text:
§ 7 i den canadiske charter om rettigheder og frihedsrettigheder, tekst, ansøgning, livet, frihed, personlig sikkerhed
07-12-2017 Zoe Bille 0-9
§ 7 i den canadiske charter om rettigheder og friheder er den del af forfatningen for den canadiske charter om rettigheder, der beskytter selvstændighed og personlige juridiske rettigheder en person mod regeringens handlinger. Denne bestemmelse i chartret giver både proceduremæssige rettigheder og materielle rettigheder. Dens anvendelse rækker langt ud over den blotte beskyttelse af retten til ligebehandling for loven, og i nogle tilfælde har været involveret i store nationale politiske spørgsmål såsom retten til social bistand og offentlige sundhedsvæsen. Derfor har denne bestemmelse i chartret bevist noget kontroversielt.
Der er tre typer af beskyttelse i denne artikel, specifikt: retten til liv, frihed og personlig sikkerhed. Begrænsningen af disse rettigheder er kun forfatningsmæssig, hvis det ikke er i strid med princippet om grundlæggende retfærdighed.
Juridiske rettigheder i henhold til artikel har følgende ordlyd:
Ordlyden af artikel 7 hedder det, at den gælder for "alle". Dette omfatter enhver person i Canada, herunder ikke-statsborgere. Den finder ikke anvendelse på juridiske personer.
De rettigheder, der sikres i artikel 7 kan blive krænket af handlinger af andre end den canadiske regering tredjeparter. Regeringen har for at være medlem eller medskyldig i handlingen krænker retten, hvor overtrædelsen ville være en rimeligt forudsigelig konsekvens af regeringens indsats.
Artikel 7, giver imidlertid ingen positive rettigheder og pålægger ingen positiv forpligtelse for regeringen.
Vi først fundet i § 7 ret til livet, hvilket er meget normalt ret til at være i live. Den juridiske konsekvenser af denne bestemmelse har været minimal på grund af deres teoretiske), men livet blev grundigt drøftet af Højesteret i Rodriguez v. Britisk Columbia. I dette tilfælde afviser Domstolen argumentet om, at retten til at kontrollere sin krop, der stammer fra menneskers sikkerhed, overgår retten til livet og retfærdiggør eutanasi. Som anført af Retten, er det en tro "dybt forankret i vores samfund, at menneskelivet er helligt eller ukrænkeligt," og derfor sikkerheden for den person, kan ikke indeholde en ret til selvmord; Selvmord ødelægger liv og er skadeligt i naturen.
Man finder for det andet, at retten til frihed, som beskytter friheden af en individuel handle uden fysisk tilbageholdenhed. Imidlertid har denne ret blevet udvidet til at omfatte bemyndigelse til at foretage vigtige personlige valg. Domstolen har beskrevet som påvirker "selve essensen af, hvad det betyder at være et selvstændigt menneske med værdighed og uafhængighed i forhold til sager, der med rette kan karakteriseres som fundamentalt eller væsentlige personlige. "Med andre ord, konceptet går ud over simple begrænsninger af regeringen og går til hjertet af den menneskelige eksistens.
Valgfrihed er sandsynligvis kun en individuel rettighed, ikke en familie eller retten til at organisere så godt. I B. v. Børns Aid Society, hvor begge forældre har forsøgt at blokere for en bestemt medicinsk behandling for deres barn af religiøse grunde, blev det anført, at forekomsten af frit valg i retten til frihed sikret respekten for privat familieliv. Dette argument var baseret på amerikansk retspraksis, men Højesteret anførte, at artikel 7 i chartret fastsætter individuelle rettigheder, som derfor ikke kan være familie rettigheder. Dog klar over tilstedeværelsen af valg i familiens situation Højesteret var delt i spørgsmålet om, hvorvidt det frie valg blev overtrådt. Tilsvarende i I.L.W.U. c. Dronningen Højesteret har understreget den individuelle karakter af artikel 7, om at afvise den frie union medlemmer indgår en ret til at strejke, fagforeningen selv. Domstolen har ligeledes udtalt, at strejkerne er samfundsøkonomiske spørgsmål, der ikke vedrører retssystemet, og at artikel 7 vedrørte retssystemet.
Ikke er nævnt frihedsrettigheder i henhold til artikel 7 omfatter religionsfrihed og ytringsfrihed, garanteret i en mere specifik ved artikel 2 i chartret, frihed til at stemme, som er sikret ved artikel 3, og frihed til at rejse i Canada, at komme ind og forlade, denne frihed er sikret ved artikel 6.
For det tredje finder vi retten til personlig sikkerhed, som omfatter rettighederne til hans krop og hans sundhed og beskyttelse af den psykologiske integritet af en individuel, det vil sige, at denne lov beskytter mod alvorlig skade på den mentale tilstand af en individuel af regeringen.
Denne lov har skabt en masse vigtige retspraksis; for eksempel, blev abort legaliseret i Canada i R. v. Morgentaler efter Højesteret fastslog, at de terapeutiske abort udvalg krænket retten til personlig sikkerhed for kvinder, sætte deres helbred i fare. Nogle dommere mente også, at kontrollere sin egen krop var en ret indgår i menneskers sikkerhed, og at forbuddet mod abort krænket denne ret. I Operation Afmonter v. Dronningens argumenter hævder, at cruise missil tests var en krænkelse af den menneskelige sikkerhed, under påskud af, at de var tilbøjelige til at fremprovokere en atomkrig, blev afskediget. I Chaoulli v. Quebec, nogle dommere ved Højesteret mente også, at forbuddet ved Quebec privat sundhedspleje krænker menneskers sikkerhed, da tiden før adgang til lægehjælp kan have fysiske konsekvenser.
Nogle mener, at økonomiske rettigheder skal trækkes fra personens sikkerhed, samt ligeretten i artikel 15, for at bringe chartret for den internationale konvention om økonomiske, sociale og kulturelle rettigheder. Argumentet er, at økonomiske rettigheder er knyttet til en acceptabel levestandard og kan bidrage til udvikling af borgerlige rettigheder i et beboeligt miljø. Der har også været drøftelser i Højesteret og blandt mange eksperter, om sikkerheden for den person, garanterer visse økonomiske rettigheder. I teorien ville sikkerheden for den person krænkes, hvis regeringen begrænser muligheden for en person til at fremlægge sin indkomst, ved at nægte social bistand, konfiskere varer afgørende for sit erhverv eller nægte licens til det. Men artikel 7 er primært beskæftiger sig med juridiske rettigheder,, så er denne fortolkning i form af økonomiske rettigheder er tvivlsom. Flere økonomiske spørgsmål er også politiske spørgsmål.
Principper for grundlæggende retfærdighed
De tre rettigheder, der sikres i artikel 7 kan fjernes i tilfælde, hvor den restriktive lov er "i overensstemmelse med principperne for fundamental retfærdighed. "Med andre ord betyder det, at der findes kerneværdierne i retssystemet, der opvejer disse rettigheder til det fælles bedste. Disse principper omfatter naturlig retfærdighed, og fra reference re motorkøretøjer Act i 1985, de omfatter også væsentlige garantier, herunder andre retsgarantier i chartret. Andre "principper" bestemmes af retten og danne grundlag for det canadiske retssystem:
R. v. Malmö-Levine; R. v. Caine 2003 SCC 74, 3 571 S.C.R.
De følgende eksempler er nogle af de veletablerede principper for grundlæggende retfærdighed.
Lovene bør ikke være vilkårlige
Det er et princip om grundlæggende retfærdighed, love ikke skulle være vilkårlig. Med andre ord, kan staten ikke begrænse rettighederne for en person, hvis den "har ingen forbindelse, eller er uforeneligt med den hensigt af loven. "
Ingen mangel på præcision
De "principper for grundlæggende retfærdighed" kræver, at lovene har en klar og forståelig fortolkning med henblik på korrekt definere reglen eller lovovertrædelsen.
Dette princip krænkes hvis loven ikke er klar nok til at skabe en "juridisk debat. "Der skal være klarhed omkring formål, indhold, karakter af loven, sociale værdier, relateret lovbestemmelser og tidligere retslige fortolkninger. Dette udelukker ikke brug af de generelle bestemmelser så vidt det kan udledes en legitim social mål.
En af de "principper for grundlæggende retfærdighed" kræver, at de anvendte midler til at opnå et socialt mål er rimelige og nødvendige. Dette princip er krænket, når regeringen, på jagt efter en "legitimt formål", gør brug af "foranstaltninger", som i strid med rettighederne for en person unødigt, og uforholdsmæssigt.
De "principper for grundlæggende retfærdighed" kræver, at strafbare handlinger resulterer i en fængselsstraf har en mens rea element. For mere alvorlige forbrydelser, der pålægger stigmatisering med overbevisning, skal det mentale element skal bevises i en "subjektive. "
"Choque bevidsthed"
I Canada v. Schmidt, Højesteret fastslog, at regeringens beslutning om udlevering er bundet af artikel 7. Det er desuden muligt, at en potentiel sætning i målet land "chokerer samvittighed" i det omfang, at den canadiske regering krænker grundlæggende retfærdighed, hvis udleveret er mennesker, at sætte dem i fare for noget chokerende. Ved at bestemme hvilket chok samvittigheden, fastslog Domstolen, at nogle elementer af grundlæggende retfærdighed i Canada, såsom uskyldsformodningen, kan resultere i alt for omhyggelig vurdering af det retfærdige i et fremmed land, og de er relateret til udlevering. På den anden side, muligheden for tortur er noget chokerende.
Ret til tavshed
I R. v. Hébert fastslog Domstolen, at retten til at forblive tavs var et princip om grundlæggende retfærdighed. En erklæring fra den anklagede kan fås ved politiets bedrag og man kan udlede skyldfølelse på grund af stilheden af de anklagede.
Principper afvist
I processen med udvikling af grundlæggende retfærdighed, har nogle ansøgere foreslået flere principper, at domstolene har afvist, fordi ikke nok afgørende for processen med retfærdighed.
I R. v. Malmø-Levine, afviste Højesteret den påstand, at et element af "skade" var en nødvendig komponent for et strafbart forhold; i forbindelse med dette tilfælde ville et sådant princip har ugyldiggjort cannabis lovovertrædelser i straffeloven.
I R. v. DeSousa, domstolen afviste påstanden om, at symmetri bør eksistere mellem alle elementer af actus reus og mens rea.
I canadiske Foundation for Børn, Unge og loven v. Canada afviste Retten argumentet om, at enhver lov påvirker børn skal være i deres bedste interesse.
Sammenligning med andre menneskerettighedsinstrumenter
Den amerikanske erklæringen om rettigheder garanterer også retten til liv og frihed under den femte ændring, og forfatningen for De Forenede Staters garanterer også disse rettigheder i henhold til fjortende ændring. I Canada, før ikrafttrædelsen af chartret, den canadiske Bill of Rights garanteret retten til liv, frihed og personlig sikkerhed, men alle disse love indføre restriktioner på disse rettigheder på grund proces snarere end grundlæggende retfærdighed, som fortolkes mere generøst.
En vigtig forskel er, at amerikanske femte og fjortende ændringer tilføjer retten til privat ejendom; lovforslaget tilføjer "nydelse af sin ejendom. "Udelukkelsen i artikel 7 i en ret, i tilsvarende lovgivning anses for vigtigt, og så retten til privat ejendom er ikke engang udledes rettigheder om frihed og personlig sikkerhed.
Nogle mener, at artikel 7 også bør beskytte den private ejendomsret. I 1981 har Progressive Konservative Folkeparti foreslået, at artikel 7 ændres, således at beskyttelsen af "nydelse af ejendom. "Nogle provinsielle regeringer, herunder den af Prince Edward Island, og den nye demokratiske parti, imod ændringen. NDP følte, at hvis retten til at eje ejendom blev nedfældet i chartret, også bør føjes andre økonomiske og sociale rettigheder. I september 1982 efter ikrafttrædelsen af chartret, regeringen i British Columbia godkendt en resolution om ændring af artikel 7 til at omfatte beskyttelse af den private ejendomsret; dette ændringsforslag blev ikke vedtaget, dog.
Forrige artikel 1989 Wimbledon Championships
Næste artikel 2009 britiske Grand Prix
6 tommer Naval pistol BL Mk XII