text:
21 Aug 2009 11:55
07 Jul 2009 12:40
SKM2009.494.VLR
5. afdeling, B-0846-08
Sagen drejede sig om, hvorvidt betingelserne for omgørelse i skatteforvaltningslovens § 29, stk. 1, nr. 2 og nr. 3 var opfyldt. Sagen havde sammenhæng med Højesterets dom af 9. januar 2006 - SKM2006.38.HR -hvor Højesteret fandt, at en postering på selskabernes mellemregningskonto ikke var udtryk for reelle overførsler, men derimod udtryk for, at det posterede beløb måtte anses som udloddet på posteringsdatoen den 30. september 1993, hvilket ifølge den dagældende bestemmelse i selskabsskattelovens § 13, stk. 1, nr. 2, udløste udlodningsbeskatning. De sagsøgende selskaber anmodede under denne sag om omgørelse af udlodningen pr. 30. september 1993.
Landsretten fandt, at betingelserne i skatteforvaltningslovens § 29, stk. 1, nr. 2, var opfyldt, men fandt derimod ikke, at betingelsen om, at dispositionen der ønskes omgjort, skal være lagt klart frem for myndighederne, jf. skatteforvaltningslovens § 29, stk. 1, nr. 3, var opfyldt.
Landsretten lagde i sin begrundelse vægt på, at skattemyndighederne ikke på grundlag det indleverede selvangivelsesmateriale klart kunne konstatere, at udlodningen var sket den 30. september 1993. Det var ikke tilstrækkeligt, at myndighederne ved at sammenholde forskellige oplysninger i årsregnskaberne for 1992-93 kunne udlede, at udbytte måtte være betalt i indkomståret, når de fremlagte oplysninger ikke indeholdte en tilstrækkelig klar angivelse af selve tidspunktet for modtagelse af udlodningen.
Landsretten udtalte endvidere, at det var uden betydning, om ledelsen havde været i god tro med hensyn til den skatteretlige betydning af bogføringen pr. 30. september 1993, ligesom retten fandt, at det var uden betydning, om selskabets ledelse ikke havde forsøgt at skjule dispositionerne for skattemyndighederne.
Lilholt, Peter Buhl og Søren Ejdum (kst.)
Denne sag er anlagt ved stævning indleveret til Byretten den 27. november 2007. Ved kendelse afsagt den 19. maj 2008 har Byretten henvist sagen til Vestre Landsret, jf. retsplejelovens § 226, stk. 1.
Sagen angår spørgsmålet, om der i medfør af skatteforvaltningslovens § 29 skal meddeles sagsøgerne, H1 Holding ApS og H2 Holding ApS, der er koncernforbundne selskaber, tilladelse til at omgøre en udbytteudlodning i 1993 på 37 mio. kr. fra datterselskabet H2 Holding ApS til moderselskabet H1 Holding ApS.
Sagsøgernes påstand
H1 Holding ApS og H2 Holding ApS indrømmes tilladelse til omgørelse af den i 1993 foretagne udbytteudlodning på 37 mio. kr. fra H2 Holding ApS til H1 Holding ApS.
Der er mellem parterne enighed om, at betingelserne for omgørelse i skatteforvaltningslovens § 29, stk. 1, nr. 1, 4 og 5, er opfyldt.
Der er endvidere enighed om, at dispositionen for sagsøgerne har haft væsentlige skattemæssige virkninger, jf. § 29, stk. 1, nr. 2. Sagsøgerne har gjort gældende, at disse virkninger "utvivlsomt" har været "utilsigtede". Sagsøgte har bestridt dette.
Sagsøgerne har gjort gældende, at betingelsen i § 29, stk. 1, nr. 3, om, at dispositionen skal have været "lagt klart frem for myndighederne", er opfyldt. Sagsøgte har bestridt dette.
Landsskatteretten har den 14. september 2007 afsagt to enslydende kendelser vedrørende de to selskabers anmodninger om omgørelse. Ved kendelserne blev selskaberne nægtet tilladelse til omgørelse af udlodningen.
Sagens nærmere omstændigheder fremgår af sagsfremstillingen i kendelserne. Fra kendelsen vedrørende H1 Holding ApS gengives følgende:
H1 Holding ApS erhvervede ved anpartskøbsaftale af 26. april 1993 - og dermed i regnskabsåret 1.10.1992 - 30.9.1993 (skatteåret 1994/95) - hele anpartskapitalen på nom. 80.000 kr. i H2 Holding ApS (daværende H2X Holding ApS) af 7 personanpartshavere for 41.579.030 kr. Det købte selskabs aktiver var kapitalinteresser i datterselskaber og mellemregning med datterselskaber, jf. aftalens § 2.
I aftalens §§ 3 og 4 er indeholdt bestemmelser om hhv. købesummens størrelse (opgjort til 41.579.030 kr.) og købesummens berigtigelse (1 mio. kr. deponeres hos advokat den 29. april 1994 og 40.579.030 kr. overføres kontant til en af sælgerne anvist bankkonto i F1 Bank senest den 10. maj 1993). Købesummen frigives til sælgerne den 10. maj 1993, når det overdragne selskabs aktiver er stillet til købers disposition. I aftalens § 4 hedder det således:
"Den 10. maj 1993 stiller sælgerne til disposition for køber selskabets kassebeholdning bestående af egenkapital og selskabsskatter ved bankoverførsel i kontantform til selskabets nye bankkonto i F2 Bank,...".
Dette beløb er opgjort til 48.526.134 kr.
Den 10. maj 1993 blev midlerne i det købte selskab med tilhørende datterselskaber, eller i alt 48.526.134 kr. indsat på en konto tilhørende et datterselskab i koncernen (H3 ApS), og samme dag blev 40.579.030 kr. hævet på denne konto og overført som vederlag til sælgerne.
På H2 Holding ApS' generalforsamling den 22. december 1993 blev det besluttet at udlodde 37 mio. kr. til H1 Holding ApS som foreslået i årsregnskabet for 1992/93 (perioden 1.5.1992 - 30.9.1993), jf. regnskabets side 2 under bestyrelsens årsberetning.
Udlodningen på 37 mio. kr. er bogført på mellemregningskonti pr. 30. september 1993, hvorefter H1 Holding ApS - i stedet for en gæld til H2 Holding ApS (tidligere gæld til dets datterselskab H2.1 Produktion A/S) på 30.069.115 kr. - havde et tilgodehavende hos H2 Holding ApS på 6.930.885 kr.
Af H1 Holding ApS' koncern-/årsregnskab for 1992/93 med status pr. 30. september 1993 fremgår om egenkapital (under note 7 på side 19) "udbytte datterselskab 56.000.000 kr."
Det var parternes opfattelse, at udbyttet på 37 mio. kr. var udloddet den 22. december 1993 som vedtaget på generalforsamlingen denne dato, dvs. i det modtagende selskabs regnskabsår 1993/94, således at udbyttet var skattefrit efter selskabsskattelovens dagældende § 13, stk. 1, nr. 2. Ifølge udbytteerklæringen blev der derfor heller ikke beregnet nogen udbytteskat.
Højesteret har ved dom af 9. januar 2006 (SKM 2006.38.HR) anset beløbet på 37 mio. kr. for udloddet den 30. september 1993, dvs. i det modtagende selskabs regnskabsår 1992/93 (skatteåret 1994/95) med henvisning til posteringer på mellemregningskonti, således at udbyttet ikke er skattefrit efter selskabsskattelovens dagældende § 13, stk. 1, nr. 2, men skal medregnes ved opgørelsen af den skattepligtige indkomst med 66 % af udbyttebeløbet, jf. selskabsskattelovens dagældende § 13, stk. 4. Ved indkomstansættelsen det pågældende år var udlodning tidligere anset for sket den 10. maj 1993 først af skattemyndigheden af et beløb på 37 mio. kr. og senere af Landsskatteretten og Vestre Landsret (ved afgørelser af hhv. 31. oktober 1997 og 6. oktober 2000) af et beløb på 48.526.134 kr. I Højesterets dom hedder det bl.a.:
"Ved H1 Holding ApS' køb af H2X Holding ApS, senere H2 Holding ApS, med tilhørende datterselskaber blev midlerne i de købte selskaber, i alt 48.526.134 kr., den 10. maj 1993 indsat på en konto tilhørende et datterselskab i koncernen og samme dag blev købesummen på 40.579.030 kr. hævet på denne konto og overført til sælgerne. Det er herefter spørgsmålet, om H1 Holdings dispositioner over midlerne indebar en udlodning, der var omfattet af ligningslovens § 16 A, eller om der var tale om udlån af midlerne til H1 Holding.
Det forhold, at købet af H2X i strid med selvfinansieringaforbuddet blev finansieret af H2X' egne midler, indebærer ikke i sig selv, at et beløb svarende til købesummen må anses for udloddet til køberen H1 Holding. Heller ikke indsættelsen af den resterende del af H2X' midler på den nævnte konto kan i sig selv anses for en udlodning. Der foreligger således ikke udlodning, hvis det godtgøres, at der var tale om lån, som H1 Holding kunne og ville tilbagebetale.
Fra modtagelsen den 10. maj 1993 blev H2X' midler bogført som et tilgodehavende for H2X og som gæld for H1 Holding. Mellemværendet blev ligesom andre økonomiske mellemværender mellem selskaberne i koncernen ført på mellemregningskonti, hvor der blev tilskrevet renter. Indtil regnskabsårets udløb den 30. september 1993 blev mellemværendet nedbragt til 30.069.115 kr. bl.a. ved betaling for H2.1 Produktions køb af afskrivningsberettigede aktiver. Efter de økonomiske oplysninger om H1-koncernen må det endvidere lægges til grund, at H1 Holding ville have været i stand til at tilbageføre midlerne til H2 Holding, også når der ses bort fra udlodningen fra H2 Holding af et udbytte på 37 mio. kr. På denne baggrund finder Højesteret ikke grundlag for at fastslå, at der ved H1 Holdings råden over selskabsmidlerne fra H2 Holding er sket en maskeret udlodning. Det, der er anført af Skatteministeriet bl.a. om, at der ikke blev oprettet lånedokument mellem de koncernforbundne selskaber, kan ikke føre til et andet resultat.
I overensstemmelse med indstillingen i H2 Holdings årsregnskab for 1992/1993 blev det på selskabets generalforsamling den 22. december 1993 besluttet at udlodde 37 mio. kr. i udbytte til H1 Holding. Beløbet var imidlertid allerede pr. 30. september 1993 bogført på selskabernes mellemregningskonti som udbytte fra H2 Holding til H1 Holding, og fra dette tidspunkt blev der ikke beregnet rente af beløbet. H1 Holding har ikke heroverfor godtgjort, at disse posteringer på mellemregningskontiene ikke er udtryk for reelle overførsler. Højesteret finder på denne baggrund, at de 37 mio. kr. må anses for udloddet den 30. september 1993."
Efter Højesterets dom af 9. januar 2006 blev der ved brev af 8. februar 2006 til SKAT anmodet om tilladelse til omgørelse af udbytteudlodningen på 37 mio. kr., jf. skatteforvaltningslovens § 29. Klagen angår afslag på denne anmodning.
H2 Holding ApS er blevet likvideret med hævedato 7. juni 2001 i SKATS edbsystemer. Bobehandlingen er efter skifteretten bestemmelse genoptaget i forbindelse med omgørelsesanmodningen ifølge anpartsselskabslovens § 58, jf. herved udskrift af retsbogen den 23. februar 2006.
Ved brev af 8. februar 2006 fra Advokatfirmaet R1 blev der anmodet om tilladelse til omgørelse af udbytteudlodningen på 37 mio. kr., jf. skatteforvaltningslovens § 29. Der henvises til, at Højesteret ved dom af 9. januar 2006 har fastslået, at udlodningen er skattepligtig.
Omgørelsen vil blive gennemført ved, at H1 Holding ApS tilbagefører de 37 mio. kr. til H2 Holding ApS med eller uden rentetilskrivning fra tidspunktet for udbetalingen og til tilbagebetalingen sker, alt efter skattemyndighedens afgørelse. Det er opfattelsen, at det i realiteten er uden betydning for koncernens samlede skattepligtige indkomster for de pågældende år, om der tilskrives renter eller ej - i hvert tilfælde frem til tidspunktet for opløsningen af H2 Holding ApS, idet selskaberne i denne periode var sambeskattede.
Det er for skattemyndigheden gjort gældende, at betingelserne for omgørelse er opfyldt, herunder er det oplyst, at såvel H2 Holding ApS' daværende likvidator, NS, som den daværende ejerkreds kan tiltræde omgørelsesanmodningen. H2 Holding ApS er opløst, men vil ved tilladelse til omgørelse blive reassummeret. Bobehandlingen er siden genoptaget, jf. foran under "Generelle oplysninger".
Under sagens behandling for Landsskatteretten er det bl.a. oplyst, at omgørelsen vil blive gennemført ved, at H1 Holding ApS via bankoverførsel overfører 37 mio. kr. til H2 Holding ApS. Under hensyntagen til, at H1 Holding ApS har haft beløbet til sin rådighed siden udlodningen, kan det diskuteres, hvorvidt de 37 mio. kr. skal forrentes for perioden mellem udlodningstidspunktet og frem til den faktiske tilbagebetaling af de 37 mio. kr. Da der er tale om moder-/datterselskabsforhold, vil det være mest praktisk, at omgørelse sker uden at de 37 mio. kr. forrentes, men man har intet imod, at beløbet forrentes.
Anmodningen om omgørelse er ikke imødekommet.
Som led i omgørelsen vil H1 Holding ApS tilbageføre de 37 mio. kr. til H2 Holding ApS med eller uden rentetilskrivning fra tidspunktet for udbetalingen og til tilbagebetaling sker. Udlodningen foretaget den 30. september 1993 ønskes således ændret til et lån fra datterselskabet H2 Holding ApS til moderselskabet H1 Holding ApS.
Dispositionen har ikke været lagt klart frem for myndighederne, således at betingelsen i skatteforvaltningslovens § 29, stk. 1, nr. 3, ikke er opfyldt.
Ifølge udbytteerklæringen var udbyttet på 37 mio. kr. modtaget i regnskabsåret 1993/1994, altså i et indkomstår, hvor betingelserne for skattefrit udbytte i selskabsskattelovs dagældende § 13 var opfyldt. Det forhold, at der figurerer 37 mio. kr. i H2 Holding ApS' regnskabs for 1992/93, siger intet om, hvornår beløbet er udloddet, men er blot et udtryk for det beløb, bestyrelsen foreslår udloddet af årets overskud. Beløbet er således ikke endeligt vedtaget, idet vedtagelsen først sker på generalforsamlingen. Den omstændighed, at der figurerer 56 mio. kr. som udloddet udbytte på side 19 under note 7 i H1 Holding ApS's regnskab 1992/93, ændrer ikke på, at bestyrelsens forslag først skal vedtages på generalforsamling, og H1 Holding ApS havde ifølge samme regnskab adskillige datterselskaber.
Det fremgår således hverken af regnskaberne eller udbytteerklæringen, at udbyttet blev udbetalt i et år, hvor det var skattepligtigt. Tværtimod fremgår det, at udbyttet var skattefrit, uanset beløbet allerede pr. 30. september 1993 blev bogført på selskabernes mellemregningskonti som udbytte fra H2 Holding ApS til H1 Holding ApS, jf. Højesterets dom. Skattemyndighederne blev kun opmærksomme på forholdet, fordi koncernen var udtaget til revision. Det var således i forbindelse med en nærmere gennemgang af koncernen, herunder af mellemregningskonti, at skattemyndighederne konstaterede, at udbyttet faktisk blev udbetalt i regnskabsåret 1992/93 - altså i et år, hvor udbyttet var skattepligtigt.
Herudover er der ikke grundlag for genoptagelse på grundlag af forældelse, jf. skatteforvaltningslovens § 27, stk. 4.
Der er nedlagt påstand om, at H2 Holding ApS og H1 Holding ApS meddeles tilladelse til omgørelse i henhold til skatteforvaltningslovens § 29 af den i 1993 foretagne udbytteudlodning på 37 mio. kr.
På H2 Holding ApS, generalforsamling den 22. december 1993 blev det besluttet at udlodde 37 mio. kr. til H1 Holding ApS.
Det var parternes opfattelse, at udbyttet var skattefrit, idet det blev vedtaget i H2 Holding ApS' indkomstår 1993/94 - dvs. året efter H1 Holding ApS, erhvervelse. Der blev derfor som det fremgår af udbytteerklæringen ikke beregnet nogen udbytteskat. Under hensyntagen til, at udbyttet fandt sted på baggrund af resultatet i H2 Holding ApS for indkomståret 1992/93, fremgik udbytteudlodningen af H2 Holding ApS, årsregnskab for 1992/93, der blev godkendt på samme generalforsamling, jf. årsregnskabet side 2. Af H1 Holding ApS' koncern-/årsregnskab for 1992/93, side 19, note 7 fremgår, at der i årets løb var medtaget udbytter fra datterselskaber med i alt 56 mio. kr. Heri indgik udhytteudlodningen på de 37 mio. kr. Beløbet blev medtaget i regnskabet, idet selskabets revisor fandt dette mest korrekt.
Ved dommen af 19. [9.red.SKAT] januar 2006 (SKM2006.38.HR) fandt Højesteret, at udbytteudlodningen på 37 mio. kr. skulle anses for skattepligtig i indkomståret 1992/93 for H1 Holding ApS.
at alle betingelserne for omgørelse efter skatteforvaltningslovens § 29 klart må anses for opfyldte,
at det eventuelle tilbagebetalingskrav, som H1 Holding ApS vil have krav på, såfremt omgørelsesanmodningen imødekommes, ikke er forældet. H2 Holding ApS og H1 Holding ApS har derfor et retskrav på at få den ønskede omgørelse.
Ifølge skatteforvaltningslovens § 29, stk. 1, skal 5 betingelser være opfyldt for, at omgørelse kan tillades. Disse betingelser er alle opfyldt.
Betingelsen - at dispositionen ikke i overvejende grad må have været båret af hensyn til at spare eller udskyde skatter eller afgifter - er klart opfyldt. Der har således ikke ligget skattemæssige motiver til grund for udlodningen.
Det er relativt oplagt, at betingelsen - at dispositionen utvivlsomt skal have haft utilsigtede skattemæssige virkninger, der er væsentlige - er opfyldt. H1 Holding ApS beskattes af en udlodning på 24.420.000 kr. (66 % af 37 mio. kr.). Parterne har anset udbytteudlodningen for skattefri, hvilket klart fremgår af den til skattemyndighederne indleverede udbytteattest. Såfremt parterne havde været opmærksomme på, at udbytteudlodningen ville medføre en skattebetaling for H1 Holding ApS, ville denne naturligvis ikke være foretaget.
Der er ikke nogen tvivl om, at betingelsen - at dispositionen skal have været lagt klart frem for myndighederne - er opfyldt. For det første fremgår udbyttet af den udbytteattest, som H2 Holding ApS som foreskrevet i loven har indleveret til skattemyndighederne. For det andet fremgår udbyttet direkte af H2 Holding ApS' regnskab for 1992/93. For det tredje fremgår det af H1 Holding ApS' regnskab, at selskabet i regnskabsår 1992/93 har modtaget udbytte på 56 mio. kr.
For så vidt skattemyndighederne - som ikke har anset betingelsen for opfyldt - har anført, at de alene blev opmærksomme på forholdet, fordi koncernen var udtaget til revision, er der ikke tale om, at selskabet på nogen måde har søgt at snyde skattemyndighederne. Samtlige oplysninger er lagt så klart frem, som det overhovedet er muligt. Bogføringen pr. 30. september 1993 af de 37 mio. kr. skete først efter generalforsamlingen den 22. december 1993, således at der var tale om en efterpostering, jf. også fremlagt kopi af kontokort og bogføringsjournal. Selskabernes revisor mente, at det var mest korrekt at indregne udlodningen i selskabernes regnskaber med status pr. 30. september 1993 på trods af, at udbyttet først blev vedtaget i december 1993. Højesteret fandt, at dette gjorde, at udlodningen skulle anses for i skattemæssig henseende at være sket pr. 30. september 1993, medens selskaberne og disses revisorer var af den opfattelse, at udlodningen først måtte anses at være sket i indkomståret 1993/94. Hverken selskaberne eller disses revisorer har således på nogen måde forsøgt at skjule noget.
Af forarbejderne til bestemmelsen fremgår: "Ved § 37 C stk. 1, nr. 3 foreslås, at adgang til omgørelse begrænses til tilfælde, hvor den disposition, der søges omgjort, fra begyndelsen har været lagt klart frem for den skatteansættende myndighed, således at der for myndighederne ikke har været tvivl om dispositionens eksistens og indhold."
I relation til betingelsen er det ikke afgørende, at handlingerne rent faktisk gør det sværere at gennemskue forholdet, men at skatteyderen har forsøgt at opnå dette, jf. herved pkt. 3.3. i Told- og Skattestyrelsens notat offentliggjort i TfS 2000.740, hvori det om rækkevidden af bestemmelsen hedder:
"Denne betingelse er helt tilsvarende betingelse 2 i det hidtil gældende cirkulære 1986-22, dvs. parterne må ikke have forsøgt at skjule transaktionen, således at det er vanskeligt for myndighederne uden dyberegående undersøgelse af regnskabsmateriale at gennemskue forholdet. Ligningsrådets hidtidige afgørelsespraksis vil derfor have direkte betydning for forståelsen af denne betingelse."
Af udtrykket "forsøgt at skjule" følger, at der skal foreligge positive handlinger fra skatteyderens side, således at dispositionen bevidst forsøges skjult, fordi skatteyderen er klar over, at denne kan medføre en beskatning, som han ikke ønsker.
Der skal særdeles meget til, førend det efter praksis bliver lagt til grund, at en disposition ikke har været lagt klart frem for myndighederne, herunder er fra domspraksis nævnt SKM2006.188.VLR. I nærværende sag kunne myndighederne af H1 Holding ApS's regnskab for 1992/93 se, at der var modtaget udbytter på 56 mio. kr. Skattemyndighederne kunne tillige ved forespørgsel have fået oplyst, hvorledes beløbet var sammensat, samt hvorledes beløbet var udbetalt. H1 Holding ApS havde absolut ingen interesse i at skjule noget som helst for myndighederne. Såfremt selskabet havde været bekendt med, at bogføringen af udbyttet på 37 mio. kr. pr. 30. september 1993 fik de uheldige skattemæssige virkninger, som nu er konstateret, kunne bogføringen i stedet være sket pr. 1. oktober 1993.
Betingelsen - at privatretlige virkninger af den ændring af dispositionen, der ønskes tillagt skattemæssig virkning, skal være enkle og overskuelige - er utvivlsomt opfyldt. Konsekvenserne af en omgørelse i sagen er såvel enkel som overskuelig. Omgørelsen består således alene i en tilbagebetaling af det modtagne udbytte på 37 mio. kr. med eller uden renter alt efter skattemyndighedens bestemmelse.
Trykt praksis er på dette punkt meget sparsom, hvorfor det må antages, at omgørelse sjældent er udelukket af denne årsag. Det er fast antaget i praksis, at denne betingelse ikke er til hinder for en omgørelse, hvor omgørelsen kræver en vis "forberedelse". Det forhold, at bobehandlingen af et likvideret selskab genoptages, er således eksempelvis ikke til hinder for, at der gives tilladelse til omgørelse. Det afgørende er, om omgørelsen rent praktisk kan gennemføres - eventuelle civilretlige hindringer for omgørelse kan man således se bort fra, hvis omgørelsesdispositionen rent faktisk kan gennemføres. Vedrørende betingelsen - at alle, der skatteretligt vil blive berørt af en tilladelse til omgørelse, skal tiltræde omgørelsesanmodningen - fremgår det af fremlagt kopi af retsbogen for Byretten af 23. februar 2006, at Skifteretten har genoptaget likvidationen af H2 Holding ApS. Såvel H1 Holding ApS som H2 Holding ApS under likvidation har tiltrådt omgørelsesanmodningen.
Omgørelsen er omfattet af det lovbestemte omgørelsesinstitut. Ved omgørelsen vil det modtagne udbytte på 37 mio. kr. blive tilbageført. Faktum vil således være, at H2 Holding ApS, når omgørelsen er gennemført, har et tilgodehavende på 37 mio. kr. mod H1 Holding ApS eventuelt med tillæg af renter. Udbytteudlodning er tilladt omgjort i TfS 1993.515.LR.
Det bestrides, at et eventuelt tilbagesøgningskrav på betalt skat vil være forældet efter forældelsesloven.
Af skatteforvaltningslovens § 29, stk. 1, fremgår, at i det omfang en ansættelse af indkomst- eller ejendomsværdiskat hviler på en privatretlig disposition, kan det tillades, at en efterfølgende ændring af dispositionen tillægges virkning for ansættelsen af indkomst- eller ejendomsværdiskat (omgørelse), hvis følgende betingelser er opfyldt:
Alle, der skatteretligt vil blive berørt af en tilladelse til omgørelse, tiltræder omgørelsesanmodningen.
Det kan i overensstemmelse med skattemyndighedens opfattelse tiltrædes, at betingelsen om, at dispositionen skal have været lagt klart frem for myndighederne, jf. skatteforvaltningslovens § 29, stk. 1, nr. 3), ikke er opfyldt.
Bestemmelsen blev oprindeligt indsat i dagældende skattestyrelseslovs 37 C, stk. 1, nr. 3, ved lov nr. 381 af 2. juni 1999, hvor det i forarbejderne til bestemmelsen hedder:
"Ved § 37 C, stk. 1, nr. 3, foreslås, at adgangen til omgørelse begrænses til tilfælde, hvor den disposition, der søges omgjort, fra begyndelsen har været lagt klart frem for den skatteansættende myndighed, således at der for myndighederne ikke har været tvivl om dispositionens eksistens og indhold."
Anmodningen om omgørelse angår en udbytteudlodning på 37 mio. kr. fra H2 Holding ApS til H1 Holding ApS. Ved Højesterets dom af 9. januar 2006 er beløbet på 37 mio. kr. anset for udloddet den 30. september 1993, dvs. i det modtagende selskabs regnskabsår 1.10.1992 -30.9.1993 (skatteåret 1994/95), hvor betingelserne for skattefrihed for udbytte efter selskabsskattelovens dagældende § 13, stk. 1, nr. 2, ikke er opfyldt. I dommen hedder det således bl.a.:
"I overensstemmelse med indstillingen i H2 Holdings årsregnskab for 1992/1993 blev det på selskabets generalforsamling den 22. december 1993 besluttet at udlodde 37 mio. kr. i udbytte til H1 Holding. Beløbet var imidlertid allerede pr. 30. september 1993 bogført på selskabernes mellemregningskonti som udbytte fra H2 Holding til H1 Holding, og fra dette tidspunkt blev der ikke beregnet rente af beløbet. H1 Holding har ikke heroverfor godtgjort, at disse posteringer på mellemregningskontiene ikke er udtryk for reelle overførsler. Højesteret finder på denne baggrund, at de 37 mio. kr. må anses for udloddet den 30. september 1993."
Det må herefter lægges til grund, at det er posteringerne på mellemregningskontiene, der har medført, at udbyttet på 37 mio. kr., som blev vedtaget på generalforsamlingen den 22. december 1993, ikke først kan anses for udloddet på dette tidspunkt, men allerede den 30. september 1993.
Dette forhold har ikke kunnet konstateres ud fra det umiddelbart foreliggende materiale for regnskabsåret 1992/93 (skatteåret 1994/95), men først efter en nærmere gennemgang af koncernen, herunder af mellemregningskonti. Den disposition, som søges omgjort, har derfor heller ikke fra begyndelsen været lagt klart frem for skattemyndighederne, således at der ikke var tvivl om dennes eksistens og indhold. Betingelsen i skatteforvaltningslovens § 29, stk. 1, nr. 3), kan derfor ikke anses for opfyldt.
I relation til anvendelsesområdet af skatteforvaltningslovens § 29 bemærkes i øvrigt, at der ikke ved omgørelsesanmodningen ses at være tale om en ændring af en privatretlig disposition omfattet af det lovbestemte omgørelsesinstitut.
Det bemærkes herved bl.a., at udbytteudlodningen på 37 mio. kr., som har medført beskatning i regnskabsåret 1992/93 (skatteåret 1994/95), er bogført på mellemregningskonti pr. 30. september 1993, hvorefter H1 Holding ApS - i stedet for en gæld til H2 Holding ApS (tidligere til dets datterselskab H2.1 Produktion A/S) på 30.069.115 kr., havde et tilgodehavende hos H2 Holding ApS på 6.930.885 kr. Ved bankoverførslen på 37 mio. kr. fra H1 Holding ApS til H2 Holding ApS ifølge omgørelsesanmodningen sker der ikke en genetablering af forholdene inden udbytteudlodningen, men mellemværendet pr. 30. september 1993 ændres på samme måde, som hvis udbytteudlodningen pr. denne dato ikke var omgjort. På baggrund af, at anmodningen angår omgørelse af en udbytteudlodning - som blev vedtaget den 22. december 1993, dvs. i regnskabsåret 1993/94 - men som allerede er anset for sket den 30. september 1993 med deraf følgende skattemæssige konsekvenser for regnskabsåret 1992/93 (skatteåret 1994/95) - vil "omgørelse" af udbytteudlodningen den 30. september 1993 heller ikke i sig selv medføre, at udbytteudlodningen bortfalder, men medfører alene en ændring af tidspunktet for udlodningen til det følgende år.
Betingelsen for omgørelse i skatteforvaltningslovens § 29, stk. 1, nr. 3), kan således ikke anses for opfyldt, ligesom den ønskede disposition heller ikke ses at falde ind under omgørelsesinstituttet i skatteforvaltningslovens § 29.
Allerede af disse grunde stadfæstes afslaget af 3. maj 2006.
Af den omtalte udbytteerklæring, der på vegne H2 Holding ApS er underskrevet af selskabets direktør, direktør C, den 22. december 1993, fremgår det blandt andet, at selskabet i henhold til kildeskattelovens § 6, stk. 3, oplyser, at selskabet vedrørende regnskabsåret 1. maj 1992 - 30. september 1993 på en generalforsamling den 22. december 1993 har vedtaget en kontant udlodning af udbytte på 37 mio. kr., og at udbytteskatten heraf er 11,1 mio. kr.
Af "Attest for udbetalt udbytte uden indeholdelse af kildeskat" fremgår det blandt andet, at H2 Holding ApS den 22. december 1993 vedrørende regnskabsåret "1992/93" har vedtaget udbyttebetaling på 37 mio. kr. til H1 Holding ApS uden fradrag af udbytteskat. Selskabernes direktør, direktør C, har med sin underskrift dateret den 22. december 1993 attesteret, "at udbetaling/godskrivning har fundet sted som ovenfor anført.".
På den samme attest har C den 22. december 1993 under overskriften "Udfyldes af udbyttemodtageren eller den der er bemyndiget til at hæve udbyttet" underskrevet en erklæring om "herved at have modtaget ovennævnte udbytte uden indeholdelse af udbytteskat.".
På en medfølgende attest med "Revisorerklæring" har H1 Holding ApS' daværende statsautoriserede revisor den 22. december 1993 bekræftet, at "selskabet i hele den forløbne del af regnskabsåret har opfyldt de i kildeskattelovens § 65, stk. 4, jf. selskabsskattelovens § 13, stk. 1, nr. 2 fastsatte betingelser for som moderselskab at få udbetalt udbytte fra H2 Holding ApS ... uden indeholdelse af udbytteskat.".
H2 Holding ApS' årsregnskab for perioden 1. maj 1992 - 30. september 1993, der den 30. november 1993 er påført blank revisionspåtegning af selskabets statsautoriserede revisor, er samme dag underskrevet af selskabets direktør og bestyrelse. I regnskabet har bestyrelsen i sin årsberetning foreslået en resultatdisponering af årets resultat på 26.196.633 kr. Resultatdisponeringen er i regnskabet anført således:
Datterselskabs-
Saldo pr. 1/5 1992
16.017.648
Udbytte fra dattervirksomhed
26.196.663
41.467.411
Udbytte for regnskabsåret
-37.000.000
Saldo pr. 30/9 1993
4.467.411
Det fremgår heraf, at selskabets egenkapital pr. 30. september 1993 er 4.467.411 kr.
Af regnskabets angivelse af passiver i balancen pr. 30. september 1993 fremgår blandt andet følgende:
Datterselskabsreserver
-1.076.849
5.464.260
Mellemregning H1 Holding ApS
6.930.885
Mellemregning H2.2 Consult A/S
Mellemregning H2.3 Finans ApS
3.609.316
10.573.389
10.631.599
15.099.010
Af H1 Holding ApS' koncern/årsregnskab for 1992-1993, der er underskrevet af direktør, bestyrelse og revisor den 6. juni 1994 og godkendt på selskabets ordinære generalforsamling den 15. juni 1994, fremgår det af angivelsen af passiver i balancen pr. 30. september 1993, at egenkapitalen er 41.993.783 kr. Af en note hertil, fremgår blandt andet følgende:
1/10 1992
1/10 1993
Overført resultat datterselskaber
10.307.504
18.953.275
(56.000.000)
(37.046.725)
(26.739.221)
Overført resultat, moderselskab
20.974.496
(469.376)
Udbytte, datterselskab
Regulering af værdi, datterselskaber
til indre værdi i forbindelse med køb
(8.072.116)
Ordinært moder- h.h.v. koncernresultat
47.458.508
68.433.004
31.582.000
10.411.783
41.993.783
Af H1 Holding ApS' selvangivelse for regnskabsåret 1. oktober 1992 - 30. september 1993, der er underskrevet den 30. juni 1994, og som ikke tidligere har været fremlagt under sagsforløbet, er der under punkt 53, der har overskriften "Specifikation af skattefrit udbytte", givet oplysning om et udbytte på 37 mio. kr. fra H2 Holding ApS.
C har forklaret, at han er direktør i H1 Holding ApS. H2 Holding ApS er under likvidation. På generalforsamlingen den 22. december 1992 [1993.red.SKAT] deltog de tre anpartshavere, A, B og han selv. Det var åbenbart for alle, at udbyttet var skattefrit. Han vil mene, at han kendte reglerne for skattefrihed, herunder at udlodning ikke måtte ske i købsåret. Han kendte finansieringen af købet af H2 Holding ApS og bogføringen i den forbindelse. Det var en fejl begået af regnskabschefen, at der ikke blev beregnet rente af udlodningen. Kassekreditrenten kan godt have ligget på ca. 10 %. Der var ikke fra anpartshavernes side lagt op til, at udbyttet skulle bogføres i regnskabet pr. 30. september 1993, men H2 Holding ApS' revisor, NS, mente, at det skulle gøres på denne måde for at få et mere retvisende regnskab. Bogføringen af udbyttet pr. 30. september 2003 skete den 5. januar 1994.
Statsautoriseret revisor NS har forklaret, at han har været revisor for H2 Holding ApS, siden det blev købt af H1 Holding ApS. Han er stadig revisor for H1 Holding ApS. H2 Holding ApS' regnskab for 1992/1993 er det første regnskab, han har lavet for selskabet. Udbyttet på 37 mio. kr. fremgik ikke af det bogføringsmateriale, han fik til revision, men blev bogført som en afslutningspostering, da regnskabet var færdigt og resultatet kunne beregnes. Han modtog bogholderiet fra H1 Holding ApS og gennemgik det for fejl, beregnede skat, indsatte udbytte m.v., og disse ændringer blev efterfølgende bogført pr. statusdagen. Han har underskrevet regnskabet den 30. november 1993, og det er efterfølgende godkendt på generalforsamlingen. Forinden da havde han lavet et udkast til regnskab, der var godkendt af ledelsen, herunder med hensyn til udbyttet. Han var ikke på forhånd gjort bekendt med hvilken dato, der skulle afholdes generalforsamling, men han fik efterfølgende tilsendt det underskrevne regnskab. H1 Holding ApS bestod af ca. 25 datterselskaber, og han valgte at cleare kontiene ved at anføre udbyttet som en mellemregning i stedet for som et skyldigt udbytte, men man kunne også have anført det som skyldigt udbytte, således at H2 Holding ApS havde haft en egenkapital på ca. 41 mio. kr. H1 Holding ApS havde ikke behov for pengene. Han vurderede, at udbyttet var skattefrit. Bogføringen skulle tilbageføres, hvis generalforsamlingen ikke havde godkendt udbyttet. Man kan udlede af resultatdisponeringen sammenholdt med balancen i H2 Holding ApS' regnskab for 1992/1993, at udlodningen må have været bogført i det pågældende regnskabsår. Det var hans forudsætning, da han lavede regnskabet for H2 Holding ApS, at udlodning var sket efter regnskabsårets afslutning på generalforsamlingen. Hvis han havde fået at vide, at udlodningen var sket den 30. september 1993, ville han have bogført det som kapitalpostering over egenkapitalen.
Advokat B har forklaret, at han sidder i bestyrelsen for og er anpartshaver i H1 Holding ApS. Han tror, han deltog i generalforsamlingen den 22. december 1993, men han husker det ikke. Han har været involveret i drøftelsen om udlodning af udbyttet på de 37 mio. kr. H1 Holding-koncernen havde mange selskaber, og de var i bestyrelsen fuldt bekendt med reglerne for, hvornår udbytte var skattefrit. De ville have ventet med at betale udbyttet, hvis de havde indset, at der var en risiko for, at det var skattepligtigt. Han har ikke været involveret i nogen drøftelse af, om der skulle udloddes den 30. september 1993 eller tidligere, men det kan godt inden dette tidspunkt have været drøftet, hvilket beløb der skulle udloddes. Der er altid behov for slutposteringer efter afslutningen af et regnskab. Han kan ikke forestille sig, at man har bogført et udbytte, før det er vedtaget på generalforsamlingen.
Sagsøgerne har i det væsentlige gentaget de anbringender og synspunkter, der fremgår af Landskatterettens kendelser af 14. september 2007.
Sagsøgerne har yderligere blandt andet anført, at når der i udbytteerklæringen af 22. december 1993 ikke blev beregnet udbytteskat, var det en følge af, at det var sagsøgernes opfattelse, at udbyttet var skattefrit, idet det blev vedtaget i H2 Holding ApS' regnskabsår 1993-1994 - året efter H1 Holding ApS' erhvervelse af selskabet. Udbytteudlodningen blev efterfølgende i januar 1994 som en efterpostering bogført pr. 30. september 1993 på mellemregningskontoen mellem H2 Holding ApS og H1 Holding ApS. Kontoudtog udskrevet den 25. oktober 1993 af mellemregningen mellem H2 Holding ApS og H1 Holding ApS viser et tilgodehavende i H2 Holding ApS' favør på 30.069.115 kr. Af bogføringsjournal udskrevet den 17. januar 1994 for H2 Holding ApS fremgår det, at der er overført udbytte til H1 Holding ApS på 37 mio. kr., og af bogføringsjournal for H1 Holding ApS udskrevet samme dag fremgår det, at H1 Holding ApS har modtaget udbytte fra H2 Holding ApS på 37 mio. kr. Af kontoudtog af 11. februar 1994 mellem H1 Holding ApS og H2 Holding ApS fremgår det, at mellemregningskontoen pr. 30. september 1993 mellem H1 Holding ApS og H2 Holding ApS er ændret fra et tilgodehavende på 30.069.115 kr. i H2 Holding ApS' favør til et tilgodehavende på 6.930.885 kr. i H1 Holding ApS' favør. Ændringen skyldes, at udbyttet på de 37 mio. kr. nu er bogført på mellemregningskontoen. Baggrunden for, at beløbet blev bogført på mellemregningskontoen pr. 30. september 1993 frem for afsat som skyldigt udbytte, var, at H2 Holding ApS ønskede at reducere balancen, og at der efter drøftelser mellem selskabet og selskabets revisor var enighed om, at det var i overensstemmelse med lovgivningen.
Sagsøgerne har til støtte for, at betingelsen for omgørelse i § 29, stk. 1, nr. 2, er opfyldt, nærmere anført blandt andet, at bestemmelsen efter sin ordlyd må forstås således, at der ikke i nr. 2 er hjemmel til at betinge omgørelse af andet og mere end, at den privatretlige disposition blev foretaget, uden at de skattemæssige virkninger, som indtræder, var forudset på dispositionstidspunktet. Omgørelse kan således ikke nægtes med henvisning til, at den skattemæssige virkning burde være forudset.
Hverken sagsøgerne eller disses revisorer forudså, at den foretagne disposition kunne medføre skattepligt som sket. Beslutningen om udlodning fandt først sted efter den 30. september 1993, ligesom bogføringen tillige først fandt sted efter den 30. september 1993. Bogføringen fandt imidlertid sted med tilbagevirkende kraft til den 30. september 1993 på tilsvarende måde, som en hel del andre efterposteringer fandt sted med tilbagevirkende kraft pr. 30. september 1993. Højesterets dom ændrer ikke herpå, men må snarere fortolkes således, at Højesteret har fundet, at det forhold, at man har bogført beløbet pr. 30. september 1993 og samtidig har undladt at beregne renter fra denne dato frem til beslutningen om udlodningen, medfører, at beløbet skal periodiseres til regnskabet for 1992-1993. Sagsøgerne har ikke haft grund til at løbe nogen risiko for beskatningen af de 37 mio. kr. Såfremt sagsøgerne var bekendt med det forhold, at skattemyndighederne - som følge af bogføringen på mellemregningskontoen pr. 30. september 1993 og den manglende forrentning efter denne dato - anså udlodningen i skattemæssig henseende for sket den 30. september 1993, ville sagsøgerne have ageret anderledes. Sagsøgerne ville så først have bogført udlodningen af udbyttet i forbindelse med den ordinære generalforsamling den 22. december 1993. Bogføringen blev som en efterpostering foretaget pr. 30. september 1993 som følge af, at H2 Holding ApS' revisor mente, at det som følge af beløbets størrelse var mest korrekt at indregne udlodningen i selskabernes regnskaber pr. 30. september 1993. Alternativet til efterposteringen af beløbet på mellemregningskontoen havde været at afsætte beløbet som skyldigt udbytte.
Sagsøgerne har til støtte for, at betingelserne for omgørelse i § 29, stk. 1, nr. 3, også er opfyldt, henvist til de lovmotiver og den meddelelse af 31. august 2000 fra Told- og Skattestyrelsen (offentliggjort i TfS 2000.740), der er citeret i Landsskatterettens kendelser. Sagsøgerne har nærmere anført, at det ifølge meddelelsen ikke er en betingelse, at handlingerne rent faktisk gør det sværere at gennemskue forholdet, men at det afgørende er, om skatteyderen har forsøgt at opnå dette. Det har sagsøgerne ikke, og på den måde, udbyttet er medtaget i regnskaberne, kunne og burde skattemyndighederne have indset, at beløbet var bogført pr. 30. september 1993, fordi:
Det fremgik direkte af selvangivelsen for H1 Holding ApS for indkomståret 1992-1993, at selskabet havde modtaget udbyttet på 37 mio. kr., og at man anså det for skattefrit.
H2 Holding ApS havde som foreskrevet i loven indleveret en udbytteattest til skattemyndighederne, hvoraf udbyttet fremgik.
Udbyttet fremgik direkte af H2 Holding ApS' regnskab for 1992-1993.
Det fremgik af H1 Holding ApS' regnskab for 1992-1993, at selskabet havde modtaget et udbytte på 56 mio. kr.
Sagsøgerne har yderligere anført, at skattemyndighederne fuldt ud har været bekendt med udbytteudlodningen, idet sagen oprindelig blev startet ved, at ToldSkat forhøjede H1 Holding ApS' skatteansættelse for 1992-1993 med de 37 mio. kr.
Selskaberne har på ingen måde søgt at snyde skattemyndighederne, idet samtlige relevante oplysninger er lagt så klart frem, som det overhovedet har været muligt, hvorfor skattemyndighederne let havde kunnet konstatere sagens faktum, som selskaberne ingen interesse havde i at skjule.
I proceduren under hovedforhandlingen i landsretten har sagsøgerne i en analyse af regnskabet for H2 Holding ApS for regnskabsåret 1992-1993 yderligere fremhævet følgende:
I bestyrelsens årsberetning er der for regnskabsåret disponeret med et udbytte på 37 mio. kr.
Selskabets egenkapital er derved nedskrevet til 4.467.411 kr.
I selskabets balance er egenkapitalen som et passiv angivet til 4.467.411 kr.
I selskabets balance er der som et passiv angivet 6.930.885 kr. som mellemregning med H1 Holding ApS.
Udbytte for regnskabsåret er angivet til 0[nul] kr.
Der er ikke som et passiv afsat et skyldigt udbytte på 37 mio. kr.
Det fremgår heraf, at der med en angivet egenkapital i balancen på 4.467.411 kr. ikke ville være midler til rådighed til udbetaling af et udbytte på 37 mio. kr. i et efterfølgende regnskabsår. En læser af regnskabet har derfor uden videre kunnet se, at udbyttet på de 37 mio. kr. var udloddet i regnskabsåret 1992-1993 og ikke hensat til udlodning i et senere regnskabsår. Mellemregningen med H1 Holding ApS på de 6.930.885 kr. genfindes i udskriften af kontoudtog af 11. februar 1994 mellem H1 Holding ApS og H2 Holding ApS, hvoraf det fremgår, at mellemregningskontoen pr. 30. september 1993 er ændret fra et tilgodehavende på 30.069.115 kr. i H2 Holding ApS' favør til et tilgodehavende på 6.930.885 kr. i H1 Holding ApS' favør.
Sagsøgte har til støtte for frifindelsespåstanden gjort gældende, at ingen af betingelserne i skatteforvaltningslovens S 29, stk. 1, nr. 2 eller 3, for omgørelse er opfyldt.
Betingelsen i § 29, stk. 1, nr. 2, om, at dispositionen skal have haft utilsigtede skattemæssige virkninger, er ikke opfyldt. Den gennemførte disposition - udlodningen pr. 30. september 1993 - fik den forventede skattemæssige konsekvens - fuld skattepligt. Dispositionen blev gennemført i regnskabsåret 1992-1993 og udløste derfor på baggrund af ejertiden af anparterne fuld udlodningsbeskatning i H1 Holding ApS.
H1 Holding ApS, der i regnskabsåret 1992-1993 havde købt et overskudsselskab, havde fuldt kendskab til de regler, hvorefter der i dette regnskabsår ikke kunne ske skattefri udlodning fra datterselskabet til moderselskabet. H1 Holding ApS havde endvidere kendskab til alle relevante forhold, som førte til, at Højesteret i dommen af 9. januar 2006 ved den bevismæssige vurdering lagde til grund, at udlodning var foretaget i regnskabsåret 1992-1993.
Sagsøgerne har derfor ikke bevist, at dispositionens virkninger har været "utilsigtede", og slet ikke at dispositionens virkninger "utvivlsomt" har været utilsigtede.
Betingelsen i § 29, stk. 1, nr. 3, om, at dispositionen skal have været lagt klart frem for myndighederne, er heller ikke opfyldt. Skattemyndighederne kunne på baggrund af det indleverede materiale vedrørende H1 Holding ApS ikke umiddelbart udlede, at udbyttet på de 37 mio. kr. var "indbetalt" til selskabet allerede i regnskabsåret 1992-1993. Der er hverken efter ordlyden af bestemmelsen eller i forarbejderne til bestemmelsen eller i retspraksis grundlag for at stille krav om, at en uklarhed skal være begrundet i et dadelværdigt forhold hos skatteyderen, eller at denne i øvrigt skal have handlet illoyalt. Om klarhedskravet i den enkelte sag har været opfyldt beror på en objektiv vurdering af, om dispositionen fra begyndelsen har været lagt så klart frem for de skatteansættende myndigheder, at der for myndighederne ikke har været tvivl om dispositionens eksistens og indhold.
Navnlig indleveringen af attesten om skattefri udlodning, der for begge de sagsøgende selskaber efter generalforsamlinger afholdt den 22. december 1993 samme dag er underskrevet af direktøren i begge selskaber, C, og indleveringen af den ledsagende revisorerklæring, som samme dag var underskrevet af H1 Holding ApS' statsautoriserede revisor, der bekræftede, at selskabet i hele den forløbne del af regnskabsåret havde opfyldt betingelserne i kildeskatteloven og selskabsskatteloven for som moderselskab at få udbetalt udbytte uden indeholdelse af udbytteskat, har givet skattemyndighederne grundlag for at antage, at udbyttet, der vedrørte regnskabsåret 1992-1993, først var udloddet den 22. december 1993 og dermed skattefrit i regnskabsåret 1993-1994. Det har således ikke været lagt klart frem for myndighederne, at ud- og indbetaling af udbyttet allerede havde fundet sted den 30. september 1993, og at det derfor var skattepligtigt i regnskabsåret 1992-1993.
Den selvangivelse fra H1 Holding ApS vedrørende regnskabsåret 1992-1993, der er fremlagt for landsretten, og som angiver et skattefrit udbytte på 37 mio. kr., opfylder ikke kravet til klarhed, når oplysningen om udlodningstidspunktet, der medførte beskatning, ikke samtidig blev lagt klart frem. Skattemyndighederne har måttet læse selvangivelsen således, at der var udloddet udbytte for regnskabsåret, men at beslutningen om udlodning først var truffet og gennemført efter, og at udlodningen derfor - som angivet var skattefri.
Sagsøgte har ikke bestridt, at det af den analyse af regnskabet for regnskabsåret 1992-1993 for H2 Holding ApS, som sagsøgerne har foretaget under sagens hovedforhandling i landsretten, kan udledes, at de 37 mio. kr. må være både udloddet og udbetalt i det pågældende regnskabsår, og at udlodningen derfor var skattepligtig; men når sagsøgerne under sagens langvarige behandling ved flere skattemyndigheder og retsinstanser ikke tidligere selv er nået til denne erkendelse og har påberåbt sig konsekvenserne af den, kan det ikke bebrejdes skattemyndighederne, at de ikke analyserede regnskabets angivelse af den foretagne disposition - og de i øvrigt foreliggende oplysninger om dispositionen - på denne måde. På den angivne baggrund har dispositionen i hvert fald ikke været lagt klart frem for myndighederne.
Det følger af Højesterets dom af 9. januar 2006, at udlodningen af 37 mio. kr. må anses for sket den 30. september 1993, pr. hvilken dato beløbet er bogført på selskabernes mellemregningskonti som udbytte. Spørgsmålet under denne sag er, om betingelserne i skatteforvaltningslovens § 29, stk. 1, nr. 2 og 3, for at omgøre udlodningen er opfyldt.
Efter den dagældende selskabsskattelovs § 13, stk. 1, nr. 2, var udlodningen skattefri, hvis udbyttet først blev modtaget i det følgende regnskabsår, det vil sige den 1. oktober 1993 eller senere. Ledelserne i H1 Holding ApS og H2 Holding ApS var bekendt med dette, og der er ikke grundlag for at antage, at man har tilsigtet en udlodning dagen før de tidsmæssige betingelser for skattefrihed var opfyldt. Tværtimod må det lægges til grund, at selskabernes ledelser, blandt andet efter rådgivning fra deres revisor, var af den opfattelse, at udbytte først kunne anses for modtaget, når beslutning om udlodning - forventeligt - ville blive truffet på generalforsamlingen i H1 Holding ApS den 22. december 1993, jf. herved også den dagældende ligningsvejledning, hvoraf det fremgår, at udbytte beskattes på det tidspunkt, hvor udbyttet fastsættes ved selskabets generalforsamling.
Dispositionen den 30. september 1993 har under de anførte omstændigheder utvivlsomt haft den utilsigtede og væsentlige virkning, at udlodningen blev skattepligtig. Betingelsen i skatteforvaltningslovens § 29, stk. 1, nr. 2, for omgørelse er derfor opfyldt.
H1 Holding ApS har ikke lagt bogføringsmaterialet om mellemregningerne pr. 30. september 1993 frem for myndighederne, og myndighederne kunne på grundlag af regnskaberne og selvangivelserne med bilag, heriblandt udbytteerklæringen, udbytteattesten og revisorerklæringen om skattefrihed, ikke klart konstatere, at udlodningen var sket den 30. september 1993. Det forhold, at man ved at sammenholde forskellige oplysninger i H2 Holding ApS' årsregnskab for 1992-1993 kunne udlede, at udbyttet måtte have været betalt i indkomståret, er ikke en angivelse af tidspunktet for modtagelsen af udlodningen, som opfylder kravet til klarhed i skatteforvaltningslovens § 29, stk. 1, nr. 3.
Det kan ikke føre til et andet resultat, at selskabernes ledelser måtte være i god tro med hensyn til den skatteretlige betydning af bogføringen pr. 30. september 1993 af udlodningen, eller at selskabernes ledelser ikke har forsøgt at skjule dispositionerne.
Sagsøgerne skal betale sagsomkostninger til sagsøgte med i alt 300.000 kr. Beløbet dækker udgifter til advokatbistand. Landsretten har lagt vægt på sagens omfang og udfald.
Inden 14 dage skal sagsøgerne, H1 Holding ApS og H2 Holding ApS, betale sagens omkostninger til sagsøgte med 300.000 kr.

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret


text:
Julehilsen fra ansættelsesret - 2018 | Horten
Julen står snart for døren, og det er tid til at holde juleferie og nyde den søde juletid med familie og venner. I år er det en "rigtig lønmodtagerjul" med mange fridage i vente. Vi håber, at I vil benytte lejligheden til sammen med os at tage et tilbageblik på året, der gik i et ansættelsesretligt perspektiv.
2018 har budt på en række interessante domme, men navnlig på lovgivningssiden har vi set en række spændende nyheder, der allerede nu, men også i fremtiden, vil medføre ændringer for virksomhederne. Ferieloven er blevet endeligt vedtaget, og persondataforordningen er trådt i kraft. Begge dele vil fylde meget i 2019 i HR-afdelingerne rundt omkring. Her i december måned er en ændring af aktieoptionsloven endvidere blevet vedtaget, hvilket medfører større aftalefrihed i aktieoptionsordninger.
Vi har gjort vores bedste for at holde dig løbende opdateret om de seneste lovmæssige tiltag, den nyeste retspraksis og en masse andre spændende nyheder inden for ansættelsesretten gennem arrangementer og nyhedsbreve.
Vores ansættelsesretlige nyhedsbreve bliver løbende sendt ud i Hortens nyhedsbrev, men vi formidler også mindre nyheder i vores LinkedIn-gruppe Hortens Ansættelsesrettens A-Z.
Også i 2019 har vi planer om mange spændende arrangementer – både i Hellerup og på vores nye kontor i Aarhus.
Nedenfor er et udpluk af den ansættelsesretlige lovgivning og retspraksis fra året, der gik, som vi håber, du vil finde lige så spændende, som vi gør. Derudover forsøger vi at se ind i 2019 og give vores bud på, hvilke ændringer og nyheder der vil præge første del af det nye år.
Rigtig god læselyst. Hortens afdeling for ansættelsesret ønsker dig en glædelig jul og et godt nytår!
I 2018 blev der indført og varslet både store og små ændringer inden for den ansættelsesretlige regulering. Her er et udpluk af de ændringer, vi har fundet mest interessante.
Regeringen har fremsat forslag til ændring af ligebehandlingsloven vedrørende sexchikane. Vedtages forslaget, vil det betyde en skærpelse af reglerne samt et højere godtgørelsesniveau ved overtrædelse af forbuddet mod sexchikane. Samtidig øges Arbejdstilsynets muligheder for at komme krænkelser til livs.
Læs mere om lovforslaget her: Øget godtgørelse for sexchikane
Ændring af udstationeringsdirektivet vedtaget
Den ventede ændring af udstationeringsdirektivet er blevet vedtaget. Ændringen erstatter bl.a. kernevilkåret om mindsteløn med aflønning, hvilket betyder, at flere løndele fremover vil være omfattet af begrebet. Derudover indføres der krav om dækning af rejseudgifter samt nye regler i relation til længerevarende udstationeringer. Ændringerne trådte i kraft den 29. juli 2018 og skal senest være implementeret af medlemsstaterne den 30. juli 2020.
Læs mere om ændringen her: Ændring af udstationeringsdirektivet vedtaget
Forslag til ændring af aktieoptionsloven vedtaget
Folketinget har netop vedtaget en ændring af aktieoptionsloven. Med lovændringen har Folketinget ophævet begrænsningerne for, hvad der er muligt at aftale om optioner/warrants i forbindelse med lønmodtageres fratrædelse. Det betyder en større aftalefrihed i aktieoptionsordninger, men det er vores vurdering, at ændringerne medfører en række uklarheder, herunder i relation til aktier eller anparter, som lønmodtageren har erhvervet i henhold til en aktieoptionsordning.
Læs mere om lovændringen her: Ændringer af aktieoptionsloven vedtaget
I januar 2018 blev den nye ferielov vedtaget, som indfører samtidighedsferie. Loven træder først i kraft til september 2020, men på grund af overgangsperioden vil den nye ferielov allerede få betydning i 2019.
Den væsentligste ændring i forbindelse med den nye ferielov er overgangen til samtidighedsferie; afholdelse af ferie i det samme år, hvor ferien er optjent. Det er den ændring, der nødvendiggør en overgangsperiode, da medarbejdere i overgangsåret både vil have optjent ret til betalt ferie fra det forgangne optjeningsår efter de nuværende regler og samtidig løbende optjene ret til betalt ferie efter de nye regler om samtidighedsferie. Medarbejderne vil derfor have optjent ret til dobbelt ferie.
For at undgå denne ret til dobbelt ferie vil de tilgodehavende feriemidler, som er optjent efter de gamle regler, blive hensat og forrentet, så de først udbetales, når medarbejderen forlader arbejdsmarkedet. På den måde vil medarbejderen i overgangsåret fortsat alene have ret til fem ugers betalt ferie.
Læs mere om den nye ferielov, der nu er vedtaget, her: Den nye ferielov - samtidighedsferie for alle lønmodtagere
Se Hortens video om den nye ferielov her: Den nye ferielov på 5 minutter
Den 25. maj 2018 trådte persondataforordningen i kraft og samtidig trådte den danske suppleringslov i kraft. Forordningen har stor betydning for såvel virksomheder som offentlige myndigheder; ikke mindst i forhold til deres rolle som arbejdsgiver. Selvom der også tidligere gjaldt krav om behandlingen af personoplysninger, er der med persondataforordningen indført flere og strengere regler om både baggrunden for behandlingen af personoplysninger og den efterfølgende opbevaring af personoplysninger.
Se Hortens video om persondatareglerne her: Persondatareglerne på 7 minutter
Datatilsynet publicerede i slutningen af efteråret en vejledning om persondata i ansættelsesforhold.
Læs mere om vejledningen her: GDPR og ansættelsesforhold
Lov om forretningshemmeligheder trådte i kraft den 9. juni 2018 og implementerer EU-direktivet om forretningshemmeligheder. Loven indfører ingen ændringer til den gældende lovgivning vedrørende misbrug af forretningshemmeligheder. Til gengæld indeholder loven som noget nyt en definition af forretningshemmeligheder. En forretningshemmelighed skal derfor forstås som oplysninger, der ikke er almindeligt kendt blandt folk, der normalt beskæftiger sig med den pågældende type oplysninger, har en handelsværdi, fordi de er hemmelige og har været underlagt rimelige foranstaltninger til hemmeligholdelse.
Læs mere om den nye lov om forretningshemmeligheder her: Lov om forretningshemmeligheder er nu vedtaget
Fra den 1. juli 2018 har Arbejdstilsynet kunnet udstede dagbøder til udenlandske virksomheder, der ikke efterkommer et påbud om anmeldelse til RUT-registret. Med muligheden for at udstede dagbøder til disse virksomheder er Arbejdstilsynets sanktionsmuligheder blevet skærpet, da det tidligere kun var muligt at uddele én bøde på ca. 10.000 kr.
Læs mere om Arbejdstilsynets nye sanktionsmulighed her: Manglende anmeldelse i RUT-registret giver mulighed for dagbøder
Fra den 1. juli 2018 blev der indført udtrykkelig hjemmel til, at Arbejdstilsynet kan føre individuelle samtaler med medarbejdere under kontrolbesøg, ligesom Arbejdstilsynet har mulighed for at gennemføre gruppesamtaler med flere ansatte uden arbejdsgiverens medvirken, uanset om arbejdsgiveren måtte modsætte sig dette.
Positivlisten blev udvidet fra den 1. januar 2018, ligesom beløbsgrænsen under beløbsordningen blev hævet. Det er fortsat hovedsageligt erhverv inden for ingeniørfaget, sundhedsområdet, undervisningsområdet og it-området, der er på Positivlisten, men med udvidelsen er der også blevet tilføjet en del nye ledelsesfunktioner. I beløbsordningen er aflønningskravet hævet fra det tidligere 408.800 kr. til 417.793,60 kr. årligt. Udenlandske medarbejdere, der ønsker at søge om arbejdstilladelse i Danmark, skal altså have en månedsløn på mindst 34.816,13 kr. inkl. pension og feriepenge.
Domstolene og diverse nævn tog i 2018 stilling til en række spændende sager inden for et mange forskellige områder. Vi har gjort vores bedste for at give et løbende indblik i udviklingen af retspraksis. Nedenfor følger et udpluk af de domme, vi i 2018 har fundet mest interessante.
Vestre Landsret fandt, at det hverken var i strid med funktionærloven eller aftaleloven, at en funktionær med mere end 25 års anciennitet havde indgået en aftale med arbejdsgiveren om fratræden straks uden løn, pension mv. i opsigelsesperioden.
Læs mere om dommen her: Funktionærlovens ufravigelighed var ikke til hinder for aftale om straks fratræden
Højesteret fastslog, at ikke-afholdte feriefridage kan anses som afholdt i opsigelsesperioden, og at overenskomstmæssige vilkår om, at dette ikke er tilfældet, er en aftale om forlænget opsigelsesvarsel, der kan konkursreguleres.
Læs mere om Højesterets dom i sagen her: Feriefridage kunne ikke kræves udbetalt ved konkurs
EU-Domstolen fastslog, at en tilkaldevagt, der tilbringes i hjemmet, kan betragtes som arbejdstid og ikke hviletid i arbejdstidsdirektivets forstand. Når medarbejderen på en tilkaldevagt i hjemmet har begrænset frihed til at hellige sig egne interesser, skal det betragtes som arbejdstid, når det kommer til tilrettelæggelse af arbejdstid og overholdelse af reglerne om hviletid og fridøgn.
Læs om EU-Domstolens dom her: Tilkaldevagt i hjemmet kan være arbejdstid
Højesteret slog med dommen fast, at en elev, hvis uddannelsesaftale var blevet ophævet, ikke både kunne tilkendes godtgørelse for uberettiget ophævelse efter erhvervsuddannelsesloven og godtgørelse for usaglig opsigelse efter funktionærloven, i situationer hvor lovene overlapper. I stedet skulle eleven tilkendes det største af de to mulige godtgørelsesbeløb.
Læs mere om dommen her: Elev kunne ikke kræve dobbeltkompensation for ophævet uddannelsesaftale
I denne sag for EU-Domstolen var spørgsmålet, hvordan en gravid medarbejder er stillet under en kollektiv afskedigelsesrunde. EU-Domstolen slog fast, at kollektive afskedigelser udgør et særligt tilfælde. Ved en kollektiv afskedigelsesrunde er der derfor ikke krav om, at gravide medarbejdere har fortrinsret til at forblive ansat eller krav på at blive omplaceret inden for virksomheden.
Læs mere i vores nyhed om dommen her: Gravid medarbejder havde hverken fortrinsret eller krav på omplacering
Højesteret fandt, at det var i strid med lov om tidsbegrænset ansættelse, at Roskilde Universitet fornyede fire medarbejderes ansættelsesforhold, da medarbejderne i realiteten havde været kontinuerligt ansat i samme stilling mere end to gange.
Læs mere om Højesterets dom her: Universitet overtrådte lov om tidsbegrænset ansættelse
Med Erhvervsankenævnets afgørelse den 1. maj 2018 blev der sat et punktum i sagen om det økonomiske ansvar for det underskud, Eurovision Song Contest resulterede i. Erhvervsankenævnet fandt ikke, at der var grundlag for at pålægge Wonderful Copenhagen at anlægge en erstatningssag. Horten bistod bestyrelsesformanden i sagen.
Læs mere om sagen her: Bestyrelsesformand ikke ansvarlig for Eurovision Song Contest-underskud
Østre Landsret tog i maj måned stilling til, om en offentlig myndighed kan tillægge ophør af sygedagpenge tilbagevirkende kraft, som ellers var Ankestyrelsens praksis. Landsretten fandt ikke, at der i sygedagpengeloven er holdepunkter for at tillægge en afgørelse om ophør af sygedagpenge tilbagevirkende kraft, og Ankestyrelsen fik derfor ikke medhold i sagen.
Østre Landsret fastslog i dommen, at en arbejdsgiver ikke har ret til at modregne i løn, hvis arbejdsgiveren på grund af medarbejderens forhold er afskåret fra at modtage sygedagpengerefusion. Landsretten udtalte, at arbejdsgiverens mistede ret til sygedagpengerefusion er et udtryk for et bevidst valg fra lovgivers side, og at modregning i lønnen ikke kan ske uden udtrykkelig hjemmel i lov, aftale eller overenskomst. Dommen er anket til Højesteret.
Læs om dommen her: Mistet sygedagpengerefusion giver ikke arbejdsgiver ret til at modregne i løn
Med dommen tog Arbejdsretten stilling til en sag, der vedrører lovligheden af en varslet konflikt til støtte for overenskomstdækning af allerede dækket arbejde. Det arbejdsretlige udgangspunkt er, at det ikke er lovligt at konflikte, når de konkurrerende fagforbund hører under samme hovedorganisation. Arbejdsretten kom frem til, at den omstændighed, at der var tvivl om, hvorvidt den omhandlede overenskomst var den rette for samtlige medarbejdere på virksomheden, ikke var nok til at fravige det arbejdsretlige udgangspunkt.
Læs vores nyhed om Arbejdsrettens dom i sagen her: Konflikt om allerede overenskomstdækket arbejde var ikke lovlig
Højesteret slog i juni 2018 fast, at en konstabel og senere overkonstabel i Forsvaret var omfattet af funktionærloven. Højesteret lagde til grund, at det afgørende for vurderingen af en ansats funktionærstatus er indholdet af den ansattes arbejdsopgaver.
Læs vores nyhed om dommen her: Konstabel havde funktionærstatus
Spørgsmålet for Højesteret var, hvorvidt et autismecenter var erstatningsansvarlig for en beboers vold mod en ansat, samt hvordan erstatningsbyrden i så fald skulle fordeles mellem autismecenteret og beboeren. Højesteret slog fast, at arbejdsforholdene ikke var sikkerhedsmæssigt fuldt forsvarlige, og autismecenteret var derfor erstatningsansvarlig og skulle bære 2/3 af ansvaret.
Læs mere om dommen her: Autismecenter (også) ansvarlig for beboers vold mod ansat
Godtgørelse for direkte forskelsbehandling
Ligebehandlingsnævnet fandt i sagen, at det var direkte forskelsbehandling, da en kommune begrundede et afslag på forlænget ansættelse med, at pensionister kun i særlige tilfælde kunne ansættes i kommunen. Ligebehandlingsnævnet lagde til grund, at begrebet pensionist er uadskilleligt forbundet med en persons alder. Ansøgeren fik 35.000 kr. i godtgørelse henset til forseelsens grovhed.
I efteråret faldt der dom i Kærkommen-sagen, hvor Vestre Landsret tog stilling til, hvorvidt der var tale om en virksomhedsoverdragelse, da to kommuner ansatte personale fra det konkursramte hjemmeplejefirma Kærkommen ApS. Landsretten lagde til grund, at de to kommuner ikke havde overtaget en så væsentlig del af plejefirmaets medarbejdere, at der var tale om virksomhedsoverdragelse i virksomhedsoverdragelseslovens forstand. Lønmodtagernes Garantifond blev derfor pålagt at dække krav fra medarbejderne i forbindelse med Kærkommen ApS' konkurs.
Læs vores nyhed om dommen her: Ansættelse af medarbejdere medførte ikke virksomhedsoverdragelse
Overarbejde skulle medregnes ved beregning af erhvervsevnetab
Højesteret tog for nylig stilling til, hvorvidt overarbejde udført i en periode efter en arbejdsskade skulle indgå i vurderingen af indtægtsnedgang i forbindelse med en sag om erstatning af erhvervsevnetab efter en arbejdsskade. Da overarbejdet ikke havde været af en særlig midlertidig eller ekstraordinær karakter, fandt Højesteret ikke grundlag for at se bort fra denne del af skadelidtes indtægt.
Læs mere om dommen her: Overarbejde skulle medregnes ved beregning af erhvervsevnetab
Vi har kigget på nogle af de mest spændende varsler, samtidig med at vi har forsøgt at give et indblik i forskellige ansættelsesretlige problemstillinger.
Beskæftigelsesminister Troels Lund Poulsen meldte i løbet af efteråret ud, at han ønsker en politisk aftale, der skal kulminere i en ændring af arbejdsskadelovgivningen efter sommerferien. Med ændringen ønsker ministeren at komme en praksis til livs, hvorefter bagatelagtige skader ikke er omfattet af arbejdsskadebegrebet.
I forsøget på at tiltrække de mest kvalificerede medarbejdere kan det være en udfordring at tilbyde en tilstrækkelig attraktiv løn. En alternativ måde at tiltrække kvalificerede medarbejdere er et såkaldt incitamentsvederlag som for eksempel bonus eller aktieløn, der belønner medarbejderens engagement i virksomheden.
Læs vores korte forklaring om de forskellige muligheder for at indføre incitamentsvederlag her: Incitamentsvederlag til medarbejdere
De fleste medarbejdere og politikere, der repræsenterer offentlige myndigheder eller virksomheder, vil på et tidspunkt komme i en situation, hvor de bliver tilbudt en gave, middag, oplevelse eller lignende. Det er derfor vigtigt, at både politikere og medarbejdere kender rammerne for, hvornår de må tage imod et tilbud, og hvornår de skal sige "nej tak". Vi har derfor udarbejdet en kort guide, hvor vi kort opridser reglerne på området og giver gode råd til, hvordan de vanskelige situationer håndteres bedst.
Læs vores guide her: Retningslinjerne for gaver til offentligt ansatte
Med kampagner som #MeToo og diverse sager om ligestilling og sexchikane samt den bebudede ændring af ligebehandlingsloven er det i høj grad stadig relevant for arbejdsgivere at sikre sig et chikanefrit miljø på arbejdspladsen, og at der findes retningslinjer for medarbejdernes adfærd. I februar 2018 bragte vi derfor en video, hvor partner og advokat Marianne Lage giver et overblik over arbejdsgivernes pligter og ansvar i forbindelse med sexchikane.
Se eller gense videoen her: Sexchikane på arbejdspladsen
Video om fratrædelsesaftaler
Når en arbejdsgiver vil slutte et ansættelsesforhold med en medarbejder, kan det være en god ide at indgå en fratrædelsesaftale. I videoen gennemgår partner og advokat Marianne Lage de situationer, hvor man med fordel kan indgå en fratrædelsesaftale, og hun forklarer, hvad aftalen skal indeholde.
Se eller gense videoen her: Fratrædelsesaftaler
Ni forhold du skal være opmærksom på, når du ansætter personale
Når du som arbejdsgiver skal ansætte nyt personale, er der en masse forhold, du skal være opmærksom på. Ansættelsesbevis, regler om ferie, ophør af ansættelsesforholdet og skattemæssige forhold – og er der tale om en funktionær? Vi har derfor udarbejdet en guide med ni ting, du skal være opmærksom på, når du skal ansætte nyt personale.
Bliv klogere på reglerne her: Ni forhold du skal være opmærksom på, når du ansætter personale
TENDENSER – 2019
Den nye ferielov er nu blevet vedtaget og vil træde i kraft i 2020. På grund af overgangsordningen vil der dog allerede i 2019 skulle tages hensyn til de nye regler, idet ferie optjent fra den 1. september 2019 til den 31. august 2020 indefryses og ikke kan afholdes eller udbetales. For mange arbejdsgivere betyder 2019 forberedelse til den nye ferielov.
Persondataforordningen trådte i kraft den 25. maj 2018. For nylig udgav Datatilsynet en vejledning om persondata i medarbejderforhold. Vi forventer, at vi i 2019 vil se en række sager, der kan tjene som rettesnor for virksomhedernes håndtering af medarbejdernes persondata, ligesom vi afventer at få et indblik i bødeniveauet i forbindelse med overtrædelser af reglerne.
2018 har budt på øget fokus på ligestilling og sexchikane og har bl.a. medført et lovforslag til skærpelse af reglerne herom. Vi forudser tilsvarende fokus på området i 2019, hvor lovforslaget forventes at træde i kraft, og vi vil følge udviklingen tæt.
Lovændringen om aktieoptioner medfører større aftalefrihed på området, og det er vores vurdering, at det vil give anledning til, at opsigelsesbestemmelserne i aktieoptionsordninger fremadrettet bliver anderledes, og at det på sigt vil give anledning til en række sager om forståelse af lovændringen.
Vi vil fortsat i 2019 følge udviklingen på arbejdsmarkedet nøje og udsende nyhedsbreve, når der kommer ny lovgivning, eller når nye interessante domme fra de danske domstole og EU-Domstolen bliver afsagt.


text:
Højesterets dom af 5. februar 2014
Højesteret fandt ikke, at der var årsagsforbindelse mellem de fejl, som revisorerne i et konkursramt selskab havde begået, og de påståede tab, og revisorerne var derfor ikke erstatningsansvarlige.
I 2001 blev eHuset A/S erklæret konkurs. På daværende tidspunkt fungerede to revisionsfirmaer som selskabets revisorer.
Retssagen drejede sig om erstatningskrav (rejst af bank og konkursbo) mod disse. Kravet var begrundet med, at årsregnskaberne for 1998/1999 og 1999/2000 ikke havde været retvisende, og at revisionen af årsregnskaberne ikke var udført i overensstemmelse med god revisionsskik.
Bankens krav udsprang af, at denne i 1999 indgik en låneaftale med eHuset og i 2000 forhøjede selskabets kredit i banken. Banken gjorde gældende, at dette skete i tillid til de omtalte årsregnskaber.
Konkursboets krav udsprang af, at de mangelfulde regnskaber efter boets opfattelse havde været medvirkende til, at driften i selskabet fortsatte for længe, hvilket havde medført forøgede tab for såvel selskabet selv som dets kreditorer.
Højesteret fastslår indledningsvis, at konkursboets sagsanlæg ikke kunne afskære Banken fra at rejse sag med krav om erstatning for den skade, som måtte have ramt banken.
Højesteret lægger til grund, at revisorerne havde begået fejl. Disse fejl kunne dog ikke anses for grove.
Højesteret lægger videre til grund, at det ikke var bevist, at overholdelse af god revisionsskik ville have haft anden betydning for årsregnskabernes udvisende end, at årsresultaterne ville være blevet nogle få mio. kr. mindre.
Højesteret finder det derfor ikke godtgjort, at Banken ville have handlet anderledes i 1999 og 2000, hvis årsregnskaberne var blevet revideret korrekt.
Højesteret finder heller ikke, i forhold til konkursboets krav, at der er grund til at antage, at en korrektion af årsresultaterne ville have ændret selskabsbestyrelsens positive forventninger til fremtiden, eller at bestyrelsen ville have ageret væsentlig anderledes, hvis den var blevet præsenteret for regnskaber, der var revideret i overensstemmelse med god revisionsskik.
Sagen er forberedt og ført af advokat Nicolai Clan i begge instanser.

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret


text:
Konkurskarantæne pålagt likvidator - Højesterets kendelse
afsagt onsdag den 24. april 2019
Sag 89/2018
(advokat Georg Meyer, beskikket)
kurator for selskaberne 1-3, advokat Boris Frederiksen
I tidligere instanser er afsagt kendelse af Sø- og Handelsretten den 11. august 2016 og af Østre Landsrets 16. afdeling den 21. december 2017.
I påkendelsen har deltaget fem dommere: Marianne Højgaard Pedersen, Henrik Waaben, Michael Rekling, Jan Schans Christensen og Kristian Korfits Nielsen.
Kærende, A, har nedlagt påstand om afvisning af konkurskarantænesagerne, subsidiært frifindelse og mere subsidiært, at der pålægges konkurskarantæne i en kortere periode end de samlet pålagte 9 år.
Indkærede, kurator for selskaberne ... under konkurs, ... under konkurs og ... under konkurs, advokat Boris Frederiksen, har påstået stadfæstelse.
Sø- og Handelsretten traf ved kendelse af 11. august 2016 afgørelse om at pålægge A konkurskarantæne. I kendelsen hedder det:
”Selskaberne ... ApS, ... ApS og ... ApS blev den 6. august 2014 taget under konkursbehandling med fristdag den 1. juli 2014, og fristen i konkurslovens § 157, stk. 1, løber således i alle tre sager fra den 1. juli 2013. Det er ubestridt, at A, der var indsat som likvidator i alle tre selskaber fra den 1. juli 2014 og frem til konkursdekretets afsigelse, er omfattet af konkurskarantænereglerne.
Der er i konkursboet for ... ApS (B-25-15) anmeldt krav for 370.784,73 kr., hvoraf SKATs krav udgør ca. 310.000 kr. I konkursboet efter ... ApS (B-26-15) er der anmeldt krav for 1.322.212,02 kr., hvoraf SKATs krav udgør ca. 1.200.000 kr. Endeligt er der i konkursboet for ... ApS (B-48-15) anmeldt krav for 1.164.362,97 kr., hvoraf SKATs krav udgør ca. 513.000 kr.
A har siden 2010 drevet forretning med at yde bistand med nedlukning af nødlidende selskaber for et honorar på typisk 40.000 kr. plus moms. I forbindelse hermed har han indsat sig selv som direktør eller likvidator i over 300 selskaber, hvoraf langt størstede-len er gået konkurs, mens han sad i ledelsen/var likvidator. På denne baggrund og også under hensyn til den forretningsmodel, som A arbejder ud fra og markedsfører sig med, finder retten, at A i sit virke som direktør eller likvidator er at betragte som professionel aktør.
Det må efter As forklaring om sin forretningsmodel og håndtering af de enkelte selskaber have stået A klart, at såvel ... ApS, ... ApS som ... ApS utvivlsomt var insolvente, da han valgte at indtræde som likvidator i disse. Det må ligeledes have stået ham klart, at den tidligere ledelse havde overtrådt sine forpligtelser bl.a. over for SKAT og i henhold til bogføringsloven.
Når dette sammenholdes med, at A ved sin tiltræden som likvidator ikke opfyldte en likvidators forpligtelser i henhold til selskabsloven, herunder pligten til at få overblik over selskabernes økonomi, kontakte kendte kreditorer, løbende vurdere selskabets økonomiske situation, indgive egen konkursbegæring eller som minimum fratræde som likvidator, når han fik kendskab til selskabernes økonomi, finder retten, at A har udvist groft uforsvarlig forretningsførelse, og at han derfor fremover er uegnet til at deltage i ledelsen af en erhvervsvirksomhed.
Herefter, og under hensyn til hans handlemåde og omstændighederne i øvrigt, finder retten, at det er rimeligt at pålægge A konkurskarantæne, jf. konkurslovens § 157, stk. 1 og 2.
Karantæneperioden fastsættes til tre år i henholdsvis B-25-15, B-26-15 og B-48-15, idet der ikke findes at være grundlag for at fravige udgangspunktet herom, jf. konkurslovens § 158, stk. 1.”
A kærede kendelsen til Østre Landsret, der ved kendelse af 21. december 2017 tiltrådte Sø- og Handelsrettens afgørelse om at pålægge A konkurskarantæne. Det hedder i kendelsen bl.a. følgende:
”Afvisningspåstanden
Det fremgår af indstillingerne til skifteretten, at det er kurator, advokat Boris Frederik-sen, der har vurderet, at der var grundlag for at begære A pålagt konkurskarantæne. Endvidere fremgår det af den kærede kendelse, at kurator har ført sagen for skifteretten, herunder nedlagt påstandene, jf. konkurslovens § 161. Under disse omstændigheder tager landsretten ikke As påstand om afvisning til følge.
A var registreret likvidator i selskaberne ... ApS, ... ApS og ... ApS i perioden fra den 1. juli 2014 til den 6. august 2014, hvor selskaberne blev taget under konkursbehandling. Betingelsen i konkurslovens § 157, stk. 1, om deltagelse i ledelsen af de tre selskaber senere end 1 år før fristdagen den 1. juli 2014 er dermed opfyldt.
Det er ubestridt, at der, før A indtrådte som likvidator i de tre selskaber, ikke blev bogført i selskabet ... ApS, nu ... ApS under konkurs, og at bogføringen var helt mangelfuld i ... ApS, nu ... ApS under konkurs, og ... ApS, nu ... ApS under konkurs. Der var i alle tre selskaber gennem en længere periode kontinuerligt og systematisk opbygget en restance til SKAT. I hvert af de tre selskaber henvendte den tidligere ledelse i selskaberne sig til A, da selskaberne var nødlidende og skulle lukkes. Kort tid efter at A var indtrådt som likvidator, medførte selskabernes insolvens, at de blev taget under konkursbehandling, alle på baggrund af en begæring fra SKAT.
Den tidligere ledelse er i hvert af de tre selskaber efterfølgende pålagt konkurskarantæne.
Landsretten lægger efter de dokumenterede oplysninger fra ... A/S’ hjemmeside og efter As egen forklaring til grund, at han bistod med så at sige at anonymisere selskabernes baggrund, således at de kunne blive tvangsopløst under et andet navn og adresse, og uden at den tidligere ledelse fremgik af Erhvervsstyrelsens register over selskabets ledelse på lukningstidspunktet. Ifølge aftale skulle A i honorar for sin bistand vedrørende de tre selskaber modtage henholdsvis 40.000 kr., 50.000 kr. og 25.000 kr.; konkret modtog han henholdsvis 40.000 kr., 40.000 kr. og 15.000 kr.
Efter de foreliggende oplysninger om selskabernes aktiver og passiver og på baggrund af As egen forklaring lægger landsretten til grund, at alle de tre selskaber på tidspunktet for likvidation den 1. juni 2014 var insolvente, og at A, der var eller måtte være vidende herom, alligevel indsatte sig selv som likvidator i selskaberne. Det lægges endvidere til grund, at han som likvidator i de tre selskaber ikke vurderede selskabernes økonomiske situation som krævet i selskabslovens § 219, jf. § 118. Herunder sørgede han heller ikke for at overtage selskabernes bogføringsmateriale, at få fuldmagt til selskabernes konti og at tage kontakt til kapitalselskabernes kreditorer, såsom SKAT. Han foranledigede ikke, at selskaberne indgav egenbegæring om konkurs, skønt der allerede på tidspunktet for beslutningen om likvidation ikke var udsigt til, at likvidationen ville give fuld dækning til kreditorerne, smh. herved selskabslovens § 233, stk. 2, ligesom han ikke fratrådte som likvidator.
Landsretten finder, at As virke i de tre selskaber under de anførte omstændigheder, hvorunder han ikke varetog en likvidators opgaver, må anses som forretningsførelse under manglende udøvelse af enhver form for ledelsesbeføjelser og som forret-ningsførelse med en organisering af afviklingen, hvis reelle formål var at sløre de konkursramte selskabers baggrund og forhold, hvilket han for hvert af de tre selskaber mod-tog et ikke ubetydeligt honorar for.
Uanset at A i de tre selskaber alene var likvidator i fem uger, tiltræder landsretten under de anførte omstændigheder, at han, der efter sin egen forklaring i flere hundrede selskaber under lignende fremgangsmåde som i de tre her omfattede selskaber har været indsat som direktør eller likvidator, har udvist groft uforsvarlig forretningsførelse, og at han som følge heraf er uegnet til at deltage i ledelsen af en erhvervsvirksomhed, jf. konkurslovens § 157, stk. 1.
Det tiltrædes endvidere efter en samlet vurdering af As handlemåde og omstændighederne i øvrigt, at det er rimeligt at pålægge ham konkurskarantæne, jf. konkurslovens § 157, stk. 1.
Efter sagens oplysninger tiltræder landsretten, at der ikke er grundlag for at fravige ud-gangspunktet om, at konkurskarantæne pålægges for 3 år, jf. konkurslovens § 158, stk. 1, for hvert selskab. Landsretten finder således, at hverken sagsbehandlingstiden eller det forhold, at de tidligere ledelser i to af de omhandlede selskaber alene er pålagt kon-kurskarantæne for et kortere tidsrum end 3 år, fører til en anden vurdering.
Landsretten stadfæster derfor den kærede kendelse, således at der herved er pålagt A konkurskarantæne i 3 år plus 3 år plus 3 år, i alt 9 år, og således at de tre karantæneperioder skal løbe i forlængelse af hinanden. Herved har landsretten efter det, der som ovenfor nævnt må lægges til grund om As adfærd vedrørende de tre selskaber, fundet, at der heller ikke ud fra en samlet vurdering er grundlag for begrænsning af denne samlede karantæneperiode.
Det bestemmes samtidig, at den pålagte konkurskarantæne omfattet af sag j.nr. B-2047-16 skal regnes fra landsrettens kendelse, dvs. fra den 21. december 2017. Konkurskarantænen i sag j.nr. B-2058-16 skal regnes fra udløbet af karantænen i sag B-2047-16, og konkurskarantænen i sag j.nr. B-2059-16 skal regnes fra udløbet af konkurskarantænen i sag B-2058-16.
Landsretten har samtidig med afgørelsen i nærværende sager afsagt kendelse vedrøren-de spørgsmål om konkurskarantæne for A vedrørende fem andre selskaber, jf. landsrettens j.nr. B-1588-17, B-1589-17, B-1590-17, B-1591-17, B-1592-17, B-1503-17, B-1512-17, B-1513-17, B-1514-17 og B-1515-17. Ved den pågældende kendelse har landsretten pålagt A en konkurskarantæne på 3 år vedrørende de fem selskaber.
Det er i den nævnte kendelse bestemt, at den pålagte konkurskarantæne på 3 år vedrø-rende de fem selskaber skal regnes fra udløbet af karantænen i sag B-2059-16, der ind-går i nærværende sag. Konkurskarantænen vedrørende de fem selskaber skal således regnes fra datoen, der ligger 9 år efter den 21. december 2017. Dog er det samtidig bestemt, at den samlede konkurskarantæne i medfør af konkurslovens § 158, stk. 2, 2. pkt., udløber senest 10 år efter landsrettens afgørelse, det vil sige senest 10 år efter den 21. december 2017.
I både sagen angående de fem selskaber og i nærværende sag har landsretten efter det, der som ovenfor nævnt må lægges til grund om As adfærd vedrørende hvert af selskaberne, efter en samlet vurdering ikke fundet grundlag for yderligere begrænsning af karantæneperioden, end den, der følger af reglen om en maksimal konkurskarantæne på 10 år i konkurslovens § 158, stk. 2, 2. pkt.”
A har anført navnlig, at sagerne skal afvises, fordi de er anlagt af konkursboet og ikke af kurator. Søgsmålskompetencen er ved konkurslovens § 157 tillagt kurator. Det forhold, at partsbetegnelsen for landsretten blev ændret til kurator for de tre konkursboer, ændrer ikke ved, at sagerne blev anlagt ved skifteretten af konkursboerne.
Han har ikke tilsidesat sine forpligtelser som likvidator i de tre selskaber. Han indtrådte som likvidator den 1. juli 2014, dvs. ca. 3 uger før, der blev indgivet konkursbegæringer, og ca. 5 uger før, der blev afsagt konkursdekreter. Han var på sommerferie fra den 3. til den 23. juli 2014 og modtog kort efter sin hjemkomst konkursbegæringerne, som hindrede ham i at iværksætte sin egen vurdering af selskaberne. De forhold, der måtte være at bebrejde ham, udgør ikke groft uforsvarlig forretningsførelse, og han er ikke uegnet til at deltage i ledelsen af en erhvervsvirksomhed. Han har tværtimod handlet forsvarligt ved at lukke ned for aktiviteten i selskaberne for derved at undgå en forringelse af kreditorernes stilling. Hans vederlag har været faktureret til ejerne og er således ikke gået fra kreditorerne. Selskabernes tab var opstået, før han indtrådte som likvidator, og der er ikke forvoldt selskaberne eller kreditorerne yderligere tab i den periode, hvor han var likvidator. Han har ikke haft pligt til at rette op på den tidligere ledelses handlinger og undladelser og kan ikke gøres ansvarlig for deres forsømmelser. Pligten til sikker opbevaring af regnskabs- og bogføringsmateriale indtræder først, når den nye ledelse modtager materialet fra den fratrådte ledelse.
Den økonomiske aktivitet i selskaberne blev standset i forbindelse med hans tiltræden som likvidator, og der har derfor ikke efterfølgende været nogen posteringer af betydning i selskaberne. Han har ikke medvirket til at bortskaffe regnskabs- og bogføringsmateriale, men har netop bedt den tidligere ledelse om at opbevare materialet på betryggende vis, indtil han eller en kurator anmodede om at få det udleveret. Det er ikke efter forarbejderne til reglerne om konkurskarantæne tilsigtet, at et ledelses- eller ejerskifte i insolvente selskaber før konkursen, svarende til hvad der er sket i den foreliggende sag, skulle kunne begrunde konkurskarantæne.
Hvis Højesteret måtte finde, at betingelserne for at pålægge konkurskarantæne er opfyldt, skal der kun pålægges en samlet konkurskarantæne, eftersom han var ejer af de tre selskaber, der således indgik i et koncernlignende forhold, jf. konkurslovens § 157, stk. 3. Konkurskarantæ-neperioden bør fastsættes til maksimalt 2 år som følge af den lange sagsbehandlingstid, og under hensyn til at karantæneperioden for den tidligere ledelse i selskaberne ... ApS og ... ApS ligeledes er fastsat til 2 år på grund af lang sagsbehandlingstid. Hertil kommer, at han formelt allerede har udstået knapt et halvt års karantæne (fra afsigelsen af Østre Landsrets kendelse den 21. december 2017 til Procesbevillingsnævnets bevilling af 26. april 2018) og reelt mere end 1 år, da han på grund af de verserende sager ikke har kunnet påtage sig ledelse af selskaber. Denne tid bør fragå i konkurskarantænens endelige udløb.
Kurator, advokat Boris Frederiksen, har anført navnlig, at der ikke er tvivl om, at det er kura-tor, der har anlagt konkurskarantænesagerne og efterfølgende ført sagerne ved domstolene. Kurator har i alle tre sager indstillet, at der indledes sag om konkurskarantæne mod A for groft uforsvarlig forretningsførelse, og kurators indstilling er afgivet uden nogen påvirkning fra fordringshaverne, skifteretten eller andre. Der er ikke grundlag for at afvise konkurskarantænesagerne af rent formelle grunde.
A har medvirket til afvikling af nødlidende selskaber på en måde, så de helt grundlæggende lovregler om bogføring, ledelsens pligter og ansvar over for kreditorerne og offentligheden som helhed er blevet tilsidesat. Bogføringsmaterialet er sjældent til stede i de nødlidende selskaber, som han medvirker til at afvikle, og han faciliterer dermed en nedlukning af selskaber, der reelt umuliggør en effektiv konkursbehandling. Han har på denne måde som professionel og mod betaling medvirket i et betydeligt antal sager. Efter det oplyste er A i den anledning for overtrædelse af straffelovens § 302 blevet idømt 8 måneders betinget fængsel og 2 års frakendelse af retten til at deltage i ledelsen af en erhvervsvirksomhed uden at hæfte personligt og ubegrænset for virksomhedens forpligtelser. Der er i denne sag samlet set tale om et særdeles groft tilfælde af uforsvarlig forretningsførelse. Det var åbenbart, at de tre selskaber var insolvente, og A skulle derfor have indgivet egenbegæring om konkurs eller være fratrådt som likvidator. Det kan ikke føre til et andet resultat, at han alene var likvidator i 5 uger i de tre selskaber, og at han heraf var på ferie i 3 uger. A har således forklaret, at han normalt ikke foretager sig noget i perioden, fra han indtræder som likvidator og de første 3 måneder frem. Det er ikke en betingelse for at kunne pålægge konkurskarantæne, at der er lidt et tab i selskaberne i den periode, hvor A har været likvidator. Der skal foretages en konkret vurdering af de samlede omstændigheder, og i den forbindelse må As undladelser og forretningsmodel indgå med betydelig vægt. Han burde ved sin tiltrædelse som likvidator have rettet op på den tidligere ledelses forsømmelser. Han forholdt sig imidlertid passivt og involverede sig ikke i selskabernes forhold. Han har på denne måde bistået den tidligere ledelse med at lægge et slør over selskabernes reelle forhold.
De tre selskaber kan ikke anses som en koncern, og der skal derfor pålægges konkurskarantæne i 3 år for hvert af selskaberne. Der er hverken efter ordlyden eller forarbejderne til konkurslovens § 157, stk. 3, holdepunkter for at udstrække koncernbegrebet til også at omfatte koncernlignende forhold, og i øvrigt er det ikke dokumenteret, at A har været anpartshaver i de tre selskaber.
Konkurskarantæneperioden bør fastsættes til 3 år for hvert selskab i overensstemmelse med udgangspunktet i konkurslovens § 158, stk. 1. Henset til omfanget og karakteren af den groft uforsvarlige forretningsførelse foreligger der ikke særlige grunde, der kan medføre, at A pålægges konkurskarantæne i en kortere periode. Det er endvidere primært As egne forhold, som har medført, at skifteretten først kunne træffe afgørelse ca. 2 år efter konkursdekreterne.
Reglerne om konkurskarantæne er fastsat i konkurslovens afsnit III (§§ 157-169). Afsnittet indeholder bl.a. følgende bestemmelser:
Stk. 2. Ved afgørelsen skal der lægges vægt på, om det under hensyn til den pågælden-des handlemåde og omstændighederne i øvrigt er rimeligt at pålægge konkurskarantæne.
Stk. 3. Konkurskarantæne kan ikke pålægges den, der allerede er pålagt konkurskarantæne i anledning af den pågældendes deltagelse i ledelsen af en koncernforbundet virk-somhed. Bestemmelsen i 1. pkt. finder anvendelse, indtil konkurskarantænen udløber.
Stk. 4. Hvis der, efter at konkurskarantæne er pålagt, meddeles tilladelse til prøvelse i 3. instans, tilladelse til kære efter kærefristens udløb eller tilladelse til ekstraordinær gen-optagelse eller kære, stilles virkningerne af den pålagte konkurskarantæne i bero.”
De nævnte bestemmelser er indsat i konkursloven ved lov nr. 429 af 1. maj 2013. I forslaget til denne lov er i de specielle bemærkninger til § 158, stk. 1, anført bl.a. (Folketingstidende 2012-13, tillæg A, lovforslag nr. L 131 af 30. januar 2013):
”Det foreslås i stk. 1, 1. pkt., at konkurskarantæne som udgangspunkt pålægges for tre år. Hvis særlige grunde taler for det, kan konkurskarantæne dog pålægges for en kortere periode end tre år, jf. 2. pkt.
Som eksempler på særlige grunde, der efter omstændighederne kan tale for en kortere karantæne, kan nævnes lang sagsbehandlingstid, uden at dette beror på forhold hos den, der begæres pålagt konkurskarantæne, eller at der er tale om et mildere tilfælde af groft uforsvarlig forretningsførelse. Der vil som udgangspunkt være tale om lang sagsbehand-lingstid, hvis afgørelsen om konkurskarantæne først træffes mere end et år efter kon-kursdekretets afsigelse. Hvis karantænen fastsættes til en kortere periode end tre år, bør den normalt fastsættes til to år eller eventuelt i sjældnere tilfælde et år.
Skifteretten er ved afgørelsen om konkurskarantænens længde ikke bundet af parternes påstande, men det må forventes, at der normalt ikke vil være anledning til at fastsætte konkurskarantænen til en længere periode end påstået af kurator.
Konkurskarantænen får først virkning fra den endelige afgørelse, jf. herved forslaget til konkurslovens § 164 (om kæres opsættende virkning) og bemærkningerne hertil. Karantænen får således virkning fra udløbet af kærefristen, hvis skifterettens afgørelse om pålæg af konkurskarantæne ikke kæres, og fra landsrettens afgørelse om pålæg af konkurskarantæne, hvis skifterettens afgørelse kæres (hvad enten skifteretten har pålagt konkurskarantæne eller ikke). Hvis en kære til landsretten af skifterettens afgørelse om pålæg af konkurskarantæne afsluttes uden realitetsafgørelse, således at skifterettens afgørelse står ved magt, får karantænen virkning fra sagens afslutning i landsretten (hvorved skifterettens afgørelse bliver endelig).
Hvis den pågældende på afgørelsestidspunktet allerede er pålagt konkurskarantæne, fo-reslås det dog, at en ny konkurskarantæne først skal regnes fra udløbet af den senest pålagte konkurskarantæne, jf. det foreslåede stk. 2, 1. pkt. Konkurskarantænen udløber dog under alle omstændigheder senest ti år efter den oprindelige afgørelse, jf. det foreslåede stk. 2, 2. pkt.”
Sagen angår, om betingelserne i konkurslovens § 157, stk. 1, for at pålægge A konkurskarantæne er opfyldt og i hvor lang tid, der i så fald skal pålægges konkurskarantæne, jf. lovens § 157, stk. 3, og § 158. Derudover er der spørgsmål, om konkurskarantænesagerne skal afvises.
Af de grunde, der er anført af landsretten, tiltræder Højesteret, at konkurskarantænesagerne ikke skal afvises.
Højesteret tiltræder af de grunde, der er anført af landsretten, at As forretningsførelse som likvidator i selskaberne ... ApS, ... ApS og ... ApS var groft uforsvarlig, hvilket gør ham uegnet til at deltage i ledelsen af en erhvervsvirksomhed. Højesteret tiltræder derfor, at der i medfør af konkurslovens § 157, stk. 1, 1. pkt., jf. stk. 2, er grundlag for at pålægge A konkurskarantæne for hvert af de tre selskaber, medmindre der er tale om koncernforbundet virksomhed, jf. konkurslovens § 157, stk. 3, 1. pkt.
Højesteret finder, at A ikke har godtgjort, at de tre selskaber var koncernforbundne, og det tiltrædes herefter, at han er pålagt konkurskarantæne for hvert af de tre selskaber. Højesteret bemærker herved, at det forhold, at den samme person ejer kapitalandele i flere selskaber, ikke bevirker, at selskaberne bliver koncernforbundne.
Efter konkurslovens § 158, stk. 1, pålægges konkurskarantæne som udgangspunkt for 3 år. Hvis særlige grunde taler herfor, kan konkurskarantæne dog pålægges for en kortere periode. Som eksempel på særlige grunde, der efter omstændighederne kan tale for en kortere karan-tæne end 3 år, er i forarbejderne nævnt lang sagsbehandlingstid, uden at dette beror på forhold hos den, der begæres pålagt konkurskarantæne. Det er endvidere anført, at der som udgangs-punkt vil være tale om lang sagsbehandlingstid, hvis afgørelsen om konkurskarantæne først træffes mere end et år efter konkursdekretets afsigelse.
Uanset at der i den foreliggende sag er gået mere end et år fra konkursdekreternes afsigelse til skifterettens afgørelse, finder Højesteret efter en samlet vurdering af sagens omstændigheder, herunder navnlig karakteren af forholdene, at der ikke er grundlag for at fravige udgangs-punktet i konkurslovens § 158, stk. 1, om konkurskarantæne i 3 år.
Højesteret stadfæster herefter landsrettens kendelse. Den pålagte konkurskarantæne på 9 år regnes fra Højesterets kendelse. De samlede karantæner, som er pålagt i denne sag og ved Højesterets samtidige kendelse i sag 90/2018, udløber senest efter 10 år.
Efter resultatet skal A betale sagsomkostninger for Højesteret i medfør af konkurslovens § 165, stk. 1. Sagsomkostningerne skal betales til statskassen og fastsættes til 12.500 kr. til dækning af advokatudgift for Højesteret. A skal endvidere i medfør af konkurslovens § 165, stk. 2, erstatte statskassens udgifter i forbindelse med beskikkelse af advokat for ham. Disse udgifter fastsættes til dækning af advokat for Højesteret til 12.500 kr. A skal således i alt betale 25.000 kr. til statskassen.
Den pålagte konkurskarantæne på 9 år regnes fra Højesterets kendelse.
A skal erstatte statskassens udgifter for Højesteret med 25.000 kr.

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret