text:
Ved goodwill forstås i skattemæssig henseende den til en erhvervsvirksomhed knyttede kundekreds, forretningsforbindelse eller lignende. Dette er fastslået ved flere landsretsdomme. Vestre Landsret udtalte således i dommen refereret i TfS 1992, 431 VLD og kommenteret i TfS 1992, 537 DEP, at goodwill i skattemæssig henseende siden 1939 har været knyttet til afståelse af kundekreds, forretningsforbindelser eller lignende, og denne fastlæggelse af det skattemæssige goodwillbegreb har været fulgt i praksis, også efter at goodwillbeskatningen blev ophævet i 1982 og ved genindførelsen i 1993. Jf. også præmisserne i TfS 1998, 459 VLD, hvori retten lægger til grund, at goodwill i skatteretlig henseende i overensstemmelse med praksis er knyttet til værdien af en virksomheds kundekreds. Se endvidere SKM2002.86.LSR, hvor Landsskatteretten bemærker, at der ikke i forbindelse med afståelsen af en erhvervsandelslejlighed kunne anses for at være afstået en kundekreds m.v. Tabet, som sælger led var herefter omfattet af ABL § 4, stk. 1.
Goodwill er knyttet til en virksomhed
Det følger af ovenstående, at goodwill kun kan være knyttet til en virksomhed og ikke til personer. Se SKM2003.590.LR.
Det forhold, at en person, der besidder særlige kvalifikationer, fortsætter i den overdragne virksomhed, har dermed ikke i sig selv betydning for afgørelsen af, om der i skattemæssig henseende foreligger goodwill.
Anvendelsen af AL § 40 betinger, at der er tale om overdragelse af en erhvervsvirksomhed, idet goodwill ikke kan overdrages særskilt, jf. TfS 1991, 85 ØLD og TfS 1994, 43 LSR samt SKM2002.310.HR. Bestemmelsen omfatter både den situation, hvor hele virksomheden sælges m.v. og den situation, hvor der er tale om salg m.v. af en del af en erhvervsvirksomhed, jf. TfS 1990, 23 ØLD. Se nærmere om denne betingelse nedenfor afsnit E.I.4.1.1.1.
Virksomhed i drift
I begrebet goodwill ligger endvidere, at der dels skal være tale om en virksomhed i drift, dels om konkrete konstaterbare faktorer, som betinger forventningerne om den fremtidige indtjeningsevne, som kunde- eller forretningsforbindelser repræsenterer. Konkrete konstaterbare faktorer er blandt andet tilstedeværelsen af en fast individualiserbar kundekreds eller særlige forretningsforbindelser. Se nærmere herom i afsnit E.I.4.1.1.3. En forventning i sig selv om en fremtidig indtjening er derfor ikke tilstrækkelig til at begrunde tilstedeværelsen af skatteretlig goodwill, jf. SKM2005.274.HR (tidligere SKM2002.509.VLR), hvor Højesteret stadfæstede landsrettens dom.
Højesteret fandt, at den forventning, der måtte have været om en fremtidig indtjening ved værdipapirhandler, ikke knyttede sig til en oparbejdet kundekreds eller forretningsforbindelser, hvorfor der ikke kunne anses at være afhændet goodwill. Det er således heller ikke tilstrækkeligt for konstatering af goodwill i skattemæssig henseende, at der foreligger en indtjeningsevne, hvis dokumentation for en kundekreds eller særlige forretningsforbindelser ikke kan frembringes. Der kan i den forbindelse henvises til TfS 1991, 507 LSR, TfS 1990, 119 ØLD og TfS 1992, 431 ØLD.
Det må dog antages, at goodwill, udover kundekredsen, kan være knyttet til det faktum, at der er tale om en igangværende og veletableret virksomhed og de fordele, der er forbundet hermed. Dette er således også i overensstemmelse med ældre praksis, jf. LSRM 1971, 32 LSR. Ligningsrådet har således i en bindende forhåndsbesked fastsat en goodwillværdi for en entreprenørvirksomhed uanset, at kundekredsen i virksomheden overvejende bestod af skiftende licitationskunder, der primært valgte virksomheden på grund af pris. Ved fastsættelsen af goodwill blev således også virksomhedens generelle erfaring og gode omdømme tillagt vægt, jf. TfS 2000, 256 LR. Se også TfS 2000, 198 LR, hvor der ligeledes blev fastsat en goodwillværdi for en entreprenørvirksomhed, der primært udførte licitationsarbejde.
Det er herudover muligt ud fra den eksisterende retspraksis at opstille endnu en betingelse for at fastsætte goodwill, nemlig at den oprindelige indehaver skal være påført et tab for mistet goodwill, se afsnit E.I.4.1.1.2.
Der antages ikke at foreligge goodwill, hvor virksomheden drives gennem personlig arbejdsindsats for en enkelt arbejdsgiver. Der antages endvidere ikke at foreligge goodwill i skattemæssig henseende, når virksomheden overdrages til virksomhedens eneste kunde på grund af personsammenfaldet, jf. TfS 1991, 346 LSR, medmindre en uafhængig køber af virksomheden vil tillægge det pågældende kundeforhold goodwillværdi, se TfS 1997, 222 HRD, omtalt i afsnit E.I.4.1.1.3.
I SKM2009.341.BR udtrådte et selskab af en advokatvirksomhed (I/S). Selskabet gjorde i forbindelse med udtræden gældende, at selskabet havde lidt tab på kr. 10 mio. på goodwill, idet selskabet ikke havde modtaget vederlag for opgivet goodwill.
I årene efter selskabets udtræden modtog selskabet en royalty. Retten fandt, at denne royalty var betaling for goodwill, og at vederlaget skulle indgå i avanceopgørelsen, og ikke som hævdet af sag-søgeren skulle beskattes på udbetalingstidspunktet.
Sagsøgeren modtog endvidere uafhængig af sin udtræden en såkaldt ODA-afgift af visse særlige klienter. Den del af den oprindelige erhvervede goodwill, der vedrørte disse klienter, var ifølge Landsskatteretten ikke opgivet ved sagsøgerens udtræden, og Landsskatteretten havde derfor fun-det, at der alene var lidt tab på den almindelige "goodwill". Dette var retten ikke enig i. Retten fandt, at ODA-afgiften var uden betydning for vurderingen af, i hvilket omfang sagsøgeren havde opgivet eller lidt tab på den oprindeligt erhvervede goodwill.
I SKM2007.685.SR (bindende svar) blev Skatterådet spurgt, om aktiviteten i andelsselskabet A kunne overdrages til selskabet B til bogført værdi, uden korrektion for goodwill. Skatterådet kunne ikke bekræfte, at der ved overdragelsen af aktiviteten fra andelsselskabet A til selskabet B ikke skulle korrigeres for goodwill, idet en uafhængig køber af virksomheden, vil tillægge kundekredsen og forretningsforbindelserne en goodwillværdi. Skatterådet bekræftede, at goodwill på baggrund af en konkret vurdering kunne opgøres til 19,2 mio. kr. i henhold til TSS-cirkulære 2000-10.
I SKM2006.455.VLR havde et selskab foretaget afskrivning på et beløb, der var betalt i henhold til en aftale, som var indgået med et koncernforbundet selskab. Det blev gjort gældende, at der ved aftalen var erhvervet skattemæssig goodwill, subsidiært at der var tale om en afskrivningsberettiget indtjeningsrettighed. Landsretten fandt, at den omstændighed, at det koncernforbundne selskab lod selskabet udføre de funktioner, der tidligere var knyttet til den omhandlende oliegennemløbsvirksomhed mod vederlag, ikke indebar en overdragelse af en virksomhed, hvortil der var knyttet en goodwill. Landsretten lagde vægt på, at oliegennemløbsvirksomheden blev nedlagt, at der ikke blev overført personale og aktiver, at der ikke blev afstået kunder, forretningsforbindelser eller lignende, og at der reelt forelå et tjenesteforhold. Landsretten fandt heller ikke, at der ikke var tale om erhvervelse af en indtjeningsret, hvorefter der kunne indrømmes en afskrivningsret i henhold til afskrivningslovens § 40 stk. 2 eller statsskattelovens § 6 stk. 1, litra a.
I SKM2006.284.SR (bindende svar) var en personligt drevet racerkørervirksomhed blevet overdraget til et selskab. Det var spørgerens opfattelse, at der i forbindelse med virksomhedsoverdragelsen skulle fastsættes en goodwill. Skatterådet fandt, at goodwillen alene knyttede sig til indehaveren personligt, og var dermed ikke omfattet af det skatteretlige goodwillbegreb. Skatterådet lagde vægt på, at de indtægter som virksomheden fik, alene var afledt af de evner, som indehaveren besad som racerkører, herunder indehaverens personlige egenskaber og ekspertise. De ydelser, indehaveren leverede, var så unikke, at alene indehaveren kunne opfylde de indgåede kontrakter.
I SKM2005.393.ØLR havde en revisor solgt goodwill i en revisionsvirksomhed til et selskab, som han selv ejede. Landsretten fandt efter indholdet og ordlyden i overdragelsesaftalen af 31. januar 1993, at der var tale om særskilt overdragelse af goodwill. Henset til de øvrige foreliggender i sagen, herunder forpagtningsaftalerne, som indeholdt andre og - efter det foreliggende - adækvate beskrivelser af aftalernes genstande, fandt landsretten ikke, at revisoren havde godtgjort, at der ved aftalen af 31. januar 1993, uanset aftalens ordlyd, var sket overdragelse af hele den af ham personligt drevne revisionsvirksomhed. Landsretten bemærkede, at det følger af retspraksis, at et vederlag modtaget under disse omstændigheder ikke kan anses for vederlag for afståelse af goodwill, der kan begrunde skattefrihed. Landsretten henviste endvidere til, at det udtrykkeligt fremgik af overdragelsesaftalen, at selskabets eventuelle videresalg af den omhandlede goodwill skulle godkendes af revisoren. Efter aftalens ordlyd var godkendelsen ikke sammenhængende med det tagne ejendomsforbehold, og revisoren havde ikke godtgjort, at bestemmelsen om godkendelse alene havde til formål at sikre, at betaling fandt sted. På denne baggrund fandt landsretten, at der ved aftalen af 31. januar 1993 ikke skete et reelt salg af goodwill. Østre landsrets dom blev indbragt for Højesteret, jf. SKM2007.347.HR. Højesteret fandt, at overdragelsesaftalen skulle ses i sammenhæng med en forudgående forpagtningsaftale, hvorved virksomheden havde været bortforpagtet til selskabet. Det var Højesterets opfattelse, at salget til selskabet ikke blot omfattede goodwill men også de øvrige formuegoder, som revisoren forudgående havde bortforpagtet til selskabet. Der var således ikke tale om særskilt salg af goodwill. Højesteret fandt videre, at overdragelsesaftalens bestemmelser om revisorens godkendelse af selskabets videresalg måtte forstås således, at godkendelsesbeføjelsen forudsatte, at selskabet ikke havde betalt købesummen fuldt ud til revisoren. Under henvisning hertil fandt Højesteret, at godkendelsesbeføjelsen ikke indebar, at der ikke var sket et endeligt salg til selskabet. Da der efter forelagte oplysninger ikke var grundlag for at fastslå, at den solgte goodwill ikke repræsenterede nogen værdi, tog Højesteret revisors påstand om hjemvisning til følge.
Se SKM2003.590.LR, hvor det i en bindende forhåndsbesked i en sag vedrørende opløsning af et revisionsinteressentskab, fastslås, at det alene er den goodwill, som er knyttet til virksomheden som sådan, der er omfattet af det skattemæssige goodwillbegreb. Den goodwill, som var knyttet til revisorerne (forespørgerne) personligt var således ikke omfattet af det skattemæssige goodwillbegreb.
I SKM2002.310.HR (tidligere TfS 2000,486 ØLD), havde et svensk moderselskab og dettes danske datterselskab i fælleskab erhvervet en produktion bestående af konfekture- og hudplejeprodukter. Det danske datterselskab overtog herefter den fysiske produktion af de pågældende produkter, mens goodwill og retten til varemærker m.v. forblev hos det svenske moderselskab. Højesteret stadfæstede, at der til den af det danske datterselskab overtagne produktion knyttede sig en goodwillværdi på 48 mio. kr., hvilket beløb blev beskattet som et tilskud fra det svenske moderselskab. Der blev ved dommen lagt vægt på, at ejendomsretten til goodwill i form af kundekreds, forretningsforbindelser og lignende ikke kan overdrages som et særskilt aktiv løsrevet fra den virksomhed, som goodwillen knytter sig til.
TfS 1998, 731 HRD: En vognmand, der havde kontrakt med et regionalt trafikselskab om rutekørsel med busser, solgte 4 busser til et privat selskab, der skulle fortsætte kontraktskørslen. Salgssummen androg i alt 5,5 mio. kr, heraf 500.000 kr. for goodwill. Ligningsmyndighederne fandt ikke, at 500.000 kr. var betaling for skatteretlig goodwill. Beløbet blev anset som særlig indkomst efter LOSI § 2, nr. 5, - nu AL § 40, stk. 6, jf. stk. 2 (retten ifølge en udbytte-, forpagtnings- eller lejekontrakt). Sagen blev anket til Landsskatteretten, som fandt, at kontraktsforholdet med det regionale trafikselskab kun har givet klageren beskedne muligheder for at påvirke kundemassen og derved skabe sig en personlig goodwill som følge af, at koncessionsbetingelserne som udgangspunkt må tilhøre udstederen af koncessionen. Under hensyntagen til kontraktsforholdet med det regionale trafikselskab om buskørsel anså Landsretten heller ikke, at de 500.000 kr. var betaling for goodwill. Beløbet blev anset som skattepligtig særlig indkomst efter LOSI § 2, nr. 5. - nu AL § 40, stk. 6, jf. stk. 2. Højesteret stadfæstede under hensyntagen til karakteren af den overdragne virksomhed og indholdet af kørselskontrakten Landsrettens dom.
I TfS 1999, 827 LR (bindende forhåndsbesked) skulle en personlig drevet virksomhed overdrages til et selskab. Virksomheden baserede sig næsten udelukkende på indehaverens viden, kvalifikationer og kontakter. Spørgeren fandt på denne baggrund ikke, at der var goodwill i virksomheden. Ligningsrådet lagde ved vurdering af, om der forelå goodwill bl.a. vægt på, at det forhold, at en uafhængig køber måtte forudsættes at anse det for væsentligt, at indehaveren i en kortere eller længere periode blev tilknyttet virksomheden ikke kunne udelukke, at der var knyttet goodwill til virksomheden. Efter den vejledende beregningsregel kunne goodwill fastsættes til ca. 2,2 mio. kr. Ligningsrådet lagde ved værdiansættelsen bl.a. vægt på, at beregningsreglen alene er vejledende og, at den overdragne virksomhed fortsat hovedsagelig ville basere sig på den hidtidige indehavers kvalifikationer m.v. Goodwill blev herefter skønsmæssigt fastsat til 500.000 kr.
Et nyetableret selskab indgik en aftale med et selskab inden for samme branche om køb af en række aktiver. Bl.a. blev der således aftalt en betaling på 1,4 mio. kr. for goodwill. Som led i aftalen blev 3 nøglemedarbejdere med indgående branche- og områdekendskab frigjort for deres konkurrenceklausuler, hvorefter de blev ansat i det nyetablerede selskab. Landsretten fandt ikke, at der var tale om betaling for goodwill i form af kundekreds m.v. Den som goodwill karakteriserede betaling måtte derimod anses som en ikke fradragsberettiget etableringsudgift afholdt med det formål, at frikøbe de 3 medarbejdere for deres konkurrenceklausuler i det sælgende selskab, således at de herefter frit kunne tage ansættelse i det nyetablerede selskab. Højesteret stadfæstede landsrettens dom, jf. SKM2002.155.HR (tidligere TfS 2000, 470 VLD).
A drev en personligt ejet virksomhed, som handlede med brugte maskiner. Virksomheden havde ikke en fast kundekreds, som var potentielle aftagere af alle de maskiner, der blev sat til salg. Dette forhold udelukkede imidlertid ikke, at der var goodwill i virksomheden. Det blev derimod antaget, at virksomheden havde en potentiel kundekreds, som varierede afhængig af, hvilken type maskine, der var sat til salg. Den værdi af goodwill, der fremkom ved hjælp af TSS-cirkulære 2000-10 blev dog nedsat under hensyn til, at det måtte lægges til grund, at en uafhængig køber af virksomheden ville betinge sig, at A skulle være tilknyttet virksomheden i en periode, jf. SKM2001.190.LR.
Den ene betingelse for fastsættelse af goodwill er, at der skal være tale om en reel overdragelse af virksomheden (hel eller delvis), herunder det formuegode, der kan bedømmes som goodwill. Ved vurderingen af om der er tale om en reel overdragelse af virksomheden, herunder goodwill, er det af afgørende betydning, for hvis regning og risiko virksomheden hidtil er blevet drevet, og for hvis regning og risiko, den drives fremover.
I TfS 1991, 85 ØLD blev det fastslået, at goodwill ikke kan anses for at være et af forretningens drift uafhængigt formuegode. Landsretten udtalte, at der i den konkrete sag ikke var sket nogen overdragelse eller opgivelse af forretningen, og at der derfor heller ikke var ført bevis for, at der i forbindelse med en købekontrakts indgåelse var opgivet goodwill knyttet til forretningen. Der var heller ikke tale om afståelse af nogen ret ifølge en lejekontrakt, der kunne indebære beskatning i medfør af LOSI § 2, nr. 5, (nu AL § 40, stk. 6, jf. stk. 2). Som følge heraf blev vederlaget i stedet for ren beliggenhedsgoodwill beskattet efter SL § 4 som en ydelse i lejeforhold. Om goodwills tilknytning til erhvervsvirksomheden, se også SKM2002.310.HR , som omtalt i afsnit E.I.4.1.1
I TfS 1990, 23 ØLD fastslog Landsretten, at et vederlag, som en revisor havde modtaget ved overdragelse af retten til at betjene en række kunder med bogføring og administration til sit eget selskab, skattemæssigt måtte bedømmes som betaling for goodwill. Landsretten lagde til grund, at revisoren ved aftalen med selskabet havde foretaget en reel overdragelse af et formuegode i form af en eksklusiv ret for selskabet til at betjene kunderne. De overdragne bogføringsklienter var tilknyttet filialkontoret. De repræsenterede både i saglig og stedlig henseende en delvirksomhed, og som følge heraf forelå næsten tvingende grunde til den foretagne opdeling.
Et selskab, der drev virksomhed bl.a. med import af en vareart til en sammenslutning af 26 lokale andelsforeninger, overdrog retten til salg af den af selskabet forhandlede vareart samt kundemasse, kundeliste, arkiver m.v. for 1,4 mio. kr. Landsskatteretten fandt bl.a. under hensyn til, at der efter det oplyste forelå en samlet overdragelse af den værdi, som virksomheden repræsenterede, at det omhandlede vederlag måtte anses som vederlag for goodwill, TfS 1989, 482 LSR.
I TfS 1999, 646 ØLD havde nogle revisorer overdraget deres interessentskabsandele i et større revisionsinteressentskab til hver deres 100 pct. ejede selskab. Skattemyndighederne nægtede at anerkende overdragelsen som reel, idet man under henvisning til nogle bestemmelser i interessentskabskontrakten fandt, at de pågældende personer i vidt omfang fortsat ville være personligt ansvarlige for selskabets forpligtelser overfor interessentskabet. Idet Landsretten lagde til grund, at de pågældende personer kunne udøve selvstændig erhversvirksomhed gennem et selskab, fandt Landsretten, at overdragelsen, herunder af goodwill, uanset de i interessentskabskontrakten fremhævede bestemmelser, havde en sådan realitet, at overdragelsen måtte tillægges skattemæssig virkning.
I SKM2005.148.ØLR havde et revisionsselskab overdraget en klientliste til en revisionsvirksomhed mod et vederlag svarende til 15 pct. af bruttoindtægterne fra de overdragne klienter i 7 år efter overdragelsen. Sagen drejede sig om, hvorvidt der var tale om overdragelse af goodwill, og i givet fald, om vederlaget i form af den løbende ydelse skulle kapitaliseres på overdragelsestidspunktet og beskattes. Landsretten fandt, at der forelå goodwill. Landsretten fandt endvidere, at der i den dagældende ligningslovs § 16 E, stk. 1, nr. 1, sammenholdt med § 16 E, stk. 7, jf. stk. 6, var fornøden hjemmel til at beskatte kapitalværdien af den løbende ydelse, som udgjorde vederlaget for den afståede goodwill.
Et ejendomsmæglerfirma blev overdraget til en ejendomsmæglerkæde, og samtidig blev der indgået en franchisekontrakt, hvorefter ejendomsmæglerne skulle drive virksomheden på nærmere angivne vilkår. Overdragelsessummen androg 2 mio. kr., heraf 1.750.000 kr. for goodwill og 250.000 kr. for inventar og maskiner. Landsskatteretten fandt - bl.a. under henvisning til franchiseaftalens opsigelsesbestemmelser - at der var tale om overdragelse af virksomhed, herunder goodwill. Selv om der i aftalen var indeholdt en konkurrenceklausul for indehaverne af ejendomsmæglerfirmaet, fandt retten ikke grundlag for at henføre nogen del af goodwillvederlaget til konkurrenceklausulen. Se TfS 1991, 133 LSR.
En skatteyder var ejer af nogle anpartsselskaber og direktør for disse. Landsretten anså virksomheden med afholdelsen af nogle konkurrencer for udelukkende at have fundet sted i disse anpartsselskaber. Som følge heraf var goodwill knyttet til selskaberne. Skatteyderen kunne derfor ikke antages selvstændigt at kunne disponere over denne goodwill som hans personlige rettighed. Se TfS 1992, 211 ØLD.
Goodwill i forpagtningsforhold
I forbindelse med bortforpagtning af en virksomhed er udgangspunktet, at ejerskabet til virksomheden og samtlige aktiver tilknyttet virksomheden, herunder goodwill, forbliver hos bortforpagter også efter forpagtningsaftalens ophør. Det vil sige, at den goodwill, som forpagter måtte oparbejde for virksomheden under forpagtningsaftalen ved forpagtningsaftalens ophør tilfalder bortforpagter, medmindre andet er aftalt.
En række dyrlægevirksomheder, der i fællesskab drev et dyrlæge-I/S ønskede at stifte et A/S og bortforpagte deres respektive dyrlægepraksiser til selskabet. Ligningsrådet blev i den forbindelse spurgt om, hvorvidt goodwill i skattemæssig henseende fortsat ville tilhøre bortforpagter. Ligningsrådet lagde ved afgørelsen vægt på det konkrete aftalegrundlag, og på at forpagtning indebærer, at forpagteren i driftsperioden har ret til at tilegne sig virksomhedens driftsresultat mod betaling og herunder også det driftsresultat, der måtte hidrøre fra, at der er knyttet goodwill til virksomheden, men at dette ikke indebærer ejerskab, hvorfor forpagteren eksempelvis ikke kan overdrage goodwill til tredjemand. Både den oprindelige goodwill og den af forpagter oparbejdede goodwill ansås derfor for at tilhøre bortforpagter, jf. TfS 2000, 347 LR.
Bortforpagtning af revisors goodwill blev anset som salg, da virksomheden helt ophørte og i øvrigt blev solgt til et anpartsselskab, jf. TfS 1987, 446 ØLD. Dommen blev anket til Højesteret, men anken er hævet ved forlig i Højesteret, jf. TfS 1991, 16 HRD. Revisor anerkendte ved forliget, at den omhandlede goodwill reelt var overdraget til selskabet. Salg eller bortforpagtning af enkelte af en revisors klienter til et selskab, hvori revisor selv var eneanpartshaver, berettigede ikke til fastlæggelse af et goodwillbeløb, idet goodwill var så nøje forbundet med erhvervsvirksomheden, at der ikke med skattemæssig virkning kunne foretages en særskilt overdragelse eller bortforpagtning af dele af goodwillen, se TfS 1986, 376 ØLD.
Goodwill må anses for overdraget på tidspunktet for indgåelse af en bindende aftale om overdragelse af den virksomhed, som goodwillen er knyttet til, se afsnit E.I.1.2. om afståelsestidspunktet for overdragelse af en virksomhed.
I forbindelse med omdannelse af en personlig drevet virksomhed til ApS blev der i februar 1993 indgået en skriftlig aftale om salg af virksomhedens goodwill til selskabet. Landsskatteretten fandt, at goodwill først var afstået den 23. juni 1993 ved underskrivelsen af overdragelses- og stiftelsesdokumenterne, dvs. at aftalen om overdragelse af virksomheden først kunne anses for sket ved selskabets stiftelse. Aftalen var først bindende på dette tidspunkt. At omdannelsen skulle ske med tilbagevirkende kraft til den 1. januar 1993 ændrede ikke på afståelsestidspunktet,TfS 1997, 16 LSR. Med hensyn til værdiansættelsestidspunktet, se TfS 1991, 358 LSR, omtalt i afsnit E.I.4.1.2.
I TfS 1997, 700 ØLD, som omtalt under afsnit E.I.1.2, anså Landsretten en virksomhed, herunder også goodwill, for delvis overdraget til et datterselskab allerede fra det tidspunkt, hvor der alene var indgået en aftale om datterselskabets varetagelse af en række af moderselskabets aktiviteter.
I SKM2005.36.VLR drejede sagen sig om, hvorvidt et selskab var berettiget til at afskrive på goodwill i indkomståret 2000. Afgørende var, om der var indgået en endelig og bindende aftale om selskabets køb af aktiverne i et andet revisionsselskab i indkomståret 2000. Selvom parterne i 2000 havde orienteret personalet om overdragelsen, udsendt en pressemeddelelse, påbegyndt et bygggeri og en af aktionærerne i det sælgende selskab havde påtaget sig en kautionsforpligtigelse for det købende selskabs gæld, fandt Landsretten ikke, at der var indgået en endelig og bindende aftale før den 2. januar 2001, hvor overdragelsesaftalen blev underskrevet. Derfor var betingelserne for afskrivning på goodwill ikke opfyldt i indkomståret 2000. Vestre landsrets dom blev indbragt for Højesteret, jf. SKM2006.641.HR. Højesteret fandt i modsætning til Landsretten, at endelig og bindende aftale blev indgået inden udgangen af 2000. Ved afgørelsen tillagde Højesteret det afgørende betydning, at der i indkomståret 2000 var underskrevet to hensigtserklæringer af to partnere, der var bemyndigede til at forhandle på selskabets vegne, og at alle ni partnere havde underskrevet pressemeddelelsen. Højesteret bemærkede, at underskrivelsen af overdragelsesaftalen den 2. januar 2001, der i det væsentlige indeholdt en sammenfatning og udfyldning af det, der allerede var aftalt, kunne ikke føre til, at endelig aftale om overdragelsen først blev anset for indgået på dette senere tidspunkt.
Den næste betingelse er, at der skal være påført den oprindelige indehaver et tab som følge af mistet goodwill. Hvis virksomheden fortsætter driften i nærheden med uændret varesortiment, navn og form, er der ikke tale om overdragelse af virksomheden, herunder goodwill, og der er ikke lidt noget tab. Der vil typisk være tale om vederlag for afståelse af lejede lokaler eller vederlag for opgivelse af retten til en forpagtningskontrakt, som er omfattet af AL § 40, stk. 6, jf. stk. 2. Jf. TfS 1991, 2 ØLD, TfS 1991, 368 VLD, TfS 1995, 280 VLD og TfS 1998, 459 VLD. Samtlige afgørelser er nærmere omtalt under afsnit E.I.4.2.2.2.1.
Ved skd. 1978.46.219.ØLD blev en lejers betaling til ejeren for adgangen til at overtage dennes forretningslokaler anset som en lejemålsdusør for hurtig fraflytning, som var skattepligtig almindelig indkomst.
TfS 1991, 507 LSR. Ved indgåelse af lejeaftale om nogle forretningslokaler, hvori der tidligere var drevet købmandsforretning, men hvor lokalerne efter opsigelse havde stået ubenyttet i godt ½ år, havde ejeren modtaget 60.000 kr., betegnet som goodwill. Da ejeren ikke selv havde drevet forretning, og lokalerne havde stået tomme et stykke tid, blev beløbet ikke godkendt som goodwill, men blev anset for indkomstskattepligtigt som dusør eller nøglepenge efter SL § 4 a.
Indehaveren af et Tuborgdepot kunne ikke medtage en post for goodwill ved omdannelse af depotvirksomheden til selskab, idet forhandleroverenskomsten mellem bryggeriet og depotindehaveren fortsat eksisterede efter omdannelsen, således at mellemværendet mellem depotindehaveren og hans selskab var bryggeriet uvedkommende, TfS 1988, 71 SD.
Se endvidere SKM2001.230.LR, hvor Ligningsrådet blev spurgt om en række advokatvirksomheders deltagelse i et fælles advokatselskab ville indebære, at den allerede i de respektive advokatvirksomheder oparbejdede goodwill blev overdraget til det fælles advokatselskab. Den konkrete konstruktion indebar, at det var tanken, at det klart skulle fremgå af aftalegrundlaget, at de eksisterende klienter fortsat skulle anses for at tilhøre de enkelte deltagende advokatvirksomheder, der også konkret fortsat skulle udføre opgaverne for klienterne, og i tilfælde af, at den deltagende advokatvirksomhed senere ønskede at udtræde, skulle advokatvirksomheden beholde de forinden konstruktionens gennemførelse eksisterende klienter. Ligningsrådet fandt på denne baggrund, at uanset at de eksisterende klienter i stedet skulle betjenes af det fælles advokatselskab, var den oprindelige indehaver - de deltagende advokatvirksomheder - ikke påført et tab som følge af mistet goodwill, idet de inden konstruktionens gennemførelse oparbejdede klienter fortsat konkret skulle betjenes af de deltagende advokatvirksomheder. Denne goodwill er derfor ikke overdraget. En senere udtræden af fællesskabet ville derimod ikke kunne ske, uden at der derved blev overdraget en del af den goodwill, der var oparbejdet under fællesskabet.

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret


text:
Konflikter omkring tømning af en trixtank 3 af 3 - Uretten - jørns blog
Konflikter omkring tømning af en trixtank 3 af 3
Og Ekstra Bladet kom forbi
Vedr. rette dommer at anmelde
Vordingborg den 20-10-1999
Hvis man vil anmelde en dommer for overtrædelse af straffelovens § 146, i en sag der har været ført for hans domstol, er det så denne dommer der er den rette at anmelde?
Eller er det dommeren ved den overordnede ret, der har afvist anken, der er den rette?
Det skal tilføjes at der i anken er tilføjet et nyt dokument i sagen.
sign. Jørn Rasmussen
Justitsministeriet Administrationsafdelingen
Dato: 22 MRS. 2000
Kontor: Personalekontoret
Sagsbeh.: Jon Esben Hvam
Sagsnr.: 1999-09-0022
Dok.: JEH20047 + bilag
Ved brev af 20. oktober 1999 har De rettet henvendelse vedrørende en sag, der har været behandlet ved domstolene.
Det fremgår af brevet, at De ønsker vejledning med hensyn til at indgive anmeldelse mod en dommer på baggrund af den konkrete sag.
I den anledning skal Justitsministeriet meddele, at ministeriet af principielle grunde ikke kan udtale sig om konkrete sager, der behandles ved domstolene.
Justitsministeriet kan til Deres orientering oplyse, at der efter bestemmelsen i retsplejelovens § 48 er mulighed for at give en dommer, der gør sig skyldig i forsømmelse eller skødesløshed i embedsførelsen eller i øvrigt udviser utilbørligt eller usømmeligt forhold, en advarsel.
Sager efter retsplejelovens § 48 behandles af rettens præsident eller – hvis der ikke er tale om en præsidentledet ret – af vedkommende landsretspræsident.
Herudover kan enhver, der anser sig krænket ved utilbørligt eller usømmeligt forhold fra en dommers side under udøvelsen af dennes embedsvirksomhed, inden 4 uger efter, at klageren er blevet bekendt med det forhold, der giver anledning til klagen, klage til Den Særlige Klageret, hvis adresse er Prins Jørgens Gård 13, 1218 København K.
Kopi af retsplejelovens §§ 48-50 samt § 55 vedlægges til orientering.
Justitsministeriet beklager den meget sene besvarelse, der skyldes en ekspeditionsfejl.
sign. Janni Christoffersen
Deres sagsnr. 1999-09-0022 Vordingborg den 19-04-2000
Vedr. rette dommer at anmelde, Deres sagsnr. 1999-09-0022
I Deres brev af 22. marts 2000 svarer De på noget jeg ikke har spurgt om. Jeg vil derfor bede om at De denne gang svarer nøjagtig på det jeg spørger om.
Eller er det dommeren ved den overordnede ret, der har afvist anken, der er den rette? Det skal tilføjes at der i anken er tilføjet et nyt dokument i sagen.
Svar fra Justitsministeriet Administrationsafdelingen
Dato: 26 JUNI 2000
Dok.: JEH20187
Ved brev af 19. april 2000 har De på ny rettet henvendelse til Justitsministeriet vedrørende en sag, der har været behandlet ved domstolene.
De anfører i brevet, at ministeriet ikke har svaret på det, De har spurgt om.
Som det fremgår af Justitsministeriets tidligere brev til Dem, udtaler ministeriet sig af principielle grunde ikke om konkrete sager, der har været behandlet ved domstolene.
Justitsministeriet kan derfor henholde sig til den generelle vejledning om mulighederne for at klage over en dommer, som er givet i brevet af 22. marts 2000.
Vordingborg den 31-08-2000
Deres sagsnr. 1999-09-0022
Den 20. oktober 1999 og 19 april 2000 stiller jeg følgende spørgsmål:
Hvis man vil anmelde en dommer for overtrædelse af straffelovens § 146, i en sag der har været ført for hans domstol, er det så denne dommer der er den rette at anmelde? Eller er det dommeren ved den overordnede ret, der har afvist anken, der er den rette? Det skal tilføjes at der i anken er tilføjet et nyt dokument i sagen.
De svarer den 22. marts og 26. juni 2000 at De ikke svarer på spørgsmål der har været rejst ved domstolene. Jeg spørger igen.
Til hvilken instans skal jeg da stille et spørgsmål omkring en sag der har været ført ved en domstol ?
Det næste spørgsmål er af general karakter og stammer ikke fra nogen specifik sag.
Det skal præciseres, at der ikke er tale om klage over en dommer men anlæggelse af en straffesag/stævning.Hvis man vil anmelde en dommer for overtrædelse af straffelovens § 146, i en sag der har været ført for hans domstol, er det så denne dommer der er den rette at anmelde.
Eller er det dommeren ved den overordnede ret, der har afvist anken, der er den rette ?
I betragtning af at min første henvendelse var fra 20.10.99, og spørgsmålets enkle karakter, forventer jeg svar inden 4 uger. Hvis ikke der bliver svaret på de stillede spørgsmål så det giver mening for lægmand, vil jeg bede Ombudsmanden om at være behjælpelig med at fremskaffe et.
sign.Jørn Rasmussen
Dato: 2 OKT 2000
Dok.: JEH20254
Ved brev af 31. august 2000 har De på ny rettet henvendelse til Justitsministeriet vedrørende en sag, der har været behandlet ved domstolene.
De har anmodet om oplysning om, til hvilken instans De skal rette et spørgsmål vedrørende en sag, der har været ført ved en domstol.
I den anledning kan Justitsministeriet oplyse, at indsigelser mod rigtigheden af en afgørelse, der er truffet af en domstol, må gøres gældende ved at indbringe sagen for en højere retsinstans efter regler om anke mv. i retsplejeloven. Hvis der er tale om en klage over dommerens optræden eller embedsførelse, henvises der til den generelle vejledning om mulighederne for at klage over en dommer, som Justitsministeriet har givet i brevet af 22. marts 2000.
For så vidt angår Deres anmodning om bistand til generelt at vurdere et spørgsmål om anlæggelse af en straffesag/stævning skal Justitsministeriet meddele, at ministeriet ikke kan påtage sig at udarbejde vejledende udtalelser om retlige spørgsmål til private.
Justitsministeriet foretager sig ikke yderligere i anledning af Deres henvendelse.
Vordingborg den 28. december 2000
Politianmeldelse mod præsident for Højesteret, Niels Pontoppidan
Undertegnede anmelder herved den ansvarlige for højesteret, Niels Pontoppidan for at have overtrådt Straffelovens § 146. “Begår nogen, der har domsmyndighed, eller hvem der tilkommer offentlig myndighed til at træffe afgørelse i retsforhold, der vedrører private, uretfærdighed ved sagens afgørelse eller behandling, straffes han med fængsel indtil 6 år”.
I en kendelse afsagt den 28. september 1999 – Bilag 1 – har Højesteret tilsidesat Retsplejelovnes § 218. “Domme og kendelser skal ledsages af grunde”.
Sagen drejer sig om en miljøsag mod Vordingborg kommune, der har været ført ved Vordingborg Byret og Østre Landsret. – Kort historisk tilbageblik Bilag 2.
P. g. a. af manglende begrundelse ved domsafsigelse i både Byret- og Landsret samt skrivelse fra Miljøministeriet – Bilag 4 – blev Højesteret anmodet om behandling, jf. Rpl. § 399.
Men trods det blev gjort meget klart overfor Højesteret – Bilag 3 – at det var ” i hvor høj grad, myndighederne skal begrunde og videnskabeligt underbygge … trufne afgørelser”, som retten skulle forholde sig til, undlades dette i kendelse af 28. sep. 1999 – Bilag 1.
Ovenstående er det juridiske skelet. Øvrige overvejelser bedes Frederiksberg politi tage med i sin vurdering af sagens fremme.
Det er efterhånden et stort problem med domstolenes manglende begrundelser i domsafsigelser. Alle daglige brugere af retsvæsenet (jurister af enhver art) har en interesse i, at der her sker en opstramning. Fordi hvis befolkningen oplever, at det mere er magten end retten, der udøves her, vil de fravælge domstolene til løsning af konflikter i civilsager og selvtægt vil træde i stedet. I straffesager vil afgørelser ikke blive respekteret. Ligeledes vil antallet af ankesager også indskrænkes (kortere ventetider) hvis domsafsigelser var bedre begrundet.
Sagens udgangspunktet er Straffelovens § 146.
Siden 1991 har denne sag kostet oceaner af tid, og mit forhold til retfærdighed er blevet totalt ændret. Men nok så vigtigt i denne sammenhæng er, at det er manglende begrundelser i de 2 (3) domme/kendelser, der er det bærende i sagen. Når dette er tilfældet skal man gøre sig umage i sin begrundelse, hvis man skal frikende Niels Pontoppidan, og således give ham medhold i at manglende eller slet ingen begrundelser i domme er straffri !?
Men ligegyldigt udfaldet af sagen, vil en tiltale medvirke til at gøre opmærksom på problemet med (for lægmand) uhjælpelige domsafsigelser.
Jussi Merklin skrev i 1980, at demokratiet bliver undergravet oppefra, på samme måde mener jeg, at retsvæsenet og retsfølelsen bliver undergravet oppefra. F. eks. et påbud fra Højesteret om at domme skal være ordentligt begrundet, ville have en positiv forplantning nedad i systemet.
Jeg håber hermed at Frederiksberg politi vil være med til at råde bod på Højesterets/Nils Pontoppidans svigt.
1. Udskrift af Højesterets Dombog af 28. sep. 1999
2. Skrivelse fra Jørn Rasmussen til Højesteret af 20. juni 1999
3. Skrivelse fra Jørn Rasmussen til Højesteret af 18. juli 1999
4. Skrivelse fra Miljøministeriet til Jørn Rasmussen af 18. maj 1999
Til yderligere dokumentation af sagen kan alle sagens bilag ses på internet på følgende to adresser:
www.farman.dk/miljoe/trixtank.html
www.farman.dk/miljoe/trixtank2.html
Svar fra statsadvokaten
DATO 11.01.2001
JOURNAL NR.SA1-01-6205-002l/ALN
BEDES ANFØRT VED SVARSKRIVELSERSTATSADVOKATEN FOR KØBENHAVN, FREDERIKSBERG
OG TÅRNBY
JENS KOFODSGADE l, 3
1268 KØBENHAVN KTELEFON 33 30 73 00 FAX 33 30 73 49
Jeg har i dag i medfør af retsplejelovens § 749, stk. l, besluttet ikke at indlede efterforskning i sagen, hvor De har amneldt Højesteretspræsident Niels Pontoppidan for overtrædelse af Straffelovens § 146, stk. l og 2. Begrundelsen for afgørelsen er, at der ikke er rimelig fonnodning om, at et strafbart forhold, som forfølges af det offentlige, er begået.
Det fremgår af sagen, at Højesteret den 28. september 1999 besluttede sig for ikke at imødekomme Deres ansøgning om ekstraordinær anke af Østre Landsrets dom af 3. april 1998, idet Højesteret ikke fandt, at betingelserne i retsplejelovens § 399, stk. 2, jfr. stk. l var opfyldt.
Højesterets afgørelse, der blev truffet af ankeudvalget, var ikke begrundet.
Det er Deres opfattelse, at Højesteret dermed har overtrådt retsplejelovens § 218, hvorefter domme og kendelser skal begrundes, og at der denned er begået en uretfærdighed mod Dem, der gør, at straffelovens § 146 er overtrådt.
Højesteretspræsident Niels Pontoppidan ses ikke at have deltaget i den pågældende afgørelse, hvorfor det allerede af den grund kan udelukkes, at han har begået et strafbart forhold i forbindelse med, at afgørelsen blev truffet.
For så vidt angår medlemmerne af ankeudvalget skal jeg oplyse, at afgørelser om hvorvidt der er grundlag for ekstraordinær anke af en sag ikke træffes ved dom eller kendelse, hvorfor afgørelsen ikke er omfattet af kravet om begrundelse i retsplejelovens § 218.
Der ses herefter ikke at være grundlag for at antage, at Højesterets ankeudvalg har begået noget strafbart i forbindelse med sagens afgørelse.
Et eventuelt erstatningskrav må herefter rejses ved et civilt søgsmål. De kan eventuelt fa’ nænnere oplysning om fremgangsmåden ved at henvende Dem til det lokale dommerkontor.
Klagen sendes hertil eller til Rigsadvokaten, Frederiksholms Kanal 16, 1220 København K.
Fristen for indsendelse af klage er 4 uger efter, at De har faet meddelelse om afgørelsen.
sign. K. Hjorth
Vordingborg den 22. marts 2001
Gentofte politi Rygårdsvænget 6 2900 Hellerup
Landsretsdommer
Prins Valdemars Vej 50
Undertegnede anmelder herved den ansvarlige for dommen – Bilag 1 – afsagt den 3. april 1998 af Østre Landsret 14. afd. a.s. nr. B-1288-97:
for at have overtrådt Straffelovens § 146. “Begår nogen, der har domsmyndighed, eller hvem der tilkommer offentlig myndighed til at træffe afgørelse i retsforhold, der vedrører private, uretfærdighed ved sagens afgørelse eller behandling, straffes han med fængsel indtil 6 år”.
Kort historisk tilbageblik
Den 29. juli 1991 henvendte jeg mig første gang til Vordingborg kommune for at få oplysninger om det hensigtsmæssige i den etablerede tømningsordning.
I svaret fra kommunen erkendte man, at der var mange uafklarede punkter. På trods af dette fortsatte tømningsordningen. Da jeg modsatte mig dette, bad kommunen politiet om at være dem behjælpelig. Ved tømningen i 1994 blev jeg anholdt under protest, og jeg fik en sigtelse for vold imod tjenestemand efter §119 stk. 3. Der blev afsagt dom i Vordingborg byret den 27. september 1995, hvor jeg dog blev frifundet (SS 100/95).
Kommunen fortsatte herefter ufortrødent tømningsordningen. Politiet i Vordingborg ville ikke anmelde borgmesteren. Møder og korrespondance med kommunen fra 16. april 1996 til 15. august 1996 ændrede ingenting. Derfor så jeg ingen anden udvej end at foretage en stævning af Vordingborg Kommune den 20. august 1996.
Jeg fik ikke medhold i et eneste af mine punkter i stævningen i By- eller Landsretten. ØL dømte mig til at betale kr. 4.000,- i sagsomkostninger til Vordingborg Kommune. I stævningen indgik 3 punkter:
at standse den nuværende tømningsordning for trix- septiktanke.
at anerkende at have overtrådt Miljølovens § 3 stk. l & 2
at anerkende at have rekvireret politiets bistand til tømning af trixtank på Pileallé 5, 4760 Vordingborg i årene 1992 og 1993 uden at have lovhjemmel dertil.
I dommen – Bilag 1 – har Folmer Teilmann tilsidesat Retsplejelovnes § 218. “Domme og kendelser skal ledsages af grunde” samt Retsplejelovnes § 339 Stk. 3. “Retten kan opfordre en part til at fremlægge dokumenter, tilvejebringe syn eller skøn eller i øvrigt føre bevis, når sagens faktiske omstændigheder uden sådan bevisførelse ville henstå som uvisse.”
Ignoreringen af bakteriers betydning for tømningsfrekvensen i en trixtank, som indstævnte giver udtryk for understøttes i dommen af Folmer Teilmann. Selvom det burde være almindelig viden for borgere der har et tillidshverv, at store rensningsanlægs funktionsevne kan ødelægges, hvis bakteriekulturen påvirkes uheldigt. Det fremgår ligeledes af hele domsafsigelsen at samtlige vidner kan berette om ulemper ved tømningsordningen, og vidnet Egon E. Pedersen fremlagde videnskabeligt bevis og erfaringer fra adskillige europæiske lande på, at ordningen var uheldig i miljøsammenhæng.
Dette til trods udtaler landsretten at “er ikke således underbygget” uden nærmere begrundelse.
Den indstævnede Vordingborg kommune kunne ikke fremlægge en eneste ædruelig dokumentation for, at ordningen ikke var i strid med Miljølovens § 3. Dette til trods undlod Folmer Teilmann at benytte Retsplejelovnes § 339 Stk. 3.
Denne overordnede paragraf i Miljøbeskyttelseslovens § 3 , der trådte i kraft 1. jan. 1992, er vedtaget i Folketinget. Efterfølgende bekendtgørelser mv., der bliver til på embedsmandsniveau, skal respektere dette. – Ligeledes skal domstolene. Derfor er det at vende tingene på hovedet, når Folmer Teilmann i dommen gør tømningsbekendtgørelsen til det overordnede, som Miljøbeskyttelsesloven § 3 skal underkaste sig.
Dette centrale forhold i hele sagen har jeg adskillige gange fremført overfor domstolen(e) – Bilag 2 (ØL bilag 54 og 55).
Med den af Folmer Teilmann afsagte dom giver det ganske uoverskuelige konsekvenser for retssikkerheden i landet. En form for enevælde er genindført, hvor ministerierne (embedsstanden) kan modulere de i Folketinget vedtagne love med diverse bekendtgørelser og cirkulærer.
Et andet – ligeså alvorligt forhold ér stævningens pkt. 3 “at anerkende at have rekvireret politiets bistand til tømning af trixtank på Pileallé 5, 4760 Vordingborg i årene 1992 og 1993 uden at have lovhjemmel dertil”.
Ved retsmødet fik Folmer Teilmann udleveret kopi af relevante love Bilag 3, der utvetydigt underbygger dette anbringende. Som yderligere bevis for at der her bevidst er begået en retslig krænkelse, henvises til skrivelsen fra Miljøministeriet af 18. maj 1999, bilag 4 – nederst side 1 og øverst side 2.
Østre Landsret ved Folmer Teilmann skriver sig ud af et klart juridisk forhold og forholder sig ikke til, om Vordingborg kommune/politiet har haft lovhjemmel i 1992 og 1993 til at bistå med tømningsopgaven.
Ovenstående er det juridiske skelet. Øvrige overvejelser bedes Gentofte politi/statsadvokat tage med i sin vurdering af sagens fremme.
Sagens udgangspunkt er Straffelovens § 146.
Siden 1991 har denne sag kostet oceaner af tid, og mit forhold til retfærdighed er blevet totalt ændret. Men nok så vigtigt i denne sammenhæng er, at det er manglende begrundelser i de 2 domme/kendelser, der er det bærende i sagen. Når dette er tilfældet skal man gøre sig umage i sin begrundelse, hvis man skal frikende Folmer Teilmann og således give ham medhold i, at manglende, manipulerende eller slet ingen begrundelser i domme er straffri!?
Husk også på, at der ikke har været tale om noget økonomisk incitament, men udelukkende et samvittighedsspørgsmål om at påpege nogle uheldige miljødispositioner begået af det offentlige.
Min trixtank har været min eneste mulighed for at få en “ren” samvittighed. Andre muligheder har været afprøvet.
Ressourcer bliver bundet til tåbeligheder, og andre ting forsømmes. For år tilbage søgte Storstrøms Amt efter 30 læger i Sverige. I sidste uge blev det nævnt i medierne, at amtet nu søger efter 20 læger i Hamburg.
Sagen har været anket til Højesteret. Men at afvisning af en anke ikke behøver at være begrundet, er jeg blevet belært om af statsadvokat K. Hjorth. (Det er faktisk derfor at denne Politianmeldelse er rejst imod Folmer Teilmann, selvom jeg hellere havde set, at det var den afgåede højesteretspræsident, der skulle stå til ansvar for sine dispositioner).
K. Hjorth skriver samtidig i sag nr. SA1-01-6205-002l/ALN med en intetsigende forklaring på, at han ikke vil gå videre med politianmeldelsen og “begrundelsen for afgørelsen er, at der ikke er rimelig formodning om, at et strafbart forhold, som forfølges af det offentlige, er begået”. Hvis statsadvokaten skal tage stilling til, om der skal rejses tiltale – er K. Hjorth i det mindste udelukket.
Strangulering af folkestyret
Myndighedernes alibi for diverse dispositioner hviler i dag i overvejende grad på en omfattende lovgivning, som indirekte maksimum 5 % af befolkningen har indflydelse på. Når domstolene i tilknytning dertil i sine domsafsigelser uden nærmere begrundelser tager udgang i den positivistiske retsopfattelse, der hviler på, at det er loven, der er retten og dermed magten, er retstilstande etableret, hvor domstolene er et redskab for de styrende med befolkningen som gidsler. Eller man kan sige, at hovedet er ved at blive skilt fra kroppen, hvor den retspositivistike retsfilosofi har en nøglerolle i den fremskredne strangulerende proces.
Hvis anmeldelsen ignoreres
Jeg er indforstået med et fremmøde til fremlæggelse af yderligere bevis for anmeldelsens berettigelse.
Hvis politimester/statsadvokat ignorerer anmeldelsen og ikke rejser tiltale mod Folmer Teilmann:
vælger man samtidig at legalisere “unoderne”, som er foregået. Hvis dette imod min forventning sker, vil jeg med henvisning til denne skrivelse ikke acceptere en fremtidig domsforhandling/retssag, skulle en sådan opstå, hvor myndighederne er min modpart, før alle anbringender i denne anmeldelse bliver ført for en “uvildig ret” med indkaldelse af alle relevante vidner (herunder personer der afviser denne anmeldelse, hvis en forklaring der giver mening for menigmand undlades).
vil undertegnede ved enhver given anledning i offentligheden redegøre for, hvor vanskeligt det i dag er at afgøre bag hvilken skranke i en domsforhandling den største forbryder sidder. Ofte findes de i en vinkel på ca. 180o i forhold til vidneskranken. Hvis en injuriesag bliver resultatet heraf, håber jeg at få mulighed for at fremlægge dokumentation for mine anbringender. En “uvildig ret”, der her skal dømme, kan jeg nok ikke forvente, men forhåbentlig vil repræsentanter for medierne afse tid, hvis situationen skulle opstå. Dette er forklaringen på, at denne anmeldelse sendes i kopi til udvalgte repræsentanter.
Udskrift af Landsrets Dombog af 3. april 1998
Skrivelse af 14. jan 1997 fra Jørn Rasmussen til Retten i Vordingborg
Kopi af overordnet miljøbeskyttelseslov L 358, bekendtgørelse nr. 663/664 og bekendtgørelse nr. 310 af 25. april 1994
Skrivelse af 18. maj 1999 fra Miljøstyrelsen til Jørn Rasmussen.
Til yderligere dokumentation af sagen kan alle sagens bilag ses på internet på følgende tre adresser:
www.farman.dk/miljoe/trixtank1.html
www.farman.dk/miljoe/trixtank3.html
· Vordingborg Dagblad
· Ekstrabladet
· TV2 – Øst
· DR1-orientering ved journalist Lars Rugaard
· Foreningen for Retsløses Venner
DATO 31.05.2001 JOURNAL NR. SAl-01-6205-0024/ALN
STATSADVOKATEN FOR KØBENHAVN. FREDERIKSBERG OG TÅRNBY
JENS KOFODS GADE l, 3 1268 KØBENHAVN K
TELEFON 33 30 73 00 FAX33 30 73 49
Jeg har i dag i medfør af retsplejelovens § 749, stk. l, besluttet ikke at indlede efterforskning i sagen, hvor De har anmeldt landsdommer Folmer Teilmann for overtrædelse af straffelovens § 146. Begrundelsen for afgørelsen er, at der ikke er rimelig formodning om, at et strafbart forhold, som forfølges af det offentlige, er begået.
Det fremgår af sagen, at De den 20. august 1996 stævnede Vordingborg Kommune med påstand om
at kommunen skulle standse den nuværende tømningsordning for trix og septiktanke
at kommunen skulle anerkende at have overtrådt miljølovens § 3, stk. l og stk. 2
at kommunen skulle anerkende at have rekvireret politiets bistand til tømning af trixtanken på Pileallé 5 i Vordingborg i årene 1992 og 1993 uden at have lovhjemmel dertil.
Vordingborg Ret afsagde dom i sagen den 8. april 1997, hvilken dom blev stadfæstet af Østre Landsret den 3. april 1998.
De fik ved dommen ikke medhold i nogen af ovennævnte punkter.
Jeg har forstået Deres anmeldelse således, at De mener, at Landsdommer Folmer Teilmann har handlet i strid med retsplejelovens § 218 ved ikke at begrunde dommen, og at han dermed har begået en uretfærdighed mod Dem, der gør, at straffelovens § 146 er overtrådt.
Jeg har tillige forstået Deres henvendelse således, at De er utilfreds med den bevisvurdering, der er blevet foretaget i sagen samt med den måde, hvorpå landsdommer Folmer Teilmann har anvendt gældende retsregler på området.
Det fremgår af retsplejelovens § 218, at “domme og kendelser skal ledsages af grunde”. Ifølge den kommenterede retsplejelov, 6. udgave, side 331, note 3 skal der ved “grunde” forstås “en fremstilling af sagens faktiske sammenhæng, STATSADVOKATEN parternes påstande og de betragtninger, som af retten er lagt til grund for afgørelsen…”.
Højesteret har desuden i U 1999.1219H fastslået, at begrundelsespligten ikke kan udstrækkes til et krav om, at retten skal være forpligtet til at tage udtrykkelig stilling til samtlige fremførte beviser og argumenter, når dette er unødvendigt for at begrunde afgørelsen.
En gennemgang af Østre Landsrets dom af 3. april 1998 viser, at der i dommen er medtaget parternes påstande, en fremstilling af sagens faktiske sammenhæng herunder med et referat af de afgivne vidneforklaringer samt på dommens side 4 og 5 en redegørelse for de betragtninger, som retten har lagt til grund for sin afgørelse.
Af denne redegørelse fremgår hvilke lovregler, der er gældende på området. Det fremgår tillige, at Vordingborg Kommune har handlet i overensstemmelse med disse regler, swnt at De ikke ved de førte vidner og sagens øvrige bevisførelse har godtgjort, at tømningsordningen er i strid med de gældende regler på området, hvilket er begrundelsen for, at De ikke kunne fa’ medhold.
På den baggrund finder jeg at kunne lægge til grund, at Østre Landsrets dom af 3. april 1998 er tilstrækkeligt begrundet, og at der således ikke er rimelig formodning om, at der er begået et strafbart forhold, som forfølges af det offentlige.
For så vidt angår Deres betragtninger om, at dommen bygger på en forkert bevisvurdering samt en urigtig anvendelse af gældende retsregler, fremgår det af sagen, at De tidligere med netop den begrundelse har søgt Højesteret om tilladelse til ekstraordinær anke af sagen, men at Højesterets ankeudvalg den 28. september 1999 gav Dem afslag herpå, idet Højesteret ikke fandt at betingelserne i retsplejelovens § 399, stk. 2, j fr. stk. l var opfyldt.
Jeg betragter derfor dette spørgsmål som endeligt afgjort, og finder derfor heller ikke, at der af denne grund er holdepunkter for at antage, at landsdommer Folmer Teilmann har begået et strafbart forhold, der forfølges af den offentlige.
Et eventuelt erstatningskrav må herefter rejses ved civilt søgsmål. De kan eventuelt få nærmere oplysninger om fremgangsmåden ved at henvende Dem til det lokale dommerkontor.
De kan klage over afgørelsen, jfr. klagevejledningen.
Klagen kan sendes hertil eller til Rigsadvokaten, Frederiksholms Kanal 16, 1220 København K.
Klage over Statsadvokatens
Vordingborg den 27. juni 2001
Vedrørende.
mod Landsretsdommer
Klage over Statsadvokat K. Hjorth
Undertegnede vil hermed klage over Statsadvokatens behandling af politianmeldelsen dateret den 31. maj 2001.
Efter gennemlæsning af politianmeldelse af 22. marts 2001, Bilag 5, anmodes rigsadvokaten om at forholde sig til nedenstående.
Der ønskes et konkret svar på de fremhævede spørgsmål.
1) Selvom Statsadvokat K Hjorth, tydeligt i anmeldelsen, blev gjort opmærksom på, at han var inhabil i sagen, ignoreres dette uden en forklaring.
Er dette anklagemyndighedens normale kutyme ?
2) I afvisningen den 11. januar 2001, Bilag 6, forsvarer han Højesterets ankeudvalg med, at det i flg. retsplejelovens § 218 kun er domme og kendelser der skal begrundes. Da der var tale om en anke, er Højesteret ikke omfattet af kravet til en begrundelse.
I afvisningen den 31. maj 2001, Bilag 7, henviser selvsamme K Hjorth nederst side 2 til Højesterets afgørelse. Altså – den 31. maj 2001 anvender han Højesterets ankeafgørelse i sin begrundelse for afvisning, som han den 11. januar 2001 friholdt for krav til at være begrundet!
Statsadvokat K Hjorth stiller selv spørgsmålene som derefter besvares. Det principielle og de faktiske anbringender i anklagen forholder han sig ikke til.
3) I begge skrivelser fra K. Hjorth oplyses, at der kan rejses civilt søgsmål om erstatningskrav.
Hvordan kan et erstatningskrav rejses når anklagemyndigheden frikender personen hvorimod erstatning skulle rejses ?
4) Indstævnede fører intet videnskabeligt bevis for det fornuftige i ordningens opretholdelse, men blot nogle generelle betragtninger.
Bakteriers betydning for tømningsfrekvensen i en trixtank, op til 80 % omsætning af organisk tilført materiale fremstår uimodsagt.
Samtlige vidner kan berette om ulemper ved tømningsordningen, og vidnet Egon E. Pedersen fremlagde videnskabeligt bevis og henviste til erfaringer fra adskillige europæiske lande for, at ord-ningen var uheldig i miljøsammenhæng. Dette til trods, udtaler landsretten, at “er ikke således underbygget” uden nærmere begrundelse.
Kan en dom med vidtrækkende konsekvenser affærdiges med faktisk kun et enkelt ord – således. Ved at begrunde en dom med kun ét ord – således – krænkes retsplejelovens § 218 “Domme og kendelser skal ledsages af grunde”.
Det skal så yderligere tilføjes, at retsplejelovens § 339 stk. 3. , “Retten kan opfordre en part til at fremlægge doku-menter, tilvejebringe syn eller skøn eller i øvrigt føre bevis, når sagens faktiske omstændigheder uden sådan bevisfø-relse ville henstå som uvisse.”, undlader Folmer Teilmann at benytte.
Ved acceptere en intetsigende begrundelse og undlade at få en sag ordentligt belyst inden en dom afsiges, har rets-væsenet jo mistet enhver form for legitimitet i slige sager. Jeg finder, at det er at krænke mine borgerlige rettigheder, hvis rigsadvokaten ikke giver mig mulighed for at stille spørgsmål til Folmer Teilmann i vidneskranken om, hvad der gemmer sig bag ordet således.
Vil rigsadvokaten undlade at være mig behjælpelig med at efterforske hvad Folmer Teilmann mener ?
5) I dommen, Bilag 1, står der øverst side 5, at en kommune kan iværksætte en tømningsordning selvom ingen har bestridt, at denne – bekendtgørelses – ordning ikke lever op til intentionerne i den overordnede lov, som er vedtaget af Folketinget.
Vil rigsadvokaten tillade, at dette skal være fremtidig retspraksis ?
6) I stævningens pkt. 3 står “at anerkende at have rekvireret politiets bistand til tømning af trixtank på Pileallé 5, 4760 Vordingborg i årene 1992 og 1993 uden at have lovhjemmel dertil”.
Ved retsmødet fik Folmer Teilmann udleveret kopi af relevante love Bilag 3, der utvetydigt under-bygger dette anbringende. Som yderligere bevis for at der her bevidst er begået en retslig krænkelse, henvises til skrivelsen fra Miljøministeriet af 18. maj 1999, bilag 4 – nederst side 1 og øverst side 2.
Østre Landsret ved Folmer Teilmann skriver sig ud af et klart juridisk forhold og forholder sig ikke til, om Vordingborg kommune/politiet har haft lovhjemmel i 1992 og 1993 til at bistå med tøm-ningsopgaven.
Rigsadvokaten anmodes om at være mig behjælpelig med at efterforske, hvordan Folmer Teilmann fortolker love og bekendtgørelsers ophævelser og ikrafttrædelser ?
Afhængigt af svaret på ovenstående forholder jeg mig i min gode ret, men også pligt, til ikke at efterleve måden at gældende dansk lovgivning bliver forvaltet på.
Politianmeldelse af 22. marts 2001 til Gentofte politi fra Jørn Rasmussen
Svar til Jørn Rasmussen fra statsadvokaten af 11. januar 2001
Svar til Jørn Rasmussen fra statsadvokaten af 31. maj 2001
Svar fra RIGSADVOKATEN
DATO 08.10.2001
JOURNAL NR 1-301-2001 JT/KWN
BEDES ANFØRT VED SVARSKRIVELSERRIGSADVOKATEN
TELEFON 33 12 72 00 FAX 33 43 67 10
Ved skrivelse af 27. juni 2001, der er modtaget her den 29. juni 2001, har De klaget over Statsadvokaten for København, Frederiksberg og Tårnbys afgørelse af 31. maj 2001.
Ved afgørelsen meddelte statsadvokaten Dem, at der ikke ville blive indledt efterforskning i sagen, hvor De har anmeldt landsdommer Folmer Teilmann for overtrædelse af straffelovens § 146.
Statsadvokaten anførte som begrundelse for sin afgørelse, at der ikke er rimelig formodning om, at strafbart forhold, der forfølges af det offentlige, er begået. I anledning af Deres henvendelse har jeg indhentet en udtalelse om sagen fra statsadvokaten og modtaget sagens akter.
Efter en gennemgang af sagen skal jeg herefter meddele, at jeg ikke finder grundlag for at ændre statsadvokatens afgørelse. Jeg har ved min afgørelse lagt vægt på de samme forhold, som statsadvokaten har henvist til som begrundelse for sin afgørelse.
De har i Deres klage anført, at statsadvokaten for København, Frederiksberg og Tårnby, Karsten Hjorth efter Deres opfattelse må anses for at være inhabil til at træffe afgørelse i sagen, idet han tidligere har behandlet en anmeldelse, som De har indgivet mod en anden person i samme sag.
De har endvidere anmodet om at få oplyst, hvorvidt der kan rejses et civilretligt erstatningskrav, når der ikke rejses en straffesag. De har endelig anmodet mig om at uddybe begrundelsen i Østre Landsrets dom af 3. april 1998 og tage stilling til, om dommen er i overensstemmelse med retspraksis. Efter forvaltningslovens § 3, stk. l, nr. 5, er en person inhabil, hvis der foreligger omstændigheder, der er egnet til at vække tvivl om vedkommendes upartiskhed.
Retsplejeloven pålægger de regionale statsadvokater en række opgaver i forbindelse med behandlingen af straffesager. l henhold til retsplejelovens § 101, stk. 2, er det statsadvokaterne, der fører tilsyn med politimestrenes behandling af straffesager og behandler klager over afgørelser, truffet af politimestrene vedrørende strafforfølgningen. Det er også som udgangspunkt statsadvokaterne, der træffer afgørelse vedrørende erstatning i anledning af strafferetlig forfølgning, jf. retsplejelovens § 1018 e.
Som det fremgår, er det således i lovgivningen forudsat, at den samme regionale statsadvokat kan træffe afgørelse vedrørende forskellige spørgsmål i tilknytning til begivenhedsforløbet og sagsbehandlingen i en konkret straffesag.
Det forhold, at statsadvokaten tidligere har behandlet en anmeldelse indgivet af Dem mod en anden person i den samme sag, medfører på denne baggrund efter min opfattelse ikke i almindelighed, at den pågældende må anses for inhabil ved behandlingen af den nye anmeldelse. Jeg finder endvidere ikke, at der med hensyn til den afgørelse, der er truffet i den foreliggende sag, foreligger sådanne helt særlige forhold, at det kan medføre, at statsadvokaten må anses for inhabil.
På denne baggrund finder jeg ikke, at statsadvokaten har været inhabil i forbindelse med behandlingen af Deres anmeldelser.
Jeg foretager ikke vurderinger og fortolkninger af civilretlige domme, men må herom henvise Dem til eventuelt at kontakte en advokat.
Det kan endelig oplyses, at Deres mulighed for at rejse erstatningskrav ved civilt søgsmål ikke er afskåret, fordi der ikke fmdes grundlag for at indlede en straffesag.
Min afgørelse kan ikke indbringes for en højere administrativ myndighed. Det står i retsplejelovens § 99, stk. 3.
sign. Lis Hjornæs
Politianmeldelse mod Landsretsdommer
Vordingborg den 16. maj 2002
Vedrørende Deres Journal nr. 1-301-2001 JT/KWN.
I Deres svar af 8. oktober 2001, ser jeg ved en tilfældig genlæsning, at der faktisk kun ofres 2 linier på selve politianmeldelsen:
“Jeg foretager ikke vurderinger og fortolkninger af civilretlige domme, men må herom henvise Dem til eventuelt at kontakte en advokat”.
Resten af svaret omhandler klagen over Statsadvokat K. Hjorth, der trods alt, er det sekundære.
Hvad enten det er en advokat eller undertegnede der indgiver en anmeldelse, er det, det samme materiale som Rigsadvokaten skal bruge som grundlag for at vurdere, om der kan rejses en sigtelse for overtrædelse af Straffeloven. Derfor indgives anmeldelsen på ny.
Jeg vil derfor præcisere min anmeldelse, der som udgangspunkt indgives på baggrund af overtrædelse af Straffelovens § 146. Jeg gentager de 3 punkter der her er relevant.
4) Indstævnede fører intet videnskabeligt bevis for det fornuftige i ordningens opretholdelse, men blot nogle generelle betragtninger. Bakteriers betydning for tømningsfrekvensen i en trixtank, op til 80 % omsætning af organisk tilført materiale fremstår uimodsagt. Samtlige vidner kan berette om ulemper ved tømningsordningen, og vidnet Egon E. Pedersen fremlagde videnskabeligt bevis og henviste til erfaringer fra adskillige europæiske lande for, at ordningen var uheldig i miljøsammenhæng. Dette til trods, udtaler landsretten, at “er ikke således underbygget” uden nærmere begrundelse. Kan en dom med vidtrækkende konsekvenser affærdiges med faktisk kun et enkelt ord – således. Ved at begrunde en dom med kun ét ord – således – krænkes retsplejelovens § 218 “Domme og kendelser skal ledsages af grunde”. Det skal så yderligere tilføjes, at retsplejelovens § 339 stk. 3. , “Retten kan opfordre en part til at fremlægge dokumenter, tilvejebringe syn eller skøn eller i øvrigt føre bevis, når sagens faktiske omstændigheder uden sådan bevisførelse ville henstå som uvisse.”, undlader Folmer Teilmann at benytte. Ved acceptere en intetsigende begrundelse og undlade at få en sag ordentligt belyst inden en dom afsiges, har retsvæsenet jo mistet enhver form for legitimitet i slige sager. Jeg finder, at det er at krænke mine borgerlige rettigheder, hvis rigsadvokaten ikke giver mig mulighed for at stille spørgsmål til Folmer Teilmann i vidneskranken om, hvad der gemmer sig bag ordet således.Vil rigsadvokaten undlade at være mig behjælpelig med at efterforske hvad Folmer Teilmann mener ?
5) I dommen, Bilag 1, står der øverst side 5, at en kommune kan iværksætte en tømningsordning selvom ingen har bestridt, at denne – bekendtgørelses – ordning ikke lever op til intentionerne i den overordnede lov, som er vedtaget af Folketinget.Vil rigsadvokaten tillade, at dette skal være fremtidig retspraksis ?
6) I stævningens pkt. 3 står “at anerkende at have rekvireret politiets bistand til tømning af trixtank på Pileallé 5, 4760 Vordingborg i årene 1992 og 1993 uden at have lovhjemmel dertil”.Ved retsmødet fik Folmer Teilmann udleveret kopi af relevante love Bilag 3, der utvetydigt underbygger dette anbringende. Som yderligere bevis for at der her bevidst er begået en retslig krænkelse, henvises til skrivelsen fra Miljøministeriet af 18. maj 1999, bilag 4 – nederst side 1 og øverst side 2.Østre Landsret ved Folmer Teilmann skriver sig ud af et klart juridisk forhold og forholder sig ikke til, om Vordingborg kommune/politiet har haft lovhjemmel i 1992 og 1993 til at bistå med tømningsopgaven.
Hvis de 7 bilag der var vedlagt sagen da den blev fremsendt den 27. juni 2001 ikke længere forefindes, kan de fremsendes.
DATO 27.05.2002
1-301-2001 JT/KWN
Ved skrivelse af 16. maj 2002 har De anmodet mig om at genoptage behandlingen af en sag, hvor jeg den 8. oktober 2001 meddelte Dem, at jeg tiltrådte Statsadvokaten for København, Frederiksberg og Tårnbys afgørelse af 3l. maj 200l, hvor statsadvokaten afviste Deres anmeldelse mod landsdommer Folmer Teilmann for overtrædelse af straffelovens § 146.
Jeg har ligesom statsadvokaten forstået Deres anmeldelse således, at De mener, at landsdommer Folmer Teilmainn har handlet i strid med retsplejelovens § 218 ved ikke at begrunde en Østre Landsrets dom af 3. april 1998 om tømningsordning for trix- og septiktanke, og at han derved har begået en uretfærdighed mod Dem, der gør, at han har overtrådt straffelovens § 146.
De har i Deres fornyede henvendelse fremkommet med betragtninger vedrørende landsdommer Folmer Teilmanns bevisvurdering og anvendelse af gældende retsregler på området. De har anmodet mig om at være Dem behjælpelig med at få landsdommer Folmer Teilmann til at fortolke dommen, og få min fortolkning af den lovgivning, der ligger til grund for dommen.
Jeg skal i den anledning meddele, at jeg i det hele kan henholde mig til min afgørelse af 8. oktober 200l.
Som det fremgår af min afgørelse, foretager jeg ikke vurderinger og fortolkninger af civilretlige domme.
Markering 10 år senere
Stinkbomber i byrådssalen den 24/6-2010
Artikler fra farman.dk
Udvalgte citater fra “Farman”
Retsvæsenet på vrangen
Usynlig broderskab af jurister og politikere
Det juridificerede samfund
Afdød retsteori bag grundlovsfortolkning
Dansk retsvæsen under anklage af J. Kragh
Østre Landsrets rolle i sager imod staten
Kvælstofbegrænsning uden betydning
Miljøpolitik pro et contra
Ellemann en katastrofe for Danmark
Denne synd kan aldrig sones
Forbrydelse mod civilisationen
Hadet til grænser
Ideers kraft historisk set
Nedbrydningen af Europas fundament
Uffe Østergaard – en tidstype
Afviste debatindlæg
Foreningen for Direkte Demokrati
Z-nyt

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret


text:
Tabt arbejdssfortjeneste og erhvervsevnetab
Skæringstidspunktet mellem erstatning for tabt arbejdsfortjeneste og erhvervsevnetab
Dom afsagt den 6. oktober 2008.
Top Toy A/S mod Dansk Metalarbejderforbund som mandatar for A
A blev i 2003 udsat for en arbejdsskade. Han kom ikke i arbejde igen. Ved en afgørelse af 5. januar 2005 tilkendte kommunen A førtidspension fra den 1. februar 2005. Den 9. marts 2005 traf Arbejdsskadestyrelsen foreløbig afgørelse om A´s mén. Den 29. juni 2005 traf Arbejdsskadestyrelsen afgørelse om A´s erhvervsevnetab, som blev fastsat til 80 %, og tilkendte A erstatning herfor med virkning fra den 1. februar 2005. Den første udbetaling ville ske den 1. august 2005. Den 6. december 2005 traf Arbejdsskadestyrelsen endelig afgørelse om A´s mén, som blev fastsat til 25 %.
Sagen drejede sig navnlig om, hvornår A ikke længere havde krav på tabt arbejdsfortjeneste. Endvidere var der under sagen spørgsmål om godtgørelse for svie og smerte.
Højesteret udtalte bl.a., at efter ordlyden af erstatningsansvarslovens § 2, stk. 1, 2. pkt., og dens forarbejder, må bestemmelsen forstås således, at der skal være sammenfald mellem det tidspunkt, hvor retten til erstatning for tabt arbejdsfortjeneste ophører, og det tidspunkt, hvor retten til erstatning for erhvervsevnetab indtræder. Højesteret fastslog herefter, at skæringstidspunktet mellem A´s erstatning for tabt arbejdsfortjeneste og hans erstatning for mistet erhvervsevne måtte fastsættes til den 1. februar 2005. Med hensyn til godtgørelsen for svie og smerte udtalte Højesteret, at A fortsat var syg, da den maksimale godtgørelse for svie og smerte blev nået den 21. juli 2004. På det tidspunkt havde Arbejdsskadestyrelsen endnu ikke truffet afgørelse om at tilkende A méngodtgørelse. A havde derfor krav på godtgørelse for svie og smerte frem til den 21. juli 2004.
Kommentar til sagen af advokat Brian Bruun Hansen.
Højesteret har ved dom afsagt den 6. oktober 2008 (sag 162/2007, 1. afdeling) se her taget stilling til i hvilken periode, der kan kræves erstatning for tabt arbejdsfortjeneste og svie- og smertegodtgørelse i en sag, hvor der er sket en arbejdsskade.
Efter erstatningsansvarslovens § 2, stk. 1, ydes erstatning for tabt arbejdsfortjeneste indtil skadelidte kan begynde at arbejde igen. Må det antages, at skadelidte vil lide et varigt erhvervsevnetab, ydes erstatning indtil det tidspunkt, hvor det er muligt midlertidigt eller endeligt at skønne over skadelidtes fremtidige erhvervsevne, jf. §§ 5-8 og § 10 samt § 31 i lov om sikring mod følger af arbejdsskade.
Højesteret fastslår med dommen, at der skal være sammenfald mellem det tidspunkt, hvor retten til erstatning for tabt arbejdsfortjeneste ophører, og det tidspunkt, hvor retten til erstatning for erhvervsevnetab indtræder. Højesteret fastslår, at retten til erstatning for tabt arbejdsfortjeneste ophører på det tidspunkt, hvor den løbende erhvervsevneerstatning løber fra. På denne måde mener Højesteret, at der på den ene side ikke opstår huller i dækningen for skadelidte og på den anden side ikke sker overkompensation af skadelidte.
I sagen, der lå til bedømmelse for Højesteret, havde Arbejdsskadestyrelsen truffet en endelig afgørelse om erhvervsevnetabet. Hvorledes retsstillingen er i sager, hvor Arbejdsskadestyrelsen træffer en midlertidig afgørelse om erhvervsevnetabet, er endnu ikke afklaret. Højesteret afsiger dom i en sådan sag i 2009.
Efter erstatningsansvarslovens § 3 udgør godtgørelse for svie og smerte 160 kr. (2008-niveau) for hver dag, den skadelidte er syg. Der kan maksimalt kræves 61.000 kr. (2008-niveau).
Højesteret slår med dommen fast, at skadelidte kan kræve svie- og smertegodtgørelse så længe han er syg, og maksimalt frem til det tidspunkt, hvor Arbejdsskadestyrelsen træffer afgørelse om hans varige mén.
Højesteret anfører ikke i dommen hvad der ligger i begrebet ”syg”. Efter erstatningsansvarslovens forarbejder kræves det, at skadelidte er sygemeldt og undergivet en vis form for behandling, enten ved læge eller på anden måde, f.eks. ved genoptræning. Sygdommen skal kunne dokumenteres ved lægeerklæring eller lignende. På baggrund af Højesteretsdommen kan der ikke stilles krav om, at skadelidte fortsat skal være under behandling for at kunne kræve svie- og smertegodtgørelse.
Vor anbefaling.
I alle arbejdsskadesager, hvor der er tilkendt et varigt erhvervsevnetab som en løbende ydelse, kan der kræves tabt arbejdsfortjeneste frem til det tidspunkt, hvor den løbende ydelse begynder at løbe.
I de arbejdsskadesager, hvor der er tilkendt et varigt erhverveevnetab, men som et kapitalbeløb, kan der (det tog Højesteret dog ikke stilling til) formentlig kræves tabt arbejdsfortjeneste frem til selve udbetalingstidspunktet. Ellers ville der opstå et hul i erstatningen.
I de arbejdsskadesager, hvor der alene er tilkendt et midlertidigt erhvervsevnetab som en løbende ydelse, afventer vi en Højesterets afgørelse, som formentlig kommer til næste år. I disse sager anbefales det at opgøre tabt arbejdsfortjeneste også for den periode, hvor den løbende ydelse udbetales – indtil Højesteret måtte sige noget andet.
I de sager hvor en arbejdsskade ikke er anerkendt, kan der kræves tabt arbejdsfortjeneste indtil det tidspunkt, hvor Arbejdsskadestyrelsens vejledende udtalelse foreligger, medmindre skadevolder eller forsikringsselskabet forinden på forsvarligt grundlag har foretaget et rimeligt skøn over erhvervsevnetabet og udbetalt erstatning for erhvervsevnetabet i forhold hertil. Herved sikres det at den tabte arbejdsfortjeneste afløses af erhvervsevnetabsudbetalingen. Læs mere om den situation her & her.

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret


text:
Casumo bonus giver dig 100 % op til 1000 DKK & 20 bonus spins
Casumo bonus: Få 1000 DKK og 20 bonus spins i velkomstbonus
Læs vores anmeldelse af det online casino som byder dig på Casumo bonus på 100 % op til 1000 DKK, 20 bonus spins til Starburst, attraktivt loyalitetsprogram, prisvindende mobil app mm.
Bonus: 100 % op til 1000 DKK + 20 bonus spins til Starburst
"100 % op til 1000 DKK og 20 bonus spins til Starburst"
Bonus hos Casumo - op til 1000 DKK
Hvis du endnu ikke har oprettet dig på det populære online casino som alle taler om, kan du i dag vælge at oprette en bruger med en Casumo bonus på 100 % op til 1000 DKK og få 20 bonus spins til Starburst oveni hatten. I denne anmeldelse kan du læse om det prisvindende online casino med masser af spilleautomater, lækker mobil app, kundeservice døgnet rundt og meget mere.
Tivoli Casino udbetalinger
Tilbud hos Tivoli Casino
Hvad kan jeg få med min Casumo bonus?
Kampagne detaljer
Gør krav på din Casumo bonus
Indbetalingsbonus 100 % op til 1000 DKK og 20 bonus spins Aktivér din bonus
Minimum depositum 100 kr Aktivér din bonus
Gratis spins spil Starburst Aktivér din bonus
Hvordan kan jeg få min Casumo bonus?
Du kan få din Casumo bonus utroligt simpelt, nemt og hurtigt. Du behøver ikke engang at indtaste en specifik Casumo bonuskode for at få din velkomstbonus. Du skal blot følge nedenstående proces:
Tryk på knappen nedenunder denne liste.
Tryk på ”åben konto” i venstre side hos Casumo Danmark.
Udfyld de to trin med dine personlige data.
Bekræft din konto med NemID,
Opfyld bonusbetingelserne.
Casumo bonusbetingelser
Der er som sagt regler og vilkår for din Casumo bonus. Du skal først og fremmest være et nyt medlem og sikre dig at ingen andre i din husstand allerede har modtaget en velkomstbonus fra siden, da der er et tilbud per husstand.
Derudover skal du mindst indbetale 100 DKK og sørge for at gennemspille din bonus samt eventuelle gevinster mindst ti gange. Du kan læse mere om regler og vilkår ved at besøge det online casino ved at trykke på knappen nedenfor.
Andre kampagner og tilbud
Når du opretter dit login på siden skal du først og fremmest angive din e-mailadresse. Det online casino vil ikke sende dig spam. De vil sende dig informationer om diverse kampagner og tilbud, så du ikke nøjes med kun at få Casumo bonus, når du opretter din konto.
Vi kunne godt mangle en kampagne-sektion på siden, da det i første omgang er svært at danne et overblik over andre nuværende tilbud ud over den aktuelle velkomstbonus.
Ud over løbende kampagner og tilbud byder det online casino også på et fantastisk loyalitetsprogram hvor du kan blive forkælet med alt fra indbetalingsbonus til kolde kontanter, bonus spins og en gang imellem kan du også få gevinst boost, når du rykker et trin op ad stigen i loyalitetsprogrammet.
Casumo casinospil
På siden kan du finde både traditionel form for online casino samt live casino. Der er masser af spilleautomater fra populære softwareleverandører som fx NetEnt, PlayNGo, Quickspin, IGT, Relax Gaming og mange andre.
Du kan endda prøve spillene gratis af og få en smagsprøve uden at skulle satse dine penge i første omgang, hvis du foretrækker den valgmulighed for at lære spillene af kende.
Derudover har det online casino også en enorm live casino sektion med kortspil som fx Ultimate Texas Hold’Em, Three Card Poker samt bordspil som fx roulette, blackjack, baccarat og meget andet, der kan underholde i flere timer.
Der er to muligheder for at spille på det online casino mens du er på farten; i din mobile browser eller ved at downloade app’en, hvis du har en iOS-enhed. Det online casino har designet en app, der passer til Apple produkter som fx tablet og iPhones.
Hvis du har Android kan du besøge det online casino via din mobile browser og det foregår også som smurt. Begge valgmuligheder giver dig adgang til mere end 300 spil, sikre ind- og udbetalinger og meget mere.
Du kan vælge mellem flere forskellige betalingsmetoder, når det kommer til ind- og udbetaling. Du skal være opmærksom på at du skal vælge den samme metode til såvel ind- som udbetaling og nedenfor kan du få en ide af hvilke valgmuligheder du har.
Betalingskort: VISA, MasterCard, Dankort.
E-wallets: Skrill, Neteller, PaySafe eWallet.
Vi anbefaler at du benytter metoder som fx de moderne e-wallets Skrill, Neteller eller PaySafe eWallet. Casumo har desværre ikke PayPal, men hvis du har en konto på en af de andre sider kan du nyde gavn af at udbetaling af penge til de metoder sker øjeblikkeligt efter godkendelse.
Hos Casumo Danmark skal det online casino først og fremmest administrere din udbetaling og det garanterer de at gøre indenfor 23 timer efter at du har anmodet om det.
Du kan som sagt også vælge betalingsmetoderne betalingskort eller bankoverførsel. Med betalingskort skal du forvente at udbetaling kan tage mellem en og fem hverdage efter godkendelse, mens bankoverførsel sker øjeblikkeligt eller op til en dag efter godkendelse.
Et godt online casino skal altid have en god live support funktion, som kan hjælpe brugerne i tilfælde af at der er spørgsmål. Dette krav lever Casumo Danmark op til med deres fremragende kundeservice, som primært arbejder via live chat funktionen.
Det er muligt at kontakte sidens ambassadører og få hjælp når som helst alle ugens dage. Du kan også skrive til dem på hey@casumo.com.
Måske har du dog ikke brug for at kontakte supporten, da der er en fremragende sektion med svar på ofte stillede spørgsmål. Denne sektion finder du ved at åbne menuen i venstre side og klikke på ”FAQ”. Længere nede har vi også svaret på nogle af de ofte stillede spørgsmål, som vi får.
Hvis du ikke allerede har fået ideen af det med vores generelt meget positive anmeldelse af det online casino kan vi opsummere at vi er godt tilfredse med denne hjemmeside.
Der er mange imponerende aspekter som fx den aktuelle Casumo bonus på 100 % op til 1000 DKK, kundeservice døgnet rundt, masser af spil, lækkert loyalitetsprogram og meget andet, som gør at vi kan anbefale at du opretter et login på siden.
Kundeservice 24/7 Ingen Casumo mobil app til Android
Casumo bonus med lave gennemspilskrav på ti gange Mangel på PayPal blandt betalingsmulighederne
Mere end 500 forskellige spil Manglende kampagne-sektion
Er du en Casumo bonus på nuværende tidspunkt?
Ja, lige nu kan du få en indbetalingsbonus på 100 % op til 1000 DKK og 20 bonus spins til Starburst.
Alle nye medlemmer på siden, som er mindst 18 år gamle, kan gøre krav på denne Casumo bonus. Bemærk at der kun er én velkomstbonus per IP-adresse hvilket i de fleste tilfælde betyder at der er en indbetalingsbonus per husstand.
Er der en mobil Casumo bonus?
Nej, der er ikke en specifik Casumo bonus til deres mobile app. Men du kan godt oprette dig med den aktuelle velkomstbonus på din mobiltelefon enten i den mobile browser eller med casinoets app til iOS.
Kan jeg gøre krav på andre kampagner ud over den aktuelle velkomstbonus?
Ja, du kan sagtens udnytte den aktuelle Casumo bonus til nye medlemmer samt andre kampagner som fx deres loyalitetsprogram hvor du kan nyde gavn af andre tilbud og bonusser.
Jeg har problemer med at få min Casumo bonus, hvad skal jeg gøre?
I dette tilfælde anbefales du at kontakte sidens kundeservice, som sidder klar ved live chatten hele døgnet rundt alle ugens dage.

matches:
in Casu
in Casu
in Casu
in Casu
in Casu
in Casu