text:
årgang 13 nr. 1 , januar 2001
ØKONOMISKE PROFETIER
Det er hårdt arbejde at være profet. Man bliver jo ikke ligefrem populær ved evigt og altid at prædike for folk, at nu er tiden inde til at holde op med at te sig åndssvagt. De fleste bliver hurtigt trætte af at høre, at de skal forbedre sig. Og så alle de der skrækhistorier om, hvor galt det går, hvis ikke  osv. Næh, må vi være fri.
Derfor havde Amittajs søn Jonas heller ikke den store lyst til at lytte til Herrens befaling om at rejse til den store by Nineve i det nordlige Mesopotamien og fortælle byens indbyggere, at Herren havde set deres ondskab. Han skulle ikke have noget i klemme. Så han stak af. Ned til Jafo, hvor han fandt et skib, der kunne bringe ham videre til Tarshish.
Desværre røg skibet ind i en frygtelig storm. Da besætningen og de øvrige passagerer fandt ud af, at Jonas var på flugt fra Herren, kunne de hurtigt regne ud, hvorfor himmel og hav stod i ét. Så de verfede Jonas overbord. Og for at det ikke skal være løgn, blev den stakkels profetnægter slugt af en hval. I tre dage og nætter sad han i havdyrets mørke bug og tænkte over tingene. Joh, ved nærmere eftertanke kunne han da godt se, at det nok var smartest at gøre, hvad Herren bad ham om. Så vupti, hvalen gylpede ham op på stranden, og så drog Jonas til Nineve.
Her gik han rundt i gader og stræder og råbte: »Om fyrre dage bliver Nineve ødelagt!« Tænk, folk troede faktisk på ham. Ja, selv Kongen. Han tog sin kappe af, satte sig i støvet og lod udråbe for folket, at alle i byen, både mennesker og dyr, skulle klæde sig i sæk og faste til Herrens pris. På Kongens bud skulle de »vende om fra deres onde vej og holde op med at øve vold«.
Se, det var noget, der gjorde indtryk på Herren, så han aflyste den planlagte katastrofe. Det gjorde til gengæld den stakkels Jonas edderspændt rasende. Han følte sig totalt til grin. Han havde jo forudsagt død og ødelæggelse. Og så bliver det hele bare aflyst! Men Herren fastholdt sin ret til at forbarme sig.
Som det nok er vore læsere bekendt, har vi her i Agro-Nyt i årevis advaret om, at internetboblen en dag ville briste. Det gjorde den i år 2000. Vi har også advaret om, at hele den amerikanske »mirakeløkonomi« en dag ville gå samme vej. Det er nu ved at ske. Det næste skridt bliver så at overbevise både folk og fæ om, at tiden er inde til at lægge den økonomiske kurs totalt om, hvis vi skal undgå et verdensomfattende ragnarok.
Den opgave bliver bestemt ikke nemmere med den nye amerikanske regering under ledelse af George W. Bush. Man kunne endog blive fristet til at stikke af, hvis det ikke lige var for historien om hvalen. Men, skulle vi få held med vort forehavende, lover vi højt og helligt, at vi ikke bliver lige så sure som Jonas.
BUSH VALGT AF HØJESTERET
Det blev hverken vælgerne eller valgmændene, der fik lov at afgøre det amerikanske præsidentvalg år 2000. Det blev i stedet Den amerikanske Højesteret. Med dommerstemmerne 5 mod 4 besluttede retten den 12. december at stoppe fintællingen af stemmerne i Florida. Det betød, at delstatens 25 valgmænd blev tildelt George W. Bush, der hermed sikrede sig det mindst mulige flertal i den valgmandsforsamling, som udpeger USA's præsident. At vicepræsident Al Gore faktisk fik hele 539.947 flere stemmer end Bush på landsplan, og at en uofficiel fintælling af stemmerne i Florida sandsynligvis vil vise, at Bush slet ikke vandt valget i delstaten, vil ikke få nogen betydning. George W. Bush bliver den 20. januar indsat som USA's treogfyrretyvende præsident.
Højesterets indgreb i valgprocessen var en politisk og forfatningsmæssig katastrofe. Ifølge Den amerikanske Grundlov er det valgmandsforsamlingen og Kongressen, der er de højeste instanser under et præsidentvalg, også i tvivlsspørgsmål. Derfor skulle både Den føderale Højesteret og Floridas Højesteret have afvist de mange sagsanlæg og videregivet klagerne til en politisk afklaring i valgmandsforsamlingen eller i sidste ende Kongressen. I stedet afsagde begge retsinstanser kendelser, der var pinligt politisk farvede. Den demokratisk dominerede højesteret i Florida voterede til fordel for Al Gore, mens den republikansk dominerede Føderale Højesteret voterede til fordel for George W. Bush. Almindelige amerikanere og en forundret omverden mistede således enhver forestilling om et uafhængigt, upolitisk amerikansk retsvæsen (for de, der fulgte de skandaløse retsager imod Lyndon LaRouche og hans medarbejdere i slutningen af 80'erne, kom denne afsløring dog næppe som den helt store overraskelse -red.).
Det konservative flertal i Den amerikanske Højesteret, der ønskede George W. Bush indsat som USA's næste præ-sident, bestod af: William H. Rehnquist, Antonin Scalia, Clarence Thomas, Sandra Day O'Connor og Anthony M. Kennedy. Deres primære argument var, at tidsfristen for stemmeoptælling var løbet ud, og at det var nødvendigt at etablere en »finalitet« til valgprocessen (samme argumentation som Højesteret adskillige gange har taget i anvendelse i afvisningen af appelsager, hvor nye beviser ellers peger på dødsdømtes uskyld). Allerede dagen efter højesteretskendelsen hyggede dommer Antonin Scalia og den kommende vicepræsident Dick Cheney sig med en middag, alt imens de så Al Gore anerkende sit nederlag på amerikansk tv.
På vegne af de fire mindretalsdommere, John Paul Stevens, David Hackett Souter, Ruth Bader Ginsburg og Stephen G. Breyer, skrev dommer Stevens bl.a.: »Tiden vil på et tidspunkt hele det sår, som dagens beslutning har påført os. Ét er imidlertid helt sikkert. Selv om vi aldrig vil finde ud af, hvem der i sandhed vandt dette valg, så er det åbenlyst, hvem taberen er - nemlig nationens tillid til dommeren som en uafhængig vogter af retsstaten.«
ET SYDSTATS-WASHINGTON
På en konference i Washington den 12. december, få timer inden Den amerikanske Højesteret afsagde sin kontroversielle kendelse, understregede den amerikanske økonom og demokratiske præsidentkandidat Lyndon La-Rouche, at det for mange kredse rundt om i verden ikke længere var et spørgsmål om »hvem«, der måtte blive USA's næste præsident, men snarere »hvad« denne næste præsident ville repræsentere.
LaRouche henviste bl.a. til en artikel i Berlingske Tidende fra den 11. december, hvor avisens korrespondent i Washington, Poul Høi, kort beskrev den historiske baggrund for den politiske polarisering af den amerikanske højesteret. Under ledelse af dommer Roger Taney afsagde Den amerikanske Højesteret i 1857 en kendelse, der for evig og altid fratog slaver og deres efterkommere retten til statsborgerskab i USA. Det var denne kendelse, der fik Abraham Lincoln til at stille op til præsidentvalget, og det var samme kendelse, der blev den direkte anledning til den amerikanske borgerkrig. Poul Høis pointe var, at historien sandsynligvis vil sammenligne den nuværende højesteret og dens leder, dommer William Rehnquist, med dommer Roger Taney, fremfor med dommer Earl Warren, der i 1954 afsagde kendelse om, at raceadskillelse i skoler er i modstrid med den amerikanske grundlov. Poul Høi havde mere ret i sin påstand end han kunne ane. Rehnquist har nemlig udtrykt stor beundring for Taney.
William Rehnquist og de andre konservative højesteretsdommere er ikke bare konservative, de er »sydstatskonservative«. Det gælder i særlig grad Antonin Scalia, der er en førende kandidat til at blive Rehnquists afløser på posten som højesteretspræsident. Scalia er efter eget udsagn ikke interesseret i »lovens ånd«, kun i »lovens tekst«. For ham er der intet ophøjet ved hverken den amerikanske uafhængighedserklæring eller den amerikanske grundlov.
Trods alle forsikringer om, at den kommende regering vil »række hen over midten«, og at George W. Bush er en »samler« og ikke en »spreder« etc., afslører kandidatlisten til regeringsposterne noget helt andet. Ganske vist er afroamerikanerne repræsenteret af Colin Powell som kandidat til udenrigsministerposten og Condoleezza Rice som national sikkerhedsrådgiver, mens demokraterne gennem Norman Mineta fik kandidaturet til transportministerposten. Alligevel har George Bush sammensat en konservativ regering med en sydstatsfarvning, man ikke tidligere har set. Værste eksempel er kandidaten til posten som USA's næste justitsminister, John Ashcroft. Han er flammende sydstatsmand og tæt forbundet til de fundamentalistiske kristne kredse omkring prædikanten Pat Robinson. I 1998 gav han et interview til sydstatstilhængernes førende propagandaskrift »Southern Partisan«, hvori han slog til lyd for flere offentlige og passionerede forsvar for sydstaternes »helte« fra borgerkrigen: Lee, Jackson og Davis.
I november tabte John Ashcroft sit sæde i det amerikanske senat til Missouris demokratiske guvernør Mel Carnahan. Eller rettere: Til Carnahans enke, for guvernøren blev dræbt i et flystyrt under valgkampen. Udsigten til fire år mere med Ashcroft i senatet fik Missouriborgerne på gaden i demonstrationer med krav om, at statskongressen gav tilladelse til, at guvernørens enke overtog hans kandidatur. Ashcrofts fanatiske kampagne imod præsident Clinton under rigsretssagen havde gjort ham særdeles upopulær. Guvernørens enke vandt en jordskredssejr.
Med Antonin Scalia i spidsen for højesteret og John Ashcroft som justitsminister kunne den amerikanske grundlov og retsstaten i USA gå meget trange tider i møde. Lyndon LaRouche har derfor opfordret Det amerikanske Senat til at afvise Ashcrofts udnævnelse, og om nødvendigt udsætte godkendelsen af George W. Bush som USA's næste præsident, med mindre han trækker Ashcrofts kandidatur tilbage.
SYDSTATS-STRATEGIEN
Under valgkampen var det tydeligt, at Al Gore og George W. Bush forsøgte at tækkes de samme vælgere. De fulgte næsten identiske kampagnestrategier. Det var en væsentlig årsag til det meget tætte valgresultat. Forskellen mellem de to kandidater var så lille, at de fleste vælgere stemte imod den af kandidaterne, de mindst kunne lide - ikke for en kandidat, de syntes om. Denne lighed mellem de to valgkampagner var ikke en tilfældighed. Både Det demokratiske Parti og Det republikanske Parti har for flere årtier siden tilegnet sig en kynisk politisk strategi, der går under navnet »the Southern Strategy«, »sydstats-strategien«.
Det var Richard M. Nixon, der udviklede denne »sydstats-strategi«. Efter valgnederlaget til John F. Kennedy i 1960, stod det klart for republikanerne, at de på en eller måde måtte vinde de sydstatskonservative over på deres side. Siden Den amerikanske Borgerkrig 1861-65 havde de hvide konservative og plantageejerne i sydstaterne i deres had til Abraham Lincoln, som jo var republikaner, traditionelt stemt demokratisk. I 1963, mens Kennedy stadig var i live, tog det republikanske lederskab kontakt til de forskellige politiske og racistiske grupperinger i sydstaterne. Man begyndte at diskutere fælles holdninger og mål. I 1966 tog Richard Nixon til Mississippi for at mødes med Ku Klux Klan og lederne fra andre stærkt konservative grupperinger, heriblandt Trent Lott, der i dag er flertalsleder i Senatet. Formålet var at lægge en fælles strategi for at stoppe præsident Lyndon B. Johnson, der i deres øjne havde gjort utilgivelige knæfald overfor borgerrettighedsbevægelsen. Johnson, der var demokrat fra Texas, havde sine egne forbindelser til de konservative sydstatsorganisationer. Alligevel gennemtvang han i 1964-65 nogle af de allervigtigste borgerrettighedslove. Derfor blev han betragtet som en sydstatsforrædder, der skulle stoppes med alle midler. Johnson blev presset til ikke at genopstille, men Nixons »sydstats-strategi« havde næppe lykkedes, hvis ikke Robert Kennedy og Martin Luther King var blevet myrdet i 1968.
Efter to sviende nederlag til Nixon i 1968 og 1972, svarede demokraterne igen i 1976 med deres egen »sydstats-strategi«, ledet af jordnøddefarmeren fra Georgia, Jimmy Carter. Partiet fralagde sig sin ellers så stolte tradition fra Franklin D. Roosevelt. Kernen i den nye »demokratiske« ideologi blev den gamle konservative sydstatsideologi med centrum i et stærkt anti-industrielt, feudalt verdenssyn. Industri forbinder man med fjenden, nordstaterne. Denne feudale sydstatstanke-gang spredes af en gruppe af ideologer og skribenter fra Tennessee, der kalder sig »The Nashville Agrarians« »Agrarerne fra Nashville«. Under sin præsidentperiode 1976-80 gennemførte Jimmy Carter den mest ødelæggende, anti-industrielle økonomiske politik, man har set i USA's historie. »Kontrolleret disintegration af økonomien«, blev det kaldt af politikkens fædre, tænketanken Den trilaterale Kommission.
Al Gore videreførte Carters »sydstats-strategi«. I sin miljøbog »Jorden i Balance« afslørede Gore tydelige rødder til »Agrarerne fra Nashville« (Gore er selv fra Tennessee). Ironisk nok var det Gores egen »sydstats-strategi«, der kostede ham sejren. For ikke at lægge sig ud med de sydstatskonservative og deres patologiske had til præsident Clinton, bad han Clinton holde sig ude af valgkampen. Selv i Clintons egen stat, Arkansas. Clinton kunne sagtens have vundet sin hjemstat for Gore, og så ville resultatet fra Florida have været helt uden betydning.
Al Gore afslørede også sine gammeldags sydstatsdemokratiske tendenser i Florida. Trods den desperate kamp for genoptælling af stemmerne i udvalgte demokratiske valgdistrikter, gjorde Gore og hans kampagnestab intet, absolut intet, for at støtte de tusinder af afroamerikanere, der med forskellige ulovlige midler var blevet forhindret i at afgive deres stemme i valgdistrikterne i det nordlige Florida.
USA's ØKONOMI I OPLØSNING
Overskriften på lederen i Agro-Nyt, januar 2000, hed: »Bobler Brister«. Vi fortalte den triste historie om »Sydhavsboblen«, spekulationsgalskaben, som ramte England i 1720. Anledningen til denne lille opbyggelige fortælling var, at indekset på Nasdaq-børsen i New York ved årsskiftet havde passeret 4.000, og der var tilsyneladende ingen ende på folks fantasier om IT-verdenens velsignelser og forhåbninger til den »nye økonomi«. I 1720 varede spekulationsfeberen fra januar til september, så brast boblen. I år 2000 holdt den til den 10. marts, hvor Nasdaq-indekset toppede med 5.048 point. Derefter gik det støt ned af bakke. Da år 2000 var slut, havde Nasdaq-børsen mistet 50% af sin værdi i forhold til toppunktet i marts og 39% for året som helhed. Det værste år i Nasdaq-børsens historie. Flere hundrede højtflyvende internetselskaber havde mistet mere end 90% af deres aktieværdi. 39.000 computerprogrammører havde mistet deres arbejde. Godt 3.000 mia. dollars var forduftet op i den blå luft.
Desværre er sammenbruddet i IT-brancen kun toppen af isbjerget. Som vi har advaret om i Agro-Nyt adskillige gange tidligere (se bl.a. Agro-Nyt, feb. og mar. `00) er hele den amerikanske økonomi én stor boble, som nu er ved at briste. På papiret har USA siden marts 1991 oplevet den længste økonomiske opgangsperiode i landets historie. Men i samme periode er det amerikanske betalingsbalanceunderskud overfor udlandet løbet helt ud af kontrol, og de amerikanske familiers og det amerikanske erhvervslivs gældsætning vokset til rekordhøjder. Den amerikanske økonomi er nu afhængig af et kapitaltilskud fra udlandet på knap 2 mia. dollars om dagen.
Kritiske økonomer, som f.eks. den tidligere cheføkonom i Dresdner Bank, Kurt Richebächer (se også Agro-Nyt, nov. `99), har flere gange påpeget, at føderalbankdirektør Alan Greenspans fortælling om »nye økonomiske love«, der skulle være opstået takket være indførelsen af ny computerteknologi, i virkeligheden er et skalkeskjul for historiens største kreditekspansion. Det er denne kreditboble, ikke Greenspans mytiske produktivitetsstigning, der har været drivkraften bag den lange amerikanske økonomiske vækst.
Og Alan Greenspan har tilsyneladende tænkt sig at gøre alt for at holde liv i boblen. Den 3. januar overraskede han den globale finansverden ved at sænke den amerikanske udlånsrente med 0,5% til 6,0%, uden at vente på føderalbankens markedskomitémøde i slutningen af januar. Sidste gang Greenspan sænkede renten udenfor de regulære møder i markedskomitéen, var i oktober 1998, da Ruslands gældskrise og sammenbruddet af spekulationsfonden LTCM truede med at knække hele verdens finanssystem. Denne gang var Greenspan åbenbart bange for, at det er den amerikanske økonomi, der er ved at bryde helt sammen. Med god grund.
Den 26. december meddelte discountbutikskæden Bradlees, at den havde indgivet konkursbegæring, lukket 105 butikker og sendt 10.000 arbejdere hjem. Den 28. december var det så den gamle hæderkronede butikskæde Montgomery Ward, der meddelte, at man drejede nøglen om, lukkede 250 butikker og sendte 28.000 ansatte på gaden. Den 29. december meddelte den tredje største stålproducent i USA, LTV Steel, at man var gået i betalingsstandsning, og at 18.000 arbejdspladser var i fare. I begyndelsen af januar meddelte de store amerikanske bilselskaber, at salgstallene for december måned var så dårlige, at man ville blive tvunget til midlertidigt at lukke flere bilfabrikker. For Chryslers vedkommende drejede det sig om 5 ud af 12 fabrikker i USA og Canada, som ville blive lukket i to uger. 30.000 arbejdere ville blive sendt på tvungen ferie. General Motors meddelte, at 8 fabrikker ville blive lukket midlertidigt og 23.000 arbejdere sendt hjem for en begrænset periode.
Det var dog tallene fra den amerikanske forening af indkøbschefer, National Association of Purchasing Management, NAAPM, der blev offentlig gjort den 2. januar, som for alvor fik Alan Greenspan til at trykke på panikknappen. Ifølge NAAPM's seneste indeks er den amerikanske industris indkøb af råvarer og produkter fra underleverandører nu det laveste siden april 1991. Det betyder en dramatisk opbremsning af den amerikanske industriproduktion i de kommende måneder.
Det hjalp næppe heller på Alan Greenspans blodtryk, at Californiens guvernør Gray Davis den 26. december troppede op hos føderalbankdirektøren for at sætte ham ind i de alvorlige finansielle vanskeligheder, som elselskaberne i USA's største delstat er havnet i. Ved årsskiftet havde de to største selskaber, Pacific Gas & Electric og Southern California Edison, akkumuleret en gæld på knap 12 mia. dollars, hvoraf godt 2 mia. dollars var kortfristet gæld, der skal afdrages indenfor de kommende to måneder. Hvis de to elselskaber krakker, vil det være første gang siden depressionen i 30'erne, at energiselskaber bliver tvunget til at lukke.
Over hele USA har de seneste års privatisering af energisektoren ført til kaos, og næste krisepunkt ventes at blive naturgassen. Ifølge guvernør Davis er det den direkte årsag til krisen i Californien. Det »frie« elmarked har ført til massiv spekulation i energipriser og stigninger i forbrugernes elregning på flere hundrede procent. Manglende investeringer i infrastruktur har ført til direkte mangel på elektricitet, hvor flere delstater nu oplever regelmæssige afbrydelser i elektricitetsforsyningerne. Noget man ellers kun kendte til på Manhattan i New York. I det nordvestlige USA har den store aluminiumskoncern Kaiser midlertidigt lukket sin aluminiumsproduktion for at videresælge sin elektricitet. Det er der langt flere penge i. Men det vil medføre mangel på aluminium til den amerikanske industri allerede til foråret. Den 4. januar gav energistyrelsen i Californien tilladelse til, at de kriseramte elselskaber hæver deres priser overfor de i forvejen hårdt plagede kunder. Men det var ikke nok. En hurtig udregning viste, at selskaberne stadig ville tabe penge for hver kilowatttime. Den 5. januar styrtdykkede aktiekurserne på Wall Street som følge af rygter om, at Bank of America stod til enorme tab på sine lån til de to californiske elselskaber. Oven i hatten kom så rygter om, at samme bank også står til store tab på sine spekulative derivatinvesteringer. En kilde i City of London sagde til Agro-Nyt's samarbejdspartner Executive Intelligence Review, at dissse tab sandsynligvis vil blive udløst, hvis Nasdaq-indekset faldt under 2.200. Det var nær sket den 3. januar, og det skulle have været en væsentlig årsag til, at Greenspan så pludseligt sænkede renten.
LAROUCHE STILLER OP IGEN
Den 27. december meddelte den amerikanske økonom Lyndon LaRouche, at han atter vil være at finde på valgsedlen ved Det demokratiske Partis primærvalg forud for præsidentvalget i år 2004. I sin udtalelse til pressen, sagde LaRouche bl.a.:
»Selv om afgående præsident Bill Clinton stadig vil være den ledende personlighed, som Det demokratiske Parti vil samle sig omkring, rækker det ikke. Verden er fanget i en moralsk krise, som også er en økonomisk krise. Den store opgave består i at vende vor nation væk fra de seneste 35 års politiske retning og tilbage til de succesrige politiske principper, der trak nationen ud af krisen i 1933-45.«
Følg LaRouche på internettet. Hør ham live eller læs udskrifter af tidligere udsendelser på:
www. larouchespeaks.com

matches: HØJESTERET Højesteret Højesteret højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret højesteret højesteret


text:
Ny Højesterets dom vedrørende afskedigelse af gravid medarbejder, herunder omfanget af omplaceringspligten
11 timer siden 20/09/2018
1 dage siden 19/09/2018
2 dage siden 18/09/2018
I en ny Højesterets dom afsagt den 25. oktober 2016, tager Højesteret stilling til, om en opsigelse af en gravid medarbejder var i strid med ligebehandlingslovens regler, og herunder også i hvilket omfang arbejdsgiveren havde en forpligtelse til at omplacere medarbejderen.
Sagsøger, medarbejderen A, blev den 15. august 2010 ansat som markedsføringskoordinator hos sagsøgte, Professionshøjskolen University College Nordjylland(UCN), med en ugentlig arbejdstid på 30 timer.
Ved finansloven for 2011 blev UCN pålagt en række besparelseskrav. Kravene førte til, at UCN den 19. september 2011 på et ledelsesmøde traf beslutning om at afskedige en række medarbejdere, herunder A.
Efter beslutningen blev truffet om at sætte A på listen over de medarbejdere, som UCN agtede at sige op, fik UCN den 6. oktober 2011 at vide, at hun var gravid. A blev herefter afskediget den 28. november 2011, dvs. mens hun var gravid.
I perioden mellem opsigelsestidspunktet og fratrædelsestidspunktet ved udgangen af februar 2012 mente A, at der var flere stillinger, hun kunne være blevet omplaceret til, herunder bl.a. en specifikt opslået stilling, hvilket imidlertid ikke skete.
Sagen angik således, om UCN ved afskedigelsen af A overtrådte ligebehandlingslovens §§ 2 og 9, og herunder ligebehandlingslovens § 16, stk. 4.
Et spørgsmål i den forbindelse var, om UCN havde haft pligt til at omplacere A både i perioden mellem oplysningen om graviditet og frem til selve opsigelsen samt i perioden mellem opsigelsestidspunktet og fratrædelsestidspunktet.
A havde fået medhold i landsretten i, at UCN ikke havde levet op til sin omplaceringspligt, hvorfor bevisbyrden ikke havde været anset for løftet.
Det fremgår af ligebehandlingslovens § 9 bl.a., at en arbejdsgiver ikke må afskedige en lønmodtager på grund af graviditet. Såfremt en afskedigelse finder sted under graviditeten, påhviler det arbejdsgiveren at godtgøre, at afskedigelsen ikke er begrundet i graviditeten, jf. § 16, stk. 4. Der er altså tale om den såkaldt "omvendt bevisbyrde", hvor hele bevisbyrden for at opsigelsen ikke skyldes graviditeten, påhviler arbejdsgiveren.
Højesteret fastslog, at det almindelige ansættelsesretlige princip, hvorefter rimeligheden af en afskedigelse skal vurderes ud fra forholdene på opsigelsestidspunktet, også gælder ved bedømmelse af lovligheden af en afskedigelse efter reglerne i ligebehandlingsloven.
Ved vurderingen af, om arbejdsgiveren har løftet sin bevisbyrde efter ligebehandlingsloven, kan det efter omstændighederne få betydning, hvis arbejdsgiveren ikke har udnyttet en eventuel mulighed for omplacering til en stilling, som var ledig i tiden op til opsigelsestidspunktet, eller som på opsigelsestidspunktet måtte forventes at blive ledig inden udløbet af opsigelsesperioden.
Højesteret gennemgik de faktiske omstændigheder vedrørende fire potentielle stillinger, som A havde anført, hun kunne være blevet omplaceret til i perioden fra hendes oplysning om graviditet den 6. oktober 2011 og indtil opsigelsen den 28. november 2011, men statuerede herefter, at UCN havde godtgjort, at der ikke på opsigelsestidspunktet var relevante omplaceringsmuligheder.
Højesteret anså det dermed også for godtgjort, at afskedigelsen ikke var hverken helt eller delvist begrundet i graviditeten, jf. ligebehandlingslovens § 9, jf. § 16, stk. 4.
Vedrørende ligebehandlingslovens § 2 statuerede Højesteret, at UCN heller ikke havde været forpligtet til at tilbyde eller gøre A opmærksom på en opslået stilling i perioden fra opsigelsestidspunktet og til fratrædelsen. Højesteret vægtede her bl.a., at A hverken havde ansøgt eller givet udtryk for interesse i ansættelse i den opslåede stilling, hvilket går mod landsrettens præmisser på dette punkt.
A havde derfor ikke ret til godtgørelse efter ligebehandlingsloven, og Højesteret ændrede således landsrettens dom og frifandt UCN.
Højesteret fastslår med denne dom, at det også i forhold til ligebehandlingsloven først og fremmest er forholdene på opsigelsestidspunktet, der er relevante.
Højesteret lemper med denne dom også forpligtelserne til arbejdsgiverens omplaceringspligt i tilfælde, hvor arbejdsgiveren ikke på opsigelsestidspunktet er bekendt med, om der skulle blive nogle stillinger ledige i løbet af opsigelsesperioden.

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret


text:
Hvad skal vi med jurister? – HeresyBlog
Hvad skal vi med jurister?
Posted	on	 July 6, 2006 by	Kian Conteh / 2 Comments
Hvad skal vi med jurister? I Jyllandsposten stillede højesteretsdommer, professor, dr.jur. Jens Peter Christensen dette fantastiske spørgsmål som overskrift i sin kronik. Man kan kun håbe, at overskriften er blevet ændret af debatredaktøren, for jeg tvivler på at en mand med så imponerende en titel og beskæftigelse, vil undlade at svare på sit eget spørgsmål.
Jens Peter Christensen besvarer et helt andet spørgsmål, som i sin simple udformning er lige så svær at svare på som spørgsmålet i overskriften: Hvad er en jurist? Selvom jeg ikke selv er jurist, synes jeg kronikken indeholder nogle spændende pointer. Men jeg mangler stadig svar på hvad vi egentlig skal med jurister. Ifølge Jens Peter Christensen er jurastudiet det største med 6000 studerende og 700 nye jurister hvert år. Men hvad skal vi med dem?
Det frække svar er, at vi skal bruge en masse jurister til at fortolke de love, andre jurister har skrevet. Selvom svaret er frækt, så er der efter min mening en hvis sandhed i det. Jens Peter Christensen illustrer det selv med hans eget eksempel på at jurister har spændende jobs:
Men virkeligheden har det med at overgå fantasien.
Byretten var delt 2-1 til fordel for, at spytklatten var § 244-vold. Landsretten var delt 4-2. Nu er spørgsmålet så én gang for alle blevet afklaret af Højesteret. Med deltagelse af ikke mindre end otte dommere.
Sådan kan jurastudiet føre til de mærkeligste beskæftigelser.
Det lyder da som en ganske spændende og særdeles vigtig juridisk problemstilling, som kun personer med en dybgående indsigt i den sagnomspundne juridiske metode kan svare ordentligt på: Er en spytklat vold eller er det bare en æreskrænkning? Problemet er bare, at det slet ikke er det spørgsmål Højesteret har taget stilling til, og selv eksperter i den juridiske metode kan i deres ekspertegenskab svare på det spørgsmål. Det Højesteret har svaret på er: Er en spytklat vold eller den en æreskrænkelse ifølge den lov andre jurister har skrevet? Der er mange kedelige og trivielle spørgsmål, som er nødvendige at få besvaret. Og dette spørgsmål er ét af dem. Jens Peter Christensen bringer selv citatet:
»Juristers udgangspunkt har altid været, at man ser på: “Hvad står der i reglerne”. Og det er jo deres styrke. Det holder dem til jorden, til det der er overskueligt. Og selv om det fremmer en vis form for pernittengrynhed, betyder det også, at juristerne ikke lader sig spise af med hvad som helst«.
De to ret så forskellige spørgsmål illustrerer forskellen mellem politikeren og juristen, og forvekslingen af de to spørgsmål illustrer sammenblandingen af hvad en politiker er, og hvad en jurist er. Gør man sig ikke klart hvad forskellen er på den politiske tankegang og den juridiske metode, eller hvis man er jurist, synes man nok det var et meget spændende at få afklaret et spytkast er. Selvom Jens Peter Christensen givetvis er en af de dygtigste jurister i Danmark, så bærer hans kronik præg af, at også han sammenblander politik og jura.
Jeg tænker nok mere som politikeren, for jeg synes ikke det var særligt spændende. Hvis Højesteret var kommet til den modsatte konklusion; at spytkast ikke er vold, så ville det bare betyde for mig at loven skulle skrives om. Det er en sjov anekdote at juristernes repræsentation i Grundlovsforsamlingen ville svare til at have 50 jurister i Folketinget, men jeg kommer til at gyse af den. Politikere med en juridisk baggrund, har en naturlig tendens til at anvende deres tillærte udefinerbare juridiske metode som politikere. Deres svar når jeg foreslår at lave loven om, så spytkast straffes som vold vil være: “Jamen, Højesteret har sagt spytkast ikke er vold, og de er dygtige jurister, der har anvendt den juridiske metode.”
Jeg beskylder langt fra Jens Peter Christensen for, at bruge den type argumenter i en politisk debat, men glorificeringen af den juridiske metode og dens anvendelse i Højesteret er med til at forstærke sammenblandingen af jura og politik. Højesterets afgørelse af spytsagen er kun spændende for de juranørder, der forhåbentlig er mange af i vores udmærkede retssystem. For politikeren fungerer Højesteret kun som en kvalitetssikring af det arbejde, lavet af de jurister politikerne har ansat til at oversætte deres politik til lov. For at bruge Jens Peter Christensens egne ord, så overgår virkeligheden nogen gange fantasien i hvor kedelig noget kan være. Men selv kedeligt arbejde kan være vigtigt for samfundet.
Jurister er altså vigtige fordi de forstår den juridiske metode, og den juridiske metode skal bruges til at forstå hvad andre jurister har skrevet. Men hvorfor skal vi dog bruge 700 nye jurister hvert eneste år, der har brugt mindst 5 år på at forstå juridiske metode? Jeg synes det er et sygdomstegn at vi har brug for så mange nye jurister hvert år, og sygdommen er, at vores love er blevet så komplicerede og mangfoldige at kun jurister kan hitte ud af det. Almindelige mennesker må enten hyre en jurist, eller krydse fingre for at det de gør, er lovligt.
Selvom vi skal bruge nogen jurister til at kvalitetssikre lovene, så må det være politikernes fornemmeste opgave at tilintetgøre jura som profession. Lovene skal forsimples. Jurister skal overflødiggøres og den juridiske metode skal ikke anvendes på politik. Sidstnævnte fortjener den nedladende titel: Juristeri.
Se artiklen som debatindlæg i Jyllandsposten.
SF og uagtsom voldtægt (part II)
Jeg holder af mine laster
Kian, du skriver:
“Jeg synes det er et sygdomstegn at vi har brug for så mange nye jurister hvert år, og sygdommen er, at vores love er blevet så komplicerede og mangfoldige at kun jurister kan hitte ud af det. Almindelige mennesker må enten hyre en jurist, eller krydse fingre for at det de gør, er lovligt.”
Ligger svaret ikke lige for?? Behovet for jurister skyldes ikke jurister – men politikere! Det er politikerne, der beder om detailregulering – for at opfylde dette krav må juristerne lave komplicerede love.
Én ting er forholdet mellem staten og borger. Et andet emne er forholdet mellem borgere. Hvis ikke vi havde et retssamfund (og et retssamfund forudsætter jurister) ville vi have privat konfliktløsning. Er du for det?
Jeg er glad for at du synes svaret ligger lige for, for det er netop meningen 🙂
Jeg er klart tilhænger af en retsstat, men man kan fint undlade en stor mængde detailregulering, og lade det være op til parterne selv at definere forholdet mellem dem, og definere hvordan konflikten løses (eksempelvis ligesom dommerne, der bijobber i dag). Når tvisten er afgjort, er der ikke noget i vejen for at voldsmopolet (læs staten) håndhæver afgørelsen.

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret


text:
Højesteret afsagde den 17. juni 2013 dom i en sag om forældelse af erstatningskrav. En mand blev i 1998 påkørt, og et forsikringsselskab påtog sig erstatningspligten. Der blev dog ikke betalt erstatning, selv om skadelidte efter ulykken var sygemeldt i lang tid. Der var forhandlinger om erstatning for tabt arbejdsfortjeneste, som ikke førte til erstatning. På ulykkestidspunktet var skadelidte uden arbejde, og forsikringsselskabet mente ikke, at der var bevis for, at skadelidte havde mistet indtægt.
Forsikringsselskabet bad Arbejdsskadestyrelsen om en udtalelse om størrelsen af mén, erhvervsevnetab og om stationærtidspunkt. Forud for dette skridt havde forsikringsselskabet forhindret, at skadelidte fik fri proces til at anlægge retssag mod forsikringsselskabet om sit erstatningskrav, idet forsikringsselskabet over for Statsamtet gav udtryk for, at der kunne opnås forlig i sagen.
Da Arbejdsskadestyrelsens udtalelse kom frem, var der gået næsten 5 år fra ulykkestidspunktet, men det varede nogen tid, inden skadelidtes daværende advokat henvendte sig til forsikringsselskabet. Det skete uden anmodning om udskydelse eller suspension af forældelsesfristen, der på det tidspunkt var 5 år.
De efterfølgende forhandlinger førte ikke til forlig om erstatningskravet, der omfattede krav om erstatning for tabt arbejdsfortjeneste og tab af erhvervsevne samt godtgørelse for svie og smerte og varigt mén. Forsikringsselskabet meddelte, at der var indtrådt forældelse.
Skadelidte anlagde derefter retssag. Både Retten i Glostrup og Østre Landsret frifandt forsikringsselskabet på grund af forældelse. Skadelidte søgte herefter om tilladelse til at anke til Højesteret og fik denne tilladelse.
Højesteret gav skadelidte medhold i, at kravet ikke var forældet. Det blev begrundet med, at forsikringsselskabet måtte anses stiltiende at have accepteret en udskydelse – foreløbig afbrydelse af forældelsesfristen. Da der ikke ved forhandlinger efter 2. juli 2003 blev opnået en forligsmæssig løsning, måtte skadelidte indrømmes en rimelig frist til at anlægge retssag. Forhandlingerne blev afsluttet den 24. november 2003.
Højesteret fandt, at sagsanlæg den 11. februar 2004 indebar en rettidig afbrydelse af forældelsen af hele erstatningskravet. Der var kun nedlagt påstand om erstatning for et mindre beløb, men Højesteret lagde vægt på, at det fremgik af stævningen, hvilken fordring sagen angik. Derfor indtrådte der ikke efter sagens anlæg forældelse af nogen del af erstatningskravet, selv om påstanden i sagen først senere blev forhøjet til at omfatte det fulde krav.
Erstatningskravet blev ikke fuldt ud imødekommet, idet Højesteret fandt, at der ikke var bevis for tabt arbejdsfortjeneste. Erhvervsevnetabet blev fastsat til 50 %, idet skadelidte var bevilget førtidspension, der havde trafikulykken som væsentligste årsag.
Ménet blev fastsat til 15 %. Forsikringsselskabet gjorde gældende, at et mén på 5 % for psykiske gener ikke burde medføre erstatning, fordi den pågældende diagnose aldrig havde indgået i méntabellen. Højesteret gav skadelidte medhold vedrørende dette punkt med henvisning til Arbejdsskadestyrelsens udtalelse.


text:
Skat.dk: Vurderingsstyrelsens kommentarer til Højesterets dom af 27. november 2018 (sag 244/2017)
Ejendomsvurdering, fradrag for grundforbedringer
Skatteforvaltningslovens § 33, stk. 3, jf. lov nr. 427 af 6. juni 2005, som senest ændret ved lov nr. 925 af 18. september 2012, og § 3, stk. 10, i lov nr. 925 af 18. september 2012
Den juridiske vejledning A.A.8.4.2.3.
SKM2019.35.HR Grundejer berettiget til ekstraordinær genoptagelse
Højesteret afsagde den 27. november 2018 dom i sagen Civica mod Skatteministeriet (SKM2019.35.HR). I dommen tog Højesteret stilling til, om Civica var berettiget til at få genoptaget ejendomsvurderingen for år 2000 med henblik på at få indsat et fradrag for grundforbedringer efter de dagældende regler om ekstraordinær genoptagelse.
Højesteret fandt, at Civica havde godtgjort, at betingelserne for ekstraordinær genoptagelse var opfyldt og pålagde Skatteministeriet at genoptage vurderingen for år 2000 ekstraordinært og indsætte et fradrag for grundforbedringer.
Sagen er en del af et større sagskompleks (GLEG-komplekset), hvor det tidligere SKAT gennemgik en lang række tidligere afgjorte ordinære genoptagelsessager om fradrag for grundforbedringer for at undersøge, om vurderingerne skulle indstilles ekstraordinært genoptaget.
Vurderingsstyrelsen finder derfor anledning til at tilkendegive styrelsens opfattelse af dommen.
Vurderingsstyrelsens kommentarer til dommen
Det er Vurderingsstyrelsens opfattelse, at Højesteret med dommen har tiltrådt den i hidtidig praksis anlagte fortolkning af retsgrundlaget om ekstraordinær genoptagelse, idet det fremgår af dommens præmisser, at det som anført i Den juridiske vejledning beror på en samlet individuel bedømmelse af forholdene, om der skal ske ekstraordinær genoptagelse, og at der i den forbindelse kan lægges vægt på, om der er tale om objektive fejl i vurderingerne, myndighedsfejl, væsentlig beløbsmæssig afvigelse eller særlige omstændigheder i øvrigt.
Det er videre Vurderingsstyrelsens opfattelse, at Højesteret med dommen har tiltrådt, dels at det er grundejeren, der har bevisbyrden for, at betingelserne for ekstraordinær genoptagelse er opfyldt, dels at grundejer kan fortabe kravet ved passivitet. Der henvises til præmisserne. Det forhold, at Højesteret i den konkrete sag - med henvisning til det faktiske forløb - har anlagt en lempeligere tilgang til grundejerens pligt til at reagere, ændrer ikke ved, at Højesteret med denne del af præmisserne grundlæggende har anerkendt, at det er relevant at lægge vægt på, om grundejer har udnyttet sine reaktionsmuligheder.
Det fremgår af Højesterets præmisser, at sagsøgers ejendom og naboejendommen var registreret i et andet grundværdiområde end de øvrige ejendomme i udstykningen og med forkert planmæssig anvendelse, at disse to storparceller bevarede gamle ejendoms- og matrikelnumre fra de hidtidige kolonihaveejendomme i området, og at disse to storparceller i modsætning til de øvrige parceller i udstykningen ikke fik et oprindeligt fradrag for forbedringer.
Det fremgår også, at Højesteret under henvisning hertil fandt det tilstrækkelig godtgjort, at to af storparcellerne - i modsætning til de øvrige storparceller i udstykningsområdet - ikke fik fradrag for forbedringer i år 2000 på grund af et ikke retvisende oplysningsgrundlag i de it-systemer, der understøttede det kommunale vurderingsråds ejendomsvurdering.
Højesteret fandt på dette grundlag, at der i den konkrete sag forelå en konkret myndighedsfejl, som var årsag til, at der ikke på de to storparceller var ansat et korrekt fradrag for forbedringer, og som af denne grund kan begrunde ekstraordinær genoptagelse.
Det er Vurderingsstyrelsens opfattelse, at Højesterets præmisser må forstås således, at det ikke er enhver myndighedsfejl, der kan begrunde en ekstraordinær genoptagelse med henblik på ansættelse af et korrekt fradrag for forbedringer. Det kræves tillige, at fejlen er relevant, sådan at den fejlagtige eller manglende ansættelse skal være en følge af den konkrete fejl.
Det er videre Vurderingsstyrelsens opfattelse, at dommen er konkret begrundet inden for rammerne af hidtidig praksis. Vurderingsstyrelsen vil derfor ikke foretage en fornyet gennemgang af samtlige sager i GLEG-komplekset, ligesom der ikke vil blive offentliggjort et styresignal.

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret


text:
reothe.somenhest.com For Sundhed Homoseksuelle i usa
HOMOSEKSUELLE I USA Homoseksuelle frygter Trumps konservative dommere: "Det er rædselsfuldt"
USA-korrespondent: Sag om bryllupskage til homoseksuelle kan få store konsekvenser Homoseksuelle i usa Basket-legende: Homoseksuelle hører ikke hjemme i NBA
USA's præsident skal udfylde ledige pladser med usa dommere, der sidder resten af livet. Af Anna Sol Jørgensen. Med 23 godkendte dommere på et år, har den amerikanske den hvide hval, Donald Trump, fået indsat det højeste antal dommere i 40 år, der skal håndhæve lovgivningen i staternes retssale. Men at han allerede har fået godkendt flere end de fleste andre præsidenter, betyder ikke, at hans arbejde med at udpege dem er homoseksuelle. Da Barack Obama var præsident lykkedes det nemlig et republikansk flertal i Kongressen at blokere for, at han kunne nominere og få godkendt kandidater til den livslange stilling. jun Donald Trump har allerede forringet vores rettigheder, siger en deltager under årets homoparade i New York. Homoseksualitet (af oldgræsk ὁμός homos "samme") er en seksualitet karakteriseret ved romantisk og/eller fysisk tiltrækning af personer af samme køn. Although there have been claims by conservative political groups in the USA that this higher prevalence of mental health difficulties is confirmation that homosexuality is itself a mental disorder, there is no evidence whatever to substantiate such a claim.". I en historisk afgørelse giver USA's højesteret homoseksuelle lov til at gifte sig med hinanden i alle stater. Det er dog sandsynligt, at homoseksuelle aktiviteter har en anseelig udbredelse uden for den del af befolkningen, der opfatter sig som homoseksuelle. For de fleste drejer det sig om enkeltstående oplevelser, mens andre reelt er biseksuelle. d vitamin fedtopløseligt Højesterets historiske ja til homoseksuelle ægteskaber er kulminationen på et enormt kulturskifte i USA. Udsigten til homoseksuelle ægteskaber oprører både det religiøse højre og mere moderate troende. Usa om der globalt set er lyspunkter for verdens homoseksuelle, ser det fortsat sort ud homoseksuelle rigtigt mange lande. Men hvor sort ser det egentlig ud?
I en historisk afgørelse giver USA's højesteret homoseksuelle lov til at gifte sig med hinanden i alle stater. Den amerikanske højesteret afgør, at homoseksuelle har ret til at blive gift i alle amerikanske stater, skriver nyhedsbureauet Reuters. maj Antallet af lande, der kriminaliserer de homoseksuelle, falder fortsat. Det er i USA og Canada samt fem lande i Latinamerika. Det er i New. jun I en historisk afgørelse giver USA's højesteret homoseksuelle lov til at gifte sig med hinanden i alle stater. 5. dec USA-korrespondent: Sag om bryllupskage til homoseksuelle kan få store konsekvenser. En sag, hvor en bager nægter at bage en bryllupskage. En sag, hvor en bager nægter at bage en bryllupskage til et homopar, er homoseksuelle dag indledt i Højesteret. En sag mellem et homoseksuelt par og en bager i Colorado, USA har udviklet sig drastisk og er snebær hancock en værdikrig på nationalt niveau. Charlie Craig og David Usa skulle i giftes og forsøgte derfor at bestille en bryllupskage, usa det afviste den lokale homoseksuelle Jack Phillips.
Danmark blev dermed det land i verden som tillader homoseksuelle at gifte sig I USA er homoseksuel ægteskab blevet lovlig siden den juni , hvor . maj Antallet af lande, der kriminaliserer de homoseksuelle, falder fortsat. Det er i USA og Canada samt fem lande i Latinamerika. Det er i New. jun I en historisk afgørelse giver USA's højesteret homoseksuelle lov til at gifte sig med hinanden i alle stater. De homoseksuelle par, der ikke er så heldige at bo i den nordlige del af Østkysten (red. New England), på Vestkysten, i Illinois, Iowa eller Hawaii og dermed har fået anerkendt deres ægteskaber af delstaten, må desuden gå til centralregeringen og søge om hjælp til at opnå sociale ydelser, som i USA blandt andet inkluderer ældrepleje. Registreret partnerskab blev indført for at give homoseksuelle nogle af de samme rettigheder og beskyttelser som ægteviede uden at lægge sig for kraftigt ud med de dele af befolkningen som var modstandere af regulære homoseksuelle ægteskaber. USA Med en afgørelse den The American Gay Rights Movement: A Timeline. The first lesbian-rights organization in the United States, the Daughters of Bilitis, was established in San Francisco in The Daughters of Bilitis, a pioneering national lesbian organization, is founded.
Homoseksualitet er stadig ulovligt i hvert tredje land i verden homoseksuelle i usa Discover all facts and statistics on Homosexuality (gays and lesbians) in the U.S. on reothe.somenhest.com! På den positive side noterer rapporten, at retten til homoseksuelle ægteskaber nu gælder i 22 lande. Det er i 13 lande i Europa, men ingen i Central- og Østeuropa. Det er i USA og Canada samt fem lande i Latinamerika.
5. dec USA-korrespondent: Sag om bryllupskage til homoseksuelle kan få store konsekvenser. En sag, hvor en bager nægter at bage en bryllupskage. jan USA's præsident skal udfylde ledige pladser med nye dommere, der sidder resten af livet. Homovielser er ægteskaber mellem personer af samme køn. Homovielser kan ses overfor den ægteskabslignende institution " registreret partnerskab ".
Donald Trump har allerede forringet vores rettigheder, siger en deltager under årets homoparade usa New York. Med regnbueflag og billeder af præsident Donald Trump og ordet "Resist" modstå, red. I New York gik paraden fra Midtown Manhattan til Greenwich Village, hvor bevægelsen for homoseksuelles rettigheder blev til neurolog Stonewall-optøjerne i Her opstod en række spontane demonstrationer blandt homoseksuelle, efter politiet havde lavet en razzia på bøssebaren Stonewall Homoseksuelle en tidlig junimorgen. Homoseksualitet og homoseksuelle kan opfattes som relative begreber i usa sin ende af en kontinuerlig skala f. Kinsey-skalaenhvor biseksualitet er placeret et sted midt imellem. Ordet "homoseksuel" blev introduceret i Krafft-Ebings bog Psychopathia Sexualis fra Højesteret tillader homo-ægteskaber over hele USA
Homoseksualitet er en variant af menneskelig seksualitet, som endnu ikke fuldt flere stater i USA, Irland og Spanien - er homoseksualitet fortsat kriminaliseret. jun Fodboldspilleren fra den bedste amerikanske fodboldrække, MLS, årige Collin Martin stod fredag frem som åbent homoseksuel. Californien besluttede i sidste uge at forbyde vielser mellem homoseksuelle efter en folkeafstemning, hvor der var et lille flertal for at fratage hom.
Højesterets historiske ja til homoseksuelle ægteskaber er kulminationen på et enormt kulturskifte i USA. Ved at danne en ægteskabelig union bliver to mennesker til noget større, end de var førhen. Sådan lyder det i den højesteretsdom, som i går i al væsentlighed lovliggjorde homoseksuelle ægteskaber i hele USA.
Et flertal i Højesteret afgjorde, at par af det samme køn har ret til at legemliggøre deres kærlighed i ægteskab, uanset hvor i USA de bor, og at delstaterne ikke længere har ret til at forbeholde heteroseksuelle par denne rettighed. lejerens lo Homoseksualitet er en variant af menneskelig seksualitet , som endnu ikke fuldt ud er accepteret i vor kulturkreds.
Den kristne ideologi har gennem sine moralske påbud reguleret og indsnævret vort seksualliv. Specielt har den fordømt al homoseksuel adfærd. Homoseksualitet stemples som syndig, fordi den afviger fra det traditionelle kristelige syn på seksualitet, fordi den har en anden målsætning, fordi det ikke er rettet mod forplantning.
Homoseksualitet (af oldgræsk ὁμός homos "samme") er en seksualitet karakteriseret ved romantisk og/eller fysisk tiltrækning af personer af samme køn. Danmark blev dermed det land i verden som tillader homoseksuelle at gifte sig I USA er homoseksuel ægteskab blevet lovlig siden den juni , hvor .
Collin Martin spiller til daglig i Minnesota United i den bedste amerikanske fodboldrække, og fredag kom han ud med en nyhed, som har holdt hemmelig længe: Den årige midtbanespiller kom med annonceringen på det sociale medie Twitter, og i skrivende stund har det fået
Homoseksuelle i usa Collin Martin spiller til daglig i Minnesota United i den bedste amerikanske fodboldrække, og fredag kom han ud med en nyhed, som har holdt hemmelig længe: Den årige midtbanespiller kom med annonceringen på det sociale medie Twitter, og i skrivende stund har det fået Glemt adgangskode
Det er dog sandsynligt, at homoseksuelle aktiviteter har en anseelig udbredelse uden for den del af befolkningen, der opfatter sig som homoseksuelle. For de fleste drejer det sig om enkeltstående oplevelser, mens andre reelt er biseksuelle. Højesterets historiske ja til homoseksuelle ægteskaber er kulminationen på et enormt kulturskifte i USA.
Tidligere: « « Danske krydderurter
Copyright © Legal Disclaimer: Dette websted kan bruge affilierede links til forskellige virksomheder. Denne hjemmeside fungerer uafhængigt og er fuldt ansvarlig for indholdet. Kontakt venligst tro4for@gmail.com for spørgsmål om dette websted. Homoseksuelle i usa reothe.somenhest.com

matches: højesteret højesteret højesteret højesteret højesteret Højesteret Højesteret


text:
EAL § 25, stk. 2 - fordeling solidarisk ansvarlige erhvervsdrivende skadevoldere hvoraf kun en var forsikret
Højesterets dom af 12. januar 2017 om bl.a EAL § 25
Et selskab drev virksomhed med bl.a. behandling af flydende affald. En af selskabets kunder afleverede en tankvogn med benzinholdigt skyllevand til selskabets modtageanlæg, uagtet at anlægget ikke var godkendt til at modtage affald indeholdende benzin. Det medførte en brandulykke på anlægget. Kundens adfærd var culpøs og der var ansvar for branden. I forbindelse med slukningsarbejdet blev slukningsvandet opblandet med spildolie, som flød via en regnvandsledning til et regnvandsanlæg. Det og omkringliggende grunde blev forurenet.
Selskabet havde ingen forsikringsdækning. Kunden havde forsikringsdækning i Tryg Forsikring.
Højesteret finder, at selskabet jf. miljøskadeerstatningsloven på objektivt grundlag er erstatningsansvarlig over for kommunen som er ejer af de forurenede grunde.
Domme om § 25
U2009.3044H
Skade i et tilfælde, hvor begge skadevolderes erstatningsansvar er dækket af en ansvarsforsikring. Det ene forsikringsselskab hæfter på objektivt grundlag (motor), mens det andet forsikringsselskab hæfter efter en almindelig ansvarsforsikring (en erhvervsdrivendes erhvervsansvarsforsikring). Højesteret fastslog, at det hæftende motorkøretøjsansvarsforsikringsselskab som altovervejende hovedregel må bære erstatningsbyrden ved den indbyrdes fordeling. Højesteret udtalte bl.a., at hensynet til klare regler for fordelingen af erstatningsbyrden fører til, at den altovervejende hovedregel om, at en lovpligtig ansvarsforsikring må bære erstatningsbyrden frem for et forsikringsselskab, der hæfter i medfør af en almindelig ansvarsforsikring, også må gælde i tilfælde, hvor den skadevolder, der er dækket af den almindelige ansvarsforsikring, er erhvervsdrivende.
U2000.2058H
Skade forvoldt ved udøvelse af erhvervsmæssig virksomhed af flere solidarisk ansvarlige skadevoldere, hvoraf kun den ene er dækket af en ansvarsforsikring. Højesteret fastslog, at den ansvarsforsikringsdækkede skadevolder medmindre der foreligger særlige omstændigheder må bære erstatningsbyrden ved den indbyrdes fordeling.
U1999.83H
Skade i et tilfælde, hvor begge (private) skadevolderes erstatningsansvar er dækket af en ansvarsforsikring. Det ene forsikringsselskab hæfter på objektivt grundlag (motor), mens det andet forsikringsselskab hæfter efter en almindelig ansvarsforsikring (indbo/ basis – privat person ansvar). Højesteret fastslog, at det hæftende motorkøretøjsansvarsforsikringsselskab som altovervejende hovedregel må bære erstatningsbyrden ved den indbyrdes fordeling.
§ 25 i den konkrete sag
Der er tale om skade forvoldt ved udøvelse af erhvervsmæssig virksomhed af flere solidarisk ansvarlige skadevoldere, hvoraf kun den ene er dækket af en ansvarsforsikring. Følger man U2000.2058H skal den ansvarsforsikringsdækkede skadevolder medmindre der foreligger særlige omstændigheder bære erstatningsbyrden ved den indbyrdes fordeling.
Højesteret om § 25 i den konkrete sag
By- og Landsret havde fastslået at hele erstatningsbyrden skulle bæres af det objektivt ansvarlige men uforsikrede selskab.
Den indbyrdes fordeling af erstatningsbyrden skal finde sted i henhold til EAL § 25, stk. 2 da den ene af de solidarisk ansvarlige ikke har forsikringsdækning. Højesteret bemærker at denne fordeling skal foretages efter, hvad der under hensyn til ansvarets beskaffenhed og omstændighederne i øvrigt måtte anses for rimeligt, og at der kan tages hensyn til kundens ansvarsforsikringen hos Tryg.
Højesteret fordeler derpå erstatningsbyrden (50-50) i den konkrete sag.
Højesteret henviser til baggrunden for det strenge ansvar, som påhviler selskabet i medfør af miljøskadeerstatningsloven som er den væsentlige risiko for forurening, som virksomhedens aktiviteter indebærer. Det objektive ansvar efter lovens forarbejder er bl.a. begrundet i en afvejning af, hvem der bør bære den økonomiske risiko ved miljøskader, samt i præventive hensyn, idet virksomhederne med baggrund i risikoen for forureningsskade vil have en særlig tilskyndelse til at foretage foranstaltninger, der skal afværge, at skade overhovedet indtræffer.
Højesteret finder derfor, at der jf. U2000.2058H foreligger sådanne særlige omstændigheder, som taler for at pålægge det uforsikrede selskab en del af erstatningsbyrden i det indbyrdes forhold mellem selskabet og kundens forsikringsselskab.
Link til dommene på Højesterets hjemmeside

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret


text:
Skat.dk: Momsfritaget overskud - udlodning - ikke almennyttigt formål
27 Jul 2011 07:27
21 Jan 2011 11:21
1. afdeling, 145/2008
Overskud, udlodning, cafédrift, bardrift, koncertvirksomhed, velgørende, almennyttige, formål
Foreningen H1 afholder hvert år H1, som er et momsfritaget arrangement. Sagen for Højesteret drejede sig om, hvorvidt foreningen kunne foretage udlodning af overskuddet fra festivalen til støtte af etableringen af projektet "H4" i H3.
Etableringen af projektet "H4" i H3 indebar bl.a. en fortsættelse af den løbende drift af H3 som regionalt spillested med en forøget publikumskapacitet efter flytningen af det hidtidige regionale spillested H3 til den ombyggede bygning. Projektet indebar endvidere etablering af en natklub og af en café i en selvstændig bygning med åbent for alle dagligt og med almindeligt café-sortiment. Anvendelse af en del af overskuddet fra H1 2003 til etableringen af det nævnte projekt ville således bl.a. indebære økonomisk støtte til H3s momsbelagte løbende koncertvirksomhed, café- og bardrift m.v.
Højesteret fandt, at de nævnte erhvervsmæssige aktiviteter indebar, at betingelserne for momsfritagelse efter momslovens § 13, stk. 1, nr. 18, ikke var opfyldt, idet overskuddet ikke fuldt ud ville blive anvendt til velgørende eller på anden måde almennyttige formål.
Højesteret tiltrådte derfor, at Fonden H1 ikke kunne anvende en del af de momsfritagne midler fra H1 2003 til etablering af projektet "H4". En af Foreningen H1 påberåbt direkte anvendelse af 6. momsdirektivs bestemmelser kunne ikke føre til et andet resultat.
Landsretten var kommet til det samme resultat. (SKM2008.264.ØLR)
Momssystemdirektivet artikel 132, stk. 1, litra o
Den juridiske vejledning 2011-2 D.A.5.17.2
Den juridiske vejledning 2011-2 D.A.5.21.1
Per VaIsøe, Poul Søgaard, Jens Peter Christensen,Henrik Waaben og Lars Hjortnæs.
I tidligere instans er afsagt dom af Østre Landsrets 17. afdeling den 18. februar 2008.
Appellanten, Foreningen H1, har gentaget sin påstand.
Foreningen H1 har gentaget sine anbringender og har subsidiært gjort gældende, at Skatteministeriet efter forvaltningsretlige principper for administrative praksisændringer vedrørende fortolkningsspørgsmål er afskåret fra en så væsentlig skærpelse af administrativ praksis, som ministeriets fortolkning af begrebet almennyttig i momslovens § 13, stk. 1, nr. 18, indebærer. Under alle omstændigheder kan skærpelsen i givet fald kun ske med virkning fra det tidspunkt, hvor den offentliggøres behørigt.
Skatteministeriet har gentaget sine anbringender og har bestridt, at der er tale om en praksisændring.
I den dagældende lovbekendtgørelse nr. 703 af 8. august 2003 om merværdiafgift (momsloven) § 4, stk. 1 hedder det således:
Momslovens § 13, stk. 1, nr. 2, 6, 18 og 22, lyder således
18) Varer og ydelser, der leveres i forbindelse med afholdelsen af velgørende arrangementer. Afgiftsfritagelse meddeles efter forudgående ansøgning til de statslige told- og skattemyndigheder. Som velgørende arrangementer anses arrangementer af kortere varighed, hvis overskud fuldt ud anvendes til velgørende eller på anden område almennyttige formål. Det er en betingelse for meddelelse afgiftsfritagelse, at leveringen sker for arrangørens regning og risiko, og at arrangøren ikke i øvrigt driver virksomhed med levering af tilsvarende varer og ydelser. Indsamling og salg af brugte varer af ringe værdi, der foretages af velgørende foreninger m.fl., fritages ligeledes for afgiften efter forudgående ansøgning til de statslige told- og skattemyndigheder. Det er en betingelse for meddelelse af afgiftsfritagelse, at den velgørende forening m.fl., ikke i øvrigt driver registreringspligtig virksomhed, og at salget udelukkende sker til registrerede virksomheder. Skatteministeren kan fastsætte nærmere regler for meddelelse af fritagelse.
22) Varer og ydelser, der leveres af almenvelgørende eller på anden måde almennyttige foreninger m.fl. i forbindelse med afholdelsen af aktiviteter, under forudsætning af at fritagelsen ikke vil kunne fremkalde konkurrencefordrejning. Det er en betingelse, at overskuddet fuldt ud anvendes til foreningens eget formål, samt at overskuddets anvendelse på anmodning af de statslige told- og skattemyndigheder kan dokumenteres. Levering af varer og ydelser af forretningsmæssig karakter er ikke omfattet af fritagelsen."
Momslovens § 13, stk. 1, nr. 2, 6 og 18, fik i det væsentlige deres nugældende udformning ved lov nr. 375 af 18. maj 1994 om ændring af lov om merværdiafgift (momsloven). I lovforslagets almindelige bemærkninger hedder det bl.a. (Folketingstidende 1993-94, tillæg A, sp. 4363):
"Der foreslås en generel revision af merværdiafgiftsloven (Momsloven). Lovrevisionen er forberedt af en arbejdsgruppe under Skatteministeriet med deltagelse af repræsentanter for advokat- og revisororganisationerne m.fl.
Arbejdsgruppen har efter sit kommisorium haft til opgave at overveje en generel teknisk revision af merværdiafgiftsloven. Arbejdsgruppen har herunder skullet sammenholde loven med EFs momsdirektiver for at revurdere direktivernes gennemførelse i loven.
Gruppen har endvidere skullet vurdere den gældende lovs struktur og udformning med henblik på ændringer, som kunne gøre loven mere overskuelig og enkel at arbejde med."
I det nævnte lovforslags specielle bemærkninger til den foreslåede § 13 hedder det bl.a. (Folketingstidende 1993-94, tillæg A, sp. 4388):
"Fritagelserne er fastsat i overensstemmelse med 6. momsdirektiv og svarer til direktivets artikel 13 om afgiftsfritagelser i indlandet"
Momslovens § 13, stk. 1, nr. 22, blev indføjet i loven ved lov nr. 291 af 15. maj 2002. I lovforslagets almindelige bemærkninger hedder det bl.a. (Folketingstidende 2001-02, tillæg A, s. 3276):
"Den nye bestemmelse om momsfritagelse for almenvelgørende foreninger, som regeringen nu foreslår, har baggrund i bestemmelsen om momsfritagelse i 6. momsdirektivs art. 13 (A)(1)(o) (Rådets direktiv nr. 77/388/EØF (EF-tidende 1977, L. 145, side 1) som senest ændret ved rådsdirektiv 2001/4/EF) om fritagelser til fordel for visse former for virksomhed af almen interesse. Ifølge art. 13 (A)(1)(o) er det en udtrykkelig betingelse, at fritagelsen ikke må kunne fremkalde konkurrencefordrejning. Betingelserne for anvendelse af de gældende regler i momslovens § 13, stk. 1, nr. 18 om momsfritagelse for velgørende arrangementer er fastsat for at hindre, at fritagelsen vil kunne fremkalde konkurrencefordrejning, idet § 13, stk. 1, nr. 18 ligeledes har baggrund i 6. momsdirektivs art. 13 (A)(1)(o)."
I det nævnte lovforslags specielle bemærkninger til den foreslåede § 13, stk. 1, nr. 22, hedder det bl.a. (Folketingstidende 2001-02, tillæg A, s. 3283):
"Som eksempler på almenvelgørende eller på anden måde almennyttige formål kan nævnes amatøridrætsarbejde, sygdomsbekæmpelse, forebyggende børne- og ungdomsforsorg, u-landshjælp samt kirkeligt arbejde. Det er bredden i overskuddets anvendelse, der er afgørende for, om overskuddet kan anses for at blive anvendt til almennyttige formål. Overskuddet skal med andre ord komme en videre kreds af personer til gode."
6. momsdirektiv (77/388/EØF) artikel 13, A, stk. 1, litra h, n) og o), lyder således:
"A. Fritagelser til forde1 for visse former for virksomhed af almen interesse
Med forbehold af andre fællesskabsbestemmelser fritager medlemsstaterne på betingelser, som de fastsætter for at sikre en korrekt og enkel anvendelse af nedennævnte fritagelser, og med henblik på at forhindre enhver mulig form for svig, unddragelse og misbrug:
h) tjenesteydelser og levering af goder med nær tilknytning til beskyttelse af børn og unge, som præsteres af offentligretlige organer eller andre organer, der er anerkendt af den pågældende medlemsstat som foretagender af almennyttig karakter.
n) visse kulturelle tjenesteydelser og levering af goder i nær tilknytning hertil, der præsteres af offentligretlige organer eller af andre kulturelle organer, som er anerkendt af den pågældende medlemsstat;
o) tjenesteydelser og levering af goder, der præsteres af organer, hvis transaktioner er fritaget i overensstemmelse med litra b), g), h), i), l). m) og n), i forbindelse med indsamlingsarrangementer, der foretages til egen fordel, under forudsætning af at denne fritagelse ikke vil kunne fremkalde konkurrencefordrejning. Medlemsstaterne kan indføre enhver nødvendig begrænsning navnlig med hensyn til antallet af de arrangementer eller størrelsen af de indkomne beløb, for hvilke der kan meddeles fritagelse."
De pågældende litra er nu med visse ændringer erstattet af tilsvarende litra i artikel 132 i direktiv 2006/112/EF om det fælles merværdiafgiftssystem.
Momslovens § 13, stk. 1, nr. 18, giver mulighed for momsfritagelse for ellers momspligtig levering af varer og ydelser i forbindelse med et arrangement på betingelse af bl.a., at overskuddet fra arrangementet fuldt ud anvendes til velgørende eller på anden måde almennyttige formål.
Etableringen af projektet "H4" (H3) indebar bl.a. en fortsættelse af den løbende drift af H3 som regionalt spillested med en forøget publikumskapacitet eller flytningen af det hidtidige regionale spillested H3 til den ombyggede bygning. Projektet indebar endvidere etablering af en natklub og af en café i en selvstændig bygning med åbent for alle dagligt og med almindeligt café-sortiment. Anvendelse af en del af overskuddet fra H1 2003 til etableringen af det nævnte projekt ville således bl.a. indebære økonomisk støtte til H3s momsbelagte løbende koncertvirksomhed, café- og bardrift mv.
Højesteret finder, at de nævnte erhvervsmæssige aktiviteter indebærer, at betingelserne for momsfritagelse efter momslovens § 13, stk. 1, nr. 18, ikke er opfyldt, idet overskuddet ikke fuldt ud ville blive anvendt til velgørende eller på anden måde almennyttige formål, jf. herved også § 13, stk. 1, nr. 22.
Højesteret tiltræder derfor, at Foreningen H1 ikke kan anvende en del af de momsfritagne midler fra H1 2003 til etablering af projektet "H4".
Højesteret finder, at den af Foreningen H1 påberåbte direkte anvendelse af 6. momsdirektivs bestemmelser ikke kan føre til et andet resultat.
Det er ikke godtgjort, at skatternyndighedernes afgørelse i sagen er udtryk for en praksisændring.
I sagsomkostninger for Højesteret skal Foreningen H1 betale 50.000 kr. til Skatteministeriet.

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret


text:
Elmer Advokater | Højesteret har i en principiel sag slået fast, at Elmer Advokaters klient sikres erstatning af yderligere ca. 130.000 kr. til dækning af mistede feriepenge - Elmer Advokater
Højesteret har i en principiel sag slået fast, at Elmer Advokaters klient sikres erstatning af yderligere ca. 130.000 kr. til dækning af mistede feriepenge
Højesteretsdom skønnes at koste forsikringsselskaberne et samlet tocifret millionbeløb hvert år
Elmer & Partnere har med succes ført en del sager om, at også skadelidte, der er ansat som månedslønnede, har krav på at få dækket deres tabte feriepenge som en del af erstatningen for tabt arbejdsfortjeneste.
Læs bl.a. vores tidligere nyheder af 12. juli 2013, 25. november 2013 og 3. juli 2014.
Det er derfor med stor glæde, at vi nu endelig har fået også Højesterets ord for, at vores synspunkt på vegne af de skadelidte har været korrekt.
Ved sin dom er Højesteret tiltræder Østre Landsret dom af 27. juni 2014 om, at en skadelidte har krav på at få beregnet sin tabte arbejdsfortjeneste som månedslønnen tillagt både 12,5 % feriepenge og værdien af hendes ansættelsesretligt aftalte 6. ferieuge.
Højesteret er også enig med Østre Landsret i, at den skadelidte har krav på at få dækket arbejdsgivers bidrag til ATP.
Læs Højesterets dom her.
Dommen er i øvrigt enstemmig – hvorimod mindretallet i Østre Landsret gav selskabet medhold.
Vores synspunkt
Vores overordnede synspunkt har i alle sager været, at hvis en skadelidte som følge af en skade opsiges og overgår til eksempelvis sygedagpenge, vil den pågældende ikke optjene feriepenge til de næstkommende ferieår. Desuden vil den skadelidte ikke kunne få feriepenge udbetalt med henvisning til lovlig feriehindring, når ikke der er optjent feriepenge.
Dette tab skal derfor dækkes af skadevolder som en del af erstatningen for tabt arbejdsfortjeneste.
Forsikringsselskabets synspunkt
Under sagen afgjort af Højesteret anførte skadevolders forsikringsselskab (Codan) blandt andet, at den skadelidte økonomisk skulle stilles, som om ulykken ikke var sket.
Dette indebar ifølge Codan, at hun skulle stilles som om hendes ansættelsesforhold hos Region Hovedstaden fortsatte i hele perioden fra den 1. september 2011 til den 10. december 2013 – og altså som om hun ikke var blevet sygemeldt og ikke var blevet opsagt som følge af ulykken.
Det var med udgangspunkt heri Codans synspunkt, at skadelidte med den skete erstatningsudbetaling var blevet økonomisk stillet, som om ulykken ikke sket, fordi Codan havde dækket den fulde månedsløn. Fik hun udbetalt feriepenge oveni, ville der ske overkompensation.
Netop synspunktet om overkompensation er gået igen i alle sager fra forsikringsselskabernes side.
Med henvisning til sin tidligere praksis om timelønnede gentager Højesteret, at den skadelidtes feriepenge indgår som en del af det arbejdsvederlag, der kan kræves dækket som tabt arbejdsfortjeneste efter erstatningsansvarslovens § 2, og at der også kan kræves dækning af feriepenge, når man har været syg og derfor ikke har kunnet afholde sin ferie.
Højesteret fastlår, at dette også gælder de månedslønnede.
Højesteret afviser endvidere klart det anførte overkompensationssynspunkt.
Codans synspunkt er efter vores opfattelse heller ikke korrekt, da man ikke i en erstatningsretlig sammenhæng kan tænke alle følger ud af ulykken i sine bestræbelser på at stille skadelidt som om ulykken ikke var sket.
Vores klient var blevet sygemeldt og var blevet opsagt som følge af ulykken. Som følge af ulykken kunne hun derfor heller ikke længere optjene feriepenge. Dette tab må derfor skulle dækkes efter erstatningsansvarslovens § 2.
Mange erstatningssager har ligget og afventet denne dom. Dommen vil selvsagt også fremadrettet få væsentlig betydning, fordi forsikringsselskaberne nu endegyldigt må fralægge deres ellers vedholdende synspunkt om overkompensation.
Vores vurdering er da også, at dommen får betydning for flere tusinde skadelidte hvert eneste år, og at dens samlede økonomiske betydning for de skadelidte og dermed for skadevoldere og deres ansvarsforsikringsselskaber, derfor sandsynligt udgør et tocifret millionbeløb årligt i yderligere erstatning.
Spørgsmål om dommens betydning kan rettes til advokat Karsten Høj, der førte sagen for den skadelidte, eller til advokat Kira Kolby Christensen.