftalte samarbejdsformer og fordelingen af forpligtelser mellem parterne og overfor tredjemand.
Selskabet honoreres for sine konsulentydelser af de virksomheder, som A har indgået servicekontrakter med. Honoreringen beregnes på grundlag af forventet ressourcetræk og ønsket serviceniveau på områder som administration af virksomhedens rejsepolitiker, statistikker over rejseforbrug, budgetopfølgning, rådgivning til leverandørforhandlinger, ledelsesrapporter til virksomhedernes økonomistyring af rejser, skræddersyede månedsrapporter mv.. En del af honoreringen beregnes på grundlag af virksomhedens rejseomfang, dvs. pr. håndteret rejse.
Landsskatteretten afgjorde i SKM2005.363.LSR, at A's formidling af flybilletter var momspligtig, da formidlingen skete i flyselskabets navn og for flyselskabets regning. A's aktivitet ansås ikke for omfattet af rejsebureaufritagelsen i § 13, stk. 1, nr. 16, og selskabet momsfritager derfor ikke sine leverancer.
SKAT har imidlertid bekendtgjort i sin Momsvejledning 2007-1, at SKAT anser formidling sket i flyselskabets navn og for flyselskabets regning for omfattet af momsfritagelsen, fordi "... formidlingsydelsen momsmæssigt [må] anses for leveret til den rejsende" i forbindelse med rejser indenfor EU. Denne begrebsanvendelse er ny og synspunktet er efter spørgers opfattelse i strid med såvel Landsskatterettens kendelse som EU-retten.
Det er meget væsentligt for A, at opnå klarhed over den momsmæssige situation, da A efter en grundig analyse af sine aktiviteter og ændrede forretningsgrundlag opkræver moms af sine ydelser, og uklarheden løbende påvirker markedssituationen.
Konsulentydelser, herunder formidlingsydelser, er som udgangspunkt momspligtige som følge af momslovens § 4.
Rejsebureauvirksomhed er en ydelse, der efter momssystemdirektivet (Dir. 2006/112/EF) som udgangspunkt er momspligtig, jvf. artikel 306-310. Direktivets fritagelsesbestemmelser i afsnit IX omfatter således ikke rejsebureauvirksomhed.
Momslovens § 13, stk. 1, nr. 16, fritager imidlertid med henvisning til direktivets artikel 371, jf. bilag X, del B, nr. 13 (tidligere artikel 28, stk. 3, litra b, jf. bilag F, nr. 27);
"Rejsebureauvirksomhed og turistkontorers oplysnings- og informationsvirksomhed og lignende."
Rejsebureauvirksomhedsbegrebet er fastlagt i Højesterets dom i SKM2005.446.HR, hvor retten anfører, at
"Udtrykket rejsebureauvirksomhed må forstås i overensstemmelse med bemyndigelsesbestemmelsen i momsdirektivets artikel 28, stk. 3, litra b, hvorefter medlemsstaterne fortsat kan fritage de transaktioner, der er opregnet i bilag F til direktivet, for afgift. Det følger af nr. 27 i dette bilag, jf. direktivets artikel 26, at disse transaktioner omfatter tjenesteydelser præsteret af rejsebureauer, for så vidt disse bureauer handler i eget navn over for den rejsende eller handler i den rejsendes navn og for hans regning".
SKAT søger i punkt 18 i SKM2006.395.SKAT samt Momsvejledning 2007-1, afsnit D.11.16, at udvide det momsfritagne område til at omfatte leverancer, der ikke har disse kendetegn. SKAT omtaler i sine meddelelser ydelser, hvor bureauet hverken handler i eget navn eller handler i den rejsendes navn eller for dennes regning:
"SKAT finder, at når rejsebureauet udsteder billetten i flyselskabets navn og for dets regning ...",
men introducerer i fortsættelsen af sætningen en ny begrebsanvendelse, der ikke kan tillægges juridisk relevans eller konsekvens:
"... men modtager vederlaget for den ydelse, der består i at formidle salget af flybilletten til den rejsende, fra den rejsende, må det sidestilles med, at rejsebureauet har formidlet den rejsendes køb af billetten. [...] Når vederlaget for formidlingen påhviler den rejsende, må formidlingsydelsen momsmæssigt anses for leveret til den rejsende. Vederlaget må derfor fortsat være momsfrit efter § 13, stk. 1, nr. 16."
Direktivets artikel 371, jf. bilag X, del B, nr. 13 (tidligere artikel 28, stk. 3, litra b, jf. bilag F, nr. 27), in fine giver imidlertid ikke mulighed for at fritage formidlingsydelser, der "anses for leveret til den rejsende". Bestemmelsen fritager alene
"Ydelser leveret ... af rejsebureauer, der handler i den rejsendes navn og for hans regning"
SKATs synspunkt om momsfrihed kan ikke anerkendes, idet A stadig handler i flyselskabets navn og for flyselskabets regning. Der er således ikke ændret ved forudsætningerne for Landsskatterettens kendelse i SKM2005.363.LSR.
A handler ikke i den rejsendes navn
Det fremgår af begrundelsen i Landsskatterettens kendelse i SKM2005.363.LSR, at A må anses for at handle i flyselskabets navn, når selskabet formidler salg af flybilletter. Landsskatteretten har ved sin vurdering lagt vægt på fakta, der stadig er gældende uanset, om A modtager et vederlag fra køberen.
Landsskatteretten har således ved sin vurdering "... særligt henset til, at selskabet både oplyser på fakturaerne, at det optræder som agent for flyselskaberne, og at det er flyselskaberne, som er ansvarlige for gennemførelsen af flytransporten, samt at kunderne får oplyst navnet på flyselskabet samtidig med udsendelsen af fakturaen." A giver fortsat de omtalte oplysninger, og det er fortsat flyselskaberne, der er ansvarlige for gennemførelsen af flytransporten.
A handler således ikke i den rejsendes navn, men derimod i flyselskabernes navn, som hidtil.
A handler ikke for den rejsendes regning:
A handler ikke for den rejsendes regning, men derimod for flyselskabernes regning. Det er stadig flyselskaberne, der bærer risikoen for flytransporten, jvf. Landsskatterettens kendelse i SKM2005.363. Der er ikke siden Landsskatterettens kendelse sket ændringer, hverken i aftalen mellem selskabet og IATA eller i de forpligtelser, som flyselskaberne pålægges i henhold til Warszawa-konventionen. Aftalerne mellem selskabet og IATA samt forpligtelserne i Warszawa-konventionen gælder uanset om selskabet modtager et vederlag fra køber eller ej.
A handler således ikke for den rejsendes regning. Fritagelsen på baggrund af artikel 371, jf. bilag X, del B, nr. 13 (tidligere artikel 28, stk. 3, litra b, jf. bilag F, nr. 27), in fine, er desuden kumulativ. Leverancen skal således både ske i den rejsendes navn og for hans regning for at opnå momsfritagelse. Da ydelsen ikke sker for den rejsendes regning, er formidlingen således momspligtig, uanset om A i øvrigt måtte anses for at handle i den rejsendes navn - og omvendt.
Det bemærkes i øvrigt, at A ikke har indgået kontrakter med de enkelte rejsende personer, men derimod med virksomheder, hvis ansatte rejser.
Fritagelser skal fortolkes indskrænkende - også når de har basis i bilag X
Det bemærkes i forhold til fortolkningen af momslovens fritagelser, at Landsskatteretten i SKM2006.248.LSR har udtalt, at fritagelser baseret på bilag X (tidligere bilag F) skal fortolkes strengt. Landsskatteretten henviser herved til C-150/99 (Stockholm Lindöpark AB), præmis 25, og fortsætter:
"I overensstemmelse hermed må dette ligeledes antages at gælde fritagelserne efter direktivets bilag F, jævnfør artikel 28, stk. 3, litra b."
Landsskatterettens kendelse vedrørte i øvrigt også momslovens § 13, stk. 1, nr. 16 og fastslog, at bestemmelsens fritagelse af turistkontorers oplysnings- og informationsvirksomhed og lignende savner hjemmel.
Udvidelser i fritagelsen er ikke mulig
Fritagelsesbestemmelserne i momssystemdirektivets afsnit X indeholder, som nævnt ovenfor, ikke en fritagelse af rejsebureauvirksomhed. Disse aktiviteter er derfor som udgangspunkt momspligtige. Artikel 371 giver mulighed for at momsfritage visse aktiviteter beskrevet i bilag X under visse forudsætninger. Artikel 371 (den såkaldte stand-still klausul) lyder således:
Bestemmelsen kræver således både, at transaktionerne omfattes af beskrivelse i bilag X, del B, nr. 13 og at transaktionerne var fritagne pr. 1. januar 1978.
Fritagelsen for rejsebureauvirksomhed blev imidlertid først indført med virkning fra 1. oktober 1978, jf. § 2, stk. 1 i lov nr. 204 af 10. maj 1978. Pr. 1. januar 1978 var ydelser ikke en del af momslovens anvendelsesområde, hvilket fremgår af § 2, stk. 1 og 2 modsætningsvist, i lov om almindelig omsætningsafgift, lovbkg. nr. 354 af 1. juli 1975 med senere ændringer - medmindre ydelserne positivt var medtaget under momspligten, jf. samme lovs § 2, stk. 2, punkt a-m. Varer var derimod generelt omfattet og loven indeholdt derfor en række fritagelser vedrørende varer.
Ydelser blev generelt omfattet af momspligten og dermed momslovens anvendelsesområde pr. 1. oktober 1978. På samme tid blev "Rejsebureauvirksomhed og turistkontorers oplysnings- og informationsvirksomhed og lign." fritaget for moms.
Indholdet af denne fritagelse blev første gang fastlagt ved Mn. 635/79, og omtaler ikke leverancer, hvor rejsebureauet handler i den rejsendes navn og for dennes regning. Der har heller ikke pr. 1. januar 1978 været en fast praksis, hvor SKAT eksplicit har momsfritaget denne type leverancer. Med Landsskatterettens ord i SKM2005.363.LSR, punkt 11 i SKM2006.395.SKAT samt SKAT's momsvejledning 2007-1, afsnit D.11.16 omfatter § 13, stk. 1, nr. 16 "... alene [...] rejsebureauvirksomhed i eget navn".
Fritagelsen for leverancer, hvor rejsebureauet handler i den rejsendes navn og for den rejsendes regning var ikke gældende i Danmark pr. 1. januar 1978 og kan allerede af denne grund ikke gøres gældende. Højesterets konklusion i SKM2005.446.HR er således korrekt, men kunne også have været baseret på den manglende hjemmel til momslovens fritagelsesbestemmelse.
Forholdet mellem A og flyselskaberne er som beskrevet helt uændret. Leverancen svarer således fuldt ud til situationen som Landsskatteretten tog stilling til i SKM2005.363.LSR. Ydelserne må således stadig anses for momspligtige uanset at vederlaget helt eller delvist kommer fra andre end flyselskaberne.
Vi har noteret os med tilfredshed, at SKAT teoretisk set kan tiltræde vores forslag til besvarelse - og at det således også er SKATs opfattelse, at vederlag for formidling i flyselskabers navn og for flyselskabers regning er momspligtige, uanset at vederlaget betales af andre end flyselskabet.
SKAT finder desuden, at det må baseres på en analyse af de faktiske forhold og det mellem parterne aftalte om en eventuel formidling må anses for leveret til flyselskabet, den rejsende eller til begge parter. SKAT konkluderer imidlertid på grundlag af forkerte forudsætninger om karakteren af de leverede ydelser og indgåede aftaler.
A's karakteristiske ydelser til aftalekunder er således "travel management" ydelser, som levering af it-løsninger, back office løsninger, dataindsamling og statistikker - og ikke formidling, hvilket fremgår af såvel aftaler som øvrigt faktum.
Vi vil derfor redegøre nærmere for karakteren af A's ydelser samt hvorfor A i sin selvstændige rolle som formidler handler som agent for flyselskaberne i deres navn og regning.
Fakta som ligger til grund for spørgsmålet
A har en agentaftale med IATA om at formidle salg af flybilletter for de flyselskaber, der er tilsluttet organisationen. Historisk blev agenterne honoreret for deres arbejde via en provision fra flyselskaberne.
I takt med den tekniske udvikling er det imidlertid også blevet muligt for flyselskaberne selv at sælge billetter til deres flyafgange via internettet. Samtidig er virksomhedernes rejseaktivitet steget, og de efterspørger derfor andre ydelser, end de gjorde tidligere.
B tilbød danske IATA-agenter en anden honoreringsform fra 1. januar 2003. Fra og med denne dato tilbød B, at agenten gik fra at få provision for det enkelte salg til at få en mere generel aflønning i form af bonus, incentives, markedsføringsbidrag osv. Samtidig skiftede B over til "nettopriser", hvorefter flybillettens pris blev reduceret med et beløb, svarende til den provision agenten tidligere havde modtaget. Til gengæld fik agenten lov til at udtage egen fortjeneste.
Skiftet kan eksemplificeres således:
Honorering til 31. december 2002:
Flybillettens pris for kunden 1.000 kr.
Provision til agenten 200 kr.
Beløb til flyselskabet 800 kr.
Honorering efter den 1. januar 2003:
Flyselskabets salgspris 800 kr.
Fee til agenten 200 kr.
Principielt skete der således ikke noget med prisen for kunden, flyselskabet eller for agenten - men i praksis kom der meget mere fokus på den værditilvækst, agenten kunne tilføre.
Erhvervsrejsebureauerne/travel management bureauerne betragtede den nye honoreringsform som et brud på IATA-agent aftalen og stævnede på den baggrund B.
Østre Landsret kom i sin dom (med dissens) frem til, at den nye honoreringsform ikke var et brud på IATA-aftalen. Dermed har Østre Landsret slået fast, at erhvervsrejsebureauernes billetformidling stadig er omfattet af deres agentaftale med IATA, uanset at honoreringen ikke længere består af en provision, men også består af en egen fortjeneste (et fee eller lignende).
Dette forhold er også afspejlet i aftalen mellem A og B vedrørende perioden 2003 - 2005 (begge incl.). Det fremgår således, at A får mulighed for at udtage egen fortjeneste for sit arbejde. Fortjenesten udgør, sammen med honoreringen i henhold til "B Agent Program", vederlaget for det arbejde, A udfører i henhold til IATA resolution 824 - og altså dermed det arbejde, A gør som formidler i flyselskabets navn og regning.
Disse formuleringer går stort set uforandret igen i den aftale, A har indgået med B for 2006 og 2007.
Med andre ord har parterne aftalt, at A er formidler for B, og at det gebyr, der opkræves hos kunden, sammen med den provision B udbetaler, er vederlaget for det arbejde, A udfører i egenskab af agent for B.
Aftaler med kunder
Vi er uenige i SKATs fremstilling af As kundeaftaler. Som nævnt ovenfor er det vores opfattelse, at A har en aftale med flyselskaberne om at levere formidling i deres navn og for deres regning, jf. i øvrigt SKM2005.363.LSR. Formidlingen sker efter aftale med flyselskaberne, er til gavn for flyselskaberne og endelig opkræves vederlaget efter aftale med flyselskaberne.
Det er endvidere ikke korrekt, når SKAT lægger til grund, at det karakteristiske ved A's leverancer til kunderne er formidling. Den selvstændige (og mindre) del af aktiviteten i A, der med rette kan betegnes som formidling, vil under alle omstændigheder være formidling i flyselskabernes navn og for deres regning, jf. IATA-aftalen, Østre Landsrets dom, samt SKM2005.363. LSR.
A har gennem flere år opkrævet vederlag for travel management ydelser. Omfanget af disse ydelser er steget gennem årene og er nu blevet synliggjort i højere grad. Da flybilletter distribueres kosteffektivt af mange andre formidlere og via flyselskabernes egne hjemmesider, kan travel management bureauer opretholde størrelsen på deres fee alene ved at synliggøre de dele af bureauets ydelser, der ligger ud over formidling af billetter i flyselskabernes navn og for deres regning.
Bureauerne indgår blandt andet derfor kontrakter med kunder for at sikre et loyalitetsforhold, og for at synliggøre de aktiviteter, der udføres for kunden i disse kontrakter. Ydelserne består blandt andet i levering af ledelsesinformation, udarbejdelse og kontrol af rejsepolitikker m.v. Disse og flere ydelser betegnes som "travel management", og vederlægges via synlige fee's, herunder delvist fra transaction fee's.
Det fremgår af aftalerne med kunden, at denne er forpligtet til at købe flybilletter m.v. via A. Dette sikrer A's ret i forhold i flyselskabet til at udtage en egen fortjeneste på billetter, der formidles for flyselskaberne. Til gengæld for at kunden forpligter sig til at købe flybilletter m.v. via A, forpligter A sig til at stille nogle faciliteter til rådighed for kunden, herunder udforme rejsepolitikker og -regnskaber, stille en account manager til rådighed, udføre lufthavnsservice, og bemande et kontor hos kunden, som skal være behjælpelige med rejserelaterede spørgsmål.
Det fee, der opkræves efter aftale med flyselskaberne og som led i agentaftalen med disse, dækker også disse ydelser.
Efter vores opfattelse kan sådanne særskilte travel management ydelser ikke omfattes af den danske momsfritagelse. Ydelserne kan ikke kategoriseres som rejsebureauvirksomhed, da de leveres i eget navn, men uden at være rejseydelser, jf. Højesterets dom, SKM2005.446.HR. Samtidig er ydelserne ikke bi-ydelser til en momsfri formidling i den rejsendes navn og for den rejsendes regning, allerede fordi A agerer som agent for flyselskaberne, og honoreres for denne formidling ved tilladelse til udtagning af egen fortjeneste samt provisioner fra flyselskaberne. A agerer derfor fortsat i transportørens navn og for deres regning, jf. Landsskatterettens kendelse i SKM2005.363.LSR.
Travel management ydelserne er endvidere særskilt momspligtige, hvis det fee, der opkræves af kunden, skal anses for at dække disse ydelser.
Momsfritagelsen for rejsebureauer
SKAT giver udtryk for, at momsfritagelsesbestemmelsen for bureauer, der handler i den rejsendes navn og for den rejsendes regning, er indholdsløs, hvis ikke de ydelser, A leverer, er omfattet af denne bestemmelse.
Vi mener, at SKATs opfattelse er i strid med princippet om en indskrænkende fortolkning, når SKAT på denne måde forsøger at tvinge A ind i en momsfritagelse, som reelt ikke omfatter dem. Begrundelsen om at fritagelsen for "bureauvirksomhed i den rejsendes navn og den rejsendes regning" er indholdsløs kan ikke tillægges vægt, da det aldrig kan komme en virksomhed til last, at SKAT ikke kan forestille sig andre tilfælde, som fritagelsen omfatter.
Efter vores opfattelse er der en mængde bureauer, der handler i den rejsendes navn og for den rejsendes regning. Dette inkluderer bare ikke erhvervsrejsebureauer/travel management bureauer.
Efter vores opfattelse dækker momsfritagelsen for bureauer, der handler i den rejsendes navn og regning, de aktiviteter, der foregår i specialrejsebureauer, som designer rejser direkte efter ønsker fra den enkelte rejsende. Bureauet retter henvendelse til samarbejdspartnere på destinationen, som hjælper med at finde hoteller m.v., der matcher den rejsendes ønsker. Den rejsende efterspørger i disse tilfælde klart bureauets formidlingsydelse, og bureauet booker fly, hoteller, events osv. i den rejsendes navn og for dennes regning.
Det er vores opfattelse, at erhvervsrejsebureauer/travel management bureauer som A ikke kan sammenlignes med specialrejsebureauer.
EF-domstolen har gentagne gange slået fast, at momsfritagelsesbestemmelserne generelt skal fortolkes indskrænkende. Højesteret har endvidere i SKM2005.446.HR, slået fast, at den danske momsfritagelse omfatter rejsebureauer, der handler i eget navn overfor den rejsende, og bureauer, der handler i den rejsendes navn og for den rejsendes regning. De ydelser, der var genstand for sagen, var ikke reelle rejseydelser og blev leveret fra bureau til bureau. De kunne derfor ikke være omfattet af momsfritagelsen.
Højesteret lægger således vægt på, at momsfritagelsen alene finder anvendelse, hvis et rejsebureau sælger en rejseydelse til den rejsende. A leverer ikke rejseydelser til den rejsende, og deres ydelser kan derfor ikke omfattes af momsfritagelsen.
På denne baggrund mener vi, ud fra en samlet vurdering af de relevante forhold, at A formidler billetter i flyselskabets navn og for flyselskabets regning. Det er i den forbindelse uden relevans for den momsmæssige behandling, at vederlaget for aktiviteten er synligt for kunden. Aftaleretligt er A agent for flyselskabet (handler i flyselskabets navn og for dets regning), og det er alene som følge af denne aftale, at A har lov til at opkræve kunden et synligt fee.
Vederlaget for formidlingsaktiviteten er dermed momspligtigt, uanset om det kommer fra flyselskabet, kunden eller begge steder fra.
Efter momslovens § 13, stk. 1, nr. 16, er rejsebureauvirksomhed fritaget for moms.
Det fremgår af momsvejledningens afsnit D.11.16, at efter momssystemdirektivet (Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem) er rejsebureauvirksomhed som udgangspunkt momspligtig. Direktivets artikler 306-310 (tidligere artikel 26) fastsætter en særordning for den momsmæssige behandling af rejsebureauer. Ordningen omfatter sådanne bureauer, der handler i eget navn over for den rejsende og til rejsens gennemførelse anvender leveringer og tjenesteydelser, der præsteres af andre afgiftspligtige personer. Ved rejsebureauer forstås efter bestemmelsen ligeledes personer, der organiserer turistrejser, hvorimod ren omkostningsrefusion, jf. direktivets artikel 79, stk. 1, litra c (tidligere artikel 11, punkt A, stk. 3, litra c), ikke er omfattet.
Fritagelsesbestemmelsen i momslovens § 13, stk. 1, nr. 16, har baggrund i direktivets artikel 371, jf. bilag X, del B, nr. 13 (tidligere artikel 28, stk. 3, litra b), jf. bilag F, nr. 27), der bemyndiger medlemsstaterne til fortsat at fritage ydelser leveret af de i artikel 306 omhandlede rejsebureauer og af rejsebureauer, der handler i den rejsendes navn og for hans regning i forbindelse med rejser inden for EU.
Landsskatteretten bemærkede videre, at der alene var taget stilling til selskabets aktivitet med formidling af salg af flybilletter, og at der således ikke var taget stilling til f.eks. selskabets salg af en rejsebureauydelse, hvori der kan indgå en flytransport.
SKAT har i SKM2006.395.SKAT udtalt, at efter Landsskatterettens kendelse i SKM2005.363.LSR kan formidling af personbefordring i andres navn og for andres regning ikke længere anses for momsfri. Tidligere afgørelser fra Momsnævnet om momsfrihed må anses for ændret ved Landsskatterettens kendelse.
Formidling i andres navn og for andres regning af rejser/persontransport uden for EU vil være momsfri efter lovens § 34, stk. 1, nr. 13, se Momsvejledningens afsnit I.1.7, dvs. med fradragsret, og uanset om formidlingen sker i transportørens eller den rejsende navn.
Til det i Momsvejledningen anførte skal SKAT tilføje, at Landsskatteretten i SKM2005.363.LSR alene tog stilling, om det pågældende rejsebureau formidlede salget af flybilletter i eget navn eller i flyselskabets navn. Der var her enighed mellem rejsebureauet og Told- og Skattestyrelsen om, at formidlingen ikke skete i rejsebureauets navn, men i flyselskabets navn, hvilket betød at formidlingen hverken var momsfri som en personbefordringsydelse (momslovens § 13, stk. 1, nr. 15) eller som en rejsebureauydelse (lovens § 13, stk. 1, nr. 16). Der var samtidig - implicit - enighed mellem rejsebureauet og Told- og Skattestyrelsen om, at den momspligtige formidlingsydelse blev leveret til flyselskaberne.
Imidlertid har forholdene i rejsebureaubranchen ændret sig siden de afgiftsperioder, der var omhandlet i Landsskatterettens kendelse. Rejsebureauerne modtager i dag kun i beskedent omfang provisioner fra flyselskaber. Som beskrevet i SKM2006.395.SKAT opkræver rejsebureauet i stedet honorar/gebyr/fees fra de rejsende. På forespørgsel fra en brancheforening har SKAT i meddelelsen derfor udtalt sig om de momsmæssige konsekvenser af de ændrede forhold. Udtalelsen kan i sagens natur ikke være i modstrid med Landsskatterettens kendelse, da Landsskatteretten ikke har taget stilling til samme forhold.
Meddelelsen er endvidere ikke i modstrid med EU-retten. Det fremgår klart af Højesterets dom i SKM2005.446.HR, at fritagelsen i momslovens § 13, stk. 1, nr. 16, i overensstemmelse med 6. momsdirektivs artikel 28, stk. 3, litra b), jf. bilag F, nr. 27, omfatter tjenesteydelser præsteret af rejsebureauer, for så vidt disse bureauer handler i eget navn overfor den rejsende eller handler i den rejsendes navn og for hans regning [for så vidt angår tjenesteydelser præsteret af rejsebureauer, der handler i den rejsende navn og for hans regning, alene i forbindelse med rejser inden for Fællesskabet (SKATs bemærkning)].
Uenigheden mellem spørger og SKAT går således på, om de omhandlede honorar/gebyr/fees kan anses for vederlag for tjenesteydelser præsteret af rejsebureauer, der handler i den rejsendes navn og for hans regning.
Spørger synes her at lægge vægt på, at udstedelsen af flybilletter sker i flyselskabets navn og for flyselskabets regning. Imidlertid har der hele tiden været enighed om dette forhold, idet uenigheden som nævnt ikke går på, hvem der er leverandør af flytransporten, men hvem der er aftager af den formidlingsydelse, som honorarerne mv. fra de rejsende udgør vederlag for.
I denne forbindelse taler det ganske rigtigt for, at formidlingsydelsen skal anses for leveret til flyselskabet, at flybilletten udstedes i flyselskabets navn og for dets regning, og ikke i den rejsendes navn og for dennes regning. Som anført i spørgers bemærkninger til SKATs sagsfremstilling taler det yderligere i denne retning, at spørger alene kan udstede flybilletterne som følge af, at spørger er IATA-agent, og at spørgers aftaler med flyselskaberne tillader spørger at opkræve gebyr mv. af sine kunder som kompensation for, at flyselskaberne stort set ikke længere betaler provision til spørger og de andre rejsebureauer.
SKAT finder imidlertid stadig, at der ikke alene kan lægges vægt på disse tre forhold. Som anført i SKM2006.395.SKAT finder SKAT, at det må baseres på en analyse af de faktiske forhold og det mellem parterne aftalte, om rejsebureauet anses for at levere formidlingsydelser til flyselskabet, til den rejsende eller til begge parter. I forbindelse med en sådan analyse må der naturligvis lægges vægt på alle relevante forhold. I SKM2006.395.SKAT har SKAT valgt at lægge vægt på, at honoraret/gebyret/feet modtages fra den rejsende.
Dette resultat er i overensstemmelse med en nærmere analyse af de faktiske forhold, idet rejsebureauernes formidlingsvirksomhed består af en række elementer og handlinger, der tilsammen udgør en samlet formidlingsydelse. En aftale om formidling mellem rejsebureauet og dets kunder og den efterfølgende faktiske levering af formidlingsydelser, vil således som minimum indeholde rådgivning af den rejsende, oplysninger om rejsemuligheder, modtagelse af rejsebestillinger, videregivelse af bestillingerne til flyselskabet, udstedelse af flybilletter (i flyselskabets navn), og fremsendelse - evt. elektronisk - til den rejsende af de bestilte billetter.
Alle disse elementer udgør en samlet ydelse, som det efter SKATs opfattelse vil være kunstigt at opdele. Elementerne udføres efter aftale med den rejsende, til gavn for den rejsende, og endelig betales vederlaget af den rejsende. SKAT finder derfor efter en samlet vurdering, at formidlingsydelsen må anses for leveret til den rejsende. En formidlingsydelse leveret til den rejsende må endelig efter SKATs opfattelse - selv efter en snæver fortolkning - anses for en tjenesteydelser præsteret af et rejsebureau, der handler i den rejsende navn og for hans regning.
SKAT har noteret sig, at spørger i sine bemærkninger til SKATs sagsfremstilling er enig i, at formidlingsydelser leveret til den rejsende, jf. det anførte om specialrejsebureauer, er omfattet af fritagelsen i § 13, stk. 1, nr. 16. SKAT har naturligvis også noteret sig, at spørger - modsat SKAT - ikke finder, at ydelser fra erhvervsrejsebureauer/travel management bureauer kan sammenlignes med bookingydelser fra specialrejsebureauer.
SKAT finder ikke, at det af spørger anførte om, at kontrakten med spørgers kunder ikke indgås med de rejsende, men med disses arbejdsgivere, kan medføre et andet resultat. Det kan ikke lægges til grund, at EU-lovgiver har ønsket en retstilstand, hvor formidlingsydelser fra et rejsebureau til en erhvervsdrivende var momsfrie i tilfælde, hvor den erhvervsdrivende selv foretog en rejse inden for EU, men ikke i tilfælde, hvor en af hans eller hendes ansatte i stedet rejste i den erhvervsdrivendes interesse.
SKAT er bekendt med den i spørgers bemærkninger nævnte dom fra Østre Landsret. Højesteret stadfæstede senere dommen, jf. UfR 2004.2905H.
Højesterets begrundelse og resultat var følgende:
"Det fremgår af pkt. 9, 1. pkt., i aftalen af 15. december 1993 mellem IATA og C A/S[1] - hvilken aftale svarer til IATA's resolution 824 - at luftfartsselskabet selv fastsætter størrelsen af agentens vederlag og den måde, på hvilken vederlæggelsen sker. I pkt. 9, 2. pkt., bestemmes, at vederlaget »skal udgøre fuld kompensation for det arbejde, der er ydet til luftfartsselskabet.« Denne bestemmelse kan ikke forstås således, at agenten har krav på et vist mindstevederlag, der giver dækning for agentens omkostninger, men må forstås som alene sigtende til, at agenten ikke kan gøre krav på yderligere vederlag for det udførte arbejde.
Den »nettoprissætning«, som B[2] indførte med virkning fra den 1. januar 2003, må ses i lyset af den tekniske udvikling, der bl.a. muliggør bestilling af flybilletter via internettet, og den skærpede konkurrence mellem luftfartsselskaberne. Nettoprissætningen indebærer, at B ikke længere betaler vederlag til agenterne i form af provision. Ordningen indebærer imidlertid samtidig, at B ved eget salg til slutkunder lægger et gebyr, hvis størrelse afhænger af den ydede service, til den nettopris, som anvendes over for agenterne. Nettoprissætningen er således et udtryk for, at agenterne i forhold til B's egne salgspriser opnår en rabat, og Højesteret finder, at B herved må anses at yde vederlag til agenterne i overensstemmelse med pkt. 9 i den nævnte aftale.
Det er herefter unødvendigt at tage stilling til, om også de ydelser, der følger af SAP-aftalen for 2003-2005, kan anses for vederlag efter agentaftalens pkt. 9.
Med den anførte begrundelse stadfæster Højesteret landsrettens dom."
SKAT var ved udarbejdelsen af SKM2006.395.SKAT opmærksom på dommen.
SKAT fandt i den forbindelse ikke, at dommen medførte, at rejsebureauernes formidlingsydelser (det af agenten udførte arbejde) skulle anses for leveret til flyselskaberne. SKAT har således som ovennævnt hele tiden været på det rene med, at spørger og andre rejsebureauer udsteder flybilletten i flyselskabets navn og for dets regning. SKAT har samtidig af de ovenfor nævnte grunde fundet, at spørgers formidlingsydelse leveres til den rejsende og ikke til flyselskabet.
SKAT skal i den forbindelse særligt henvise til, at Højesteret har fundet, at det forhold, at rejsebureauerne i forhold til B's egne salgspriser opnår en rabat, betød, at B måtte anses for at yde vederlag i overensstemmelse med bureauets aftale med IATA og IATA's resolution 824.
Vederlaget i henhold til aftalegrundlaget med IATA og flyselskaberne består således i, at rejsebureauerne opnår en rabat i forhold til priserne (inkl. salgsgebyr) ved flyselskabernes eget salg til slutkunder. Uanset at flybilletten udstedes i flyselskabets navn og for dettes regning, sker rejsebureauernes salgsindsats/formidling for rejsebureauernes egen regning og risiko. I denne forbindelse aftales størrelsen af gebyrerne for salget af flybilletterne med kunderne, og ikke med flyselskaberne. Gebyrerne kan således både være større end, mindre end eller lig med rabatten fra flyselskabet (flyselskabets gebyr ved eget salg direkte til slutkunden). SKAT finder derfor som tidligere anført, at formidlingsydelsen må anses for leveret til kunderne.
SKAT kan således teoretisk set tiltræde spørgers forslag til besvarelse, men de er stillet på en forkert forudsætning om, at de omhandlede formidlingsydelser leveres til flyselskaberne.
Da ydelserne i stedet - i overensstemmelse med SKM2006.395.SKAT - må anses for præsteret af et rejsebureau, der handler i den rejsende navn og for hans regning i den betydning udtrykket anvendes i 6. momsdirektiv og Momssystemdirektivet, er de fortsat momsfrie, hvis der er tale om rejser inden for EU.
For så vidt angår travel management ydelser bestående i levering af ledelsesinformation, udarbejdelse og kontrol af rejsepolitikker, udførsel af lufthavnsservice, og bemanding af et kontor, hos kunden, som skal være behjælpelig med rejserelaterede spørgsmål, så er der enighed om, at der er tale om ydelser, som leveres til kunderne og ikke til flyselskaberne. Det vil derfor gå ud over de af spørger stillede spørgsmål, hvis Skatterådet i nærværende svar tog stilling til den momsmæssige behandling af disse ydelser.
SKAT skal dog for en god ordens bekræfte, at SKAT tidligere har tilkendegivet, at i det mindste nogle af ydelserne må anses for momspligtige, såfremt der er tale om selvstændige hovedydelser og ikke blot biydelser.
[1] Anonymiseret af SKAT
[2] Anonymiseret af SKAT

matches:
in fine
in fine
Højesteret
Højesteret
Højesteret
Højesteret
Højesteret
Højesteret


text:
Torben Bondrop er en af Danmarks absolut førende advokater inden for litigation. Torben har en enestående track record som litigator og har vundet 11 sager i træk i Højesteret.
Torben har haft møderet for Højesteret i over 20 år, og han er også uddannet voldgiftsdommer. Hans høje succesrate og omfattende procedureerfaring gør ham efterspurgt blandt danske og internationale virksomheder, og han fører rets- og voldgiftssager inden for en række forskellige retsområder.
Torben har også specialiseret sig inden for forsikrings- og pensionsret, men ud over den klassiske forsikringsret har han beskæftiget sig med rådgiveres erstatningsansvar, ledelsesansvar, produktansvar, erhvervsansvar og reassurance, og han har i den forbindelse ført et stort antal rets- og voldgiftssager inden for alle disse områder.
Desuden har Torben en række tillidshverv inden for proces- og forsikringsret - bl.a. som medlem af bestyrelsen for foreningen Højesteretsskranken, sekretær for Det Danske Selskab for Forsikringsret, bestyrelsesmedlem i Foreningen for Erstatnings- og Forsikringsret (FEF), medlem af præsidentskabet for International Association for Insurance Law (AIDA) samt medlem af bestyrelsen for den regionale AIDA Europe.
Skandinavisk Holding II og House of Prince (BAT) - medhold i principiel sag i Højesteret om en rygers helbredsskader
Thrane & Thrane - medhold i sag i Højesteret, der slår fast, at en tvangsindløsning af minoritetsaktionærer er gennemført korrekt efter de gældende regler
Gerresheimer Vaerloese og Novo - medhold i sag i Højesteret om plastiklåg til emballage i medicinalindustrien
Brenntag Biosector og XL Insurance - medhold i sag i Højesteret om produktansvar for producent af vaccineforstærker
Frits Nielsen & Jørn Lund Christensen, Ingeniører og Tryg Forsikring - medhold i sag i Højesteret om erstatningsansvar for projektering ved opførelse af gokarthal
Mazda Motor Danmark - medhold i sag i Højesteret om bilimportørs ophævelse af autoriseret bilforhandlers kontrakt
Unicon - medhold i sag i Højesteret om erstatningsansvar i forbindelse med levering af forurenede granitskærver til betonproduktion
Codan Forsikring - medhold i sag i Højesteret om udbetaling af ulykkesforsikring
Codan Forsikring - medhold i sag i Højesteret om urigtige oplysninger afgivet i forbindelse med tegning af en forsikring
Codan Forsikring - medhold i sag i Højesteret om berettiget ophævelse af forsikring pga. afgivelse af urigtige risikooplysninger
Rudersdal Kommune (tidligere Søllerød Kommune) - medhold i sag om, at kommunen havde ret til at lukke en vej
ALKA Forsikring - medhold i sag i Højesteret om berettiget ændring af forsikringsaftale pga. afgivelse af urigtige oplysninger
Tryg Baltica Forsikring og GF Forsikring - medhold i principiel sag i Højesteret om Arbejdsskadestyrelsens fastsættelse af méngrad efter en færdselsulykke
Wintherthur International - medhold i sag i Højesteret om ansvarsdækning i forbindelse med afprøvning af programmel til tog

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret


text:
Skat.dk: Valutaterminsforretninger - erhvervsmæssig tilknytning - kildeartsbegrænset
12 Dec 2016 09:56
21 Jun 2016 08:51
Bevisbyrde, lån, låneomlægning, udlejning, valuta, spekulation
Et kommanditselskab, der beskæftigede sig med at drive udlejningsvirksomhed, havde lån på i alt ca. 153 mio. kr., hvoraf lån svarende til ca. 28 mio. kr. var optaget i schweizerfranc. Kommanditselskabet indgik en valutaterminskontrakt på 22,5 mio. euro (svarende til ca. 169 mio. kr.) mod schweizerfranc.
Sagen drejede sig om, hvorvidt valutaterminskontrakten havde erhvervsmæssig tilknytning og dermed var fradragsberettiget, jf. kursgevinstlovens § 32, stk. 1, 2. pkt. Såfremt der ikke bestod en sådan erhvervsmæssig tilknytning, var fradragsretten alene kildeartsbegrænset.
Højesteret fandt efter en konkret vurdering af sagens omstændigheder, at valutaterminskontrakten ikke havde tilknytning til erhvervsmæssig virksomhed. Herunder lagde Højesteret vægt på, at valutaterminskontrakten oversteg kommanditselskabets lån, der var optaget i danske kroner.
Kursgevinstlovens § 32, stk. 1, 2. pkt.
Den Juridiske Vejledning 2016-2 C.B.1.8.4.2
Poul Søgaard, Marianne Højgaard Pedersen, Lars Hjortnæs, Jan Schans Christensen og Jens Kruse Mikkelsen
Appellanten, A, har gentaget sin påstand om, at hans skatteansættelse for indkomståret 2008 nedsættes med 1.294.395 kr., og at hans skatteansættelse for 2009 nedsættes med 19.027 kr. Subsidiært har han nedlagt påstand om, at hans skatteansættelser for indkomstårene 2008 og 2009 hjemvises til fornyet behandling ved SKAT.
Til brug for Højesteret er der afgivet forklaring af MO.
MO har forklaret bl.a., at han er uddannet cand. merc. i revision. Han har tidligere haft godkendelse som revisor, men den er nu deponeret. Han har været beskæftiget i revisionsbranchen i en årrække, herunder hos R1. Han er også uddannet advokat og har haft advokatbestalling siden 1994. I 2007 arbejdede han med projekter vedrørende fast ejendom.
Idéen til K/S G1.1 kom fra PH og ØH, som han havde et samarbejde med. De tre var ikke faste partnere og sås heller ikke privat, men de havde enkelte projekter sammen, herunder K/S G1.1. Han var selv direktør i K/S G1.1 og eneste tegningsberettigede.
Han havde regnet på projektet og var interesseret i at købe ejendommen af G2 sammen med flere andre, og han udarbejdede derfor et prospekt. Det blev ikke offentligt udbudt. Det er rigtigt, som det er beskrevet i budgettet for projektet for år 2008-2017, at lånet var på 165 mio. kr. Der var ikke indhentet tilbud på lån i schweizerfranc på daværende tidspunkt.
Dengang fungerede det sådan, at alle ville have lån i schweizerfranc, da den lavere rente gjorde det billigere. Finanstilsynet afgjorde i forhold til bankerne, at lån optaget i fremmed valuta påvirkede bankens balance på grund af kursusikkerheden, mens det samme ikke var tilfældet for valutaterminsforretningerne. Valutaterminsforretningerne blev derfor anvendt til at konvertere lånene til schweizerfranc i stedet for direkte at optage lånene i schweizerfranc. Det var på daværende tidspunkt det normale på markedet og den fremgangsmåde, som blev anvendt i forhold til finansieringen af ejendomsprojekter. Købte man en ejendom og optog et lån i et realkreditinstitut, fik man samtidig en finansiering hos en bank med en låneramme til valutaterminsforretninger, som både dækkede kreditforeningslånet og banklånet. Han har engang været ude for, at han fik en ramme på 20 mio. kr. af en bank hertil uden at have bedt om det. Da han spurgte banken hertil, svarede banken, at sådan gjorde man altid.
Han kan ikke huske, om han havde lånetilsagnet på plads, da han udbød prospektet for K/S G1.1, men det har han givetvis haft, når der var tale om så store beløb. Han havde dog godt turdet skrive i prospektet, at lånetilsagnet var på plads, uden at det var tilfældet, da han altid kunne få et sådant tilsagn. Han drøftede ikke finansieringen med andre. Det lå implicit, at det var sådan, man gjorde, og alle gjorde sådan.
Om budgettet for projektet for årene 2008-2017, hvor der fremgår en postering på 3.300.000 kr. for hvert år vedrørende valutaterminsforretningerne, forklarede han, at der nok ikke skulle have været den samme postering hele vejen igennem, da der jo var afdrag på lånene. Det må være en fejl fra hans side.
Der var ikke tale om, at de gik ud og ind af valutaterminsforretningerne på daglig basis, som man ser, hvis der er tale om spekulation. Det skulle være en anlægsinvestering. Hensigten var løbende at tilpasse valutaterminsforretningerne til lånene. Navnlig 3. prioriteten - banklånet - skulle terminsforretningerne afpasses i forhold til. Det var ikke noget, han, PH og ØH siden drøftede. Det var ham, der var revisoren, så PH og ØH gik ikke ind i det.
Brevet af 21. august 2007 er det prospekt, som han udbød til potentielle investorer i projektet. Det blev sendt ud til højst 10 potentielle investorer. Han husker ikke, om han ringede til de potentielle investorer på forhånd. Dem, der gik med i projektet, var udelukkende nogle, som han, PH eller ØH kendte i forvejen fra andre forretninger.
Der blev udarbejdet en oversigt over finansieringen for projektet. Heraf kan man for år 2007 se, at der var et lån i schweizerfranc i F1-bank på ca. 24,9 mio. kr., men oprindeligt var hele lånet i danske kroner og blev så delvist omlagt til et lån i schweizerfranc.
Om valutalåneaftalen på 5.555.500 CHF underskrevet af ham selv den 20. september 2007, forklarede han, at han, PH eller ØH havde optaget lånet, før de andre investorer kom med. Købet af ejendommen var finansieret, da de udbød projektet. De havde hver haft en tredjedel af anparterne i projektet, før det blev udbudt. I forbindelse med udbuddet blev prospektet lavet til de øvrigt interesserede. Selve låneudbetalingen skete i danske kroner. Det var K/S G1.1, der optog lånet. Han er sikker på, at det var i danske kroner. Man skal forberede sig på et sådant projekt. Han har også siden hen fået bekræftet af ØH, at lånet var i danske kroner. Lånet blev senere lagt om til schweizerfranc. Ved den lejlighed skulle rammen for valutaterminsforretningerne have været nedskrevet, men det blev den ikke. Han har forud for afhøringen drøftet med ØH, hvorfor valutarammen ikke blev nedskrevet, og ØH sagde, at det var en fejl, at det ikke skete.
Med hensyn den betingede købsaftale, underskrevet af ham selv den 4. juli 2007 kan det godt passe, at ejendommen skulle overtages den 1. september 2007. Og på det tidspunkt havde de betalt, hvad de skulle. Det passer godt nok med underskriftsdatoen på valutalåneaftalen, at lånet blev lagt om til schweizerfranc den 22. september 2007. Det var ved den omlægning, at valutaterminsrammen burde være blevet nedskrevet.
Den oprindelige købesum for ejendommen var på 135 mio. kr., og der var i 2007 et lån på ca. 79,2 mio. kr. i BRF Kredit, et lån i schweizerfranc på ca. 24,9 mio. kr., et banklån på 13,6 mio. kr. og et banklån på 33,8 mio. kr. Derudover indskød de selv 10 mio. kr., hvilket sammenlagt gav den samlede finansiering. Valutalåneaftalen underskrevet den 20. september 2007 har ikke noget med finansieringen af købet over for G2 at gøre.
Han erindrede nu, at der jo skulle afregnes 135 mio. kr. over for G2 ved købet af ejendommen, og de solgte ejendommen til de øvrige investorer for 160 mio. kr. De havde derfor ikke brug for F1-banks lån til det. Han er nu ikke længere sikker på, at han husker rigtigt i forhold til, at lånet først blev optaget i danske kroner og så siden omlagt til schweizerfranc. Han kan ikke huske baggrunden for, at der var et lån i schweizerfranc. Det var ikke meningen, at der skulle lånes i schweizerfranc. De har sikkert alle tre talt med banken, men teknisk set var det ham, der stod for optagelsen af lån.
Han var ikke involveret i valutaterminsforretningerne og rammen herfor. Det var ØH, der stod for at få valutaterminsforretningerne åbnet og for at få dem forlænget. Det var overladt til ham, da han jo er uddannet som fondsbørsmægler.
Der var ikke valutaspekulation forbundet med valutaterminsforretningerne. De skulle ikke overstige ejendommens værdi. Det var heller ikke sådan, at valutaterminsforretningerne blev handlet hyppigt, som er fremgangsmåden, når der er tale om spekulation. Der var tale om anlægsinvesteringer, og han fulgte med i bogføringen heraf.
Projektet med K/S G1.1 var ikke den eneste ejendom, som han var involveret i. Han kan ikke nærmere angive mængden af ejendomme, som han i juli 2007 havde investeret i, men det har nok været et tocifret antal. På tidspunktet var det her projekt dog formentlig det største. Han var medejer af K/S G1.1 indtil 2009. Han har ikke en lignende skattesag, da hans investering i projektet skete i selskabsform, hvor der ikke er tvivl om, at man har ret til fradrag.
Der var ikke anden information til de potentielle investorer i projektet end budgettet for år 2008-2017 og prospektet af 21. august 2007. Hvis man vil spekulere i valuta, så skal man sige til folk, at det er det, de går ind i. Man skal ikke blande valutaspekulation sammen med finansieringen af ejendomme.
Om valutarammeaftale, underskrevet af ham selv den 20. september 2007, sammenholdt med valutalåneaftalen på 5.555.500 CHF, underskrevet af ham selv den 20. september 2007, forklarede han, at fejlen med valutarammens manglende nedskrivning må være begået både af ham, ØH og banken. Han havde ikke noget ønske om at optage en større ramme. Det kunne han have gjort, hvis han ville. Men så skulle det ikke være i et prospekt. Det var altså en fejl, at det skete.
Rammen skulle bruges til at finansiere ejendommen med. I det samlede finansieringsbehov på de 165 mio. kr., var der også indskudt egenkapital, depositum og låneomkostninger, hvilket valutaterminsforretningerne altså også kom til at dække. Tanken har vel været, at man tog et aktiv, uanset hvad det var, og så belånte det i schweizerfranc via valutaterminsforretningerne. Det må være derfor, at den samlede ramme var på 165 mio. kr.
Renteforskellen var dengang to procentpoint mellem danske kroner og schweizerfranc. En valutaterminsforretning er udtryk for, at man håber på, at valutakursen ikke ændrer sig. På den måde opnår man renteforskellen på to procentpoint. I budgettet for projektet var der indregnet valutaterminsforretninger for en periode på 10-11 år. Man regnede med, at valutakursen ville vedblive at være den samme. Reelt var renteforskellen større end to procentpoint, men når der kun er budgetteret med to procentpoints besparelse ved konvertering til schweizerfranc, hænger det sammen med, at man på den måde havde sikret sig mod eventuelle kursudsving på valutaen. Hvorfor der var forskel i renten, tænkte man ikke nærmere over, men det hænger nok sammen med, at Schweiz er en større økonomi end den danske. Valutaterminsforretningerne havde ikke noget at gøre med en tro på, at renten ville stige.
Han gjorde i prospektet de potentielle investorer opmærksomme på, at konvertering af lånet til schweizerfranc var forbundet med valutausikkerhed og -risiko. Han skrev ikke noget om, at det også kunne give en bonus, hvis kursen udviklede sig gunstigt, men det var også professionelle folk, som han henvendte sig til.
Om valutaterminsforretningen af 5. oktober 2007 forklarede han, at der er tale om 22,5 mio. euro contra schweizerfranc i en periode på 4 måneder. Præmien, der blev indsat på kommanditselskabets konto, er en central del af konstruktionen ved en valutaterminsforretning og svarer til renteforskellen mellem danske kroner og schweizerfranc, hvilket i dette tilfælde var ca. 656.000 kr.
Hvis valutaterminsforretningerne ikke blev forlænget, når de udløb, skulle en eventuel difference afregnes med banken.
Grunden til, at de indgåede valutaterminsforretninger var i euro contra schweizerfranc og ikke i danske kroner contra schweizerfranc, var, at der ikke var nogen valutarisiko mellem danske kroner og euro, men der var mere volumen i euro, hvilket gjorde det nemmere at omsætte valutaterminskontrakterne. De indgåede valutaterminskontrakter havde en varighed af 4 måneder. Længden afhang af, hvad der gav den bedste pris.
Som revisor bogførte han de valutaterminsforretninger, som ØH lavede.
A har anført, at de i sagen omhandlede valutaterminsforretninger indgået af K/S G1.1 havde tilknytning til selskabets erhvervsmæssige virksomhed med udlejning af fast ejendom i kontorejendommen Y1, og derfor er tabene fradragsberettigede efter kursgevinstlovens § 32, stk. 1, 2. pkt. Beløbene i hans principale påstand svarer til hans andel af tabene i 2008 og 2009.
Valutaterminskontrakternes tilknytning til erhvervsmæssig virksomhed er tilstrækkeligt bevist. Terminskontrakterne er omtalt direkte i prospektet for selskabet og har en åbenbar tilknytning til selskabets virksomhed med ejendomsfinansiering. Det var ikke hensigten at spekulere i valuta, hvilket også fremgår af MOs forklaring.
Valutaterminskontrakterne havde til formål at reducere kommanditselskabets finansieringsomkostninger ved at opnå en årlig rentebesparelse på 2 % ved reelt at omlægge lånene i kontorejendommen fra danske kroner til schweizerfranc. Hensigten om at reducere finansieringsomkostninger er fuldt ud erhvervsmæssig, hvilket følger af praksis fra Skatterådet.
Det skal efter en konkret vurdering ikke tillægges afgørende betydning ved kvalificering af valutaterminskontrakternes erhvervsmæssige tilknytning til kommanditselskabet, at terminsforretningernes pålydende værdi oversteg ejendommens gæld finansieret i danske kroner. Det bestrides ikke, at der ved terminskontrakterne ud over afdækning af gælden optaget i danske kroner også er sket afdækning af kommanditselskabets egenkapital og gæld optaget i schweizerfranc. Det beror imidlertid på en fejl, at der også blev indgået valutaterminskontrakt vedrørende lånebeløb optaget i schweizerfranc.
Den klare hensigt om reduktion af finansieringsomkostningerne ved at afdække/omlægge gælden i danske kroner til schweizerfranc, som fremgår af prospektet, understreger den erhvervsmæssige tilknytning af valutaterminskontrakterne. Der er reelt tale om én kontrakt, der løbende er forlænget. Heroverfor skal fejlen ved fastlæggelse af valutaterminskontraktens rette pålydende ikke tillægges afgørende betydning.
Det er konkret uden betydning for valutaterminskontrakternes tilknytning til kommanditselskabets erhvervsmæssige virksomhed, at kontrakterne er indgået i euro mod schweizerfranc og ikke i danske kroner mod schweizerfranc. Det er godtgjort, at det var normal praksis at afdække/omlægge gæld optaget i danske kroner til schweizerfranc ved benyttelse af terminskontrakter i euro mod schweizerfranc. Hensigten med denne praksis var således at opnå en afdækning/omlægning af gælden på den mest hensigtsmæssige måde, idet den væsentligt større volumen i euro sammenholdt med den nærmest ikke-eksisterende risiko mellem danske kroner og euro gør det nemmere at omsætte terminskontrakterne, som det også er forklaret under sagen af ØH og MO. Baggrunden for valget af valutaterminskontrakterne i euro var således fuldt ud erhvervsmæssig.
Fastkurspolitikken og den heraf følgende ubetydelige risiko ved udviklingen mellem danske kroner og euro medfører, at afdækningen/omlægningen af gælden i danske kroner ikke mister sin erhvervsmæssige tilknytning til driften af kommanditselskabets ejendom som følge af, at terminskontrakterne blev indgået i euro contra schweizerfranc. Der henvises bl.a. til Jura i SKATs udtalelse gengivet i UfR 2016.967 V.
Han har for Højesteret frafaldet anbringendet om, at Landsskatterettens kendelse i SKM2012.175.LSR udgør en skærpende praksisændring i forhold til tidligere afgørelser fra Skatterådet, og at praksisændringen derfor kun kan have virkning for fremtiden.
Hvis Højesteret finder, at valutaterminskontrakternes pålydende værdi overstiger gælden i ejendommen så væsentligt, at der ikke er godtgjort en fuld erhvervsmæssig tilknytning til kommanditselskabet, bør sagen hjemvises til fornyet behandling ved SKAT. Det gøres gældende, at de indgåede terminskontrakter i så tilfælde har den nødvendige erhvervsmæssige tilknytning til kommanditselskabet for så vidt angår et beløb svarende til den afdækkede/omlagte gæld i danske kroner.
Skatteministeriet har anført, at valutaterminsforretningerne ikke opfylder kravet om erhvervsmæssig tilknytning i kursgevinstlovens § 32, stk. 1, 2. pkt.
Det er A, der bærer bevisbyrden for, at valutaterminskontrakten havde den fornødne erhvervsmæssige tilknytning til driften af erhvervsvirksomheden i kommanditselskabet, og denne bevisbyrde er ikke løftet. Der må i den forbindelse foretages en samlet, konkret bevismæssig vurdering af, om hensigten reelt har været at opnå det samme resultat økonomisk set som ved en egentlig låneomlægning.
Valutaterminsforretningerne svarer ikke reelt til en omlægning af kommanditselskabets lån, og derfor er As tab ikke fradragsberettiget.
I den forbindelse fremhæves, at terminskontrakten blev indgået for et større beløb end kommanditselskabets samlede lån, idet den beløbsmæssigt oversteg de optagne lån med næsten 15 mio. kr. I det samlede finansieringsbehov var også indskudt kommanditselskabets egenkapital, hvilket valutaterminskontrakten også kom til at dække. Egenkapital er imidlertid ikke gæld, hvorfor der ikke er noget sikringsformål, og der kan naturligvis heller ikke være tale om en de facto låneomlægning.
En stor andel af kommanditselskabets lån var allerede i schweizerfranc. Det gjaldt således valutalån svarende til omkring 28 mio. kr. En reduktion af finansieringsomkostningerne ved udnyttelse af den lavere rente på schweizerfranc kunne ikke opnås for så vidt angår den del af lånene, der allerede var i schweizerfranc. På dette punkt forøgede valutaterminskontrakten blot kommanditselskabets eksponering mod schweizerfranc og var hverken en afdækning af en risiko eller en låneomlægning.
Når valutaterminskontrakten også dækker egenkapitalen og lånet i schweizerfranc, viser dette også et spekulativt element, og der er intet grundlag for at hævde, at disse enkle forhold var udtryk for fejl.
Kommanditselskabets budget i prospektet forudsatte en konstant og vedvarende gevinst på valutaterminsforretningerne på 3,3 mio. kr. årligt gennem en periode på 10 år, uanset at selskabets lån efter det samme budget skulle afdrages. Af budgettet fremgår det, at kommanditselskabet tilsyneladende uden den årlige gevinst på 3,3 mio. kr. ville have et likviditetsunderskud i den 10-årige periode på mellem 2,895 mio. kr. (2008) og 1,066 mio. kr. (2017), at det regnskabsmæssige resultat ville være negativt frem til 2016, og at et stigende overskud frem til 2017 derfor ville forudsætte, at der hvert år kunne tjenes på valutaterminsforretningerne.
Valutaterminskontrakten blev endvidere indgået i euro over for schweizerfranc og var dermed uegnet til at sikre en låneomlægning fra danske kroner til schweizerfranc. Den danske krone kan ikke sidestilles med euro, selv om Danmark fører en fastkurspolitik. Der er tale om to forskellige valutaer, jf. Vestre Landsrets dom i UfR 2016.967. Kursen mellem euro og danske kroner svinger, og inddragelsen af euro som tredje valuta medfører en yderligere-om end i normale valutariske situationer mindre-risiko/chance. Det følger af lovens forarbejder, SKATs administrative vejledninger og af administrativ praksis, at det er et krav, at én af de valutaterminskontrakten anvendte valutaer skal være identisk med valutaen for underliggende lån.
Kommanditselskabets salg - kun tre dage efter indgåelsen af valutaterminskontrakten den 2. oktober 2007 - af en call-option, som gav selskabet en kontant præmie på 655.092 kr., viser også, at formålet ikke var låneomlægning. Hvis schweizerfranc faldt, ville kommanditselskabet ikke tjene yderligere, jf. ØHs forklaring for landsretten. Hvis man har optaget et lån i fremmed valuta, får man hele gevinsten/tabet ved ændringer i den fremmede valuta. Salget af call-optionen harmonerer således heller ikke med, at hensigten bag terminsforretningen var at omlægge lånene. Salget viser derimod, at formålet ikke var låneomlægning.
Der er heller ikke grundlag for at tage As subsidiære påstand til følge. Der kan ikke ske en delvis omlægning og en delvis spekulation med én terminsforretning. Én finansiel kontrakt kan i sagens natur ikke samtidig både være spekulativ og erhvervsmæssig i relation til vurderingen af erhvervsmæssig tilknytning, jf. kursgevinstlovens § 32, stk. 1, 2. pkt. Formålet med indgåelsen af den finansielle kontrakt er afgørende for, om det er enten omlægning eller spekulation - og når den finansielle kontrakt, som her, går ud over de optagne lån, kan der ikke være tale om et formål om omlægning.
Sagen angår, om A som kommanditist i K/S G1.1 har krav på fradrag i 2008 og 2009 for sin andel af tabet på selskabets valutaterminskontrakter i schweizerfranc under henvisning til, at kontrakterne har tilknytning til erhvervsmæssig virksomhed, jf. kursgevinstlovens § 32, stk. 1, 2. pkt.
Efter kursgevinstlovens § 32, stk. 1, 2. pkt., kan personer fradrage tab på terminskontrakter mv. uden kildeartsbegrænsning, hvis kontrakterne har tilknytning til erhvervsmæssig virksomhed. Det fremgår af forarbejderne til bestemmelsen (Folketingstidende 1996-97, tillæg A, lovforslag nr. L 194, s. 4114), at spørgsmålet om, hvorvidt der foreligger en sådan tilknytning, må bero på en konkret vurdering. Som eksempel på erhvervsmæssig tilknytning nævnes en valutaterminskontrakt, der indgås med henblik på at sikre en virksomheds tilgodehavender og leverancer. Under behandlingen af lovforslaget besvarede skatteministeren et spørgsmål herom fra Folketingets Skatteudvalg (L 194-bilag 17). Det anføres i svaret, at det ikke er muligt på forhånd at fastlægge alle de tænkelige situationer, finansielle kontrakter kan indgås i, og at det derfor heller ikke er muligt eller hensigtsmæssigt at opstille sort-hvide regler for, hvornår en kontrakt kan anses for at have erhvervsmæssig tilknytning. Efter lovens vedtagelse er det anerkendt i administrativ praksis, at ikke alene sikring af lån i udenlandsk valuta, men også valutaterminskontrakter indgået i direkte tilknytning til en omlægning af lån fra danske kroner til en fremmed valuta efter omstændighederne kan have tilknytning til erhvervsmæssig virksomhed, jf. herved cirkulære nr. 173 af 22. november 2000 (TSS-cirkulære 2000-32).
Højesteret finder på denne baggrund, at det må bero på en konkret vurdering af den enkelte sags omstændigheder, om valutaterminskontrakter har tilknytning til den erhvervsmæssige virksomhed. En sådan tilknytning vil normalt foreligge ved valutaterminskontrakter, der indgås med henblik på at afdække kursrisikoen ved lån eller tilgodehavender i fremmed valuta eller omlægning til en sådan valuta. Det samme kan efter omstændighederne gælde for valutaterminskontrakter, der indgås med henblik på at reducere finansieringsomkostningerne ved at stille den pågældende, som om et lån var omlagt til den fremmede valuta. Dette må forudsætte, at der er en tæt sammenhæng mellem valutaterminskontrakterne og lånet.
I denne sag har valutaterminskontrakterne beløbsmæssigt oversteget kommanditselskabets lån, der var optaget i danske kroner, og omfattede også lån i schweizerfranc og egenkapitalen. Selskabet havde således i den relevante periode gæld i ejendommen på ca. 153 mio. kr., hvoraf lån svarende til ca. 28 mio. kr. var optaget i schweizerfranc, mens de løbende valutaterminskontrakter var på 22,5 mio. euro svarende til ca. 169 mio. kr. Hertil kommer, at der i budgettet for perioden fra 2008 til 2017 var kalkuleret med en fast årlig indtægt på 3,3 mio. kr. fra valutaterminskontrakterne, uanset at en del af selskabets gæld forudsattes afdraget.
Under disse omstændigheder finder Højesteret, at valutaterminskontrakterne ikke kan anses for at have tilknytning til erhvervsmæssig virksomhed.
Valutaterminskontrakterne må anses for indgået i spekulationsøjemed, og derfor finder Højesteret ikke grundlag for at hjemvise sagen til SKAT med henblik på at indrømme delvis fradragsret svarende til den del af valutaterminskontrakterne, der modsvarede selskabets gæld i danske kroner.
Højesteret finder herefter, at der ikke er fradragsret for nogen del af tabet på valutaterminskontrakterne, og stadfæster derfor dommen.

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret


text:
Guide: Virksomhedens Varemærke - fokus: Jensens Bøfhus - Ditselskab
Varemærker og fokus på "Jensens Bøfhus" - forstå juraen om varemærker på 5 minutter og smag på den møre dom om Jensens Bøfhus. Har EU tvunget Højesteret i knæ?
Hvad er et varemærke – Fokus: Varemærket “Jensens Bøfhus”:
Varemærkelovens § 2:
Et varemærke kan bestå af alle arter tegn, der er egnet til at adskille en virksomheds varer eller tjenesteydelser fra andre virksomheders, og som kan gengives grafisk, navnlig
Hvordan opnås beskyttelse – hvordan stiftes en varemærkeret?
Varemærkelovens § 3
Varemærkeret kan stiftes enten
Kan det registreres
Som det fremgår, kan din varemærkeret enten stiftes ved at du får mærket registreret, eller – hvis mærket ikke har fornødent særpræg – så stiftes retten først på det tidspunkt, hvor du gennem en anvendelse (ibrugtagning) får skabt tilstrækkelig særpræg.
Hvis det ikke kan registreres, skal det indarbejdes i markedet gennem markedsføring.
Hvornår ved man om det er indarbejdet?
Højesteret vurderede i den nylige dom for Jensens Bøfhus, at ”Jensens” som kendetegn for restaurationsvirksomhed og salg af fødevareprodukter har fornødent særpræg til at kunne opnå beskyttelse efter varemærkeloven, og at ”Jensens” må anses for velkendt i Danmark.
Sæby Fiskehals markedsføring ved brug af ”Jensens Fiskerestaurant” i samme branche indebar en utilbørlig udnyttelse af Jensen’s Bøfhus’ varemærkes særpræg og renomme. Den omstændighed, at Sæby Fiskehal ejes af Jacob Jensen, kunne ikke føre til et andet resultat.
Hvordan vurderede Højesteret dette?
Det fremgår af dommen, at der for Højesteret er foretaget en kendskabs- og associationsanalyse af TNS Gallup. Formålet med undersøgelsen har bl.a. været at afdække, om og i hvilket omfang ”Jensen’s” associeres med ”Jensen’s Bøfhus”. Undersøgelsen viste bl.a., at 38 % forbandt Jensen’s med Jensen’s Bøfhus/Jensens Bøf, 29 % med bøfhus, 16 % med restaurant og 2 % med Fiskehuset i Sæby/Jensens Fiskerestaurant.
Men? Jacob Jensen, hed jo også “Jensen”??
Efter varemærkelovens § 2 kan et varemærke bestå af tegn, der er egnet til at adskille en virksomheds varer eller tjenesteydelser fra andre virksomheders varer eller tjenesteydelser (særpræg), og efter § 2, stk. 1, nr. 1, kan det bl.a. være personnavne.
Jo – Men – Jensen er jo et helt almindeligt dansk efternavn?
Ja, Højesteret vender sig mod EU, og citerer denne afgørelse: Det fremgår af EU-Domstolens dom i sag C-404/02 (Nichols), at spørgsmålet om særpræg for varemærker i form af personnavne skal bedømmes efter de almindelige kriterier for særpræg, som gælder for andre kategorier af varemærker. Det gælder også for personnavne, som er meget almindelige personnavne i det pågældende land. Højesteret er med andre ord bundet op på EU Domstolens praksis i spørgsmålet – uanset at Jensen er meget almindeligt her i landet. Og det er altså ganske ligegyldigt i den sammenhæng om navnet er almindeligt eller ej.
Når der herefter henses til markedsundersøgelsen, og EU dommen, så er konklusionen jo entydig:
Højesteret finder, at ”Jensens” som kendetegn for restaurationsvirksomhed og salg af fødevareprodukter har fornødent særpræg til at kunne opnå beskyttelse efter varemærkeloven. Herefter konkluderer Højesteret, at – når man er i samme branche – at sammensætningen af ordet ”Jensens” og ordet fiskerestaurant ganske enkelt er at udnytte og lukrere på den værdi Jensens Bøfhus har. Man udnytter både renomme og varemærkets særpræg.
Højesteret konkluderer derfor:
Hvor finder jeg fantastisk hjælp, hvis jeg vil registrere et varemærke?
Vi kan hjælpe, men du kan også finde fantastisk hjælp på Patent- og varemærkestyrelsens hjemmeside. Overvejer du at blive selvstændig? Læs vores tema om Startup her og find al nødvendig viden om Iværksætterselskaber her.
Hvad er din holdning til ovenstående? Er Højesterets dom fornuftig, eller er Højesteret tydeligvis ”tvunget” af EU retten. Tror du Højesteret ville komme til samme resultat, hvis der ikke lå en dom fra EU Domstolen?
Min holdning? Der er ingen tvivl om at Højesterets dom er korrekt. Per definition er Højesterets domme altid korrekte. Det interessant er imidlertid, at det ikke altid er nok at få ret for at få fred. Jensen Bøfhus har i den grad pådraget sig folkets vrede, fordi dramaet er klassisk. Jensen Bøfhus havde imidlertid behov for dommen for at få deres ret slået fast – set fra et forretningsmæssigt synspunkt. Det interessante i dommen er, om Højesteret var kommet til samme resultat uden den “tvingende” EU Dom. Måske ikke.
Iværksætterselskabet – Få 7 gode pointer – Få en nem kvalitetsopstart
– Få gratis support i processen fra advokat Jacob Tøjner +45 33 38 70 76.

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret