text:
Omgørelse – Udlodning af udbytte til indfrielse af aktionærlån ⋆ Jura for alle
Home Domme og afgørelser Omgørelse – Udlodning af udbytte til indfrielse af aktionærlån
Omgørelse – Udlodning af udbytte til indfrielse af aktionærlån
06 Jan 2020 10:04
SKM2020.129.LSR
18-0000792
Omgørelse, udlodning, udbytte, indfrielse, aktionærlån, udbytteudlodning, udbyttebeskatning
Klageren var blevet beskattet af et aktionærlån efter ligningslovens § 16 E. Ved en efterfølgende generalforsamling i klagerens selskab blev det besluttet at udlodde et udbytte til klageren. Udbyttet var skattepligtigt for klageren i henhold til ligningslovens § 16 A, og selskabet indeholdt udbytteskat i forbindelse med udlodningen. Udbyttet blev ikke udbetalt til klageren, men blev modregnet i klagerens gæld til selskabet, således at aktionærlånet blev tilbagebetalt. For at undgå beskatning af både aktionærlånet og den efterfølgende udlodning af udbytte anmodede klageren SKAT om omgørelse, idet klageren ønskede at omgøre udlodningen af udbytte, således at der i stedet skete udlodning af fordringen til klageren som løn. Som begrundelse herfor anførte klageren, at der med SKATs styresignal offentliggjort som SKM2014.825.SKAT var givet mulighed for at foretage en skattefri udlodning af fordringen til klageren som løn, hvorved klageren kunne opnå at blive beskattet alene af aktionærlånet og ikke også af den foretagne udlodning fra selskabet. Landsskatteretten fandt, at betingelserne i skatteforvaltningslovens § 29 om omgørelse ikke var opfyldt. For det første havde den disposition, der ønskedes omgjort – udlodningen af udbytte til klageren – ikke utilsigtede skattemæssige virkninger, idet den skete udbyttebeskatning ikke var en utilsigtet skattemæssig virkning af udbyttelodningen. Det forhold, at aktionærlånet civilretligt kunne have været indfriet uden beskatning ved udlodning af selskabets fordring på klageren til denne, kunne heller ikke anses for en utilsigtet skattemæssig virkning af udbytteudlodningen. For det andet var den ønskede omgørelse ikke mulig, idet aktionærlånet ved udbytteudlodningen var blevet indfriet, hvormed fordringen var ophørt, jf. SKM2018.624.HR.
Ligningslovens § 16 A og E
SKAT har ikke imødekommet klagerens anmodning om omgørelse i relation til udlodning af udbytte til indfrielse af aktionærlån.
Klagerens revisor har ved brev af 3. oktober 2016 anmodet om omgørelse. Anmodningen har følgende ordlyd:
“Anmodning om omgørelse af udlodning via modregning i selskabets fordring/aktionærlån til udlodning af selskabets fordring/aktionærlånet som løn.
Af årsrapporten 2013/2014 for H1 Aps fremgår det, at selskabet har et tilgodehavende hos hovedaktionæren A på 583.290 kr. I samme årsregnskab gør revisor R1 opmærksom på, at “at der er ydet lån til selskabets ledelse i strid med selskabslovens § 210.” For at få udlignet lånet, hensættes der i regnskabet 590.000 kr. som foreslået udbytte. Regnskabet, – og dermed udlodningen, – godkendes på selskabets generalforsamling den 10. marts 2015.
De 590.000 kr. udloddes ikke, men modregnes i aktionærlånet/selskabets fordring på A.
I forbindelse med ovenstående udlodning får man imidlertid ikke specificeret i generalforsamlingsreferatet, at det er fordringen/aktionærlånet der udloddes som løn eller udbytte. Reelt er det selvfølgelig det der sker, idet fordringen/aktionærlånet jo ophører samtidig med generalforsamlingsbeslutningen.
Konsekvensen af at udlodde fordringen/aktionærlånet som løn eller udbytte er, at udlodningen ikke beskattes, idet fordringen/aktionærlånet ikke eksisterer skattemæssigt men kun selskabsretligt. Dette skyldes, at lånet allerede er beskattet, idet det jf. ligningslovens § 16E er skattepligtigt hos A på det tidspunkt hvor lånet optages. Da man er i den tro at det er fordringen man har udloddet via modregning, indeholdes der ikke udbytteskat af udlodningen.
Beskatningen af det optagne lån sker via SKAT’s afgørelse af den 25. november 2015. Da lånet er optaget i 2013 burde beskatningen ske der. Af praktiske grunde foretager SKAT imidlertid forhøjelsen for indkomståret 2014. SKAT forhøjer her A´s lønindkomst med det optagne aktionærlån, – i alt 583.290 kr.
I 2016 skifter H1 Aps revisor til Statsaut. rev. R2. R2 er opmærksom på udbyttet fra regnskabsåret 2013/14 på 590.000 kr. Hun opfatter den manglende indeholdelse af udbytteskat som en forglemmelse. Hun indberetter derfor udbyttet til SKAT den 23.2.2016. I forbindelse med indberetningen indbetales indeholdt udbytteskat på 159.300 kr.
Konsekvensen af ovenstående er, at samme lån nu er beskattet 2 gange. Først som løn og herefter som udbytte.
Dobbeltbeskatning af aktionærlån:
Siden vedtagelsen af ligningslovens § 16E i 2012, har aktionærlånssituationerne “levet” i et vakuum af uklarhed. Først ved SKAT´s styresignal ultimo 2014, – SKM2014.825.SKAT, – kom der en vis afklaring i relation til de mange komplicerede forhold/situationer som et aktionærlån kunne medføre. Styresignalet fremgår nu af Den Juridiske Vejledning C.B.3.5.3.3.
Om aktionærlån skriver styresignalet/Den Juridiske Vejledning bl.a. følgende:
“Beskatning:
Lånet beskattes som løn eller udbytte……
Det betyder også, at f.eks. reglerne om indeholdelse af A-skat eller udbytteskat og om indberetning til SKAT om udbetaling og vedtagelse af løn og udbytte, gælder.”
“Tilbagebetaling af lånet og udlodning af midler
Det fremgår dog af bemærkningerne til ligningslovens § 16 E om aktionærlån, at: “Hvis et lån er omfattet af den foreslåede bestemmelse i ligningslovens § 16 E, vil det i alle skattemæssige relationer blive lagt til grund, at der hverken hos långiver eller låntager foreligger et lån. Udover at lånebeløbet beskattes som en hævning, betyder det, at låntager ikke vil kunne fradrage sine eventuelle renteudgifter på lånet, ligesom eventuelle renteindtægter vil blive beskattet som et skattepligtigt tilskud hos selskabet.”
Det samme gælder, hvis fordringen overføres til den ansatte hovedaktionær som løn.”
Som det fremgår af ovenstående blev det altså ultimo 2014 afklaret, at hovedaktionæren ikke skulle beskattes 2 gange af samme beløb, hvis aktionærlånet/fordringen blev udloddet til hovedaktionæren som udbytte eller løn.
Som nævnt ovenfor får man ikke specificeret i generalforsamlingsreferatet, at det er fordringen/aktionærlånet der udloddes som løn eller udbytte. Man godkender bare regnskabet, hvor der under resultatdisponering er foreslået et udbytte på 590.000 kr. De 590.000 kr. udgør selskabets fordring på hovedaktionæren, og denne fordring neutraliseres samtidig med generalforsamlingsbeslutningen.
Jf. Styresignalet/Den Juridiske Vejledning beskattes det samme beløb 2 gange, hvis hovedaktionæren har tilbagebetalt lånet og efterfølgende hæver det samme beløb som løn eller udbytte. Modsat beskattes han kun en gang, hvis det er fordringen der udloddes eller beløbet overføres til hovedaktionæren som løn.
I denne sag er der hverken sket fysisk tilbagebetaling af lånet, ligesom der ikke er sket nogen hævning. Vedtagelsen af udbytteudlodningen stemmer altså bedst overens med den situation, hvor det er fordringen der udloddes, og at denne udlodning af fordringen anses for udbytte eller løn hos A. I begge disse situationer sker neutraliseringen af lånet helt automatisk samtidig med generalforsamlingsbeslutningen, idet det ulovlige lån her fjernes fra selskabets balance. Den transaktion der er gennemført passer altså i enhver henseende på de situationer, hvor der jf. Styresignalet/Den Juridiske Vejledning “kun” sker beskatning af beløbet én gang.
MEN, – formalia i relation til udlodning af fordring eller løn er ikke overholdt, idet man ikke har været opmærksom på det kort tid inden beslutningen udsendte Styresignal.
Denne anmodning vedrører derfor det forhold, at dispositionen omgøres, således at den gennemførte transaktion betragtes som udlodning af eksempelvis løn. At det netop er valgt at betragte udlodningen som løn skyldes det forhold, at SKAT i deres afgørelse af 25. november 2015 selv lønbeskatter A af aktionærlånet.
Formalia ville i denne situation have været overholdt, hvis der samtidig med beslutningen om udlodningen havde været aftalt, at udlodningen skete i form af løn. Var det sket, ville udlodningen have medført, at konto for aktionærlån ville være krediteret, medens lønkontoen ville være debiteret. Herefter ville lønnen svarende til udlodningen fremgår af resultatopgørelsen, men da beløbet var beskattet én gang, ville foranstående regnskabsmæssige korrektion jf. Styresignalet/Den Juridiske Vejledning ikke medføre skattemæssige konsekvenser. Bogføringen er således af ren regnskabsmæssig karakter.
Fejlen i denne sag er jf. Styresignalet/Den Juridiske Vejledning altså alene, at der ikke forud for udlodningen er indgået en sådan aftale. Denne beskedne mangel i relation til formalia har altså den helt uoverskuelige konsekvens, at samme beløb beskattes 2 gange. Der synes ikke at være proportionalitet i forholdet mellem fejlen og de alvorlige konsekvenser, og det forekommer måske ikke helt rimeligt, at SKAT i Styresignalet/Den Juridiske Vejledning skelner så meget imellem 2 transaktioner, der reelt set medfører præcis det samme.
Der anmodes derfor om, at transaktionen omgøres, således at parterne i relation til den i 2015 gennemførte udlodning stilles som om, at udlodningen af aktionærlånet/fordringen via modregning, anses for udlodning af løn. At dette ikke blev præciseret på generalforsamlingen skyldes alene retsvildfarelse i relation til de konkrete krav, der blev præciseret i det kort før transaktionen offentliggjorte Styresignal. Ændringen vil ikke medføre noget som helst i relation til den i 2015 gennemførte udlodning. Både med og uden ændringen vil udlodningstransaktionen være den samme. Udlodningen vil ophæve aktionærlånet.
Og afslutningsvist en lille gentagelse i relation til Styresignalet. Der forekommer ikke at være proportionalitet i relation til det forhold, at der skelnes så hårdt mellem 2 ens transaktioner, at der på grund af mangel på specifikation af transaktionen sker beskatning 2 gange i stedet for 1.
Skatteforvaltningslovens § 29:
Dette krav er opfyldt. At der ikke forud for udlodningen blev lavet en aftale om, at udlodningen skulle dække løn skyldtes alene, at man var i en retsvildfarelse i relation til de formelle krav i det kort før udlodningen udsendte Styresignal.
Dette krav er opfyldt. Den manglende aftale forud for udlodningen har medført, at samme beløb er blevet beskattet 2 gange. Det har altså utvivlsomt haft utilsigtede konsekvenser.
Aktionærlånet har været lagt tydeligt frem. Lånet fremgår af regnskabet, og revisor har i påtegningen på årsregnskabet henledt opmærksomheden på, at selskabet har ydet lån til selskabets ledelse i strid med selskabslovens § 210.
Ændringen af dispositionen er enkel og overskuelig. Udlodningstransaktionen er den samme såvel før som efter ændringen.
Både A og H1 Aps tiltræder omgørelsesanmodningen.
De 2.200 kr. jf. skatteforvaltningslovens § 29, stk. 2 til dækning af gebyr for at få anmodningen behandlet, overføres elektronisk.”
SKAT sendte forslag til afgørelse ved brev af 12. juni 2017.
Klagerens revisor sendte sine bemærkninger til SKATs forslag ved mail af 3. juli 2017. Bemærkningerne har følgende ordlyd:
“Jeg har til min store skuffelse modtaget dit afslag på omgørelse i ovennævnte sag. Udover det jeg allerede har skrevet i min anmodning, har jeg nedenstående bemærkninger til din afgørelse.
Utilsigtede skattemæssige virkninger:
I dit afslag på tilladelse til omgørelse skriver du, at det er SKAT’s opfattelse, at der ikke er opstået utilsigtede skattemæssige virkninger, der er væsentlige.
Det er helt uforståeligt. Man har været i en vildfarelse i relation til SKAT’s opfattelse af hvordan aktionærlånet kan indfries uden at det medfører dobbeltbeskatning. I stedet for at indfri via udlodning af fordringen, har man indfriet via modregning i en udlodning på fordringsbeløbet. Der kommer ingen penge ud til aktionæren, og revisor og selskabet er formentlig af den opfattelse, at det er fordringen der udloddes. Set med almindelige “menneskeøjne” er det det samme der sker, men den lille formelle forskel medfører på uforståelig vis, at man beskattes 2 gange af samme beløb i stedet for en gang. Den dobbeltbeskatning der sker er i allerhøjeste grad utilsigtet. Hvis man havde overholdt de formelle krav og ved vedtagelsen af udlodningen havde formuleret at det var fordringen man udloddede, – og ikke samme beløb som fordringen til modregning i fordringen, – var der ikke sket dobbeltbeskatning. Ingen af de involverede parter forudså denne konsekvens. De skatteretlige konsekvenser af at optage aktionærlånet må forventes at være forudset på lånetidspunktet, men det samme gælder på ingen måde beskatningen af den transaktion der selskabsretligt har til hensigt at neutralisere lånet.
Jeg henviser for god ordens skyld til SKM2006.629.HR hvor højesteret om kravene til utilsigtede skattemæssige virkninger formuleres således:
“Højesteret finder, at bestemmelsen efter sin ordlyd må forstås således, at der ikke i nr. 2 er hjemmel til at betinge omgørelse af andet og mere end, at den privatretlige disposition blev foretaget uden at de skattemæssige virkninger, som indtræder, var forudset på dispositionstidspunktet.
Omgørelse kan således ikke nægtes med henvisning til, at den skattemæssige virkning burde være forudset, eller at selvangivelse blev indleveret med kendskab til den skattemæssige konsekvens.
På den baggrund lægger Højesteret efter bevisførelsen til grund, at der i sagen utvivlsomt foreligger utilsigtede skattemæssige virkninger. Væsentligheden er ikke bestridt.”
Omgørelse er ikke faktisk mulig:
Du skriver, at da gælden er ophørt med at eksistere, er det ikke faktisk muligt at “genoplive” den, og derved er den ønskede omgørelse faktisk umulig.
Omgørelse af dispositionen bør ikke kræve nogen “genoplivning”. Den gennemførte transaktion med modregning af fordringen i udlodningen er reelt helt den samme som udlodning af fordringen. Eneste forskel er, at det ved generalforsamlingsvedtagelsen ikke blev formuleret, at den var fordringen der skulle udloddes. Men den selskabsretlige konsekvens er fuldstændig den samme. Udlodningen ophæver aktionærlånet. Skattemæssigt skal man altså bare “anse” det for at være fordringen der er udloddet. Intet andet. Der er intet behov for at “genoplive” fordringen.
I SKM2003.547.LR blev der tilladt omgørelse, uanset at selskabets åbningsstatus ikke kunne ændres efterfølgende. På samme måde fik man i SKM2003.470.LR tilladelse til omgørelse, selv om en aktieudstedelse ikke kunne foretages med civilretlig tilbagevirkende kraft. Se også SKM2007.210.LSR.
På baggrund af ovenstående håber jeg, at SKAT vil ændre sin afgørelse. Jeg har generelt været vant til at tage SKAT’s parti når nogen har kritiseret SKAT. Denne afgørelse krænker imidlertid min retsfølelse. Ingen kan med rimelighed forstå, at en lille formel detalje i en transaktion der i enhver henseende ender med samme resultat, skal medføre beskatning af samme beløb 2 gange i stedet for en. Der er ganske enkelt ikke proportionalitet mellem den formelle “fejl” og de meget alvorlige skattemæssige konsekvenser. Man mister jo enhver tillid til at SKAT forsøger at forvalte rimeligt og retfærdigt.”
Selskabet har ved generalforsamlingsbeslutning af 10. marts 2015 vedtaget en udlodning af 590.000 på baggrund af forslag til udbytte.
SKAT har ikke fundet, at klageren opfylder kravene for at få omgørelse.
Reglerne om omgørelse står i skatteforvaltningslovens § 29. SKAT har endvidere henvist til SKATs Den juridiske vejledning, der behandler omgørelse i afsnit A.A.14.1., og nedenstående afgørelser:
Som det fremgår af resumeet er det et krav for at tillade omgørelse, at den oprindelige tilstand kan genetableres.
Sagsøgerne var privatskiftende arvinger i et bo med en betydelig beholdning af værdipapirer. Sagsøgerne besluttede halvvejs i boperioden at acontoudlodde værdipapirbeholdningen til dem selv. Efter acontoudlodningen faldt kursen på værdipapirerne imidlertid kraftigt, således at de ved boets afslutning var ca. det halve værd. Dødsboskat og boafgift blev beregnet på baggrund af den værdi, værdipapirerne havde, da de blev acontoudloddet. Sagsøgerne ønskede herefter at få tilladelse i medfør af skatteforvaltningslovens § 29 til at omgøre acontoudlodningen. De gjorde gældende, at det var en utilsigtet skattemæssig virkning af acontoudlodningen, at den højere kursværdi for værdipapirerne på acontoudlodningstidspunktet blev anvendt i forbindelse med dødsboskatteberegningen. Retten fandt ikke, at sagsøgernes udlodning af værdipapirer havde medført utilsigtede skattemæssige virkninger, jf. skatteforvaltningslovens § 29, stk. 1, nr. 2. Retten lagde vægt på, at der ikke ved acontoudlodningen blev udløst en anden type af beskatning end den, som ville være anvendt, hvis udlodningen først var sket ved boets afslutning.
Som det fremgår heraf, er betingelsen om at en disposition har medført utilsigtede skattemæssige virkninger ikke opfyldt i en situation, hvor der ikke udløses anden beskatning end den som der ville være anvendt, hvis dispositionen var sket på et andet tidspunkt.
Skatteyderen, der var professor ved musikkonservatoriet, drev en komponist- og foredragsvirksomhed i selskabsform. Han havde ikke modtaget løn fra selskabet, men havde modtaget skattefri kørselsgodtgørelser og diæter. Henset til, at der ikke var udbetalt løn til skatteyderen, havde skattemyndighederne fundet, at udbetalte rejsegodtgørelser var skattepligtige. Skatteyderen begærede derfor tilladelse til omgørelse af beslutningen om lønafkald. Højesteret udtalte med støtte i skattestyrelseslovens forarbejder, at omgørelse forudsætter, at aftalen ikke i overvejende grad har været båret af hensynet til at spare eller udskyde skatter, og at omgørelse normalt vil være udelukket ved overdragelse af aktiver til en åbenbar over- eller underkurs mellem hovedaktionærer og det beherskede selskab. Da beslutningen om at undlade udbetaling af løn havde været båret af hensynet til at udskyde skatten af indtægten, og da lønafkaldet var usædvanligt samt endvidere, da dispositionen ikke havde været lagt klart frem for myndighederne, fandt Højesteret ligesom tidligere landsretten ikke, at betingelserne for omgørelse i skattestyrelseslovens § 37 C, stk. 1, nr. 1 og 3, var opfyldte. (Tidl. VLD i TfS 2006, 16).
Højesteret har dermed taget forarbejderne til indtægt for at omgørelse normalt “vil være udelukket” i de beskrevne situationer.
SKAT finder, at SKM2007.248.HR understøtter dette, idet Højesteret i dommen tager forarbejderne til omgørelsesbestemmelsen til indtægt for, at omgørelse normalt “vil være udelukket” i de beskrevne situationer. Situationerne er overdragelse af aktiver til en åbenbar over- eller underkurs mellem en hovedaktionær og selskabet. Dette forhold er fuldt sammenligneligt med hævninger i selskabet.
“Spørgsmål
Vil ministeren sikre, at de, der har udlignet ulovlige aktionærlån til selskabet i perioden 14/8 2012 – 3/12 2014, får samme retstilling, som dem, der udligner lånet efter 3/12- 2014.
“I september 2012 vedtog Folketinget ligningslovens § 16 E, hvorefter lån fra et selskab til dets (hoved)aktionær med virkning fra den 14. august 2012 beskattes som løn eller udbytte.
En aktionær, der inden den 3. december 2014 har foretaget udligning ved at tilbagebetale sit ulovlige aktionærlån, kan som udgangspunkt ikke få genoptaget sin skatteansættelse, fordi den pågældende efterfølgende bliver opmærksom på, at den skattemæssige behandling er anderledes, hvis der foretages en selskabsretlig udlodning eller overførsel af lånet som løn.””
Klageren har samtidig modtaget udloddet udbytte fra selskabet, og er blevet beskattet heraf. Det udloddede udbytte er ikke udbetalt til klageren, men udbyttet er posteret på klagerens mellemregningskonto med selskabet. Dermed har udbyttet betalt klagerens civilretlige gæld til selskabet, idet beskatningen af aktionærlånet ikke har medført en ændring af den civilretlige gæld.
Klageren ønsker nu at omgøre udlodningen af udbytte.
En udlodning af udbytte er en civilretlig disposition.
Det er herefter spørgsmålet om den civilretlige disposition kan omgøres.
Klageren er samtidig blevet beskattet af det beløb, som betalte hans gæld til selskabet.
Klageren er tidligere beskattet af aktionærlånet, og samtidig havde klageren stadig en gæld til sit selskab. Nu er klageren blevet beskattet af det beløb, som han har modtaget fra selskabet. Samtidig er klagerens gæld til selskabet blevet betalt.
SKAT finder ikke, at SKM2006.629.HR – som klagerens revisor henviser til – kan føre til andet resultat. Som anført ovenfor er det en naturlig følge af at udbetale en sum penge fra et selskab til dets aktionær, at der opstår skattepligt af beløbet. Der er derved ikke opstået en utilsigtet skattemæssig virkning.
En omgørelse kan i øvrigt kun lade sig gøre hvis det er faktisk muligt.
Klageren ønsker at tilbageføre de posteringer på gælden, som medførte at gælden blev færdigbetalt og dermed ophørte med at eksistere.
Da gælden således er ophørt med at eksistere, er det ikke faktisk muligt at “genoplive” den, og derved er den ønskede omgørelse faktisk umulig.
Der kan her henvises til SKM2010.834.LSR, hvoraf det netop fremgår at en omgørelse ikke er mulig hvis den privatretlige oprindelige tilstand ikke kan genetableres. I afgørelsen er der tale om at man ønsker en virksomhedsomdannelse omgjort – men da aktiverne var solgt kunne de ikke føres tilbage. Tilsvarende gør sig gældende vedrørende en gæld, der er betalt ud.
SKAT finder, at SKM2010.834.LSR understreger, at det ikke er muligt at tillade omgørelse, når den oprindelige tilstand ikke kan genetableres. Da lånet er ophørt med at eksistere ved lånets indfrielse, er det ikke muligt at “genoplive” lånet – ej heller for at lade det blive ophævet ved en udlodning som anført af revisor. Det er ligeledes ikke tilstrækkeligt, at der kan oprettes et nyt lån således at den oprindelige tilstand tilnærmelsesvis bliver etableret.
SKAT finder ikke, at de af revisor anførte afgørelser fra Ligningsrådet og Landsskatteretten kan føre til andet resultat, idet der ikke er tale om et lån der ikke længere eksisterer. Derimod er der netop tale om fortsat eksisterende selskaber.
Det kan i øvrigt bemærkes, at det er SKATs opfattelse, at det faktum, at styresignalet nævner en mulighed for udlodning af en fordring ikke er ensbetydende med at denne mulighed først opstår på tidspunktet for styresignalet. Der henvises til det tidligere anførte svar fra Skatteministeren. Det fremgår således heraf, at en dobbeltbeskatning i form af dels ved låneoptagelsen og dels ved en hævning af udbytte eller løn til betaling af lånet ikke kan undgås, når en aktionær har tilbagebetalt det ulovlige aktionærlån. Det er kun muligt, hvis udligningen af lånet sker ved en selskabsretlig udlodning af lånet, jf. i øvrigt svaret.
En udlodning af en fordring skal i øvrigt opfylde en række selskabsretlige krav.
Repræsentanten har på klagerens vegne nedlagt påstand om, at SKAT´s afgørelse ændres til, at der gives tilladelse til omgørelse af den foretagne udlodning til indfrielse af aktionærlånet, således at udbytteudlodningen anses som en udlodning af fordringen som løn til klageren.
Repræsentanten har anført, at klageren har været i en vildfarelse i relation til de af SKAT kort forud for transaktionen udmeldte formelle krav til “reparationen” af aktionærlånet. Den formelle fejl har medført, at samme beløb er blevet beskattet to gange.
Af årsrapporten 2013/2014 for H1 ApS fremgår det, at selskabet har et tilgodehavende hos hovedaktionæren, klageren, på 583.290 kr. (Lånet beskattes i overensstemmelse med ligningslovens § 16E ved SKAT’s afgørelse af den 25. nov. 2015.) I samme årsregnskab gør revisor R1 opmærksom på, at “at der er ydet lån til selskabets ledelse i strid med selskabslovens § 210.” For at få udlignet lånet, hensættes der i regnskabet 590.000 kr. som foreslået udbytte. Regnskabet, – og dermed udlodningen, – godkendes på selskabets generalforsamling den 10. marts 2015.
De 590.000 kr. udloddes ikke, men modregnes i aktionærlånet/selskabets fordring på klageren.
I forbindelse med ovenstående udlodning får man imidlertid ikke specificeret i generalforsamlings referatet, at det er fordringen/aktionærlånet der udloddes som løn eller udbytte. Reelt er det selv følgelig det der sker, idet fordringen/aktionærlånet jo ophører samtidig med generalforsamlingsbeslutningen, uden at der kommer nogen midler ud til klageren.
Konsekvensen af at udlodde fordringen/aktionærlånet som løn eller udbytte er, at udlodningen ikke beskattes, idet fordringen/aktionærlånet ikke eksisterer skattemæssigt men kun selskabsretligt. Dette skyldes, at lånet allerede er beskattet, idet det jf. ligningslovens § 16E er skattepligtigt hos klageren på det tidspunkt hvor lånet optages. Da man er i den tro at det er fordringen man har udloddet via modregning, indeholdes der ikke udbytteskat af udlodningen. En ny revisor, der ikke er bekendt med baggrunden for udlodningen, sørger imidlertid efterfølgende for, at der indbetales udbytteskat af udlodningen. Der er her gået lang tid siden udlodningen, og kravene i SKAT´s styresignal er på dette tidspunkt almindelig kendt i rådgiverkredse.
Samme beløb er nu beskattet 2 gange. Der ansøges derfor om omgørelse, jf. skatteforvaltningslovens § 29, således at den gennemførte transaktion anses for udlodning af “fordringen”. Tilladelse hertil vil medføre, at udlodningen ikke beskattes, og dobbeltbeskatningen af aktionærlånet derfor bortfalder.
SKAT nægter ved afgørelse af 15. november 2017 adgang til omgørelse med følgende begrundelser:
Dobbeltbeskatningen er ikke “utilsigtet”
Klageren var på grund af uvidenhed om de specifikke krav i styresignalet i den vildfarelse, at udlodning via modregning var det samme som udlodning af “fordringen”. Jf. SKAT´s Styresignal af den
3. december 2014 medfører udlodning af “fordringen” ingen beskatning af det allerede en gang beskattede aktionærlån. Transaktionen med udlodning via modregning er jo præcis den samme som udlodning af fordringen, bortset fra at det ikke på generalforsamlingen er formuleret, at det er selve “fordringen” der udloddes. Havde man formuleret dette, var udlodningen ikke blevet beskattet, idet beløbet allerede var aktionærlånsbeskattet efter ligningslovens § 16E.
Retningslinjerne for “skattefri” udlodning af selskabets fordring på klageren er i ovenstående styresignal beskrevet således:
“Hvis fordringen selskabsretligt udloddes til den ansatte hovedaktionær, er der således ikke skatteretligt udloddet en fordring. Den ansatte hovedaktionær er derfor ikke skattepligtig af en selskabsretlig udlodning af fordringen.
Hvis den ansatte hovedaktionær selskabsretligt udlodder fordringen til sig selv, bliver han derfor kun beskattet af lånebeløbet en gang. Det er dog en betingelse, at der selskabsretligt kan ske udlodning af fordringen og at selskabet iagttager de almindelige bestemmelser om udlodning af andre aktiver end likvider.”
Den beskedne fejl medfører altså efter SKATs opfattelse, at samme beløb skal beskattes 2 gange. Repræsentanten er enig i, at hvis klageren havde forholdt sig i overensstemmelse med det 3 måneder forud for udlodningen udsendte styresignal, var der ikke sket beskatning af udlodningen. Det er imidlertid komplicerede regler som der så kort tid efter endnu ikke var informeret om i den brede offentlighed, samtidig med at der er enorme mængder af information som en virksomhedsindehaver skal forholde sig til. Revisor var åbenbart heller ikke helt klar over konsekvenserne, idet klageren ikke var informeret om den lille forskel på transaktionens gennemførelse.
Hertil kommer, at en virksomhedsindehaver næppe kan forestille sig, at en så lille formel forskel på at gennemføre den samme transaktion, kan have så alvorlige skattemæssige konsekvenser, at det medfører dobbeltbeskatning.
På vegne af klageren anmodes nu om, at transaktionen omgøres, således at parterne i relation til den i 2015 gennemførte udlodning stilles som om, at udlodningen af aktionærlånet/fordringen via modregning anses for udlodning af løn. Den gennemførte transaktion er i enhver henseende sket på samme måde, som hvis det var præciseret på generalforsamlingen, at det var “fordringen”, der blev udloddet. Klageren var imidlertid ikke opmærksom på de strenge formelle krav, der blev stillet til, at SKAT ville anse udlodningen for skattefri, fordi der skatteretligt ikke bliver udloddet noget, jf. nedenfor.
SKAT skriver i deres afgørelse, at de skattemæssige konsekvenser af optagelse af aktionærlånet må forventes at være forudset på dispositionstidspunktet. Dette er næppe forkert. SKAT skriver videre, at det er en naturlig følge af at udbetale penge, – altså her udlodningen, – at man skal betale skat heraf. Dobbeltbeskatning kan derfor ikke have været utilsigtet. Reelt mener SKAT altså, at man bevidst fravælger at pointere på generalforsamlingen, at det er “fordringen”, man udlodder, fordi man gerne vil beskattes af samme beløb en gang mere. Beskatningen er altså “tilsigtet”.
Som beskrevet ønskede man med udlodningen blot at eliminere det aktionærlån, der var blevet beskattet efter ligningslovens § 16 E. Af forarbejderne til ligningslovens § 16 E fremgår det, “at det i alle skatteretlige relationer vil blive lagt til grund, at der ikke er tale om et lån. Den selskabsretlige udlodning eller overførsel af lånet som løn til aktionæren er derfor skattefri, fordi der skatteretligt ikke udloddes eller overføres noget”. På baggrund heraf var man i den tro, at udlodningen til reparation af aktionærlånet, en udlodning uden udbetaling af noget beløb, ikke ville medføre yderligere beskatning af klageren.
Man har altså været i en vildfarelse i relation til SKAT’s opfattelse af, hvordan aktionærlånet kan indfries, uden at det medfører dobbeltbeskatning. I stedet for at indfri via udlodning af fordringen, har man indfriet via modregning i en udlodning på fordringsbeløbet. Der kommer ingen penge ud til aktionæren, og klageren og selskabet er af den opfattelse, at det er fordringen, der udloddes/elimineres. Set med almindelige “menneskeøjne” er det det samme, der sker, men den lille formelle forskel medfører på uforståelig vis, at man beskattes 2 gange af samme beløb i stedet for en gang. Den dobbeltbeskatning, der sker, er i allerhøjeste grad utilsigtet. Hvis man havde overholdt de formelle krav i styresignalet og ved vedtagelsen af udlodningen havde formuleret, at det var “fordringen”, man udloddede, – og ikke samme beløb som fordringen til modregning i fordringen, – var der ikke sket dobbeltbeskatning. Ingen af de involverede parter forudså denne konsekvens. De skatteretlige konsekvenser af at optage aktionærlånet må forventes at være forudset på lånetidspunktet, men det samme gælder på ingen måde beskatningen af den transaktion, der selskabsretligt har til hensigt at neutralisere lånet.
Der henvises for god ordens skyld til SKM2006.629.HR, hvor højesteret om kravene til utilsigtede skattemæssige virkninger formuleres således:
Omgørelse kan efter Højesterets opfattelse altså ikke nægtes med henvisning til, at den skattemæssige virkning burde have været forudset. Da de skattemæssige virkninger ikke havde været tilsigtede af parterne, uanset at man i højesteretssagen oven i købet kunne karakterisere dem som værende i ond tro, havde de således krav på omgørelse. I denne sag vedrørende klageren er der imidlertid kun tale om en retsvildfarelse vedrørende en formalitet, som SKAT på egen hånd tilfældigvis har defineret som betingelsen for, at udlodningen ikke er skattepligtig. Så meget desto mere er fejlen helt undskyldelig, og de skattemæssige konsekvenser utvivlsomt utilsigtede.
På ovenstående baggrund er det repræsentantens opfattelse, at dispositionen, jf. skatteforvaltningslovens § 29, utvivlsomt har haft utilsigtede virkninger, der er væsentlige. Kravet til utilsigtethed er derfor opfyldt.
En omgørelse kan kun lade sig gøre hvis det er faktisk muligt
SKAT skriver følgende:
“Du ønsker at tilbageføre de posteringer på gælden, som medførte at gælden blev færdigbetalt og dermed ophørte med at eksistere. Da gælden således er ophørt med at eksistere, er det ikke faktisk muligt at “genoplive” den, og derved er den ønskede omgørelse faktisk umulig.”
SKAT henviser herefter til SKM2010.834.LSR, hvor omgørelse ikke var mulig, idet aktiverne var solgt til tredjemand.
I denne sag er der imidlertid ikke tale om, at noget er solgt til tredjemand og derfor medfører, at det ikke kan føres tilbage i forbindelse med en omgørelse af dispositionen. Der er i øvrigt mange afgørelser, der tillader omgørelse, selv om den bagvedliggende transaktion civilretligt ikke kan omgøres, men kun omgøres på den måde, at det der efterfølgende sker, ANSES for at være sket på det oprindelige tidspunkt. I det følgende gennemgås blot nogle få afgørelser, der er offentliggjorte, men fra sin tid i SKAT og Skatteministeriet ved repræsentanten, at der er truffet et stort antal ikke offentliggjorte afgørelser, der på samme måde giver tilladelse til omgørelse, fordi noget ANSES for sket på korrekt måde.
I SKM2003.547.LR blev der eksempelvis tilladt omgørelse af en skattefri virksomhedsomdannelse, uanset at selskabets åbningsstatus ikke kunne ændres efterfølgende. Man fik lov til efterfølgende at overdrage aktiver og tilbageføre passiver samt at postere et yderligere beløb på selskabets egenkapital som overkursfond. Parterne blev herefter stillet som om, at den efterfølgende transaktion var sket på det oprindelige transaktionstidspunkt, uanset at transaktionen selskabsretligt ikke kunne korrigeres. Man ANSÅ det bare for at være sket på den korrekte måde.
På samme måde fik man i SKM2003.470.LR tilladelse til omgørelse, således at en kapitaltilførsel uden aktieudstedelse, der var blevet beskattet hos selskabet, kunne repareres ved en efterfølgende aktieudstedelse 3 år senere, selv om en aktieudstedelse ikke kunne foretages med civilretlig tilbagevirkende kraft. Kapitaltilførslen blev bare ANSET for at være sket 3 år tidligere.
I SKM2003.476.LR tillod Ligningsrådet, at hævede etableringskontomidler blev ført tilbage til banken, således at midlerne aldrig skulle ANSES for hævet. Uden omgørelse var midlerne forkert hævet og skulle derfor efterbeskattes.
I TFS1996.513 vedrørende en skattefri fusion havde man fejlagtigt ikke berigtiget vederlaget til det indskydende selskabs aktionærer ved at udstede aktier i det modtagende selskab. Fusionen var derfor skattepligtig. Selskabet havde rettet henvendelse til Erhvervs- og selskabsstyrelsen og anmodet om ændring af fusionsplanen, således at der skulle udstedes aktier i forbindelse med fusionen. Styrelsen kunne ikke imødekomme anmodningen, hvorfor den civilretligt ikke kunne ændres. Ligningsrådet godkendte imidlertid, at der efterfølgende kunne udstedes en fondsaktie, og at denne kunne ANSES for erhvervet på samme tidspunkt og samme anskaffelsessum som de ombyttede aktier.
Se også SKM2007.210.LSR.
Jf. ovenstående afgørelser er skattemæssig omgørelse mulig, selv om transaktionen civilretligt ikke kan omgøres med tilbagevirkende kraft. Skattemæssigt ANSER man bare transaktionen for at være korrekt lavet med tilbagevirkende kraft.
I denne sag vedrørende klageren er den gennemførte transaktion med modregning af fordringen i udlodningen reelt helt den samme som udlodning af fordringen. Eneste forskel er, at det ved generalforsamlingsvedtagelsen ikke blev formuleret, at det var fordringen, der skulle udloddes. Men den selskabsretlige konsekvens er fuldstændig den samme. Udlodningen ophæver aktionærlånet. Skattemæssigt skal man altså bare ANSE det for at være fordringen, der er udloddet. Intet andet.
Der er hverken sket fysisk tilbagebetaling af lånet, ligesom der ikke er sket nogen hævning. Vedtagelsen af udbytteudlodningen stemmer altså bedst overens med den situation, hvor det er fordringen der udloddes, og at denne udlodning af fordringen anses for udbytte eller løn hos klageren. I begge disse situationer sker neutraliseringen af lånet helt automatisk samtidig med generalforsamlingsbeslutningen, idet det ulovlige lån her fjernes fra selskabets balance. Den transaktion, der er gennemført, passer altså i enhver henseende på de situationer, hvor der, jf. Styresignalet/Den Juridiske Vejledning, “kun” sker beskatning af beløbet en gang.
Formalia ville i sagen have været overholdt, hvis der samtidig med beslutningen om udlodningen havde været aftalt, at udlodningen skete i form af løn. Var det sket, ville udlodningen have medført, at konto for aktionærlån ville være krediteret, medens lønkontoen ville være debiteret. Herefter ville lønnen svarende til udlodningen fremgå af resultatopgørelsen, men da beløbet var beskattet en gang, ville foranstående regnskabsmæssige korrektion, jf. Styresignalet/Den Juridiske Vejledning, ikke medføre skattemæssige konsekvenser. Bogføringen er således af ren regnskabsmæssig karakter.
Fejlen i denne sag er, jf. Styresignalet/Den Juridiske Vejledning, altså alene, at der ikke forud for udlodningen er indgået en sådan aftale. Denne beskedne mangel i relation til formalia har altså den helt uoverskuelige konsekvens, at samme beløb beskattes 2 gange. Der synes ikke at være proportionalitet i forholdet mellem fejlen og de alvorlige konsekvenser, og det forekommer måske ikke helt rimeligt, at SKAT i Styresignalet/Den Juridiske Vejledning skelner så meget imellem 2 transaktioner, der reelt set medfører præcis det samme.
Der anmodes derfor om, at SKATs afslag ændres, således at parterne i relation til den i 2015 gennemførte udlodning stilles som om, at udlodningen af aktionærlånet/fordringen via modregning ANSES for udlodning af løn. At dette ikke blev præciseret på generalforsamlingen, skyldes alene retsvildfarelse i relation til de konkrete krav, der blev præciseret i det kort før transaktionen offentliggjorte Styresignal. Ændringen vil ikke medføre noget som helst i relation til den i 2015 gennemførte udlodning. Både med og uden ændringen vil udlodningstransaktionen være den samme. Udlodningen vil ophæve aktionærlånet.
Klageren er ved SKATs afgørelse af 25. november 2015 beskattet af aktionærlån i henhold til ligningslovens § 16 E, udgørende 583.290 kr.
Selskabet har ved generalforsamlingsbeslutning af 10. marts 2015 vedtaget en udlodning af 590.000 kr. på baggrund af forslag til udbytte. Udbytteudlodningen modregnes i klagerens gæld til selskabet, der herved indfries. Udbyttet er skattepligtigt for klageren i henhold til ligningslovens § 16 A.
Det gælder i henhold til skatteforvaltningslovens § 29, stk. 1, at:
“I det omfang en ansættelse af indkomst- eller ejendomsværdiskat hviler på en privatretlig disposition, kan told- og skatteforvaltningen tillade, at en efterfølgende ændring af dispositionen tillægges virkning for ansættelsen af indkomst- eller ejendomsværdiskat (omgørelse), hvis følgende betingelser er opfyldt:
5. Alle, der skatteretligt vil blive berørt af en tilladelse til omgørelse, skal tiltræde omgørelsesanmodningen.”
Den privatretlige disposition, der ønskes omgjort, er den af selskabet vedtagne udbytteudlodning, idet klageren ønsker, at det skattemæssigt skal lægges til grund, at der er foretaget en udlodning af fordringen til klageren som løn.
Den privatretlige disposition, der ønskes omgjort, findes ikke at have haft utilsigtede skattemæssige virkninger, der er væsentlige, jf. skatteforvaltningslovens § 29, stk. 1, nr. 2, idet den foretagne udbyttebeskatning ikke kan anses som en utilsigtet skattemæssig virkning af udbytteudlodningen. Det forhold, at aktionærlånet civilretligt kunne have været indfriet uden beskatning ved en udlodning af selskabets fordring på klageren til denne, kan ikke anses som en utilsigtet skattemæssig virkning af den foretagne civilretlige disposition.
Hertil kommer, at den ønskede omgørelse ikke er mulig, når der henses til, at aktionærlånet ved udbytteudlodningen er indfriet og fordringen derved ophørt, jf. SKM2018.624.HR.
Forrige artikelJournalnr. 15-1377012
Næste artikelOmkostninger vedrørende momspligtige leverancer og tilskudsfinansierede aktiviteter – Fællesomkostninger – Fradragsret for moms
Fællesregistreringer i tredjelande – moms – praksisændring – styresignal

matches: højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret højesteret


text:
Højesteretsdomme - Læs om Højesterets beslutninger
Ej fradrag for løn ved virksomhedsudvidelse.
Højesteret har sat punktum i to sager om to bankers fradragsret for løn til egne medarbejdere i forbindelse med overtagelse af nødlidende bankaktiviteter fra Finansiel Stabilitet. Udfaldet af disse to sager blev, at de to bankers interne lønudgifter afholdt i forbindelse med opkøb eller forsøg på opkøb af dele af andre banker ikke kunne fradrages som driftsomkostninger.
Den ene af sagerne for Højesteret omhandlede fradrag for normale lønudgifter til bankens egne ansatte på i alt 780.000 kr. ud af en samlet lønudgift på 400 mio. kr. Lønudgiften på 780.000 kr. vedrørte hovedsageligt de opgaver, som en række overenskomstmæssigt lønnede kreditmedarbejdere i banken udførte efter overtagelsen af fem bankfilialer, mens en mindre del vedrørte arbejde forud for købsbeslutningen. Kreditmedarbejderne havde gennemgået filialernes engagementer, idet købsaftalen gjorde det muligt for banken at tilbagelevere de engagementer, som man efter en nærmere vurdering ikke ønskede at overtage. Samtidig foretog medarbejderne en fremadrettet kreditvurdering af de engagementer/kunder, man valgte at beholde. Processen med at gennemgå og vurdere engagementerne svarede til de arbejdsopgaver, som de pågældende medarbejdere i øvrigt udførte som en del af deres sædvanlige arbejdsopgaver i banken.
SKAT havde nægtet fradrag for lønudgiften med den begrundelse, at købet af filialerne udgjorde en udvidelse af bankens aktiviteter. I Landsskatteretten fik banken godkendt fradrag for lønudgifterne. Skatteministeriet valgte herefter at indbringe sagen for domstolene. Da der var tale om en sag af principiel karakter, blev den henvist til Østre Landsret.
Østre Landsret fandt, at formålet med bankens køb af de fem filialer var en egentlig udvidelse af bankens virksomhed. De afholdte lønudgifter på 780.000 kr. til egne medarbejdere i forbindelse med opkøbet og overtagelsen af de fem filialer var derfor ikke driftsudgifter, som skattemæssigt kunne fratrækkes. Landsretten tog herefter stilling til, om nægtelsen af fradrag for lønudgifterne udgjorde en så væsentlig praksisændring, at den kun kunne gennemføres med fremtidig virkning. Østre Landsret fandt, at praksis på området i de år, hvor lønudgifterne blev afholdt, måtte anses for præget af en retsopfattelse, som medførte, at banken med rette havde haft en forventning om, at lønudgifterne skattemæssigt kunne fratrækkes. Østre Landsret godkendte med den begrundelse fradraget for lønudgifterne.
Højesteret udtalte, at udgifter til udvidelse af en virksomhed ud over dens hidtidige rammer ikke kan fradrages som driftsomkostninger, men må anses som etablerings eller anlægsudgifter, og at der ikke er grundlag for at antage, at lønudgifter altid skal anses som driftsomkostninger. Der skal derfor foretages en – eventuelt skønsmæssig – fordeling, hvis en medarbejder udfører både driftsopgaver og opgaver, der ikke angår virksomhedens drift, herunder hvis medarbejderen har været beskæftiget med udvidelse eller forsøg på udvidelse af virksomheden ud over dens hidtidige rammer. Bankens køb af dele af andre banker var udtryk for en udvidelse af virksomhed. De pågældende lønudgifter var derfor ikke fradragsberettigede driftsomkostninger.
Endvidere udtalte Højesteret, at der ikke forelå nogen fast administrativ praksis om fradragsret for lønudgifter til medarbejdere, der har været beskæftiget med virksomhedskøb eller lignende. SKAT var derfor ikke afskåret fra uden forudgående offentlig tilkendegivelse at nedsætte bankens fradrag for den del af lønudgifterne, som ikke var driftsomkostninger.
De to domme er offentliggjort i SKM2017.512 og SKM2017.513.
Inden Højesteret afsagde de to domme udtalte skatteministeren, at der ville komme en lovændring, såfremt Højesteret kom frem til, at der ikke var fradrag for de pågældende lønudgifter.
Primo november 2017 fremsatte skatteministeren det bebudede lovforslag. Af lovforslagets bemærkninger fremgår, at hensigten er at skabe en enkel og administrerbar løsning, så det ikke er nødvendigt for virksomhederne at sondre mellem, om en lønudgift har tilknytning til den løbende drift eller virksomhedens indkomstgrundlag. Det sikres ved, at der skal være fradrag for ”erhvervsmæssige lønudgifter til personer i ansættelsesforhold og erhvervsmæssige udgifter tilknyttet ansættelsesforholdet.”
Lovforslaget blev vedtaget i Folketinget i december 2017. De nye regler er nærmere omtalt under ”Nye love”.
Territorialbeskatning af selskaber – ikke altid!.
Højesteret har taget stilling til, hvorvidt et dansk selskab skulle beskattes af en erstatning fra en norsk medkontrahent.
Der var tale om et dansk selskab som havde indgået en aftale med et norsk selskab om køb af en større ejendomsportefølje. Der var tale om ejendomme beliggende i henholdsvis Danmark og Norge. Det norske selskab
opfyldte ikke den indgåede aftale. Det danske selskab anlagde herefter sag mod det norske selskab som følge af kontraktbruddet. Enden på denne retssag blev, at det danske selskab blev tilkendt en erstatning på 205 mio. kr.
SKAT havde anset det danske selskab for skattepligtig af 187 mio. kr., nemlig det fulde erstatningsbeløb nedsat med de af selskabet afholdte omkostninger i forbindelse med retssagen.
Østre Landsret fandt, at erstatningsbeløbet skattemæssigt måtte sidestilles med fortjeneste ved afståelse af fast ejendom. Landsretten var imidlertid af den opfattelse, at det danske selskab alene var skattepligtig af den del af erstatningsbeløbet, der kunne henføres til de danske ejendomme, da selskabet ikke var omfattet af international sambeskatning.
Sagen blev indbragt for Højesteret. Selskabets primære påstand var, at selskabet ikke skulle beskattes af den modtagne nettoerstatning på 187 mio. kr. Skatteministeriet gjorde primært gældende, at samtlige 187 mio. kr. var skattepligtige.
Højesteret var enig med landsretten i, at erstatningsbeløbet skattemæssigt måtte sidestilles med fortjeneste ved afståelse af fast ejendom. Det betød, at selskabet under alle omstændigheder skulle beskattes af erstatningsbeløbet vedrørende de danske ejendomme. Spørgsmålet var herefter, om selskabet også skulle beskattes af den del, der vedrørte de norske ejendomme.
Danske selskaber skal som udgangspunkt beskattes af deres globalindkomst. Der gælder dog som hovedregel et territorialprincip for fast ejendom og fast driftssted i udlandet. Territorialprincippet betyder, at indkomsten af udenlandsk fast ejendom mv. ikke er skattepligtig i Danmark, ligesom et eventuelt skattemæssigt underskud ej kan fratrækkes i dansk indkomst. Selskaber kan dog vælge international sambeskatning, og i så fald medregnes indkomst af udenlandske faste ejendomme mv. ved opgørelsen af den danske indkomst, og der gives nedslag i den danske selskabsskat. Nedslaget udgør den del af den danske skat, der kan henføres til den udenlandske nettoindkomst, dog højst den i udlandet betalte skat.
Ingen hovedregel uden undtagelser. Indkomst af fast ejendom beliggende i udlandet skal beskattes i Danmark, når ”kildelandet frafalder beskatningsretten efter en dobbeltbeskatningsoverenskomst”.
Efter den nordiske dobbeltbeskatningsoverenskomst er Norge tillagt beskatningsretten til fast ejendom beliggende i Norge.
For Højesteret blev der fremlagt en udtalelse fra det norske Skattedirektorat, der fastslog, at der i norsk ret ikke er hjemmel til at beskatte den omhandlede erstatning.
Det danske selskab gjorde gældende, at Norge ikke havde frafaldet retten til at beskatte fortjeneste ved afståelse af fast ejendom, men at norsk ret blot har et snævrere afståelsesbegreb, hvorfor erstatningen ikke efter intern norsk skatteret var skattepligtig.
Højesteret fastslog, at undtagelsesbestemmelsen ud fra ordlyden, formålet og sammenhængen må forstås således, at bestemmelsen omfatter alle situationer, hvor kildelandet frafalder en beskatningsret, som landet er tillagt i medfør af en dobbeltbeskatningsoverenskomst. Da Norge samtidig ikke har intern hjemmel til at beskatte erstatningen, er Danmark tillagt en subsidiær beskatningsret efter dobbeltbeskatningsoverenskomsten.
Det danske selskab var derfor også skattepligtig af erstatningen vedrørende de norske ejendomme.
Dommen er offentliggjort i SKM2017.506.
Det danske selskabs påstand om skattefrihed generelt for det modtagne erstatningsbeløb skete med henvisning til statsskatteloven.
Der er ikke specifikke skatteretlige regler, der generelt regulerer beskatning af erstatninger. Udgangspunktet for, hvordan erstatninger skal beskattes, følger derfor af de grundlæggende principper i statsskatteloven.
Når en erstatning udgør en løbende ydelse, er erstatningen normalt skattepligtig. Udgør erstatningen derimod et engangsbeløb, skal den beskattes på samme måde som det, den træder i stedet for. Hvis erstatningen er en kompensation for en del af indkomstgrundlaget, er den skattefri. Hvis erstatningen derimod er en kompensation for et tab i det løbende afkast/indkomsterhvervelsen, er den skattepligtig.
Efter statsskattelovens grundprincipper skulle den modtagne erstatning derfor, som påstået af selskabet, være skattefri. Men når specialbestemmelser i skattelovgivningen regulerer beskatningen, er det disse regler, der er afgørende for beskatningen. På denne baggrund fandt Højesteret, at erstatningen var skattepligtig i medfør af ejendomsavancebeskatningsloven.
Samme resultat kom Højesteret til i 2013, hvor et selskab havde modtaget en erstatning på 13,2 mio. USD, hvor en aktiekøbsaftale var blevet misligholdt. Højesteret konkluderedei denne sag, at erstatningsbeløbet skattemæssigt måtte sidestilles med en gevinst ved afståelse af aktier. Erstatningen var derfor skattepligtig efter det dagældende regelsæt om, at selskaber generelt var skattepligtige af fortjeneste ved afståelse af aktier, når afståelsen var sket inden en ejertid på tre år.

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret


text:
Leverandør hæftede for producentens konstruktionsfejl - Ny dom
afsagt tirsdag den 14. april 2015
(advokat Allan Kvist-Kristensen)
(advokat Michael S. Wiisbye)
I tidligere instanser er afsagt dom af Retten i Holstebro den 2. november 2009 og af Vestre Landsrets 9. afdeling den 2. april 2013.
I pådømmelsen har deltaget fem dommere: Jon Stokholm, Vibeke Rønne, Michael Rekling, Oliver Talevski og Jens Kruse Mikkelsen.
Appellanten, Tryg Forsikring A/S, har gentaget sine påstande.
Indstævnte, Haaning A/S, har principalt nedlagt påstand om stadfæstelse, subsidiært betaling af et mindre beløb.
Tryg Forsikring har supplerende anført, at en advarsel om sikkerhedsrisikoen ved forkert samling af produktet for at påvirke efektvurderingen skulle have været anført på selve produktet med en instruktion om, hvordan produktet samles korrekt. Der er tale om et produkt, der har lang levetid og må forventes at blive anvendt af et større antal ufaglærte medarbejdere. En brugsvejledning på et stykke papir lagt ned i friturekurven ved salget af friturekogeren kan ikke påvirke defektvurderingen således, at en så farlig egenskab som brandfare kan accepteres. Hertil kommer, at brugsvejledningen ikke indeholdt oplysning om, hvorfor risten skal placeres oven over varmelegemet, det vil sige der blev ikke givet en sikkerhedsadvarsel om risikoen for brand.
Tryg Forsikring har for Højesteret frafaldet anbringendet om, at friturekogeren burde have været godkendt efter normen DS/EN 60335.
Haaning har supplerende anført, at friturekogeren er et arbejdsredskab, der skal anvendes af professionelle i erhvervsmæssigt øjemed. Tryg Forsikrings forsikringstager, A, burde som ejer af grillpavillonen, og dermed som arbejdsgiver, i overensstemmelse med arbejdsmiljølovgivningen have sat sig nøje ind i maskinens korrekte betjening, før den blev taget i brug, og have oplært og instrueret de medarbejdere, der skulle betjene maskinen, i korrekt og sikker brug.
Skønsmand Ove Kongsløv har for Højesteret afgivet en supplerende erklæring af 30. november 2014.Heraf fremgår bl.a.:
”3. Supplerende spørgsmål
”Skønsmanden bedes oplyse, om friturekogeren må antages at kunne anvendes på en sædvanlig måde til kogning og tilberedning af fødevarer i en situation, hvor der er påfyldt fritureolie i overensstemmelse med afmærkningerne i kogekarret, uden anvendelse
af stænkskærm og med risten monteret under varmelegemet.”
5. Besvarelse af det supplerende spørgsmål
5.1 Skønsmandens indledende bemærkninger
Der anvendes vendingen ”på en sædvanlig måde”. Det er diffust, hvad der menes med dette, og det er forskelligt fra bruger til bruger. Skønsmanden skal derfor indledningsvis forelægge følgende:
En anvendelse af friturekogeren starter med kontrol for rengøring, rengøring, om fornødent, påfyldning af fritureolie, opvarmning til afventning på benyttelse og endelig benyttelsen til fritering og nedlukning af hele arrangementet.
Der er flere fremgangsmåder, at starte en friturekoger på, alene med hensyn til temperaturerne men også med eventuel brug af stænkplade. I det følgende gives nogle eksempler på sådanne opstarter.
Når friturekogeren gøres klar og venter på første fritering, startes en opvarmning af fritureolien. For at spare varme (elektricitet) og olie skrues der kun op for varmen til en lavere temperatur (kan passende kaldes stand by-temperatur) på det ene kogekar og til
arbejdstemperaturen, eller en temperatur tæt her på, hvis der ingen kunder skulle være netop nu, på det andet kogekar. Herved kan det kogekar med den lavere temperatur stå klar til hurtig supplering af kogekarret med arbejdstemperaturen (eller temperaturen tæt
her på), for brug, når/hvis der skulle dukke kunder op, der kræver større kapacitet, end det ene kogekar kan give (beskrevet for skønsmanden af aktive brugere af friturekogere.) Stand by-temperaturen kunne være 120-140 °C og arbejdstemperaturen kunne være
i området 160-180 °C.
En anden opstart er at køre begge kogekarrene op til en høj temperatur hurtigt og derpå køre det ene eller dem begge ned til arbejdstemperaturen, eksempelvis 160 °C, eller bare køre det ene ned til 160 °C og det andet ned til lavere stand by-temperatur.
Stænkskærmen er ikke nævnt i betjeningsvejledningen og friturekogeren kan rengøres, fyldes med fritureolie og forvarmes uden at stænkskærmen er benyttet. I [byrettens dom] er der udtalt af Erling Vestergaard, at ”… hvis man ydermere havde monteret den
stænkskærm…”, og i [Haaning A/S’ egne undersøgelser af det udbrændte kogekar foretaget af Erling Vestergaard og gengivet i byrettens dom] er der anført det samme. Friturekogeren kan altså klargøres, i hvert fald foreløbigt, uden brug af friturekurvene, hvorved det ikke, før brugen, opdages, at stænkskærmen er forkert placeret.
5.2 Skønsmandens svar på det supplerende spørgsmål
… anvendes på sædvanlig måde… er som det fremgår af det foranstående et vidt begreb.
Svaret er, at hvis brugeren er tilfreds med at friturekurvene må stå ved siden af kogekarrene og ikke behøver at hænge over kogekarrene f.x. i forvarmningsperioden, og hvis
brugeren vil acceptere eventuel sprutten op af fritureolie og spild af olie og rester, uden stænkskærmens beskyttende effekt, kan metoden i visse tilfælde anvendes. Stænkskærmen kan jo også monteres, når den skal bruges, som skjold eller til at hænge kurvene på,
så kan friturekogeren anvendes uden anvendelse af stænkskærm og med risten monteret under varmelegemet. Dette kræver dog, at varmelegemerne er dækket af fritureolie! f.x. som vist [på en tegning], altså bare lige dækket, men det gælder også til- og fraledningsgrenene på varmelegemerne.
Det korte svar er derfor: Friturekogeren kan anvendes, benyttes som i spørgsmålet anført – men det er imod friturekogerens tænkte benyttelse, er direkte farligt og må stærkt frarådes.
5.3. Skønsmandens bemærkninger
Foranstående svar suppleres med, at benytte kogearrangementet ved at placere hulristen under varmelegemerne som af Haaning anvist på de 2 skitser […] mærket ”hulrist placeret rigtigt” og ”kan anvendes” må skønsmanden anse som uforsvarligt, da varme varmeelementflader
med stor sandsynlighed vil nå op over fritureoliefladen på et eller andet tidspunkt (Murphy’s Lov), og praksis fra de til skønsmanden rapporterede brande har vist, at dette tidspunkt kan indtræffe hurtigt efter friturekogerens ibrugtagning.
Muligheden for, at et af olie ubeskyttet varmeelement er tændkilde for oliedampe er ganske stor.
Tiden før antændelse afhænger af oliestanden og varmelegemernes i brug, horizontale deles (samt de uisolerede lodrettes) placering.
Stænkskærmen kan sættes korrekt på (efter gængs opfattelse), kan sættes på foran varmelegemerne (ikke korrekt) og kan sættes skævt på (ikke korrekt).”
Der er afgivet supplerende forklaringer af Erling Vestergaard og af skønsmand Ove Kongsløv.
Erling Vestergaard har supplerende forklaret bl.a., at friturekogeren består af en stænkskærm, et kar opdelt i to, friturekurvene, som findes i to størrelser – hele og halve (den pågældende friturekoger har tre kurve), to hulriste og to varmelegemer. Varmelegemerne sidder nederst i karrene. Hulristen ligger oven over varmelegemerne. Oven på hulristen står kurvene, når de sænkes ned i karrene. I underdelen af friturekogeren er der to aftapningshaner, som anvendes, når friturekogeren skal tømmes for olie.
Olien hældes ned i karrene. Man skal selvfølgelig sørge for, at aftapningshanerne er lukkede. Normalt kommer olien i stål- eller plastikdunke. Det afhænger af leverandøren. Der sidder et minimums- og et maksimumsmærke inde i begge kar. De sidder på bagpladen af hvert kar.
Stænkskærmen har fire beslag, et på hver side og to på bagsiden. Beslagene går ned og griber fat omkring rammen på karret, således at stænkskærmen står fast. På bagsiden af stænkskærmen er der en bukket kant, som beskytter varmelegemerne. På stænkskærmen sidder der to ophængsbeslag, hvor man kan placere friturekurvene. Ophængsbeslagene benyttes til at hænge friturekurvene på, så maden kan dryppe af efter tilberedning.
I forbindelse med rengøringen af friturekogeren fjernes kurvene. Herefter fjernes stænkskærmen. Hulristen tages bagefter op af karret. Efterfølgende løfter man varmelegemerne op og drejer dem ud til siden, fordi de sidder fikseret på et rør bag på friturekogeren. Man løfter således varmelegemerne op og drejer dem rundt og fri af karret. Herefter tømmer man friturekarrene for olie ved hjælp af aftapningshanerne. Når aftapningshanerne åbnes, løber olien ud af dem. Herefter kan man aftørre karret. Der ligger typisk nogle madrester og gammel olie, som ikke kan løbe ud via aftapningshanerne.
Når man samler friturekogeren efter rengøring, lukker man først aftapningshanerne. Man drejer varmelegemerne tilbage ind over karret og sætter dem ned i karrene. Herefter placeres hulristene i hvert deres kar over varmelegemerne. Herefter placeres stænkskærmen, således at den igen sidder fastmonteret med beslagene. Herefter påfyldes olie. Friturekogeren kan nu tændes og varmes op, og mad kan igen tilberedes i kurvene. Det tager ca. 4-5 minutter, fra man tænder op i friturekogeren, til olien er klar til anvendelse.
Han bekræftede, som forklaret i landsretten, at friturekurvene ikke kan sættes ned i kogekarret med olie, hvis hulristen er forkert placeret under varmelegemerne, og stænkskærmen derefter er sat på friturekogerens øverste del. Der kan godt tændes for friturekogeren, selv om kurvene ikke er placeret i den.
Hvis hulristen placeres under varmelegemerne, og varmelegemerne efterfølgende placeres ovenpå, vil overdelen af varmelegemerne være placeret ca. 5 cm højere i forhold til friturekogerens øverste ramme. Stænkskærmens beslag kan herefter ikke gribe fat om rammen. Beslagene på siden griber fat. Friturekurvene kan ikke gå ned i karrene, da der ikke er plads til dem. Dette skyldes, at stænkskærmen ikke er placeret korrekt i forhold til de bagerste beslag. Stænkskærmen sidder således længere fremme, og hullet ned til karrene er ikke stort nok til friturekurvene.
En forkert samling efter endt rengøring betyder således, at friturekogeren ikke kan anvendes.
Stænkskærmen er omtalt i brugsanvisningen, som medfølger ved køb af friturekogeren i dag, men ikke i den brugsanvisning, der er fremlagt under denne sag.
Det er ikke realistisk at anvende friturekogeren uden stænkskærmen, da man anvender stænkskærmen til at hænge friturekurvene på, når maden skal dryppe af, og da stænkskærmen modvirker stænk. Stænkskærmen er en integreret del af friturekogeren, når friturekogeren anvendes.
Hulristene kan selvfølgelig placeres forkert, men det giver ingen mening at placere dem forkert. Hvis hulristene ligger med hullerne nedad har de ingen funktion. Varmelegemet får samme forkerte placering, det vil sige for høj placering, uanset om hulristenes ”ben” ligger opad eller nedad. Hulristene kan ikke placeres på tværs af karrene, da de på denne måde ikke kan komme ned i karrene.
Varmelegemerne kan godt sidde på kanten, hvis man tvinger varmelegemet til det. Varmelegemet kan, hvis man drejer det lidt, hænge på kanten. Varmelegemet vil dog naturligt falde på plads ned i karret. Haaning har aldrig fået klager over, at varmelegemerne ikke falder korrekt
ned i karrene.
Ove Kongsløv har supplerende forklaret bl.a., at han vedstår sin forklaring for landsretten, hvorefter en lille del af varmelegemerne befinder sig over minimumsmærket for oliepåfyldning, når friturekogeren samles forkert. Stænkskærmen til friturekogeren kan sættes på, selv om den er samlet forkert med hulristen under varmelegemerne. Stænkskærmens beslag går imod bagstykket, mens stænkskærmens bagerste beslag fremstår som afstandsmærker, der ikke umiddelbart fortæller brugeren, at den ikke sidder korrekt.
Stænkskærmen er ikke omtalt i brugsanvisningen fra Haaning. På brugsanvisningen er der et billede af forsiden af friturekogeren. Han har en anden udgave af brugsanvisningen dog med samme billede i forstørret udgave på forsiden.
Stænkskærmen kan uden problemer placeres oven på kogekarrene uden, at beslagene på bagsiden griber fat om rammen. Men med denne placering kan kurvene ikke komme ned i karrene. Det opdager man dog først, når man skal bruge kurvene. Man kan således godt tænde op i olien. Både med og uden stænkskærm, og ligeledes med stænkskærmen placeret forkert, kan friturekogeren tændes. Man kunne tro, at beslagene på bagsiden er afstandsbeslag til beskyttelse af varmelegemerne, som er elektriske. Man kan også bruge friturekogeren helt uden anvendelse af stænkskærmen, men det bliver noget griseri.
Varmelegemerne indeholder en elektrisk varmetråd i hele længden af metalrøret. For at varmen ikke skal gå til spilde, er der hældt et termisk isolerende materiale ned i røret. Det termisk isolerende materiale er en slags sand. Der, hvor der er brug for varmen, det vil sige i bøjningen, er der ikke termisk isoleret, da varmen skal over i olien. Den termiske isolering stopper ca. 2-3 cm før bøjningen til vandret, hvor varmelegement ligger i olien.
Olie brænder ikke. Det er kun oliedampene, der brænder. Varmelegemet bliver 575 °C varmt. Der sidder en styrer i friturekogeren, der regulerer temperaturen ved at tænde og slukke for varmelegemet. Oliedampene brænder ved omkring 300 °C. Forskellen på temperaturerne fra varmelegemerne til olietemperaturen er så stor, at oliens kogepunkt er uden indflydelse på de brandtekniske forhold. Olien i kogekarrene bliver ved med at fordampe, og når oliedampene kommer op over olieoverfladen, så møder dampene varmelegemerne, der er 575 °C varme, hvilket medfører, at oliedampene antændes. Normalt antændes dampene ikke, da varmelegemerne
oppe ved overfladen er termisk isolerede, og derfor ikke har en temperatur, der kan antænde dampene. Den termisk uisolerede del af varmelegemet skal således hele tiden være dækket af olie.
Hvis friturekogeren samles forkert, ved at varmelegemet ligger oven over hulristen, antændes oliedampene, da de møder varmelegemet, hvor det er 575 °C varmt.
Den 24. oktober 2006 opstod der brand i en grillpavillon, som tilhørte Tryg Forsikring A/S’ forsikringstager, A. Branden opstod i en friturekoger, som kort forinden var leveret af Haaning A/S sammen med grillpavillonen. Tryg Forsikrings principale påstand svarer til den udbetalte erstatning for branden og er ikke beløbsmæssigt bestridt.
Det fremgår af den betjeningsvejledning, som fulgte med friturekogeren, at varmelegemerne skal placeres nederst og derefter hulristen, og at det er vigtigt, at varmelegemerne er dækket af olie, og at hulristen skal være monteret over varmelegemerne, når friturekogeren er tilsluttet
Der er for Højesteret enighed om, at branden er opstået, fordi A’s medarbejder, B, efter rengøring samlede friturekogeren forkert, så varmelegemerne blev placeret oven over hulristen. Ved denne højere placering kom den uisolerede del af varmelegemerne, der bliver ca. 575 °C varme, i kontakt med fritureoliedampene, som antændes ved omkring 300 °C.
Friturekogeren anvendes til erhvervsmæssig tilberedning af madvarer og skal ifølge betjeningsvejledningen rengøres grundigt hver uge. Rengøringen forudsætter bl.a., at varmelegemet og hulristen flyttes fra deres placering i kogekarret. Der er en betydelig risiko for brand
efter antænding af de brandfarlige oliedampe fra fritureolien, hvis friturekogeren samles forkert, således at varmelegemet placeres oven over hulristen.
Højesteret finder, at producenten af friturekogeren burde have indset, at det var en nærliggende risiko, at en bruger af friturekogeren kunne samle den forkert med den nævnte betydelige risiko for brand. Det fremgår af skønsmandens svar på spørgsmål nr. 11 sammenholdt
med hans forklaring for landsretten, at det var ukompliceret at konstruere friturekogeren, så den ikke kan tændes, hvis den er samlet forkert. Konstruktionen blev efter Erling Vestergaards forklaring for landsretten efterfølgende (i 2010) ændret, så hulristen ikke længere kan
placeres forkert under varmelegemet.
Højesteret finder på denne baggrund, at friturekogeren var behæftet med en konstruktionsfejl, idet den ikke havde den sikkerhed, som man med rette kan forvente, og at det var uforsvarligt af producenten at bringe et produkt, der indebar en sådan fare, i omsætning. Som leverandør af friturekogeren hæfter Haaning for producentens ansvar. Det forhold, at det i den skriftlige betjeningsvejledning var anført, at det var vigtigt, at varmelegemerne var dækket af olie, og at hulristen skulle være monteret over varmelegemerne, kan ikke medføre, at Haaning fritages for dette ansvar.
Haaning er derfor erstatningsansvarlig for skaden efter de almindelige erstatningsretlige regler om produktansvar. Der er ikke grundlag for at nedsætte erstatningen eller lade den bortfalde på grund af egen skyld.
Højesteret tager herefter Tryg Forsikrings principale påstand til følge.
Sagsomkostningerne for alle tre instanser er fastsat til dækning af advokatudgift med 300.000 kr., af retsafgift med 89.800 kr., og af udgifter til syn og skøn for landsretten med 79.009,75 kr., i alt 468.809,75 kr.
Haaning A/S skal til Tryg Forsikring A/S betale 1.055.866,26 kr. med procesrente fra den 8. oktober 2007.
I sagsomkostninger for byret, landsret og Højesteret skal Haaning A/S betale 468.809,75 kr. til Tryg Forsikring A/S.

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret


text:
Den arbejdsomme traktorfører i Højesteret | NorrbomVinding
Den arbejdsomme traktorfører i Højesteret
Højesteret har netop fastslået, at godtgørelsesniveauet som udgangspunkt er 25.000 kr. i sager om overtrædelse af reglerne om maksimal gennemsnitlig ugentlig arbejdstid på 48 timer efter loven om gennemførelse af arbejdstidsdirektivet.
Lønmodtagere er berettiget til en godtgørelse, hvis deres arbejdstid har været højere, end hvad der følger af arbejdstidsdirektivgennemførelsesloven. Efter loven må den ugentlige arbejdstid ikke overstige 48 timer beregnet som et gennemsnit over en periode på 4 måneder. Men hvis arbejdstiden har oversteget dette, hvor høj en godtgørelse har medarbejderen så krav på? Det har Højesteret nu udtalt sig om.
Sagen handlede om en traktorfører, der havde en fast ugentlig arbejdstid på 42,5 timer som ansat ved en maskinstation. Traktorføreren havde i vidt omfang mulighed for at planlægge arbejdstiden selv, og han påtog sig gerne overarbejde. I høstsæsonen og andre travle perioder arbejdede traktorføreren derfor ofte til langt ud på aftenen.
Efter ansættelsesforholdet ophørte, lagde traktorføreren sag an med krav om en godtgørelse svarende til 3 måneders løn for det omfattende overarbejde, som han følte, det havde været vanskeligt at sige nej til.
Har det betydning, at medarbejderen havde et ønske om overarbejde?
Under sagen henviste ejeren af maskinstationen til, at traktorføreren aldrig selv havde givet udtryk for, at han arbejdede for meget, men derimod ofte havde bedt om ekstra arbejde. Traktorførerens rettigheder var derfor ikke blevet krænket på en måde, der gjorde ham berettiget til en godtgørelse.
Der var enighed om, at traktorføreren gentagne gange havde haft en arbejdstid, der væsentligt oversteg 48 timer om ugen over en periode på 4 måneder. Det havde i alt stået på i en periode på 4 år. Byretten fastsatte godtgørelsen til 15.000 kr. og lagde vægt på, at traktorføreren selv havde ønsket at arbejde over. Vestre Landsret fremhævede ikke dette forhold, men fandt, at godtgørelsen ud fra karakteren og omfanget af overtrædelsen af 48-timersreglen skulle fastsættes til 50.000 kr. svarende til ca. 1½ måneds løn. Landsrettens afgørelse er omtalt her.
Traktorføreren og hans faglige organisation var imidlertid ikke tilfredse med godtgørelsens størrelse, så de søgte og fik Procesbevillingsnævnets tilladelse til at indbringe sagen for Højesteret.
Højesteret: Udgangspunktet er 25.000 kr.
Højesteret fastslog indledningsvist, at der ikke i loven eller dens forarbejder er særlig vejledning i, hvor høj godtgørelsen skal være i disse sager. Heller ikke det bagvedliggende EU-direktiv yder megen vejledning.
Efter at have fastslået, at godtgørelsen havde karakter af en kompensation for en særlig arbejdsbelastning – og dermed ikke for et økonomisk tab – fandt Højesteret, at godtgørelsen for overtrædelse af 48-timersreglen som udgangspunkt burde være 25.000 kr., medmindre der foreligger særlige grunde til at gå op eller ned i størrelsen af godtgørelsen.
Som formildende omstændigheder nævnte Højesteret, at bagatelagtige, enkeltstående og undskyldelige tilfælde kan tale for en lavere godtgørelse. Omvendt kan det bl.a. tale for en højere godtgørelse, hvis overskridelsen havde et betydeligt omfang eller var foregået i flere og lange perioder. Derudover kan det være en skærpende omstændighed, hvis medarbejderen ikke har modtaget betaling for overarbejdet. Højesteret bemærkede endvidere, at medmindre der foreligger helt særlige skærpende omstændigheder, kan godtgørelsen ikke overstige 50.000 kr.
Om den konkrete sag udtalte Højesteret, at godtgørelsen under hensyn til de omfattende og gentage overskridelser af 48-timersreglen skulle fastsættes til 50.000 kr.
Højesteret stadfæstede dermed landsrettens dom, men med en relativt grundig vejledning i, hvordan godtgørelsen fremover skal fastsættes i sådanne sager.
at det er første gang, Højesteret udtaler sig om størrelsen for godtgørelsen ved overtrædelse af 48-timersreglen,
at der med afgørelsen fra Højesteret nu findes en vejledning i, hvor stor godtgørelsen for overtrædelsen af 48-timersreglen skal være,
at godtgørelsen som udgangspunkt skal fastsættes til 25.000 kr., og
at arbejdsgivere bør notere sig, at det for udmålingen af godtgørelsens størrelse ikke lader til at have betydning, om medarbejderen selv har bedt om mere arbejde eller har været indforstået med den pågældende arbejdsmængde.


text:
Lindi Byg - Se bedømmelser og firmaprofil.
230 - 50000 kr
Lindi Byg
Sebastian Musanti
vi er først glade når kunden smiler :-)
Sebastian Musan…
60646594
25132306
8.2 (8 bedømmelser)
Tlf 6064 ХХХХ Klik for at se nummeret
Vi udfører alt i tømrer/El-arbejde
skadeservice arbejde, renoveringer af boliger. Såsom nye køkkener, nye gulve og vægge.
Vi arbejder over hele Sjæll… se mere
Vi arbejder over hele Sjælland, og vi prøver at komme rundt til alle kunder så hurtigt som muligt. Vi elsker at lave aftaler med vores kunder, og vi elsker at holde vores aftaler. Derfor kan du være sikker på at få det rigtige arbejde, til den rette tid og pris Se mindre
Tilslutning og
Ekspansionbehold
Super dygtige håndværk, som udførte et rigtigt godt arbejde.
Kan varm anbefale dem.
Mads Andersen Givet for opgaven:
Tilslutning og installation af 14 l. Ekspansionbeholder.
Lave nyt
De var punktlige og de lavede opgaven rigtig godt. Dejligt at de gjorde rent efter sig. Vil gerne anbefale dem til andre
Besvarelse fra Lindi Byg
Hej Vinnie Tusind tak for din fine anmeldelse Håber vi kan hjælpe dig en anden gang, Med venlig hilsen Lindi Byg
Vinnie Fabrin Givet for opgaven:
Lave nyt stikkontakt
Christian Colbe
stikkontakt og
Hej Christian Tusind tak for din fine anmeldelse Håber vi kan hjælpe dig en anden gang, Med venlig hilsen Lindi Byg
Christian Colbe Givet for opgaven:
Tilslutning af stikkontakt og tilslutning af lampeudtag
af malede
fin behandling og ekstremt fint arbejde
Hej Kirsten Tusind tak for din fine anmeldelse Håber vi kan hjælpe dig en anden gang, Med venlig hilsen Lindi Byg
Kirsten Larsen Givet for opgaven:
trappeafhøvling af malede trapper
induktionskogepl
Super godt og hurtigt udført arbejde.
Hej Mads Tusind tak for din fine anmeldelse Håber vi kan hjælpe dig en anden gang, Med venlig hilsen Lindi Byg
Installation af induktionskogeplade
Brændte mig af!
Lindi Byg havde været på besøg, givet et tilbud og vi havde aftalt en dato for udførelsen af opgaver i min lejlighed. På dagen skriver jeg en SMS 10 min efter aftalt tid for at sikre mig de er på vej, da jeg skal nå på arbejde. Et kvarter efter aftalt tid ringer jeg til dem, stadig intet svar. Et minut senere får jeg en SMS om, at de desværre ikke er på vej pga en indbrudssag, som er fuldt forståelig. Dog ikke, at jeg som kunde skal være opsøgende ift vores aftale! Udover en “vi er kede af det” og “vi må finde en anden dag, der passer, hvor vi kan komme forbi”, blev der ikke oplevet en stor indsats for at hjælpe mig som kunde og da jeg gør opmærksom på det, har jeg efterfølgende intet hørt fra dem. Min lejlighed var gjort klar til håndværkerbesøg, hvilket betød et kaos i mit hjem og jeg var derfor desperat efter en hurtig løsning, som kostede mig yderligere 700kr, da lejligheden skulle være klar til gæster. Håber ingen andre får en sådan behandling!
kære sophie Jeg er ked af at du har haft en dårlig oplevelse.. jeg har ikke været bekendt med din korrespondance i forhold til det du skriver ang. aftaler..! jeg kan fortælle dig at jeg har haft en med arbejder, der ikke længere er hos Lindi Byg..! og har ikke fået nogen chance for at gøre noget ved dit problem men du er mere end velkommen til at ringe til mig så vi kan løse det.. hvis du selvfølgelig er interesseret vh. safet selmani adm, direktør tlf. 60646594
Sahide Sel Djaferi
Fliser i badeværelset
Fik malet og sat fliser på badeværelset. Så pænt og vellykket arbejde. Vil helt sikkert anbefale Lindi Byg
Hej Sahide Tusind tak for din fine anmeldelse Håber vi kan hjælpe dig en anden gang, Med venlig hilsen Lindi Byg
Resmije Selmani
Nyt opsatte køkkenet
Super flot resultat og rigtig god service.
Anbefales helt klart til alle.
Hej Resmije Tusind tak for din fine anmeldelse Håber vi kan hjælpe dig en anden gang, Med venlig hilsen Lindi Byg
Kender du Lindi Byg? Giv en venneudtalelse.
nummer 41 i kategorien Arkitekt / Byggerådgivning / Byggetilsyn
nummer 15 i kategorien Elektriker
nummer 11 i kategorien Gulvafslibning
nummer 39 i kategorien Handymand
nummer 119 i kategorien Hegn
nummer 83 i kategorien Isolering
nummer 43 i kategorien Låsesmed
nummer 45 i kategorien Maler
nummer 36 i kategorien Mandskabsudlejning
nummer 270 i kategorien Murer
nummer 75 i kategorien Nedrivning
nummer 9 i kategorien Reparation af hvidevarer
nummer 30 i kategorien Skadedyrsbekæmpelse
nummer 17 i kategorien Snerydning
nummer 141 i kategorien Tagarbejde - nyt tag - renovering
nummer 41 i kategorien Tilstandsrapport
nummer 11 i kategorien VVS
Udskiftning af gammel/slidt tagpap på kolonihavehus.
Vi fik til opgave at skifte gammelt/slidt tagpap og renovere taget. da der var kommet vand ind nogle steder og beskadiget den gamle konstruktion. vi skiftede lægter, spær, isolering derefter lagde vi osd plader på og tagpap.
Malet striber
Malet striber i soveværelse i gentofte
Frederiksborgvej, 2400 København NV, Denmark
Prisliste for Lindi Byg
Tilstandsrapport, Energimærkning, El-eftersyn
Tilstandsrapport, Energimærkning og El-eftersyn på enfamiliehuse op til 300 m2.
Tilstandsrapport, Energimærkning, El-eftersyn - Tilstandsrapport

matches:
in fine
in fine
in fine
in fine
in fine
in fine


text:
Højesteret Beregning af forventet udbytte ved dyrkning af cannabisplanter i skunkvæksthuse
Beregning af forventet udbytte ved dyrkning af cannabisplanter i skunkvæksthuse
Sag 26/2016 og 45/2016
Domme afsagt den 5. oktober 2016
Højesteret fastsatte generel model for beregning af det forventede udbytte af marihuana ved dyrkning af cannabisplanter i skunkvæksthuse
Sagerne drejede sig om to tiltalte, som havde dyrket henholdsvis 33 og 434 cannabisplanter.
Rigsadvokaten har den 25. februar 2015 - på baggrund af en erklæring fra Retsmedicinsk Institut - givet retningslinjer for, hvordan en beregning af det forventede udbytte skal ske, nemlig med udgangspunkt i 46 gram pr. plante, hvorefter der skal foretages et generelt fradrag på 25 % for at tage højde for forhold, der har betydning for udbytte og kvalitet. Det er Retsmedicinsk Instituts vurdering, at udbyttet pr. plante med 95 % sikkerhed vil ligge på 46 gram plus/minus 8 gram.
Højesteret fandt, at der, når et skønnet udbytte af planterne skulle fastslås, kunne tages udgangspunkt i denne generelle beregningsmodel, men at der ved beregningen af det skønnede udbytte – for i højere grad at tage højde for usikkerhedsfaktorer – skulle tages udgangspunkt i de gennemsnitlige 46 gram med fradrag af 8 gram (dvs. 38 gram), og at der herfra yderligere i overensstemmelse med Rigsadvokatens retningslinjer skulle fradrages 25 % for at tage højde for dødelighed blandt planterne og øvrige usikkerhedsfaktorer.
Højesteret fandt endvidere, at der i hver enkelt sag skal foretages en konkret vurdering af, om der er grundlag for at fravige denne beregningsmodel, herunder hvis cannabisdyrkningen i den pågældende sag har haft en uprofessionel karakter. Den konkrete bedømmelse af tiltaltes dyrkningsfaciliteter mv., som landsretten havde foretaget, kunne ikke prøves af Højesteret.
I sag 45/2016 førte beregningsmodellen til, at udbyttet kunne beregnes til 940,5 gram marihuana.
For så vidt angår strafudmålingen fandt Højesteret, at det beregnede udbytte af dyrkning af skunkplanter skal straffes på samme måde som den samme mængde hash.
Højesteret stadfæstede herefter, at denne tiltalte var straffet med en fællesstraf på 3 måneder, som omfattede en reststraf på 64 dage.
I sag 26/2016 udtalte Højesteret, at sagen ikke burde have været gennemført som tilståelsessag i byretten, da tiltaltes tilståelse ikke omfattede det beregnede udbytte. Da tiltalte var enig i, at sagen kunne afgøres på grundlag af den beregningsmodel, Højesteret nåede frem til i den anden sag, blev sagen dog ikke hjemvist til byretten.
For denne tiltalte førte beregningsmodellen til, at udbyttet kunne beregnes til 12,369 kg marihuana. Denne tiltalte havde desuden været i besiddelse af 6 kg færdigproduceret marihuana (skunk) og 48 gram hash.
Højesteret nedsatte i denne sag straffen til fængsel i 1 år og 3 måneder.
Læs hele dommen i sag 26/2016
Læs hele dommen i sag 45/2016

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret