text:
Højesteret overgås kun af Højskolebladets Højlund
Højesteret overgås kun af
Højskolebladets Højlund
Hovederne skal ryge, når Højskolebladets redaktør som overdommer finder den endelige løsning
Ikke bare er jeg imod Tvind, men jeg finder Tvinds skolesyn afskyeligt. Det har jeg givet udtryk for i årevis, også lige over for Tvind-folkene. Og just derfor har jeg villet værne de rettigheder, som Tvind og alle andre i demokratiet har ifølge grundloven. Hvis friheden kun gælder den, man er enig med, så bliver den for nem.
I seneste udgave af Højskolebladet har den ny redaktør, Niels Højlund, indlevet skildret Tvind og især skolesamfundets stifter, Amdi Petersen. Pludselig er jeg som skåret for den sorte stær. Det er ikke så sært, at Niels Højlund kender det politiske sind, som er Amdi Petersens. For Højlunds politiske vandring er jo gjort side om side med Amdi Petersen. Der er næppe to, der i dansk højskolebevægelse ligner hinanden mere end netop Niels Højlund og Amdi Petersen.
De indledte begge i det mest yderligtgående sociale for begge at ende i det autoritære, hvor man til sidst gør sig selv og sine egne meninger til selve målestokken. De er begge overløbere, og overløberne er altid de værste, for de føler sig tvunget til at bruge store ord for at blive troet, at de nu er anderledes, end de var.
Niels Højlunds artikel i Højskolebladet handler selvsagt om Højesterets dom i Tvind-sagen. Folketingets særlov var ulovlig. Særloven var den første lov, som gennem 150 år krænkede grundloven. Folketinget optrådte som domstol, da den lavede særloven mod 32 Tvind-skoler. Men folketinget er lovgivende forsamling, ikke dømmende magt.
Niels Højlund skriver: - javel, højesteret har talt og det tager vi til efterretning.
Det er politiker-ord. Sådan har partiordførerne også sagt. At tage noget til efterretning vil sige, at man retter sig efter det.
Hvordan retter Højskolebladets redaktør sig så efter højesterets dom? Jo, en halv spalte længere henne kan man læse om Amdi Petersens Tvind-dukketeater, og så står der: "Og det teater skal vi altså alle spille med i for frihedens og grundlovens skyld? Jeg nægter. Og jeg nægter ligegyldig hvad 12 højesteretsdommere mener."
Højskolebladets Højlund står over Højesteret. Overdommeren nægter - skønt han just har sagt, at han tager dommen til efterretning.
Der skal nok være læsere, som i Højlund beundrer den stærke mand, der finder det ligegyldigt, hvad 12 højesteretsdommere mener. Jeg siger ikke, det er ligegyldigt, hvad Højlund skriver og nægter, især da ikke som Højskolebladets redaktør. Men det havde jo været værre, hvis det var folketinget, regeringen og undervisningsministeriet, der nægtede, ligegyldigt hvad en enig Højesteret sagde. I så fald var dansk folkestyre i sin hidtil værste krise, en forfatnings-strid mellem de lovgivende, dømmende og udøvende magter.
Men taget for pålydende værdi er redaktør Højlunds nægtelse en farlig vej i demokratiet. Vi var mange, der mente, at Danmarks deltagelse i EU var i strid med grundloven. Højesteret undersøgte aldrig de mange skridt, der blev taget på vejen ind i Unionen, men fastslog alene, at den seneste EU-traktat ikke var i strid med grundloven. Vi, der var uenige, havde selvsagt ikke nogen anden mulighed end at bøje os for Højesterets dom i EU-grundlovssagen. Ellers var selve samfundspagten rokket. Så var der kun vold, borgerkrigen og rullende hoveder tilbage.
På samme måde med en række folkeafstemninger om EU. Vi, der er imod, har oplevet igen og igen, at vi er kommet i mindretal. Vi kunne ofte trøste os selv lidt med, at et stort mindretal var imod, men måtte som demokrater bøje os for, at flertallet vandt, og at det, vi andre sagde nej til, nu var lov i landet.
Sådan har Niels Højlund det ikke. Da det en eneste gang skete, at modstanderne af EU fik flertal ved en folkeafstemning, så ville Niels Højlund afskaffe folkeafstemninger. Han er endt der, hvor kun et ja til hans egne meninger er godtageligt. Da han var udsendelses-leder i fjernsynet forud for en afstemning, valgte han seks tilhængere af EU til at drøfte med een modstander og deltog selv som den syvende tilhænger. Når man nu ved, man har ret, er der jo ikke grund til at give de andre ordet.
Enhver kan i Tvind-sagen tænke sig til redaktør Højlunds jubel, hvis Højesteret havde frikendt folketinget og sagt, at særloven var i orden. Men nu da folketingets flertal står som grundlovs-brydere, så nægter Højlund, ligegyldig hvad 12 højesteretsdommere siger.
Om Tvind-særloven forklarer Niels Højlund i Højskolebladet, at "demokratiet måtte reagere i en slags fortvivlelsens nødværge". Det er svært at finde ud af, om udtrykket "en slags" er formildende eller forstærkende. Men folketingets flertal handlede efter Niels Højlunds mening i fortvivlelsens nødværge. For at redde demokratiet måtte der bruges udemokratiske fremgangsmåder.
Med Højesterets dom er vi bragt tilbage til nøjagtigt det sted, hvor vi var før dommen. Der må altså stadig - efter Højlunds tankegang - være brug for fortvivlelsens nødværge. At Højesteret åbenbart ikke har frygtet for demokratiet, så det tillod fortvivlelsens nødværge, fører ikke til overvejelser hos Højskolebladets redaktør.
På dansk er indholdet i Højlunds ord, at et politisk flertal har ret til at handle i nødværge mod et mindretal, uanset at anklagerne mod mindretallet ikke er bevislige. Tvind-skolerne havde ikke bedraget, som undervisningsminister Ole Vig Jensen og folketingets flertal påstod. Statsrevisorerne påviste, at de fleste regnefejl lå i undervisningsministeriet. Politiet undersøgte Tvind-skolerne i mere end et år, og der blev ikke rejst en eneste sigtelse.
Alle ved, at her er vi ved sagens kerne. Når regeringen, ministeren og folketingets flertal i stemnings-bølgen mod Tvind var så sikre på, at skolerne blev drevet ulovligt, så skulle der selvsagt have været rejst sag mod skolerne. Man havde desværre ingen beviser, men de skulle dømmes skyldige alligevel - alle Tvindskolerne, om man havde noget på dem eller ej. Alle hoveder skulle rulle. Det kunne man ikke få en domstol til. Derfor blev der ikke rejst retssag. I stedet optrådte folketinget selv som dømmende myndighed og dømte uden beviser. Det er det, Højesteret nu har dømt som brud på grundloven.
Da vi med Højesterets dom er tilbage, hvor vi kom fra, så kan der selvsagt rejses sag mod Tvind-skolerne nu. Det burde ske - om ikke af andre hensyn så for Højlunds og nødværgens skyld. Men retssagerne kommer næppe. Det ser ud til, at den ny undervisningsminister i stedet betaler erstatning til Tvind-skolerne.
Rørende skildrer Niels Højlund, hvordan han er medansvarlig for Tvind-loven, fordi han ikke stemte imod i sit hjerte. Man kan læse, at han udi egen indbildning mener, at nogle ord, han har sagt til daværende undervisningsminister Ole Vig Jensen, gør Højlund særlig skyldig. Kort før særloven mødte Niels Højlund ministeren - det har nok snarere været omvendt. "Ole, sagde jeg..." indledes den smukke skildring af mødet, som Ole Vig Jensen end ikke med fortvivlelsens nødværge har kunnet undgå.
"Ole, sagde jeg, husk eventyret om prinsen, der drager ud for at befri prinsessen. Han skulle hugge alle ni hoveder af dragen på een gang, ellers ville det mislykkes."
Niels, sagde Ole så - nej, vi kender ikke ministerens svar. Men da Niels Højlund skal slutte sin artikel, så husker han sin egen indsats for særloven: "Jeg nægter. Og jeg nægter ligegyldig hvad 12 højesteretsdommere mener. For ligegyldigt, hvad de siger, så er det sandt som der står i eventyret, at vil man dræbe dragen, må man hugge alle ni hoveder af med eet hug. Ellers lykkes befrielsen ikke."
Det er let at genkende Niels Højlunds eventyr. Vi har haft det tæt på os i trediverne og fyrrerne. Dengang hed det den endelige løsning. Hvis vi føler, nogen byder os imod, hvis nogen ifølge vore politiske forestillinger modarbejder flertallets samfundssyn, så er det ligegyldigt med bevisets stilling, ligegyldigt med domstolene, endog med 12 enige højesterets-dommere. Nej, hovederne skal rulle, og alle hoveder skal hugges af med eet hug.
© Poul Erik Søe 7. marts 1999

matches: Højesteret højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret


text:
Dragsdahl var påvirkningsagent ifølge Højesteret - trykkefrihed.dk
Dragsdahl var påvirkningsagent ifølge Højesteret
7. juni 2015 - ArtikelArtikel - af Kuzma Pavlov Jensen
Også efter sidste uges dom er det straffrit at benævne Jørgen Dragsdahl påvirkningsagtent. Bent Jensen blev ikke dømt for det, han skrev, men for det han ikke skrev, konkluderer Kuzma Pavlov Jensen i denne analyse af Højesterets dom.
Højesteret dømte i onsdags Bent Jensen for ærekrænkende ytringer mod den tidligere journalist på Information – Jørgen Dragsdahl. Hele sagen drejer sig om en artikel fra 2007, hvori Bent Jensen skriver, at PET anså Dragsdahl for at være KGB-agent.
Det centrale spørgsmål i sagen var, om Bent Jensen med sin beskrivelse af PET's syn anklager Dragsdahl for at have begået et strafbart forhold. Dragsdahls advokat – Rene Offersen – forsøgte i sin procedure at overbevise dommerne om, at den almindelige læser måtte forstå Bent Jensens artikel således, at Bent Jensen anklager Dragsdahl for at have begået strafbare forhold.
Offersen mente, at da det var Bent Jensen velkendt, at der aldrig var rejst tiltale mod Dragsdahl, var det injurierende at anklage ham for at have begået strafbare forhold. Fem ud af syv dommere tiltrådte Offersens synspunkt.
Denne argumentation ser dog noget mærkværdig ud. For det første anklager Bent Jensen ikke Dragsdahl for noget. Han kommer blot med en beskrivelse af de dokumenter, han har fundet i arkiverne.
Det må immervæk være en forskers opgave at beskrive resultatet af sin forskning. Såfremt dette ikke kan lade sig gøre, betyder det enden på al historieforskning.
Dømt for det, han ikke har skrevet
For det andet er det bemærkelsesværdigt, at Højesteret vælger at dømme Bent Jensen for noget, han ikke har skrevet. Der er stor forskel på at være spion og agent. Det første er strafbart. Det andet er, ifølge de fleste jurister, ikke.
Når Bent Jensen skriver, at Dragsdahl var agent, menes det naturligvis, at han var agent – ikke spion. Alligevel når Højesteret ad nogle omveje til, at Bent Jensen har anklaget Dragsdahl for spionage, selvom det intet belæg har i artiklen.
Det mest interessante ved dommen er altså, at den ikke er en afvisning af, at Dragsdahl var agent. Havde Bent Jensen blot tilføjet, at der ikke var grundlag for at rejse sag mod Dragsdahl, var han blevet frikendt.
Dette bekræfter dommen ligeledes:
”Efterforskningen af Jørgen Dragsdahl endte imidlertid som nævnt med, at der efter PET’s opfattelse ikke var grundlag for at indstille til Justitsministeriet, at der skulle rejses tiltale mod ham, og vi finder derfor, at det var misvisende at give udtryk for, at PET anså Jørgen Dragsdahl for at være KGB-agent uden samtidig tydeligt at angive PET’s endelige opfattelse af tiltalespørgsmålet”
Højesteret gav dog ikke Jørgen Dragsdahl fuldt medhold. Det anerkendes for det første, at Bent Jensen havde faktuelt belæg for at skrive, at Dragsdahl havde konspirative møder med KGB-officerer. Det var altså ikke bare bare teselskaber.
Ej heller var der tale om, at Dragsdahl ikke vidste, hvad han gik ind til. Det var tale om, at Dragsdahl med fuldt overlæg konspirerede med KGB-officerer. Alle syv dommere var enige om at frifinde Bent Jensen på dette punkt.
For det andet havde Bent Jensen også faktuelt belæg for at skrive, at Dragsdahl desinformerede befolkningen ved hjælp af dokumenter, der var fremstillet af KBG. Ligeledes på dette punkt var samtlige dommere enige.
Når man anerkender, at Dragsdahl har holdt konspiratoriske mødet og har bedrevet desinformation, er det mærkværdigt, hvordan man kommer frem til, at det er injurierende at kalde manden for agent.
Det blev ikke desto mindre dommens udfald. Af dommen kan vi så udlede, at det er fuldkommen straffrit at fremsætte følgende påstande:
- Dragsdahl holdt konspirative møder med KGB-officerer
- Dragsdahl bedrev bevidst desinformation
- Dragsdahl var påvirkningsagent, hvilket dog ikke er strafbart
7. juni 2015 - Bent Scharøe Petersen
Det tog tid at komme gennem domsudskriftens ca. 60 sider. De fem dommere har dømt ud fra antagelsen om hvad en ikke nærmere defineret "almindelig læser" opfatter. Med Holbergs ord : Det var dog en forbandet Syllogismus. Min respekt for Højesteret er dybt kræønket.
7. juni 2015 - Bent Jensen
Dommere som tankelæsere
Meget fin og klar analyse af dommen; Jeg ønsker blot at gøre en vigtig tilføjelse:
Ikke alene har de fem dommere ved tankelæsning med tilbagevirkende kraft af almindelige mennesker konstrueret et indhold i mine artikler, som ikke findes. De påstår også ved baglæns tankelæsning, at jeg var vidende om, at PET havde vurderet, at der ikke var grundlag for at indstille til Justitsministeriet, at der skulle rejses tiltale mod Dragsdahl for hans mangeårige virksomhed som KGB-indflydelsesagent. De gør altså gældende, at jeg var i ond tro, da jeg skrev, at PET og KGB betragtede ham som KGB-agent. Hvis jeg havde været i god tro (hvad jeg altså var uden tankelæsning), ville jeg være blevet frikendt.
Men det er ren fiktion, at jeg skulle have haft kendskab til, hvad PETs ledelse havde indstillet til Justitsministeriet, da jeg i januar 2007 offentliggjorde den første artikel. Jeg er nemlig ikke som de fem dommere tankelæser. Jeg hørte første gang om PET-ledelsens overvejelser vedr. tiltale/ikke-tiltale, da Henning Fode vidnede i Svendborg i 2010 – dvs. mere end tre år efter, at jeg havde skrevet artiklerne.
Jeg vidste ikke og KUNNE ikke vide noget herom, fordi hverken jeg eller andre har set noget materiale i PETs arkiv om PETs overvejelser. Heller ikke PET-kommissionens beretning fra 2009 kender til et sådant materiale. Det hedder blot i beretningens bind 13, at PETs chef Henning Fode den 22. november 1985 orienterede Regeringens Sikkerhedsudvalg og herunder omtalte Dragsdahl som hhv. ”agent” og ”meningsagent”.
Det hedder om Dragsdahl i det pågældende notat: ”Anført som AGENT i et oplæg til udvisning/PNG af sovjetiske efterretningsofficerer, der blev forelagt Regeringens Sikkerhedsudvalg på et møde den 22. november 1985. JD blev den 20. marts 1986 afhørt om sine forbindelser til navngivne efterretningsofficerer.” I hånden er påført ordet "meningsagent".
De følgende to sider i kommissionens beretning om, hvad PETs ledelse mente eller ikke mente, består af lutter gætværk, der svæver frit i luften uden dokumentarisk grundlag. Det samme gælder konklusionen s. 177: "Det forekommer ikke sandsynligt, at PETs ledelse, som hovedsageligt havde Gordijevskij-materialet at støtte sig til, på denne baggrund skulle have ønsket at retsforfølge Dragsdahl." (Kommissionen nævner her slet ikke, at PET ud over Gordijevskijs oplysninger også havde PETs egen efterforskning.)
8. juni 2015 - Ivan Dybdal
En spændende højesteretsdom
Jeg var lammet og målløs i flere dage efter dommen, som jeg finder komplet uforståelig. Den bringer mindelser frem hos mig om Franz Kafkas Processen. Den samme uforståelighed af hvad det egentlig er Bent Jensen er dømt for.
Jeg har kun læst højesterets 7 siders pressemeddelelse, men i den har jeg ikke kunnet finde, hvad der dømt for. Jeg forstår, at ordet agent kan være injurierende, hvis Bent Jensen bruger det, men andre kan bruge det uden at det er injurierende. Det virker absurd.
OK, at ordet agent kan have forskellige betydninger, hvis det bruges i forskellige sammenhænge og om forskellige personkategorier, vidste jeg godt i forvejen: Støvsuger-, forsikrings- agent provocateur osv. Agent 007 kender vi vist alle?
Agent, havde jeg på fornemmelsen, har noget at gøre med det latinske ord agens præs. part. af agere 'virke, handle'.
At betegne en person som KGB agent, må altså eo ipso, som man vist siger, være en person, der virker eller handler for KGB og så vidt jeg kan se, accepterer højesterets flertal, at det har fundet sted i et ikke ringe omfang med forskellige virkemidler med pågældende som agent.
Jeg finder derfor højesterets dom indholdsløs og derfor også uforståelig.
Det ville være spændende, synes jeg, hvis jeg kunne få en forklaring på den.
10. juni 2015 - Jacob Holdt
Fjern jeres påvirkningsflag
Til Trykkefrihedsselskabet
Jeg går naturligvis ind for trykkefrihed, men som fotograf har man også rettigheder og skal bl.a. spørges om tilladelse til brug af billeder.
Jeg giver normalt tilladelse til alle uden vederlag, men i dette tilfælde kan jeg ikke. For det var mig der et kort øjeblik i morskab plantede Sovjetflaget i min ven Jørgen Dragsdahls hænder. Jeg havde gemt flagene lige siden vi begge blev anklaget af Jakob Andersen som &quot;KGB-agenter&quot; i Ekstrabladet i 1992, hvor jeg indkøbte dem til en trøstemiddag for ham. Nu hvor han fik oprejsning i Højesteret fandt jeg dem frem for at drille mine gode venner Jakob Andersen og Peter la Cour, som til lejligheden ville give mig sin bog &quot;KGB i Danmark&quot; hvori jeg selv er omtalt som KGB-agent. Dette har jeg naturligvis intet imod da jeg altid er gået i dialog med og har dannet venskaber med dem vi har fordomme overfor, såsom Ku Klux Klan, Nazister, kriminelle, islamister ....og tidligere DFere :-)
Men da I her ikke er interesseret i historisk objektivitet her, men kun at sværte Jørgen Dragsdahl, vil jeg bede jer straks at fjerne mit billede af ham på siden. I er velkomne til at bruge billedet her af mig selv med Sovjetflag og hvad I ellers kan finde af mig i diverse klandragter o.lign.
https://www.facebook.com/photo.php?fbid=10153076456568020&amp;set=pcb.10153076461148020&amp;type=1&amp;theater
Som jeg skrev til Jakob Andersen samme dag:
&quot;Nej Jakob Andersen, højesteret havde jo ret i dommen, for fejlen som du og Bent Jensen gjorde var at bruge jeres insider viden - hans fra PET og din fra Gordievskij - i en enøjet hetz mod Jørgen Dragsdahl og mig i jeres bøger og artikler for at slå politisk mønt af os.
Selvfølgelig skal den kolde krig beskrives objektivt af historikere, men det gør man ikke ved at skrive ensidige partsindlæg uden at inddrage dens aktører. Jørgen og jeg havde jo intet at skjule, så hvis I sammen med os havde forsøgt at beskrive KGB&#39;s arbejde i Danmark gennem vores, KGB&#39;s og PET&#39;s beretninger om vore middage med KGB ville I have slået igennem som seriøse historikere uden at skabe al den smerte på begge sider (også for Bent selv da had altid straffer én selv), som især Bent Jensen gav anledning til.
Du rettede dog ind, da du og jeg blev venner, og du begyndte at skrive alt for rosende ting om mig, dog stadig blandet med citater fra alle de kryptiske ordlege som KGB yndede at bruge til at puste sig selv op med overfor &quot;Centret&quot; i Moskva (de minder mig mest af alt om KKK&#39;s tilsvarende sjove Great Wizard tabersprog).
Men hvis du fra begyndelsen havde samarbejdet med og ikke imod mig kunne jeg jo have leveret så mange flere saftige insider historier om mine møder med KGB. Du vil faktisk kunne se hvor meget guf du gik glip af hvis du tog dig tid til at se min udstilling om &quot;Min tid som KGB-agent&quot; i Koldkrigsmuseum Langelandsfort hvor historikeren Peer Henrik Hansen valgte at arbejde sammen med mig frem for at forsøge ensidigt at sværte mig til og hvor jeg derfor valgte at lægge alle facts (og KGB-gaver) på bordet - eller museumsvæggen hvor sådanne ting rettelig hører hjemme. På den måde fik han skabt et objektivt udsagn om den kolde krig mens du og Bent Jensen lod jer bruge som &quot;nyttige idioter og agenter&quot; for en hadsk højrefløj, der ikke var spor interesseret i objektivitet.
Men jeg holder selvfølgelig alligevel af dig og elsker vore drillerier overfor hinanden. Min kone, som du jo mødte og straks syntes var &quot;forbavsende fornuftig i forhold til din mand&quot; :-) morede sig i går, da jeg kom hjem med dit seneste skriveri om mig i Peter la Cours bog &quot;KGB i Danmark&quot; (Peter la Cour er afbildet herover da han kom i går og gav den til mig i Højesteret). For heri skrev du at min &quot;daværende kone hadede mig for det&quot; (altså for at afsløre mig som KGB-agent).
Nej, hun er stadig særdeles &quot;nuværende&quot;, hvilket jeg får at mærke når hun ofte &quot;hader&quot; mig for min tendens til det næste du skrev, at &quot;Jacob selv synes at holde sig til den bibelske formaning om at man skal elske sine fjender...... da jeg første gang mødte ham i Nyhavn, troede jeg, at han ville smide en rådden tomat i hovedet på mig, for vi er nemlig gamle modstandere.&quot;
Nej, den &quot;røde&quot; tomat lover jeg dig at du aldrig får i hovedet af mig..... men jeg tør ikke at love noget på min kones vegne :-) &quot;
Den dag I kan vise at I er interesserede i at lave en objektiv historisk fremstilling af a la den i Koldkrigsmuseet http://www.langelandsfortet.dk/ skal I få lov til at bruge alle mine billeder af mig og Jørgen. Indtil da vil jeg bede jer om straks at fjerne billedet.
http://www.american-pictures.com/dansk/omtale/KGB/

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret højesteret


text:
20 Jun 2006 08:59
2. afdeling, 467/2003
Fradrag, repræsentation, reklame, naturalaflønning, gaver, værdiansættelse, underholdning
Sagen drejede sig om, hvorvidt et bryggeri havde fradrag for udgifterne til nogle fodboldbilletter, som selskabet havde erhvervet i henhold til nogle sponsorater indgået med diverse fodboldklubber.
Spørgsmålet i sagen var nærmere, om fodboldbilletterne kunne anses for anvendt til fradragsberettiget reklame/markedsføringsmæssige formål, eller om billetterne var blevet anvendt til ikke-fradragsberettigede formål i henhold til momslovens § 42, stk. 1, nr. 3 og 5.
Herudover drejede sagen sig om værdiansættelsen af fodboldbilletterne, idet der ikke i de indgåede sponsorkontrakter var taget stilling til værdien af disse. Daværende ToldSkat havde derfor været nødsaget til at foretage et skøn over værdien af de enkelte billetter m.v.
SKAT gjorde i første række gældende, at bryggeriet ikke havde fradragsret, allerede fordi fodboldbilletterne gav adgang til underholdning, jf. momslovens § 42, stk. 1, nr. 5.
I anden række gjorde SKAT gældende, at bryggeriet ikke havde fradragsret som følge af, at billetterne var blevet anvendt til gaver, repræsentation og naturalaflønning, jf. momslovens § 42, stk. 1, nr. 5 og 3.
Højesteret fastslog, at der ikke forelå en biydelse, hvorfor købet af billetterne ikke skulle behandles på samme måde som det samtidige køb af reklameydelserne.
Herudover fastslog Højesteret, at billetterne gav adgang til underholdning, uden at dette dog kunne afskære bryggeriets fradragsret, jf. momslovens § 42, stk. 1, nr. 5.
Herefter fastslog Højesteret vedrørende de enkelte anvendelsesmåder, at billetterne, der var givet til udvalgte kunder var at anse for repræsentation, jf. momslovens § 42, stk. 1, nr. 5.
Vedrørende disse billetter fastslog Højesteret endvidere, at der ikke helt eller delvis kunne gives bryggeriet adgang til momsfradrag, jf. § 42, stk. 2, idet de afholdte arrangementer ikke kunne anses for restaurationsydelser.
Vedrørende billetter anvendt til konkurrencer var Højesteret enig i, at der forelå gaveydelser.
Et mindretal på 2 dommere ville i den anledning stadfæste Østre Landsrets dom, hvorefter bryggeriet kunne fradrage værdien af de billetter, der havde en lav værdi, mens der ikke var fradragsret for billetter med en høj værdi.
Flertallet, der bestod af 3 dommere, fastslog, at eftersom der forelå gaveydelser og ikke reklameartikler, kunne der ikke skelnes mellem værdien af billetterne.
Bryggeriet havde derfor ikke fradragsret for nogen af billetterne.(dissens)
Endelig fastslog Højesteret, at der ikke var grundlag for at tilsidesætte det udøvede skøn vedrørende værdien af billetterne.
Momsloven § 42, stk. 1, nr. 3 og 5
Momsvejledningen 2006-2 J.3.1.3
Momsvejledningen 2006-2 J.3.1.5
Momsvejledningen 2006-2 J.3.2
Momsvejledningen 2006-2 J.1.1.15
Momsvejledning 2006-2 D.4.2.1
(kammeradvokaten ved advokat Per Michael Klausen)
Marie-Louise Andreasen, Wendler Pedersen, Per Sørensen, Asbjørn Jensen og Jens Peter Christensen.
I tidligere instans er afsagt dom af Østre Landsrets 16. afdeling den 10. september 2003.
Appellanten, H1 A/S, har nedlagt følgende påstande:
Indstævnte, Skatteministeriet, skal anerkende, at H1 A/S kan fradrage momsen af det fulde beløb, som denne betaler i henhold til sponsorkontrakter svarende til de sponsorkontrakter, der er omfattet af Landsskatterettens kendelse af 16. februar 2001.
Som principalt påstået, dog at beløbet reduceres med de ansatte værdier for "landskampbilletter" og for "fodboldrejser til udlandet".
Som subsidiært påstået, dog at beløbet reduceres med de ansatte værdier for "diverse arrangementer, herunder VIP-arrangementer", idet 25 % af momsen af udgifterne hertil dog kan fradrages.
Endnu mere subsidiært
Som mere subsidiært påstået, dog reduceret med et beløb for "siddepladsbilletter" og for "ståpladsbilletter", der er mindre end de ansatte værdier.
Mere subsidiært end den endnu mere subsidiære påstand
Som endnu mere subsidiært påstået, men uden fradrag af 25 % af momsen af udgifterne til "diverse arrangementer, herunder VIP-arrangementer".
Skatteministeriet har principalt påstået frifindelse, subsidiært stadfæstelse og mere subsidiært hjemvisning til fornyet behandling ved skattemyndighederne.
H1 har til støtte for sin principale påstand yderligere gjort gældende, at der er tale om en enkelt ydelse, hvor reklameelementet er hovedydelsen, mens de øvrige ydelser er sekundære ydelser, der momsmæssigt skal stilles som hovedydelsen.
Til støtte for den mere subsidiære påstand har H1 yderligere gjort gældende, at de pågældende ydelser er restaurationsydelser, og at udgiften, der kan henføres til disse ydelser, er af strengt erhvervsmæssig karakter, jf. momslovens § 42, stk. 1, nr. 5, jf. § 42, stk. 2.
Skatteministeriet har i første række gjort gældende, at alle billetter mv. giver adgang til underholdning, hvorfor der ikke er fradragsret, jf. momslovens § 42, stk. 1, nr. 5.
For Højesteret er der fremkommet yderligere oplysninger, herunder om en række sponsorkontrakter med fodboldklubber.
Til brug for Højesteret er der afgivet supplerende forklaringer af RL, KN og BP og forklaringer af RD, BC, NR og DL.
Højesteret tiltræder, at afgørelsen af, i hvilket omfang der kan foretages fradrag for moms af det beløb, som H1 A/S har betalt for billetter mv. i forbindelse med sponsorkontrakter, må træffes på grundlag af den brug, sponsor har gjort af billetterne.
Det forhold, at billetterne giver adgang til underholdning i form af fodboldkampe, medfører ikke i sig selv, at købet af dem vedrører "underholdning", jf. momslovens § 42, stk. 1, nr. 5.
Også efter det, der er fremkommet for Højesteret, må de billetter mv., som er givet til udvalgte kunder, anses for anvendt til repræsentation, jf. momslovens § 42, stk. 1, nr. 5. Der kan således ikke gives H1 medhold i, at nogen af arrangementerne kan anses for restaurationsydelser.
Højesteret tiltræder endvidere, at billetter givet til egne ansatte må anses for naturalaflønning, jf. momslovens § 42, stk., 1, nr. 3.
Tre dommere - Marie-Louise Andreasen, Wendler Pedersen og Asbjørn Jensen - udtaler herefter:
De billetter, herunder til landskampe, VIP-arrangementer og rejser til udlandet, som udloddes i forbindelse med salgskampagner eller anvendes som præmier ved konkurrencer, kan efter vores opfattelse - uanset deres værdi - ikke sidestilles med reklameartikler, men har karakter af gaveydelser, jf. momslovens § 42, stk. 1, nr. 5.
Heller ikke efter det, der er fremkommet for Højesteret, finder vi, at der er grundlag for at tilsidesætte myndighedernes værdiansættelse.
Dommerne Per Sørensen og Jens Peter Christensen udtaler:
Vi er enige med flertallet i, at de billetter, der vedrører VIP-arrangementer og rejser til udlandet - på grund af deres værdi - må anses for gaver.
Derimod finder vi som landsretten, at de billetter til stå- eller siddepladser, som udloddes i forbindelse med salgskampagner eller anvendes som præmier ved konkurrencer, og som har lav værdi, indgår som en integreret del af H1s reklame- og markedsføringsaktivitet for ... produktet på en sådan måde, at betalingen for disse billetter må anses for en reklameudgift.
Vi er enige med flertallet i, at der ikke er grundlag for at tilsidesætte myndighedernes værdiansættelse.
I sagsomkostninger for landsret og Højesteret skal H1 A/S betale 140.000 kr. til Skatteministeriet.

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret


text:
Skat.dk: Udlodning - selvfinansiering - datterselskabsudbytte
26 Jan 2006 09:47
09 Jan 2006 10:35
SKM2006.38.HR
1. afdeling, 471/2000
Maskeret, udlodning, selvfinansiering, datterselskabsudbytte
Et selskab havde købt et selskab, og i strid med selvfinansieringsforbuddet finansieret købet af det købte selskabs egne midler.
Højesteret udtalte, at det forhold, at det købte selskab var erhvervet i strid med selvfinansieringsforbuddet, ikke i sig selv udgjorde en udlodning, forudsat at det blev godtgjort, at der var tale om lån, som selskabet kunne og ville tilbagebetale.
Højesteret fandt efter bevisførelsen, at der ikke var grundlag for at fastslå, at selskabets råden over selskabsmidlerne i det købte selskab var en maskeret udlodning.
Det købte selskab havde på en generalforsamling i det efterfølgende år besluttet at udlodde et beløb på 37 mio. kroner. Beløbet var imidlertid allerede i det skatteår, hvor købet fandt sted, bogført på selskabernes mellemregningskonto som udbytte, og fra dette tidspunkt blev der ikke beregnet rente af beløbet. Højesteret fandt, at selskabet ikke heroverfor havde godtgjort, at posteringerne på mellemregningskontiene ikke var udtryk for reelle overførsler, hvorfor Højesteret anså de 37 mio. kroner for udloddet den 30. september 1993.
Selskabet havde videre gjort gældende, at ejertidskravet i den dagældende bestemmelse i selskabsskattelovens § 13, stk. 1, nr. 2, også ved interne danske udlodninger måtte forstås i overensstemmelse med en dom fra EF-Domstolen.
Højesteret fandt, at ejertidskravet i den dagældende bestemmelse i selskabsskattelovens § 13, stk. 1, nr. 2, ikke kunne fortolkes i strid med dens ordlyd i sagen, hvor der ikke havde fundet en grænseoverskridende udbyttebetaling sted.
Ligningsvejledningen 2006-1 S.F.2
Per Sørensen, Asbjørn Jensen, Poul Søgaard, Marianne Højgaard Pedersen og Poul Dahl Jensen
I tidligere instans er afsagt dom af Vestre Landsrets 4. afdeling den 6. oktober 2000.
Appellanten, H1 Holding ApS, har gentaget sin påstand om, at indstævnte, Skatteministeriet, skal anerkende, at selskabets skattepligtige indkomst for skatteåret 1994/1995 (regnskabsåret 1992/1993) nedsættes med 48.526.134 kr., hvoraf 66 % i alt 32.027.248 kr., indgår i skatteberegningen.
Subsidiært har selskabet nedlagt påstand om, at Skatteministeriet skal anerkende, at den skattepligtige indkomst for det nævnte skatteår nedsættes med et mindre beløb.
Skatteministeriet har påstået stadfæstelse og har gentaget sine subsidiære påstande.
H1 Holding har ikke for Højesteret bestridt, at købet af H2X Holding ApS, senere H2 Holding ApS, med tilhørende datterselskaber skete i strid med selvfinansieringsforbuddet i den dagældende anpartsselskabslovs § 84, stk. 2.
For Højesteret har H1 Holding fremlagt yderligere bogføringsmateriale og bilag til belysning af bevægelserne på mellemregningskontiene, herunder bilag vedrørende et af H2 Holdings datterselskaber, H2 Produktions køb af afskrivningsberettigede aktiver. H1 Holding har i den forbindelse bl.a. nærmere redegjort for baggrunden for posteringen af beløbet på 51.160.857 kr. på mellemregningskontoen mellem H2 Produktion og H1 Holding.
Foreningen af Statsautoriserede Revisorers Responsumudvalg har den 20. april 2005 besvaret følgende spørgsmål således:
Spørsgmål 1
Var det i 1993 sædvanligt, at koncernforbundne selskaber havde løbende mellemregningskonti med hinanden?
Såfremt spørgsmål 1 svares bekræftende ønskes det tillige oplyst, om det var normalt, at der ikke blev udarbejdet lånedokumenter vedrørende de løbende mellemværender?
Afhængig af aktivitet og samhandel i koncernforbundne selskaber vil der kunne opstå løbende mellemregninger. Det er det enkelte koncernselskabs ledelse, der har ansvaret for, at sådanne mellemregninger er lovlige, og at de er etableret på almindelige forretningsmæssige vilkår.
På denne baggrund kan udvalget besvare de stillede spørgsmål således:
Det var i 1993 ikke usædvanligt, at koncernforbundne selskaber havde løbende mellemregningskonti, samt at der ikke blev udarbejdet lånedokumenter vedrørende løbende mellemværender."
Til brug for Højesteret har
RB forklaret bl.a., at han i 1993 var filialdirektør i Sydbank. Han havde ansvaret for forholdet til H1 Holding, der var en af afdelingens største kunder.
Det praktiske bankarrangement i forbindelse med koncernens forskellige selskaber blev arrangeret under en såkaldt koncernkonto. Ledelsen i H1 Holding var meget rentebevidst. En koncernkonto indebærer, at koncernen har en hovedkonto, over hvilken koncernselskabernes forskellige dispositioner foregår. Formålet med at have en hovedkonto er at reducere renteudgifterne. H1-koncernen var meget pengestærk, og hvis der var behov for lån, var det blevet imødekommet.
I forbindelse med koncernens køb af H2X Holding ApS drøftede han indsættelsen af de ca. 48 mio. kr. og trækket på de ca. 40 mio. kr. med NR. Han kan ikke i dag sige noget om, hvorvidt det er udtryk for den faktiske rækkefølge, at indsættelsen af de 48 mio. kr. på kontoudskriften er konteret før trækket på de 40 mio. kr. Umiddelbart er det måske mest logisk, at det forholder sig på den måde. Det var ikke noget problem for banken, at der blev trukket 40 mio. kr., idet der samme dag indgik 48 mio. kr. Hvis H1 Holding havde anmodet om at få en kreditfacilitet stillet til rådighed til at erhverve H2X, ville banken have været villig hertil.
Banken havde i anden sammenhæng stillet større kreditfaciliteter til disposition for H1-koncernen. Blandt andet havde man ydet et byggelån på vist nok omkring 20 mio. kr. med sikkerhed i et ejerpantebrev. Banken havde også ydet lån i millionklassen i forbindelse med koncernens køb af bygninger og virksomheder.
Andre indlånskonti end koncernkontoen, f.eks. en deponeringskonto, blev forrentet med en anden rentesats end koncernkontoen. I øvrigt blev de forskellige konti forrentet med samme sats, uanset hvilket selskab i koncernen kontoen var registreret til. På tilsvarende måde skulle der betales ens rente for udlån.
Koncernen har betalt eller modtaget rente alt efter, om der var tale om nettolån eller nettoindestående. Denne renteberegningsmåde kaldes rentenetting, og en koncernkontoopgørelse pr. september 1993 tyder på, at metoden blev anvendt i forhold til koncernen på dette tidspunkt. Han husker ikke, om rentenettingmetoden blev anvendt for koncernen pr. 10. maj 1993.
Ved H1 Holding ApS' køb af H2X Holding ApS, senere H2 Holding ApS, med tilhørende datterselskaber blev midlerne i de købte selskaber, i alt 48.526.134 kr., den 10. maj 1993 indsat på en konto tilhørende et datterselskab i H1-koncernen, og samme dag blev købesummen på 40.579.030 kr. hævet på denne konto og overført til sælgerne. Det er herefter spørgsmålet, om H1 Holdings dispositioner over midlerne indebar en udlodning, der var omfattet af ligningslovens § 16 A, eller om der var tale om udlån af midlerne til H1 Holding.
Det forhold, at købet af H2X i strid med selvfinansieringsforbuddet blev finansieret af H2X' egne midler, indebærer ikke i sig selv, at et beløb svarende til købesummen må anses for udloddet til køberen H1 Holding. Heller ikke indsættelsen af den resterende del af H2X' midler på den nævnte konto kan i sig selv anses for en udlodning. Der foreligger således ikke udlodning, hvis det godtgøres, at der var tale om lån, som H1 Holding kunne og ville tilbagebetale.
Fra modtagelsen den 10. maj 1993 blev H2X' midler bogført som et tilgodehavende for H2X og som gæld for H1 Holding. Mellemværendet blev ligesom andre økonomiske mellemværender mellem selskaberne i koncernen ført på mellemregningskonti, hvor der blev tilskrevet renter. Indtil regnskabsårets udløb den 30. september 1993 blev mellemværendet nedbragt til 30.069.115 kr. bl.a. ved betaling for H2 Produktions køb af afskrivningsberettigede aktiver. Efter de økonomiske oplysninger om H1-koncernen må det endvidere lægges til grund, at H1 Holding ville have været i stand til at tilbageføre midlerne til H2 Holding, også når der ses bort fra udlodningen fra H2 Holding af et udbytte på 37 mio. kr. På denne baggrund finder Højesteret ikke grundlag for at fastslå, at der ved H1 Holdings råden over selskabsmidlerne fra H2 Holding er sket en maskeret udlodning. Det, der er anført af Skatteministeriet bl.a. om, at der ikke blev oprettet lånedokument mellem de koncernforbundne selskaber, kan ikke føre til et andet resultat. I overensstemmelse med indstillingen i H2 Holdings årsregnskab for 1992/1993 blev det på selskabets generalforsamling den 22. december 1993 besluttet at udlodde 37 mio. kr. i udbytte til H1 Holding. Beløbet var imidlertid allerede pr. 30. september 1993 bogført på selskabernes mellemregningskonti som udbytte fra H2 Holding til H1 Holding, og fra dette tidspunkt blev der ikke beregnet rente af beløbet. H1 Holding har ikke heroverfor godtgjort, at disse posteringer på mellemregningskontiene ikke er udtryk for reelle overførsler. Højesteret finder på denne baggrund, at de 37 mio. kr. må anses for udloddet den 30. september 1993.
Af de grunde, som landsretten har anført, tiltræder Højesteret, at H1 Holding ikke opfylder de tidsmæssige betingelser for skattefrihed af udbytte fra et dansk datterselskab efter den dagældende bestemmelse i selskabsskattelovens § 13, stk. 1, nr. 2.
Som følge af det anførte tager Højesteret Skatteministeriets subsidiære påstand til følge som nedenfor bestemt.
Ved afgørelsen om sagsomkostningerne er der taget hensyn til, at H1 Holding har betalt retsafgift i begge instanser med i alt 524.520 kr., og at parternes arbejde med sagen i meget væsentligt omfang må antages at have vedrørt den del af sagen, som H1 Holding får medhold i.
Skatteministeriet skal anerkende, at H1 Holding ApS' skattepligtige indkomst for skatteåret 1994/1995 (regnskabsåret 1992/1993) nedsættes med 11.526.134 kr., hvoraf 66 %, i alt 7.607.248 kr., indgår i skatteberegningen.

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret


text:
Forlaget Vandkunsten » Bøger alfabetisk » Kold krig i Højesteret. Om Jørgen Dragsdahl, Bent Jensen og KGB » Pressen skrev
Dragsdahls konservative stridsmand
Det er nu ti år siden, historieprofessor og koldkrigsforsker Bent Jensen følte sig kaldet til, med Morgenavisen Jyllands-Posten som højoktanpumpet løfteraket, at sende sin gamle meningsmodstander og yndlingsaversion, journalist Jørgen Dragsdahl, i offentligt kredsløb som nyttig idiot for det daværende sovjetiske styre. Agent for det sovjetiske efterretningsvæsen, KGB.
En voldsom beskyldning, som Dragsdahl ikke ville have siddende på sig, og som førte til en injuriesag, der først blev afgjort i Højesteret for to år siden. Til Dragsdahls fordel. Han fik 100.000 kroner i erstatning og 500.000 kroner til sagsomkostninger.
Nu har den advokat, der førte hans sag i Højesteret, René Offersen, skrevet en bog om sine oplevelser med sagen, der for ham havde det personlige udgangspunkt, at han, som han skriver i forordet, hverken dengang eller i dag er politisk enig med Jørgen Dragsdahl.
Offersen er erklæret konservativ, mens Jørgen Dragsdahl trives på venstrefløjen.
(...) For to år siden endte så med en injuriedom til Bent Jensen og en lettelse for Jørgen Dragsdahl. Troede han.
Men det er faktisk det, der skete efter dommen i Højesteret, der har været Offersens anspore til at skrive 'Kold krig i Højesteret'. Advokaten oplevede til sin store undren, at en dom i tredje instans ikke blev respekteret af den tabende part, men tværtimod førte til en, med Offersens ord, offentlig desinformationskampagne mod Dragsdahl fra kredsen omkring Bent Jensen. »Og en løgn bliver ikke til sandhed af at blive gentaget igen og igen«, skriver han.
Bogen er en velskrevet gennemgang af en sag, der fyldte meget i medierne, men ikke kan forventes at være paratviden. Og derfor lader han sine læsere lidt i stikken i de første kapitler, hvor der zigzagges mellem anekdoter, historiske oplysninger og oplysninger fra selve sagen. Senere kommer der mere styr på sagen, bl. a. får vi historien om, hvorfor den pæne konservative advokat pludselig dukker op i et foto på de sociale medier, hvor han vifter med det sovjetiske flag. Fotografen Jacob Holdt, der er en af Dragsdahls bekendte, havde det røde hammer og segl-flag med til sammenkomsten, hvor Dragsdahl og co. fejrede sejren i Højesteret - og han lokkede de to hovedpersoner til at holde hver sit flag, mens han knipsede løs.
Bo Maltesen, Politiken, 12. april 2017, 3/6 hjerter
(...) Kold Krigs-sagen, som er bogens omdrejningspunkt, er en meget vigtig og spændende sag for dagens Danmark, og bogen er i sig selv også meget interessant læsning. ”Kold Krig i Højesteret” er derfor anbefalelsesværdig for alle, der har interesse for det juridiske system eller i sager om injurier og ytringsfrihed. Der er ikke ét øjebliks kedelig læsning, og René Offersen har fundet en god balance mellem fakta, personlige inputs og diskussion af de problematikker, som sagen rejser. Paragraf giver derfor bogen fire ud af fem stjerner, med et stempel som ”must read” for alle med et ben i den juridiske verden.
Freja Karman Bro, i det århusianske studentertidsskrift Paragraf, maj 2017
Professoren versus journalisten
Jørgen Dragsdahls advokat har skrevet en bog om retsslagsmålet mellem ham og Bent Jensen, der offentligt betegnede ham som KGB-agent.
Den 3. juni 2015 afsagde Højesteret dom i sagen mellem professor Bent Jensen og journalist Jørgen Dragsdahl. I en artikel i Jyllands Posten i 2007 havde Bent Jensen betegnet Dragsdahl som agent, hvilket førte til sagsanlæg mod Bent Jensen.
I byretten i Svendborg blev Bent Jensen dømt skyldig. I den senere behandling i Landsretten blev han frikendt, for så endelig i Højesteret at blive dømt for injurier. Han fik en dom på 10 dagbøder á 1.000 kr. (...)
Den Kolde Krig var i 00´erne blevet et tilløbsstykke. Såvel i Danmark som i udlandet udkom adskillige værker om perioden. Det skyldtes ikke mindst muligheden for, at forskere efter Sovjetunionens kollaps ved udgangen af 1991 kunne få adgang til de hidtil lukkede sovjetiske arkiver. (...)
I 2016 udsendte støtteforeningen for Bent Jensen en antologi - med Bent Jensen som redaktør - som skulle give læseren mulighed for at se, »hvordan PET og KGB havde beskrevet Dragsdahl og hans fordækte gerninger« .
Ikke overraskende er den i år blevet fulgt op af nærværende bog, som er skrevet af den advokat, som i Højesteret forsvarede Jørgen Dragsdahl. (...)
Offersen bevæger sig lidt uden for emnet, idet han giver læseren en kort indføring i det juridiske spil og Højesterets arbejde og placering i forbindelse med en sag som den aktuelle. Har læseren tidligere haft mulighed for blot periferisk at følge det juridiske tovtrækkeri, er disse supplerende afsnit bogens meste interessante.
Offersens bog er overskuelig og let læst og kan, som det partsindlæg den er, give enhver læser en overfladisk indføring i sagens substans.
Steen Søndergaard Jensen, Helsingør Dagblad, 25. februar 2017
'Jensens anklager mod Dragsdahl var forsmag på fake
Advokat René Offersen, der efter at have vundet koldkrigssagen i Højesteret for Jørgen Dragsdahl nu har skrevet en bog om opgøret, anser professor Bent Jensens beskyldninger mod den tidligere Information-journalist for at være KGB-agent som tidligt dansk eksempel på 'fake news'. (...)
Bogen er ifølge Offersen også et opgør med den argumentresistens, som ifølge ham har præget både Bent Jensen og hans støtter før, under og efter retsopgøret, der sluttede med Højesterets dom i juni 2015.
Her ser Offersen en parallel til den nyindsatte amerikanske præsident og dennes tilsyneladende foragt for fakta.
Konkret peger Offersen på, at Bent Jensen og hans støttekreds er blevet ved og ved med at gentage beskyldningerne mod Jørgen Dragsdahl om at være i den sovjetiske efterretningstjeneste KGB's sold, uanset at Højesteret med stemmerne 5-2 fandt, at fremsættelsen af den slags beskyldninger var strafbare. (...)
Det var navnlig den fortsatte kanonade, der fik Offersen til at skrive sin version af koldkrigsopgøret i Højesteret. (...)
»Det tager kun et øjeblik at kaste med en spand maling, men det kan tage meget lang tid at gøre rent bagefter. Og det er det, jeg har forsøgt med min bog.«.
Ulrik Dahlin, Information, 26. januar 2017
Offersen kalder selv sin bog et partsindlæg. Og det er den naturligvis også i udgangspunktet. Til gengæld er den et af de væsentlige af slagsen – i og med, at bogen sideløbende indeholder så meget andet. Om retsmaskineriet, specielt i forhold til Højesteret, om Offersens egen karriere, hans tabte og vundne sager, hans præferencer. Og i særdeleshed om den helt særlige atmosfære, der ligger omkring højesteretsdommerne og omkring Højesteret. Oprettet 1661 af Frederik 3. i forlængelse af enevældens gennemførelse året før. I dag beliggende i Prins Jørgens Gård ved siden af den lovgivende og udøvende magt på Christiansborg. (...)
Offersen fortæller i bogen – ved siden af at berette om sagens forløb – løbende om sagens mere bizarre sideeffekter. Som da Bent Jensens russisk-fødte ægtefælle på vej ud efter domsafsigelsen, men stadig i Højesterets højfornemme og højloftede korridorgang, skreg ”svin” efter Jørgen Dragsdahl. Et sprog, der var ganske ukendt i Højesteret. På hovedtrappen foran Højesteret lod såvel advokat som sejrherre sig fotografere med hver sit sovjetflag med hammer og segl i hånden. Flag, som fotografen Jacob Holdt – efter advokatens mening en kende upassende - havde medbragt til lejligheden. Og som hurtigt og forventeligt endte på Trykkefrihedsselskabets hjemmeside og i Den Korte Avis. Det er ikke et optrin, som den ellers altid korrekte advokat mindes med stolthed. (...)
Offersen ønsker med bogen for det første at dokumentere, hvordan Jensen med konsorter i kølvandet på Højesterets dom iværksatte en desinformationskampagne, tilsyneladende med den hensigt at så tvivl om dømmekraften hos landets øverste retsinstans. Med det formål at fastholde mistænkeliggørelsen af Dragsdahl for KGB- agentvirksomhed under den kolde krig i 1980erne. Endvidere ønsker bogen at dokumentere, at sagen i Højesteret i realiteten slet ikke drejede sig om, hvorvidt Dragsdahl havde været agent for KGB. Men derimod om, hvor groft urigtige udsagn, Bent Jensen i sin egenskab af forsker kunne fremsætte uden derved at overskride den udvidede ytringsfrihed, han som forsker havde fået ved sin adgang til PET´s arkiver. (...)
Højesterets-dommen havde – til forskel fra de tidligere instanser - understreget, at Bent Jensen i sin egenskab af historieprofessor burde have iagttaget noget så fint som due diligence, der bedst kan oversættes som behørig omhu. Offersen vier emnet et helt kapitel. (...)
I hovedtrækkene lever bogen helt op til de mål, som forfatteren har opstillet. Den er yderst velskrevet, den er fuld af lune og personlige indfaldsvinkler. Som partsindlæg er den noget så sjældent som alsidig. Som læser bliver man både gjort klogere og samtidig underholdt.
Thomas Petersen, historie-online.dk, 8. februar 2017
Advokat René Offersens fortælling om injuriesagen mellem Jørgen Dragsdahl og Bent Jensen, men også mere generelt om Højesteret og mediernes rolle i store retssager. (...)
Bogen fortæller om sagens baggrund, om det juridiske arbejde med sagen i og udenfor retten, og forfatteren gennemgår Højesterets dom og tolker dens betydning. (...)
Tankevækkende og velskrevet bog med vigtige pointer om fx mediernes rolle i en retssag. Kræver at man som læser har mod på en kompliceret retssag.
Carsten Güllich-Nørby, DBC
Magasinte Advokaten, 28. april 2017

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret