text:
Skat.dk: Udenlandsk fond - selvstændigt skattesubjekt
07 Jan 2015 09:46
1. afdeling, 243/2013
Stiftund, trust, fondsformue, ejendomsret, bevisbyrde
Den juridiske vejledning 2014-2 C.B.2.15.1
Den juridiske vejledning 2014-2 C.B.2.15.2
Poul Søgaard, Jytte Scharling, Vibeke Rønne, Michael Rekling og Kurt Rasmussen.
I tidligere instans er afsagt dom af Østre Landsrets 15. afdeling den 8. oktober 2013.
Der er for Højesteret fremlagt et betydeligt antal dokumenter, herunder materiale tilvejebragt fra skattemyndighederne i Liechtenstein og Guernsey.
G1 Stiftung
Det fremgår af "Appointment of a Protector and his authority to act", at advokat SS den 23. marts 1998 blev udpeget som den første protektor for G1 Stiftung.
Af et bilag fremsendt af G1 Stiftung den 2. april 2014 fremgår bl.a., at fondens indestående den 31. december 2009 var ca. 3,1 mio. euro, og at indeståendet den 31. december 2013 var ca. 0,9 mio. euro. Det fremgår endvidere, at der i perioden fra 2009 til 2013 blev udbetalt følgende beløb:
Der er i bilaget ud for de enkelte beløb anført ..., hvilket efter det oplyste står for DA.
For Højesteret er der for de enkelte udbetalinger fremlagt bl.a. mails, hvori DA har anmodet om tildeling af de anførte beløb. I enkelte tilfælde er der ansøgt om tildeling af et større beløb end det, der blev imødekommet.
I anmodningen om tildeling af 15 mio. kr., der formentlig er udfærdiget i marts 2012, hedder det:
"Dear President of the Foundation Council.
Please consider the granting of a distribution of Danish Kronor 15 million for the benefit of the Guernsey domiciled G6 Trust. These funds should be deposited in an escrow account to be administered by the firm of advocates, R3, who would be acting as escrow agent. I acknowledge that such a distribution would be subject to the condition that apart from reasonable associated legal costs the funds were used exclusively for the purchase of the H1 property in accordance with the attached purchase agreement prepared by R4 Law firm and signed by Jyske Bank on 21 December 2012. Were the transaction not to be completed by 30 June, 2012 however, I would request that all of the funds be returned to the G1 Stiftung.
It is my understanding that the G1 Stiftung Foundation Council would be exercising its full discretion in keeping with the Founder's wishes after due consideration and deliberation. The purpose purchase of H1 has been under review for some time and I know that the Council is accordingly well informed of the relevant details. This request has been counter-signed by other members of the beneficial class to reflect the general support that has been established for this particular project. Many thanks for considering this request. "
G6 Trust
Der er for Højesteret fremlagt mails mellem bl.a. DA og danske og udenlandske rådgivere for perioden fra november 2011 til marts 2012 vedrørende etableringen af G6 Trust. Af disse mails fremgår, at der i nogle tilfælde er sendt kopi til A.
Af "Deklaration of Trust - G6 Trust" udarbejdet af R3, Guernsey, den 21. marts 2012 fremgår bl.a., at der som begunstiget er indsat DA, CA og DAs børn og gudbørn. Under overskriften "Excluded Persons" er anført A med følgende tilføjelse:
"Provided that A shall only be an Excluded Person for so long as there is a Beneficiary who is alive or en ventre sa mère and so capable of taking (and who is not a charity) and for the avoidance of doubt A shall not be an Excluded Person if all the Beneficiaries (other than charity) have died or are incapable of existing."
Det fremgår endvidere, at advokat SS er indsat som "Original Protector".
Af ejerbog for G5 ApS fremgår, at der den 14. januar 2012 blev udstedt A-anparter for 80.000 kr., og at der den 7. maj 2012 skete kapitalforhøjelse ved tegning af 720.000 kr. B-anparter. A-anparterne har en stemmeværdi på 10 gange B-anparterne. Af ejerbogen fremgår endvidere, at DA ejer samtlige A-anparter, og at G9 Trustees Limited as Trustee of G6 Trust, Guernsey, ejer samtlige B-anparter.
Af udskrift af ekstraordinært møde afholdt den 7. maj 2012 i G5 ApS fremgår, at G9 Trustees Limited as Trustee of G6 Trust tegnede sig for 720 B-anparter til en pris på 20.479,50 kr. for hver anpart af 1.000 kr., eller i alt 14.745.240 kr.
Af årsrapport for G5 ApS for 14. januar - 31. december 2012 fremgår bl.a., at der under anlægsaktiver er anført grunde og bygninger for ca. 33 mio. kr., at der er gæld til realkreditinstitutter på ca. 19,6 mio. kr., at der er en anpartskapital på 800.000 kr., og at der er ca. 14 mio. kr. i overkurs ved emission.
Om realkreditlånene i ejendommen H1 er det i en mail af 20. marts 2013 fra A til WR fra G10 Group anført bl.a., at der er afgivet garanti af DAs mor, CA og DAs tante, EA.
Der er endvidere fremlagt en lejekontrakt med G5 ApS som udlejer og A som lejer. Det fremgår heraf, at lejemålet på 80 m² er en "del af en lejlighed beliggende ... ". Det er anført, at lejeforholdet begyndte den 1. februar 2012.
Til brug for Højesteret er der afgivet supplerende forklaring af A og forklaring af advokat SS, DA og advokat NJ. Det bemærkes herved, at Højesteret ved kendelse af 10. juni 2014 (UfR 2014.2740) pålagde advokat SS at afgive forklaring til brug for sagen om forhold, der er kommet til hans kundskab ved udøvelsen af hans virksomhed som protektor i og advokat for henholdsvis G1 Stiftung og G6 Trust.
A har forklaret bl.a., at han er "ankermand" for driften af ejendommen H1, og at han har "grønt kort". Et selskab må kun drive en landbrugsejendom, hvis der bor en person med "grønt kort" i hovedbygningen på ejendommen. Han opfylder denne betingelse for G5 ApS.
Han gik personligt konkurs i 2011. Han havde en gæld på 290 mio. kr. Han havde gæld til Jyske Bank, Roskilde Bank, Fionia Bank og yderligere en bank. Finansiel Stabilitet overtog Roskilde Bank, Fionia Bank og den yderligere bank. I forbindelse med konkursen blev der således forhandlet med advokat IP, som repræsenterede Finansiel Stabilitet. Der blev også forhandlet med advokat KK, som repræsenterede Jyske Bank, der havde pant i godset H1. Advokat IP kontaktede G1 Stiftung for at høre, om G1 Stiftung ville bidrage i forbindelse med en akkordering af gælden. Det ville G1 Stiftung ikke.
NP fra Jyske Bank, foreslog, at A kontaktede advokat NJ. Den nye ejerstruktur for H1 blev udtænkt med hjælp fra DAs kontakter i Tanzania og England. Forløbet fra de indledende forhandlinger under betalingsstandsningen til den endelige gennemførelse af den nye ejerstruktur varede omkring to et halvt til tre år. Jyske Bank krævede først en pris for H1 på 45 mio. kr. Det første møde herom var med advokat KK. De efterfølgende møder var med Jyske Bank. Tiden gik, og der blev foretaget vurderinger af ejendommens værdi. Handelen blev lukket på omkring 32 - 32,5 mio. kr.
Han har ikke været i kontakt med G1 Stiftung siden november 2009. Dog deltog han i et telefonmøde på advokat NJs kontor i forbindelse med etableringen af den nye ejerstruktur for H1. Ved nærmere eftertanke deltog han i to telefonmøder i forbindelse med etableringen af den nye ejerstruktur. Ved møderne deltog advokat NJ og pr. telefon DA. Ved i hvert fald et af møderne deltog advokat SS samt pr. telefon en repræsentant for G1 Stiftung og folk fra R3 på Guernsey. Repræsentanten for G1 Stiftung var vistnok PS. I forbindelse med etablering af den nye ejerstruktur skulle der laves omfattende budgetter, hvilket han bistod med. Han var den eneste, som kendte driften på H1, og derfor kunne budgetterne kun laves af ham. Efterfølgende lavede han et femårigt budget sammen med DAs kompagnon, der bor i Danmark.
Han har ikke skullet godkende G1 Stiftungs udlodninger til DA. Han vidste, at G1 Stiftung havde udbetalt de 15 mio. kr. efter anmodning fra DA, og at DA havde modtaget andre beløb. Han er dog overrasket over de nu fremlagte oplysninger om, hvor store beløb DA har modtaget. Han har talt i telefon med DA om beløbene, og DA har i den forbindelse ikke afvist, at han har modtaget dem. Siden 2006 har han ikke selv modtaget beløb fra G1 Stiftung.
DA indgav en "Request for distribution" til G1 Stiftung vedrørende 15 mio. kr. til brug for erhvervelse af H1. Han kan ikke udelukke, at DA har sendt denne "Request for distribution" til ham, og at han har returneret den med underskrift til DA. Han kan dog ikke huske, om dette er sket. Han har ikke været involveret i andre udbetalinger fra G1 Stiftung til DA.
De fremlagte delvis anonymiserede mails fra DA til G1 Stiftung er muligvis sendt til PS som repræsentant for G1 Stiftung. Når der i mailen af 8. maj 2011 står "I am happy my father was able to brief you on the situation with H1", tænkes der formentlig på et af telefonmøderne på advokat NJs kontor.
Hans dagligdag på H1 har ændret sig, bl.a. fordi han er blevet skilt fra sin hustru. Han bor i stueetagen. Resten af huset anvendes af DA og dennes gæster, når DA er i Danmark. Tidligere rådede han over hele huset. Stueetagen rummer også godskontoret, hvorfra driften administreres. Regnskaber for G5 ApS udarbejdes af statsautoriserede revisorer R2. A underskriver ikke regnskaberne.
Lejekontrakten mellem G5 ApS og ham selv, hvor underskrifterne er dateret 1. februar 2012, kan ikke være underskrevet på denne dato, fordi DA på denne dato ikke var i Danmark. Den 1. februar 2012 blev parterne enige om lejekontraktens indhold. Lejekontrakten er formentlig underskrevet efter september 2013.
H1 er DAs barndomshjem. DA har altid haft et værelse på H1. Han kender ikke DAs fremtidsplaner.
På baggrund af advokat IPs drøftelser med G1 Stiftung i forbindelse med konkursen mener A ikke, at G1 Stiftung vil udlodde yderligere beløb til ham. Han har forstået, at G1 Stiftung på grund af hans økonomiske situation ikke ønsker at udlodde beløb til ham. Han har dog ikke selv kontaktet G1 Stiftung og forhørt sig om mulighederne for udlodning af yderligere beløb. Tidligere har han kun fået beløb fra G1 Stiftung i forbindelse med, at han har været i Liechtenstein og der har underskrevet en ansøgning. Han har i dag ikke råd til at rejse til Liechtenstein for at anmode om beløb fra G1 Stiftung.
Han har ikke været i kontakt med advokat SS i det sidste halve år. Dog har advokat SS i foråret 2014 sendt en mail til ham med anmodning om at modtage regnskab og budget for G5 ApS. Han sendte herefter regnskabet til advokat SS.
Han har ikke beslutningskompetence i G6 Trust. Han ved ikke, hvem der har beslutningskompetence i G6 Trust. Han ved heller ikke, hvorfor advokat SS blev protektor i G6 Trust. Han ved endvidere ikke, hvorfor beløbet fra G1 Stiftung til brug for erhvervelsen af H1 skulle udloddes via G6 Trust. Han har ikke kendskab til internationale skatte- og selskabsforhold. DA bor i Tanzania, og han ønsker ikke at eje H1 i eget navn, idet han i så fald skal beskattes i Danmark.
Advokat SS har forklaret bl.a., at han fortsat er protektor i G1 Stiftung. Efter hans bedste overbevisning er det korrekt, at A ikke har modtaget udlodninger fra G1 Stiftung siden 2006. Ham bekendt er der ikke andre end DA, som har modtaget udlodninger fra G1 Stiftung, siden han sidst afgav forklaring i Højesteret den 13. august 2009.
Han deltager ikke i beslutningsprocessen i forbindelse med udlodninger fra G1 Stiftung. Denne beslutningsproces henhører under fondsbestyrelsen. Han har ingen indflydelse på beslutninger om udlodninger. Hans opgave består i at godkende, at fondsbestyrelsens beslutninger er i overensstemmelse med vedtægterne. Hans kontrol i relation til G1 Stiftung foregår på den måde, at han bliver kontaktet med en anmodning om godkendelse af en udlodning. Nogle gange sker anmodningen om godkendelse pr. telefon. Men der bliver altid fulgt op på skrift. Hans skriftlige godkendelse sker typisk på et årligt møde. Hans kontrol i relation til G1 Stiftung består navnlig i at sikre, at udlodninger sker i overensstemmelse med vedtægterne. Han skal blandt andet kontrollere, om udlodningerne sker til personer, som er begunstigede i henhold til vedtægterne. Han får endvidere hvert år forelagt G1 Stiftungs regnskab. Han ved ikke, om en begunstiget skal give fysisk møde i Liechtenstein for at kunne modtage en udlodning.
Han er i kontakt med G1 Stiftung omkring tre til fire gange om året. PS er for nylig ophørt med at være repræsentant for G1 Stiftung. Hans kontakt til G1 Stiftung foregår nu primært gennem SA og én eller to andre. Han mener at kunne erindre, at han har talt i telefon med NV, hvor denne repræsenterede G1 Stiftung.
Han har deltaget i et telefonmøde, som primært vedrørte overførslen af 15 mio. kr. fra G1 Stiftung til G6 Trust. Muligvis har der været flere telefonmøder herom. I telefonmødet eller telefonmøderne deltog blandt andre DA, PS og muligvis flere fra G1 Stiftung samt en eller flere repræsentanter for G6 Trust, herunder vistnok MJ. Han har ikke drøftet G1 Stiftungs forhold med A og DA, bortset fra at han har deltaget i drøftelser i relation til købet af H1. I den forbindelse har han dog primært talt med advokat NJ og advokat JP. Han har ikke med A haft drøftelser, som direkte har vedrørt købet af H1. Han har talt med A i forbindelse med dennes konkurs. Han orienterede G1 Stiftung om As konkurs. Han fandt dette naturligt, idet A er begunstiget i G1 Stiftung.
Han kan ikke erindre at have set "Request for distribution" til G1 Stiftung vedrørende 15 mio. kr. til brug for erhvervelse af H1. Han har ikke talt med A eller DA om denne "Request for distribution", idet han dog ikke husker, præcis hvad der foregik på telefonmødet eller telefonmøderne i forbindelse med overførslen af de 15 mio. kr. fra G1 Stiftung.
Formålet med etablering af den nye ejerstruktur for H1 var ikke, at A kunne blive boende på H1. Det væsentlige for G1 Stiftung var, at familien kunne bevare sin tilknytning til H1. Han ved, at det var vigtigt for G1 Stiftung, at de 15 mio. kr. gik til dette formål. De 15 mio. kr. har forladt G1 Stiftung. Der er således ikke tale om, at G1 Stiftung har foretaget en investering ved udbetalingen af de 15 mio. kr.
G1 Stiftung anmodede ham om at blive protektor i G6 Trust. G1 Stiftung ønskede, at han skulle have den samme rolle i G6 Trust som i G1 Stiftung. Han er stadig protektor i G6 Trust. Der er ham bekendt ikke sket udbetalinger fra G6 Trust bortset fra de ca. 15 mio. kr., som blev indskudt i G5 ApS. Han har ikke været i kontakt med G6 Trust siden etableringen af den nye ejerstruktur for H1. Han har ikke modtaget betaling fra G6 Trust for at bistå G6 Trust. Hans deltagelse i et eller flere telefonmøder i relation til overførslen af de 15 mio. kr. fra G1 Stiftung skete på anmodning fra G1 Stiftung. Han modtog formentlig betaling for dette arbejde fra G1 Stiftung.
DA har forklaret bl.a., at han er 35 år og uddannet dansk jurist. Han flyttede til Tanzania i 2006. I sin studietid var han seks måneder i Tanzania ved .... Efterfølgende var han med til at etablere en ...fabrik i Tanzania. Han er nu desuden medejer af en ...fabrik, hvor han beskæftiger sig med salg og marketing. Hans plan er at vende tilbage til Danmark på et tidspunkt. Tanzania er ikke et sted, hvor han har lyst til at blive boende. Desuden har han godset H1 i Danmark.
Han hørte første gang om G1 Stiftung i slutningen af 1990'erne, hvor BA fortalte ham om G1 Stiftung. Dengang ansøgte han ikke om udlodninger. De beløb, som er udbetalt til ham før de 15 mio. kr., modtog han, fordi han er begunstiget i G1 Stiftung. Han har ikke været personligt til stede i Liechtenstein i forbindelse med disse udbetalinger. Han har dog været i Liechtenstein i anden sammenhæng. I Liechtenstein har han mødt repræsentanter for G1 Stiftung, herunder PS. Han har desuden talt i telefon med NV, der også er repræsentant for G1 Stiftung.
Hans kontakt til G1 Stiftung foregår pr. mail og telefax. Ansøgninger om udlodninger har han typisk sendt pr. telefax. Der kan gå nogle uger, inden han modtager svar på sine ansøgninger. Han begyndte at ansøge om udlodninger i 2009. Han har betalt skat i Tanzania af udlodningerne fra G1 Stiftung, bortset fra de 15 mio. kr., som tilgik G6 Trust.
Han har ikke holdt sin far, A, orienteret om, hvilke beløb han har modtaget fra G1 Stiftung. A bestemmer ikke over G1 Stiftungs udlodninger. Beslutninger om udlodninger træffes af fondsbestyrelsen. Beslutningerne skal herefter godkendes af G1 Stiftungs protektor, advokat SS. På et tidspunkt indgav han ansøgning til G1 Stiftung om at modtage 60.000 USD, men han fik kun 20.000 USD. Han har også indgivet ansøgninger til G1 Stiftung, hvor han slet ikke har fået nogen udlodning.
Han blev involveret i overvejelserne om en ny ejerstruktur for H1 i 2010 i forbindelse med As betalingsstandsning. Det var ham, og ikke A, som herefter førte forhandlingerne. Ved etableringen af den nye ejerstruktur for H1 har han fået hjælp fra de nuværende trustforvaltere på Guernsey samt fra advokat NJ og advokat JP. Han har brugt mange forskellige rådgivere. Ved etableringen af den nye ejerstruktur for H1 har A bidraget med sit kendskab til godset. A har været i kontakt med G1 Stiftung vedrørende budgettet for H1 i forbindelse med etableringen af den nye ejerstruktur. G1 Stiftung havde i den forbindelse spørgsmål til A. Disse spørgsmål blev stillet af G1 Stiftung og besvaret af A under telefonmøder. Da han i en mail af 8. maj 2011 skrev "I am happy my father was able to brief you on the situation with H1", tænkte han formentlig på et af disse telefonmøder.
Det var meget vanskeligt at få udlodningen på 15 mio. kr. fra G1 Stiftung. Repræsentanterne for G1 Stiftung ville kun betale dette beløb, hvis de kunne se, at det gav mening. G1 Stiftung betingede sig, at advokat SS skulle være protektor i G6 Trust. G1 Stiftung ville have, at advokat SS skulle være protektor i G6 Trust, fordi G1 Stiftung ønskede at sikre, at pengene gik til det rette formål.
Det var NV, som udfærdigede "Request for distribution" til G1 Stiftung vedrørende 15 mio. kr. til brug for erhvervelse af H1. Denne "Request for distribution" blev udfærdiget sent i processen på et tidspunkt, hvor det skulle gå hurtigt på grund af forhandlinger med Jyske Bank. Han var et sted, hvor han ikke havde mulighed for at udfærdige denne "Request for distribution". Han og NV var enige om ordlyden. A og CA har ikke underskrevet denne "Request for distribution". Han har ikke set dem skrive under og har ikke set nogen udgave af dokumentet med deres underskrift.
Valget af ejerstruktur for H1, herunder anpartsklasserne i G5 ApS, skyldtes blandt andet den danske landbrugslovning. Ejerstrukturen er endvidere valgt, for at godset H1s indtægter ikke skal være skattepligtige for ham. Det var hans idé at stifte en trust på Guernsey. G1 Stiftung ville ikke være med til at indskyde midler direkte i G5 ApS, idet G1 Stiftung ikke ville være medejer af H1. Det var en principsag for G1 Stiftung. Formålet med at udlodde de 15 mio. kr. via en trust på Guernsey var ikke at skabe et billede af, at pengene ikke kom fra G1 Stiftung. Baggrunden for, at de 15 mio. kr. blev udloddet via G6 Trust var, at der ikke var penge nok til at købe H1, hvis der skulle betales skat af udlodningen. Det var ikke hemmeligt, hvor pengene kom fra. Hvis de 15 mio. kr. var blevet udloddet til ham, skulle han have betalt 30 % af beløbet i indkomstskat i Tanzania. Derfor skete udlodningen direkte til G6 Trust.
Han har ikke modtaget beløb fra G6 Trust, når man ser bort fra de 15. mio. kr. Det var ham, som besluttede, at A ikke skulle være begunstiget i G6 Trust. A og G1 Stiftung blev ikke inddraget i overvejelser herom. Ved nærmere eftertanke forklarede han, at G1 Stiftung muligvis har været inddraget i sådanne overvejelser. Hans beslutning om, at A ikke skulle være begunstiget i G6 Trust, skyldtes As konkurs.
Han er enebarn. Det var derfor oplagt, at han skulle overtage H1, som har været i familiens eje i otte generationer. Godset H1 er hans barndomshjem. Mens han læste i København, havde han et værelse på godset H1. Nu har han en lejlighed på godset. Lejekontrakten mellem G5 ApS og A er ikke underskrevet den 1. februar 2012, men på et senere tidspunkt, hvor han var i Danmark. Han er kun i Danmark to gange om året. Lejekontraktens indhold blev fastlagt den 1. februar 2012. Landbruget på H1 drives af en forpagter, og skovbruget drives af A.
Advokat NJ har forklaret bl.a., at han har været advokat i omkring 30 år. Han er partner i advokatfirmaet R4. Han var den danske advokat i forbindelse med etableringen af G5 ApS. Han kom med på sagen i juni 2010 som følge af interessekonflikt hos en anden advokat. Han mødte A første gang den 30. juni 2010. Den 7. maj 2012 blev der skrevet under på et tillæg til købsaftalen i forbindelse med erhvervelsen af H1. Forløbet i sagen varede således omkring 22 måneder.
A var i økonomisk uføre, og ejendommen H1 var overbehæftet. Marginalpantehaveren var Jyske Bank. Han deltog i drøftelser med Jyske Bank om en pris for H1. Han prøvede at få forhandlet prisen ned. Han arbejder meget for banker og kender Jyske Bank og denne banks kreditafdeling. As gæld var så stor, at en rekonstruktion var umulig. H1s fremtid blev drøftet. I den forbindelse hørte han første gang om G1 Stiftung. Han mødtes med G1 Stiftungs protektor, advokat SS. De drøftede muligheder for støtte fra G1 Stiftung. Advokat SSs holdning var ikke imødekommende. Advokat SS spurgte ind til detaljer i forbindelse med et muligt køb af H1, herunder budget og finansiering. Der var nogle forudsætninger, som skulle være opfyldt for at komme i betragtning i forhold til en udlodning fra G1 Stiftung. Advokat SS var skeptisk over for, om det overhovedet var en god idé at erhverve H1. Advokat SS henviste til for høje hektarpriser og vanskeligheder i landbruget.
Hans kontaktpunkt var A. Han ved ikke, om kontakten videre til G1 Stiftung og advokat SS blev varetaget af A eller DA. Det er hans opfattelse, at A ikke havde afgørende indflydelse på, hvad G1 Stiftung besluttede. G1 Stiftung var meget selvstændig. Han kan genkende navnet PS. Der blev afholdt møder hos NJ. I disse møder deltog advokat SS, A, DA, advokat JP og han selv.
DA skabte kontakten til trustforvalterne på Guernsey. Ideen til, at en trust på Guernsey skulle indgå i ejerstrukturen for H1, kom fra R5 i Tanzania, som servicerede DA. Ideen om at indskyde en trust på Guernsey fødtes, fordi G1 Stiftung ikke ville være medejer af G5 ApS. Han ved ikke, hvorfor G1 Stiftung ikke ville være medejer af G5 ApS. Han var ikke involveret i skattemæssige overvejelser i forbindelse med etablering af ejerstrukturen for H1. Hvis de 15 mio. kr. var blevet udloddet til DA, ville DA ifølge R5 være blevet beskattet heraf i Tanzania.
Hovedspørgsmålet i sagen er, om A skal beskattes af afkastet af formuen i G1 Stiftung, der er en fond i Liechtenstein. Skatteministeriets krav er baseret på en betragtning om, at A i skattemæssig henseende må anses som ejer af formuen i fonden.
Fire dommere - Poul Søgaard, Jytte Scharling, Vibeke Rønne og Michael Rekling - udtaler:
Efter det oplyste om liechtensteinsk ret lægger vi til grund, at de særlige beføjelser til at råde over en fonds midler, som stifteren af fonden efter liechtensteinsk ret kan forbeholde sig, ikke kan overføres til andre, heller ikke ved arv, og den bedømmelse af forholdet mellem G1 Stiftung og dennes stiftere, som fremgår af Østre Landsrets dom af 14. januar 2005, kan allerede af denne grund ikke overføres på forholdet mellem G1 Stiftung og A, som ikke var stifter af fonden. Spørgsmålet om beskatning af fondens indtægter hos A må efter vores opfattelse bero på en selvstændig vurdering af, hvorvidt fonden i forhold til ham må anses for et selvstændigt skattesubjekt efter dansk skatteret. Ved denne vurdering lægger vi til grund, at G1 Stiftung efter det oplyste må anses for fondsretligt gyldigt etableret efter liechtensteinsk ret, og at formuen ikke oprindeligt hidrører fra A.
Efter det anførte stemmer vi for at tage As påstande til følge. Det bemærkes herved, at Skatteministeriet ikke har haft bemærkninger til påstandenes formulering som fuldbyrdelsespåstande.
Dommer Kurt Rasmussen udtaler:
A blev få måneder før BAs død i april 1998 indsat som universalarving, og få dage før BAs død blev der foretaget væsentlige ændringer af vedtægterne for G1 Stiftung til fordel for A og hans nærmeste familie.
Efter bevisførelsen lægger jeg til grund, at der i perioden fra 1998 til 2013 til fordel for A og hans nærmeste familie blev disponeret over G1 Stiftung, således at der herefter er mindre end 1/3-del tilbage af formuen. Når dette sammenholdes med de oplysninger, der er fremkommet om de faktiske dispositioner, finder jeg det godtgjort, at A reelt har rådet således over formuen, at det må sidestilles med en ejers råden over egen formue.
Med disse bemærkninger stemmer jeg for at stadfæste landsrettens dom.
I sagsomkostninger for landsret og Højesteret skal Skatteministeriet betale i alt 310.000 kr. til A. Beløbet dækker 10.000 kr. i retsafgift for landsret og Højesteret samt 300.000 kr. til udgifter til advokat for landsret og Højesteret.
As kapitalindkomst for 2001 nedsættes med 739.243 kr.
As kapitalindkomst for 2002 nedsættes med 768.813 kr., mod at hans personlige indkomst forhøjes med 124.014 kr.
As kapitalindkomst for 2003 nedsættes med 799.565 kr., mod at hans personlige indkomst forhøjes med 301.899 kr.
As kapitalindkomst for 2005 nedsættes med 1.192.813 kr., mod at hans personlige indkomst forhøjes med 203.864 kr.
As kapitalindkomst for 2006 nedsættes med 1.305.163 kr., mod at hans personlige indkomst forhøjes med 52.214 kr.
As kapitalindkomst for 2007 nedsættes med 768.813 kr.
I sagsomkostninger for landsret og Højesteret skal Skatteministeriet inden 14 dage efter denne højesteretsdoms afsigelse til A betale i alt 310.000 kr. Beløbet forrentes efter rentelovens § 8 a.


text:
Højesteret Nederlandene; Historie; Myndighed; Sammensætning og nuværende medlemskab; Anden Verdenskrig; Første kammer
Højesteret Nederlandene
Februar 26, 2016 Torbjørn Faye H 0 3
Højesteret Nederlandenes er den højeste domstol i Holland, Curaçao, Sint Maarten og Aruba. Domstolen blev etableret den 1 Oktober 1838 og sidder i Haag, Holland.
Kompetencen for Højesteret er begrænset primært til civile, strafferetlige og skattemæssige sager. Domstolen har kompetence til at vælte afgørelser fra appelinstanser, og derfor etablerer retspraksis, men kun hvis den nedre ret, som loven forkert eller den herskende savner tilstrækkelig begrundelse; fakta ikke længere genstand for diskussion. I henhold til artikel 120 i forfatningen, kan Retten ikke udtale sig om forfatningen af love vedtaget af de stater, generalsekretær og traktater. Derfor Holland har nogen forfatningsdomstol. Artikel 94 i forfatningen har dog tillade domstolene at gennemgå forfatningen uddelegeret lovgivning og overholdelse af traktater, der tjener som en de facto domstolskontrol.
Højesteret består af 41 dommere: en præsident, 6 næstformænd, 31 Justices og 3 dommere i ekstraordinær service. Alle dommere udnævnes for livet, indtil de går på pension på deres egen anmodning eller i en alder af 70.
Udviklingen af cassation i Holland var stærkt påvirket af de franske under bataviske revolution i slutningen af det 18. århundrede. Etableringen af Højesteret på 1838 bragte en ende på Grote Raad van Mechelen og dens efterfølger Hoge Raad van Holland, Zeeland en West-Friesland, som både fungerede som høje appelinstanser.
I Holland en sag først hørt af en af de ti byretter. Bagefter kan begge sider appellere til en af de fire appelretter. Endelig kan hver af parterne indgive en cassation appel til Højesteret.
Sammensætning og nuværende medlemskab
Justices af højesteret udnævnes ved kongelig anordning, fra en liste over tre, rådgivet af Repræsentanternes Hus efter råd fra Hoge Raad selv. Dommerne er, ligesom alle andre dommer i Holland, udpeges for livet, indtil de enten dør eller går på pension på deres egen reafter det fyldte 70. Efter det fyldte 60, kan en retfærdighed ændre status til ekstraordinær service, med virkning, at dommeren ikke længere spiller en stor rolle ved hoffet.
Højesteret er opdelt i fire kamre: den første eller civile kammer, den anden eller kriminelle kammer, den tredje eller skattemæssige kammer og den fjerde eller "ombuds 'kammer. Medlemmerne af det fjerde kammer vælges ad hoc, men vil omfatte Domstolens præsident.
Ernst Numann, næstformand og formand
Floris Bakels, næstformand
Annemarie van Buchem-Spapens, næstformand og retfærdighed
Kees Streefkerk, retfærdighed
Toon Heisterkamp, retfærdighed
Coen Drion, retfærdighed
Gerbrant Snijders, retfærdighed
Martijn Polak, retfærdighed
Dineke de Groot, retfærdighed
Tanja tanja-van den Broek, retfærdighed
Willem van Schendel, næstformand og formand
Leo van Dorst, næstformand
Geert Corstens, formand for Højesteret
Bon de Savornin Lohman, retfærdighed
Jaap de Hullu, retfærdighed
Tineke Splinter-Van Kan, retfærdighed
Wilma Groos, retfærdighed
Ybo Buruma, retfærdighed
Jules Wortel, retfærdighed
Nico Jörg, retfærdighed
Vincent van den Brink, retfærdighed
Jeppe Balkema, retfærdighed i ekstraordinær service
Jan Ilsink, retfærdighed i ekstraordinær service
Tredje kammer
Jacques Overgaauw, næstformand og formand
Maarten Feteris, næstformand
Dick van Vliet, retfærdighed
Bernard Bavinck, retfærdighed
Liesbeth Punt, retfærdighed
Cees Schaap, retfærdighed
Kees Sterk, retfærdighed
Piet van Loon, retfærdighed
Marc Fierstra, retfærdighed
Robert Koopman, retfærdighed
Theo Groeneveld, retfærdighed
Anne van der Putt-Lauwers, retfærdighed i ekstraordinær service
Peter Lourens, retfærdighed i ekstraordinær service
Jaap van den Berge, retfærdighed i ekstraordinær service
Under den tyske besættelse, Højesteret holdes fungerer. I november 1940 besætterne tvang præsidenten, dommer LE Visser, til at træde tilbage, fordi han var jødisk. Visser kolleger ikke protestere. Medlemmerne, som forblev også underskrevet en obligatorisk angivelse om ariere.
Efter befrielsen, folk bebrejdede Domstolen en svag og legalistisk holdning. Domstolen ønskede først og fremmest at sikre kontinuiteten i den jurisdiktion, og ikke at blive involveret i politik. Imidlertid sådanne chancer, som der var til at tage stilling til principielt mod tyskerne blev stort set savnet. De Justices enten undladt at give et moralsk eksempel eller følte, at de ikke var i stand til at gøre det. Dette blev demonstreret i en såkaldt "Test sætningen" ,, hvor Højesteret fastslog, at den hollandske dommer ikke var tilladt at anfægte dekreter fra besætter kraft på grundlag af folkeretten, navnlig 1907 forordningen ordineret til en land i krig. I denne Højesteret fulgte rådgivning af advokat-general A. Rombach. Dommen vedrørte et tilfælde, hvor en mand blev dømt af den økonomiske dommer for en "økonomisk forbrydelse". Den advokat anklagede, P. Groeneboom, afsluttet i sit forsvar for Højesteret den 27. oktober 1941 at dommeren havde myndighed til at udfordre reglerne i besætter kraft på grundlag af forordningen ordineret til et land i krig, dekret fra Führer og den første regulering af regeringens kommissær. Når Højesteret afviste muligheden for at anfægte regler udstedt af det nationalsocialistiske undertrykkere, Holland fulgte, hvad der var reglen i Tyskland og Italien også. På grundlag af to nødforanstaltninger Hitler havde myndighed til at udstede ubestridelige regler, og den juridiske etablering erkendte sin egen inkompetence til at udfordre "politiske" foranstaltninger. "Politisk" i dette tilfælde var, hvad de politiske myndigheder anses for at være politisk. I Italien Court of Appeal anerkendte den frie myndighed Mussolini og dommerens manglende autoritet til at kontrollere det. Meihuizen siger om den hollandske test sætning: "En sætning med vidtrækkende konsekvenser, fordi med dette, blev barristers ikke givet mulighed for at indbringe dommeren spørgsmålet om gyldigheden af lovgivning, der var udstedt af eller på vegne af beboeren. " Højesteret forsvarede denne sætning i bakspejlet med formodninger, at tyskerne aldrig ville acceptere det anfægtes, og måske har grebet ind på en negativ måde med den juridiske etablering, hvilket resulterer i en yderligere aftagende af borgernes retsbeskyttelse.
I 1943 sæde for Højesteret blev midlertidigt flyttet fra Haag til Nijmegen. Med befrielsen af Nijmegen i september 1944 førte dette til en situation, som, selv om sædet var befriet jorden de fleste af de Justices befandt sig stadig i besat område. Efter krigen var der ikke meget gjort for at rydde sager, advokater, der havde samarbejdet med tyskerne generelt holdt deres job eller fik vigtige andre positioner. En afgørende rolle i denne sag blev spillet af J. Donner, der blev præsident for Højesteret i 1946.
Forrige artikel Hynek Fajmon
Næste artikel Høj synlighed

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret


text:
Højesterets dom - annullering af warrants
HØJESTERETSDOM – ANNULLERING AF WARRANTS
Ikke krav på erstatning som følge af annullering af warrants
HØJESTERETS DOM afsagt d. 18. juni 2015 i sag Sag 280/2013
1) Telenor A/S (indtrådt i stedet for Esplanaden Holding A/S),
2) Advent International Corporation,
3) Lehman Brothers Communication Funds,
4) John Helmsøe-Zinck,
5) John Bernstein,
6) Murat Erkurt,
7) John McEvoy,
8) Massimo Giovanni Preltz Oltramonti og
9) Gunnar Rydning
(advokat Morten Ulrich for alle)
10) advokat Kurt Skovlund
11) statsautoriseret revisor Klaus Honoré
I tidligere instans har Sø- og Handelsretten afsagt kendelse om afvisningspåstanden den 5. oktober 2011 og dom om erstatningskravet den 1. oktober 2013.
I pådømmelsen har deltaget fem dommere: Niels Grubbe, Jon Stokholm, Poul Dahl Jensen, Hanne Schmidt og Lars Apostoli.
Parterne har gentaget deres påstande, idet appellanten, Klaus Riskær Pedersen, dog har nedsat sin principale påstand fra 40.790.714 kr. til 37.973.638 kr. De indstævnte har således også gentaget deres påstand om afvisning, som Sø- og Handelsretten afgjorde ved kendelsen af 5. oktober 2011.
Parterne er enige om, at Advent International Corporation er den rette partsbetegnelse for indstævntenr. 2.
Endvidere er parterne enige om, at navnet Lehman Brothers Communication Funds er anvendt som samlebetegnelse for indstævnte nr. 3, der består af følgende 11 investorer:
- Lehman Brothers Communicaions Fund L.P.,
- Lehman Brothers Offshore Communications Fund L.P.,
- Lehman Brothers Communications Partners L.P.
- Lehman Brothers Offshore Communications Partners L.P.,
- Lehman Brothers Communications Directors L.P.,
- Lehman Brothers Communications Investors L.P.,
- Lehman Brothers Communications Capital Partners I, L.P.,
- Lehman Brothers Partnership Account 2000/2001, L.P.,
- Lehman Brothers Offshore Partnership Account 2000/2001, L.P.,
- Lehman Brothers P.A., LLC og
- Lehman Brothers Communications Partnership.
Til brug for Højesteret er der afgivet supplerende forklaring af Klaus Riskær Pedersen, John Helmsøe-Zinck og Roland M. Andersen.
Klaus Riskær Pedersen har forklaret bl.a., at han vedstår sin forklaring gengivet i Sø- og Handelsrettens dom af 1. oktober 2013. Det er dog ikke korrekt gengivet i Sø- og Handelsrettens dom, at driften var finansieret af Cisco Systems, idet TDC (daværende Tele Danmark) var selskabets hovedfinansieringskilde. Cisco Systems ydede nogle udstyrskreditter i det sene forløb. Vedrørende cashflowet i CyberCity er det korrekt, at der var et investeringsbehov, men ikke i størrelsesordenen 3-400 mio. kr. Hvis der havde været et investeringsbehov på 3- 400 mio. kr., ville det i givet fald have været indeholdt i købsprisen. I den efterfølgende periode, 2002-2003, indskød Advent nogle millioner kroner i selskabet og optog bl.a. lån hos Lehman Brothers. Der var et tungt investeringsbehov i de første år, men ikke i størrelsesordenen 400 mio. kr.
Det er korrekt gengivet i Sø- og Handelsrettens dom, at Advent selv udarbejdede et 5-års budget. En virksomhed som Advent anvender rullende 5-års budgetter, hvilket er en forudsætning for deres værdifastsættelsesmodeller. Han er ikke bekendt med, at det budget, der blev udarbejdet i forbindelse med Advents opkøb af virksomheden, viste sig at blive misvisende. Da Advent købte selskabet, var der et forudset investeringsbehov, og de vidste, at investeringsbehovet ville ligge relativt tidligt i forløbet. Parterne skønnede, at der ville være et investeringsbehov på nogle hundrede millioner kr. over de kommende år. Advent trådte til for at opfylde dette behov. Det fremgår af pengestrømsanalysen, at investeringsbehovet var opfyldt inden udgangen af 2003. Fra 2004 faldt investeringsbehovet. Det var ikke afgørende for Advent, om de kunne opnå et bestemt resultat inden for en bestemt tidsfrist. Advent er en rig fond, som ikke var økonomisk presset. De havde tid til at vente. Under forhandlingerne talte de om, at tredje rate af købesummen forfaldt til betaling til Fonden senest ved udgangen af 2003. Hvis Advent ikke havde gennemført en exit på det tidspunkt, ville det få betydelige rentemæssige virkninger. Det følger af artikel 5.2 i overdragelsesaftalen (Share Sale and Purchase/Share Subscription and Redemption Agreement), at der ville blive lagt et betydeligt beløb på diskontoen. Under forhandlingerne havde de fleste en forventning om, at der skulle investeres de følgende 3 år. Det var det eneste, de havde inde i perspektivet under forhandlingerne. De havde ikke indlagt en tidshorisont.
Når Advent køber en virksomhed, handles der ikke udelukkende på grundlag af driftsresultatet. Det undrer ham, hvis han har forklaret dette under hovedforhandlingen i Sø- og Handelsretten, idet driftsresultatet i en vækstvirksomhed som regel er presset eller negativt. En vækstvirksomhed handles derfor som regel ikke på grundlag af driftsresultatet, men på grundlag af virksomhedens vækstpotentiale. En vækstvirksomhed handles typisk på grundlag af EBITDA, som er udtryk for resultatet før afskrivninger, renter og skat. Dette stemmer overens med overdragelsesaftalens punkt 1.2. Budgettet er afgørende for værdifastsættelsen, og derfor lagde Advent sit eget budget.
Som en equity fond arbejder Advent med DCF-modellen, som forudsætter, at man har oplysninger om 5 års forventet driftsforløb samt en terminalværdi, der fastsættes ved udgangen af det femte år. Det er en standard procedure. Så vidt han er bekendt, fortsatte Advent med at udarbejde 5-års budgetter. Andet ville være usandsynligt, når der er tale om en international virksomhed sammensat med investeringsfolk fra udlandet, og der var også andre professionelle investorer i bestyrelsen ud over Advent og Lehman Brothers.
Når Roland Andersen i Sø- og Handelsretten forklarede, at de arbejdede med 1-årige budgetter, er det sandsynligvis udtryk for det mindre i det mere. Det 1-årige budget er virksomhedens operationelle budget. Han antager, at det er dette budget, som Roland Andersen har henvist til, og at det er 5-års budgettet, som Roland Andersen i sin forklaring benævnte som en 5-års plan.
I forhold til Roland Andersens forklaring om, at de var elendige på deres 5-års-plan, viste beregninger foretaget i forbindelse med sagens behandling ved Sø- og Handelsretten, at det var gået bedre end forventet. Det fremgår af Bear Stearns budgetterne, at de ramte relativt præcist.
I foråret 2003 hørte han, at holdingselskabet var taget under likvidation. Han blev ikke spurgt, om han var interesseret i at tilføre kapital til selskabet. I juni 2003 ville warrantholderne kunne have tilført et beløb, der oversteg den likviditet, der faktisk blev indskudt. Hvis warrants var blevet tegnet til den angivne kurs, ville det således have tilført likviditet til Newco i et sådant omfang, at det havde oversteget den kontante likviditet, der efterfølgende blev indskudt efter likvidationen. Han havde selv mulighed for at stille den nødvendige kapital, idet han havde solgt nogle ejendomme. Desuden samarbejdede han med Fonden, og det var hans forventning, at Fonden – hvis han ikke selv havde haft midlerne – ville bistå med de relativt få midler, der var tale om. Dette havde der været en forståelse for, da de forhandlede i 2000.
Det er hans vurdering, at likvidator ikke ønskede en dialog med warrantholderne, fordi disse kunne forudse, at deres warrents ville blive annulleret, hvis de tilkendegav, at de ikke ville tegne aktier. Han ville med sikkerhed have tegnet aktier, hvilket ville have været problematisk, fordi han derved ville eje mere end 10 % af Newco og ikke ville kunne tvangsindløses. Likvidators opdrag var af en sådan karakter, at likvidator ikke loyalt varetog hans interesser.
Han forsøgte at få afsagt et konkursdekret over selskabet. Han ville gerne have haft en kurator, der kunne have vurderet værdien af gældsbrevet, og om der skulle have været en forhandling med Lehman Brothers, eller om der f.eks. var en begivenhed, der berettigede til en betalingsstandsning.
Han ved ikke, om der reelt var forhandlinger med en tredjemand. Uroen vedrørende CyberCity blev dækket massivt i pressen. Telenors daværende direktør udtalte i Børsen, at Telenor kunne være interesseret i at købe CyberCity. Der var således en erklæret interesse udefra, men den blev ikke efterforsket. Der var ikke interesse herfor. Normalt vil likvidator i et likvidationsbo henvende sig til eventuelt interesserede og vurdere, om der var tale om seriøse tilbud. Det skete ikke i dette tilfælde. Techno Tree fremsatte et købstilbud med henblik på at provokere likvidator til enten at udbyde virksomheden bredt og indhente købstilbud eller forhandle med dem. Der var en dialog mellem likvidator og Techno Trees advokat. Boet oplyste, at de ikke ønskede at fortsætte forhandlingerne, fordi boet ikke kunne få dokumentation for Techno Trees likviditet og betalingsevne. Telenor købte 13-14 måneder senere aktierne i CyberCity for 1,4 mia. kr.
I perioden fra Advent købte CyberCity til foråret 2003, ændredes markedskompleksiteten som følge af konkurrencesituationen og prisudviklingen, men CyberCity havde i 2003, 2004 og 2005 ifølge regnskaberne en omsætning på 5-800 mio. kr. Det primære driftsresultat var stigende i alle årene. Der er ikke belæg for at fastslå, at CyberCity tabte penge på den stigende vækst. Dette kan ses af pengestrømsanalysen. Der var udfordringer, men den fundamentale case var god nok.
Det er intet i pressemeddelelsen af 14. marts 2003, der var at finde på Advents hjemmeside, der tydede på, at Advent var på vej ud af CyberCity. De var tilfredse med resultaterne, og EBITDA var blevet positiv, hvilket typisk er tegn på, at selskabets likviditet er positiv. Advent så på et fremadrettet udviklingsforløb.
I juli 2003 udsendte CyberCitys daværende administrerende direktør, Henrik Clausen, en pressemeddelelse, hvoraf det bl.a. fremgik, at CyberCity havde en forventning om at fordoble sin omsætning frem mod 2005. CyberCity indfriede denne målsætning. Da man iværksatte likvidationen, havde selskabets administrerende direktør således kendskab til, at selskabet havde en øget omsætning, en forbedret indtjening og en effektiviseret drift. Det var unødvendigt at tage CyberCity under likvidation. CyberCity havde et 100-årigt lån uden renter, som i nutidsværdi repræsenterede en mindre kontantværdi, end lånet var opgjort til i balancen. I øvrigt blev likviditetsbehovet og garantiønsker løst inden likvidationen ved etableringen af Esplanaden Holding.
Det lykkedes at øge resultatet fra 2002 til 2005 til lidt mere end det dobbelte. Dækningsbidraget blev tilsvarende øget, og indtjeningsevnen blev ikke forværret. Bear Stearns’ budgettal for 2003, 2004 og 2005 samt ledelsens udmeldinger understøttede en forventning om vækst. Bear Stearns fik budgettallene fra CyberCity i oktober 2002. Alt understøtter entydigt, at der var et stabilt vækstforløb.
Et selskab vil altid fremstille sig selv positivt, og man vil gøre meget for at få positiv presseomtale, men når CyberCitys administrerende direktør udsender en pressemeddelelse, så gør han det på vegne af et selskab, der er ejet af internationale investorer. Alle udmeldinger bliver fulgt af de internationale fonde og påvirker selskabet. De skal derfor være korrekte. I 2003 blev der tilført 24,7 mio. kr. Likviditeten i slutningen af året var på 33 mio. kr. Det er svært at se, at selskabet var likviditetstruet.
Der holdes normalt et møde med warrantholderne, hvis et selskab har reelle problemer. På et sådant møde ville man kunne have drøftet, om warrantholderne eventuelt ville udnytte deres tegningsret, om renteterminen vedrørende den tredje rate kunne ændres, eller warrantholderne kunne være blevet bedt om at tilføre kapital. Hvis warrantholderne var blevet inviteret til et møde, ville de have fundet en løsning.
Da han blev bekendt med annulleringen af warrants, blev der indgået en aftale om samarbejde mellem Fonden og Techno Tree, som var et konsortium, han etablerede. Fonden indskød sit tilgodehavende i finansieringen af en købspris. Restkøbesummen på 43 mio. USD kom fra konsortiet. Han havde dermed etableret et samarbejde mellem nogle troværdige, kapitalstærke, internationale partnere og Fonden. Samarbejdet gjorde det muligt at fremsætte et købstilbud på 58 mio. USD til likvidator. Beløbet var præcis så stort, at warrants ville få en værdi. Investorerne i CyberCity Holding ønskede at vide, hvem der stod bag Techno Tree. Investorerne vidste ikke, hvordan Techno Tree var finansieret, eller at Fonden deltog og ville finansiere 25 mio. USD af de 58 mio. USD. Den 10. juli 2003 tilsendte Techno Trees advokat likvidator en fortegnelse over ejerne af Techno Tree og deres betalingsevne. Bruce McLaren tilkendegav i mail af 5. juni 2003 til direktør og bestyrelsesmedlem i Fonden, Teddy Jakobsen, hvilke forpligtelser Techno Tree ville påtage sig, og at de havde betalingsevne. Det var et standardforløb, der blev beskrevet. Den 4. juli 2003 blev der indgået en aftale mellem Techno Tree og Fonden. Partnerne i Techno Tree var identificeret over for Fonden, og deres biografier er gengivet i aftalen af 4. juli 2003. Det var tilstrækkeligt til, at Fonden, der er professionel, ville indgå en aftale med Techno Tree. Advent og Lehman Brothers vidste ligeledes, hvem personerne bag Techno Tree var. Det var ikke en ”sort boks”. Frank Caufield er et kendt navn i investeringskredse i USA. Han er stifter af og partner i Kliner Perkins Caufield & Beyers, der er en af de største investeringsbanker på Wall Street. Han har været involveret i en lang række IPOs. Frank Caufield ville utvivlsomt kunne betale 40 mio. USD. Han ved, at Advent og Lehman Brothers kontaktede Frank Caufield for at få bekræftet, at der ikke var tale om et falsum, hvilket også er bekræftet af Bruce McLaren. Likvidators krav om f.eks. en bankgaranti var udtryk for, at de ikke reelt var interesserede i at indlede forhandling med tredjemand med henblik på at undersøge, om salg til tredjemand var bedre end intern overdragelse.
Alle warrants i den samme klasse skulle behandles ens. Dette medførte, at Roland Andersen den 7. maj 2003 sendte en mail, hvorefter de øvrige warrants i samme klasse blev annulleret. Beslutningen om at annullere warrants kunne udelukkende være truffet, hvis det allerede var besluttet, hvad der skulle ske. Der var ikke et reelt ønske om at undersøge, hvad aktivet var værd. Roland Andersen har kendt en plan, som de andre ikke kendte til.
Det er ikke korrekt, som forklaret af Roland Andersen i Sø- og Handelsretten, at Cisco Systems ville have sikkerhed. Handlen med Esplanaden Holding havde dækket kapitalbehovet og løst Cisco Systems’ problem. Cisco Systems havde krav mod driftsselskabet. Når CyberCity Holding var i drift ved Esplanaden Holding, var der ingen grund til at lukke CyberCity Holding.
Han har mulighed for at betale sagsomkostningsbeløbet på 4 mio. kr., som han er dømt til at betale ved Sø- og Handelsrettens dom. Han har gode indtægter og adgang til penge, hvis han ifalder forpligtelser. Han ønsker ikke derudover at besvare spørgsmål om, hvorvidt han råder over beløbet, eller hvordan han eventuelt vil kunne skaffe det. Han ønsker ikke at udtale sig om, hvem der finansierer sagsanlægget. Han vil ikke oplyse, om han har transporteret sine krav i henhold til aftalen med konkursboet Klaus Riskjær Pedersen. Det vedrører hans privatøkonomiske forhold.
Han husker ikke, hvorfor han ikke forfulgte sit krav ved skifteretten. Det er hans opfattelse, at CyberCity i 2003 havde en værdi, der svarede til den salgspris, det senere blev solgt til.
Advokat Arvid Andersen, der repræsenter Klaus Riskjær Pedersen, har i forbindelse med Klaus Riskjær Pedersens supplerende forklaring oplyst, at konkursboet ikke finansierer Klaus Riskjær Pedersens sagsførelse.
John Helmsøe-Zinck har forklaret bl.a., at han vedstår med nogle præciseringer sin forklaring gengivet i Sø- og Handelsrettens dom af 1. oktober 2013. Han præciserede bl.a., at Lehman Brothers tegnede sig for ca. 202 mio. kr. af de 292 mio. kr. og dermed for ca. halvdelen af de i alt 441 mio. kr., der var optaget konvertible lån for.
Han har fået fortalt, at det var Advents hensigt at beholde CyberCity i et par år og herefter sælge det. I 2000 var der meget høje vurderinger. Værdierne steg voldsomt i den periode. Dette er underbygget af, at de udstedte warrants udløb allerede efter 3 år og ikke som normalt efter 8 eller 10 år. Der blev skudt 60 mio. ind, så der var tilstrækkelig kapital i den periode, hvor de skulle eje selskabet.
I maj 2000 reducerede TDC sine priser voldsomt med 30-40 % eller mere. Prisniveauet var langt under TDCs egen grossistpris. Det var et meget kraftigt slag for CyberCity og hele tanken og strukturen bag selskabet. Det medførte en hel del panik, fordi det kom meget uventet. Det blev besluttet, at de måtte vise, at de havde tillid til selskabet. I oktober 2000 blev der rejst ca. 150 mio. kr. med henblik på at finde investorer, som kunne skyde penge ind i selskabet, så det kunne klare sig på sigt. Beløbet blev rejst ved, at der blev udstedt konvertible obligationer i CyberCity Holding, som blev indskudt i CyberCity som egenkapital. I marts 2001 blev der optaget yderligere et konvertibelt lån. Det var svært at finde investorer. De eneste, der viste interesse, var Lehman Brothers, som gerne ville investere i selskabet på betingelse af, at det skete ved et konvertibelt lån. Lehmann Brothers krævede, at de eksisterende ejere skulle indskyde kapital på samme vilkår, hvilket der efter forhandling blev opnået enighed om. De ændrede tillige det eksisterende konvertible lån til at have samme betingelser som lånet oprettet i marts 2001.
CyberCitys resultat var negativt i 2000 og 2001, fordi det på daværende tidspunkt var ekstremt kapitalkrævende og dyrt at holde sig i markedet. Priserne var reduceret voldsomt i forhold til de priser, de havde forudset i marts 2000.
Cisco Systems er en infrastrukturleverandør, som var meget kritisk for CyberCity. CyberCity skulle investere i computerskabe, der skulle stilles op i TDCs centraler, avancerede computerkort og det net, der skulle til for at gribe trafikken. Cisco Systems var hovedleverandør af dette udstyr. CyberCity havde optaget et lån hos Cisco Systems for at finansiere udstyret, ligesom der var givet en kredit.
It-boblen brast i begyndelsen af 2001 og situationen blev forværret af terrorangrebet den 11. september 2001 i USA. Cisco Systems finansierede mange CyberCity-lignende virksomheder i Europa. Et stort antal af disse lukkede. Cisco Systems ville derfor have garanti for CyberCitys fortsatte drift og funding. Drøftelserne herom blev mere og mere alvorlige i midten af 2002. Aftalen med Cisco Systems skulle genforhandles og fornys i januar 2003. Cisco Systems ville have en garanti på 90 mio. kr. Ellers ville de kræve lånet tilbagebetalt med det samme og stoppe for yderligere kredit. Dette ville have været katastrofalt, for der skulle både på kort og lang sigt skydes voldsomt mange penge ind i selskabet. Der var hård konkurrence, markedet var presset, og TDC havde fastsat nogle meget aggressive priser. CyberCity var formentlig blevet lukket, hvis de ikke have imødekommet Cisco Systems’ krav.
I 2002 var egenkapitalen i CyberCity Holding negativ. Der havde ikke været meget fokus på det, fordi Lehman Brothers og Advent var blevet uvenner, efter at Lehman Brothers var kommet med lånet i marts 2001. Lehmann Brothers mente, at Advent burde have indset, at markedet ville gå ned. Lehman Brothers’ forventninger var blevet skuffede. Der var voldsom kommunikation – også på advokatniveau – mellem Advent og Lehman i 2001 og i starten af 2002. Terrorangrebet den 11. september 2001 i USA og nedsmeltningen i de europæiske økonomier gjorde det ikke bedre. Konflikten fandt sin balance i midten af 2002. Herefter begyndte de at interessere sig for holdingsiden.
De talte om, hvordan der kunne tilføres midler til selskabet. I første omgang rettede bestyrelsen henvendelse til Bear Stearns og Carnegie med anmodning om en gratis rådgivervurdering med henblik på at undersøge eventuelle fusionsmuligheder eller lignende. Det var på den foranledning, at Bear Stearns’ rapport fremkom. Desværre ønskede Carnegie ikke at afgive en vurdering med henvisning til, at de ikke mente, at der var et marked på dette tidspunkt. Han ringede personligt til Kim Bøttkjær, der var partner i Carnegie. Han spurgte Kim Bøttkjær, hvad hans uofficielle vurdering af CyberCity var. Det var Kim Bøttkjærs vurdering, at CyberCity var 25-50 mio. værd. Bear Stearns’ vurdering var højere, men den forudsatte en garanti på 9½ mio. Euro. Hvis der ikke var en garanti, ville selskabet være mindre værd end det, der er opsat i Bear Stearns’ rapport. Det var hans vurdering, at Bear Stearns havde udført et seriøst arbejde.
Ved vurderingen af værdien af et selskab kan en DCF-analyse altid anvendes til et eller andet, men man lægger som regel vægt på, hvad sammenlignelige selskaber er handlet til eller forventes at blive handlet til. Mange gange er det ikke muligt at få en DCF-analyse fra en virksomhed. En internetbaseret infrastrukturvirksomhed i 2002 var præget af en vis stabilitet, fordi de havde abonnenter. De vidste, hvor mange nye abonnenter der ville komme, og hvor mange der ville skifte udbyder, men det var stadig ”ubetrådt land”. De vidste ikke, hvor de ville ende. Makroøkonomiske forhold, prisdannelsen hos konkurrenterne, omlægning af teknologien og den teknologiske udvikling var af stor betydning. Det var svært at forudse, hvad der ville ske.
De indhentede en vurdering fra KPMG, fordi de nærmede sig den konklusion, at løsningen kunne blive en solvent likvidation. Selv om det var åbenbart for enhver, hvad CyberCity var værd i runde tal, vurderede de, at det var mest korrekt at indhente en betalt vurdering. Deres interesse var at få en korrekt vurdering, men hans håb var, at vurderingen ville blive så høj som mulig, fordi det ville gøre det nemmere for Advent og Lehman Brothers og de øvrige aktionærer at blive enige. De ville gerne have haft, at Lehman Brothers var indtrådt som aktionær. Lehman Brothers oplyste – lidt forsimplet sagt – at der var en årsag til, at de i 2001 kun ville være långivere, og at den årsag stadig og i større grad var gældende i 2002. Lehman Brothers henviste til, at deres konvertible lån blev forrentet med 15 % om året. Det ønskede Lehman ikke at ændre ved at konvertere til egenkapital. Lehman og Advent havde således forskellige holdninger, og han prøvede at finde en model, som alle kunne tilslutte sig. Lehman Brothers ville have det over i et nyt selskab, hvis de på nogen måde skulle konvertere deres lån til aktiekapital, og Advent måtte nulskrive sin egenkapital i CyberCity Holding, som reelt var nulskrevet. John McEvoy fra Lehman Brothers sagde på hvert eneste bestyrelsesmøde i hver anden sætning: ”by the way the share capital is wiped out”. Det var efter Advents opfattelse ikke en konstruktiv måde at kommunikere på, men alle vidste, at det var rigtigt.
Klaus Riskjær Pedersen blev ikke involveret i 2002. Egenkapitalen var væk, og dermed var warrants også ude af billedet. De havde en del drøftelser med Familiefonden, fordi fonden var stakeholder. Han tog sammen med advokat Kurt Skovlund kontakt til Axel Kierkegaard og Teddy Jakobsen fra Familiefonden omkring jul og nytår. De mødtes hos advokatfirmaet Gorrissen Federspiel, hvor de forklarede, hvad der var sket, og hvad planen ville indebære. Han selv og John Bernstein informerede Klaus Riskjær Pedersen på et møde i januar 2003. Der var ikke på dette tidspunkt udsigt til, at warrants ville blive noget værd. Management havde samme warrants og var helt klar over, at deres warrents ikke havde nogen værdi. Han mener, at CyberCity skulle have haft en værdi på omkring 1 mia. kr., før warrants ville blive bare en øre værd. De var lysår fra at have en værdi.
Forholdet til Familiefonden kom på plads i november 2003, hvor Contingent Payment Agreement blev indgået. Ved denne aftale blev der opnået enighed om, at den struktur, som de havde fremlagt for Familiefonden i december 2002, skulle gælde. Familiefonden fik et eventualkrav mod Esplanaden Holding ved salg til tredjemand. Familiefonden forstod, at det var en alvorlig situation, og dette var den rigtige måde at gøre det på. Familiefonden havde løbende fået de informationer, som fonden havde ønsket. Aftalen skulle godkendes af Cisco Systems. Dette fulgte af låneaftalerne. Cisco Systems godkendte aftalen.
I 2003 var det umuligt at forudse den værdi, som selskabet senere, i 2005, blev solgt til. De kunne ikke have forudset stigningen i selskabets værdi. Fra 2003 til 2005 havde man bevæget sig fra lavkonjunktur og en bristet it-boble, til at der kom gang i den teknologiske udvikling og økonomierne, hvilket skete hurtigere, end man havde regnet med eller kunnet forudse. Deres plan havde været at gå mod en børsnotering i 2007. Det kom bag på dem, at TDC købte en konkurrent til en sindssyg pris i 2005. Senere blev Tiscali, som også var nødlidende, solgt til en høj pris til en konkurrent. Dette gjorde, at bestyrelsen anbefalede ejerne at gå på banen i en salgsproces, fordi antallet af mulige ejere hurtigt skrumpede ind i og med, at de andre selskaber blev købt. Dette var årsagen til, at planen blev ændret.
Han antager, at baggrunden for, at CyberCitys administrerende direktør, Henrik Clausen, den 1. juli 2003 udsendte en pressemeddelelse, var, at de befandt sig i en usikker periode. Der var meget ”støj” i pressen, som påvirkede selskabet internt og eksternt. Selskabet ønskede at rette sig mod erhvervsmarkedet, så de kunne vokse.
Det var naturligt, at Advent i marts 2003 havde en positiv beskrivelse af CyberCity på sin hjemmeside. Det er ikke en pressemeddelelse. De fremhævede de positive ting, som de overhovedet kunne inden for rimelighedens grænser. De undlod at nævne restruktureringen og de voldsomme finansielle øvelser, som de gennemgik for at skaffe finansiering.
CyberCity var værdisat ud fra de vurderinger af handelsværdien, de havde fået, og som alle pegede i samme retning. Der var udført et ekstraordinært grundigt arbejde. Det fremgår af ledelsesberetningen, at man havde afskrevet værdien af aktivet. Han formoder, at der var foretaget normal nedskrivning på de tekniske anlæg. Det fremgår af CyberCitys årsrapporter, hvilke principper der er afskrevet efter. Der blev ikke foretaget ekstraordinære nedskrivninger. De tog vurderinger ind i 2002, og Kurt Skovlund tog en ekstra vurdering ind fra Deloitte.
Planen om at lade Esplanaden Holding overtage opstod i de sidste måneder af 2002, som en løsning der kunne fungere for begge parter. Han tror ikke, at likvidator forsøgte at sælge til tredjemand. Det, der blev gennemført, var i overensstemmelse med den plan, de havde lagt.
Roland Andersen har forklaret bl.a., at han vedstår sin forklaring gengivet i Sø- og Handelsrettens dom af 1. oktober 2013.
I juni 2000 befandt markedet sig på toppen af it-bølgen, og priserne var pæne på ADSL-området, som kun lige var begyndt. Det så lovende ud, men de gode udsigter holdt ikke hele 2000, fordi TDC sænkede sine priser markant. Henover foråret 2001 blev priserne på gennemsnitlige, almindelige ADSL-opkoblinger halveret. Det var et voldsomt dyk i forhold til den oprindelige businessplan.
Det var ikke oprindeligt planlagt, at der skulle ydes konvertible obligationslån i oktober 2000 til CyberCity Holding, og at der skulle kanaliseres penge fra CyberCity Holding til CyberCity. Ideen var, at de indskød egenkapital i driftsselskabet, og hvis der herefter skulle bruges yderligere kapital, skulle det finansieres via markedet, eventuelt ved bankfinansiering. Dette blev umuligt, da it-boblen brast. Det var næsten umuligt at få nye investorer ind. Derfor kom de frem til en konstruktion, hvor det i princippet var en ny equity spiller, der kom ind.
Han og selskabets administrerende direktør Henrik Clausen brugte meget tid på at holde møder med potentielle investorer. De havde opgivet at få gæld ind. De mødtes derfor med fonde, som var equity baserede. På denne måde var han involveret i forhold til Lehman Brothers. Det foregik på ejerniveau, hvordan ejerstrukturen skulle være, til hvilken pris de skulle ind, om der skulle være konvertible lån, og hvordan de kunne konvertere. Dette var han ikke involveret i
I 2000 tilførte man 208.469.000 kr. i egenkapital til selskabet. De oprindelige 63.102.000 kr. kom ind i forbindelse med aftalen i foråret 2000. Herefter blev der tilført yderligere midler i november 2000.
Han husker ikke, hvor stor en del af underskuddet i 2000 på 49.804.000 kr., der var budgetteret med. Problemet var, at de havde investeret for langt mere, end de tjente, hvilket kunne ses af pengestrømsanalysen. Selskabet løb tør for likvider. På grund af prisfaldet på markedet fik de ikke tilstrækkeligt med likvider.
2001 var det værste år for selskabet. De tjente ikke tilstrækkeligt. Priserne fortsatte med at falde på ADSL, og de blev tvunget til at sætte priserne ned på modembaserede løsninger. De skuffede voldsomt på businessplanen i 2001, hvilket medførte, at der opstod uoverensstemmelse mellem Advent og Lehman Brothers.
Gennem hele perioden havde de en fast relation til Cisco Systems. CyberCitys investeringer bestod primært i udstyr, der blev leveret til centralerne eller til kunderne, og i leje af kapacitet på TDCs net. CyberCity havde en aftale med Cisco Systems om, at udstyret skulle leasingfinansieres. Det var en typisk 3-årig aftale, hvor CyberCity købte udstyr, som skulle tilbagebetales over 3 år. Til at begynde med indebar dette ikke et låneengagementet hos Cisco Systems, fordi de havde en leasingaftale, hvorefter Cisco Systems havde pant i udstyret, men det ændrede sig på grund af CyberCitys manglende cashflow. Cisco Systems krævede på et tidspunkt sikkerhed for sin finansiering, idet de ellers ville trække kreditten. Baggrunden for låneoptagelsen hos Cisco Systems var, at CyberCity gerne ville have en længere betalingsprofil, og at Cisco Systems ønskede en anden form for sikkerhed end den oprindelige leasingaftale. De konverterede derfor den oprindelige leasingaftale til noget, der mindede om en låneaftale. Cisco Systems stillede krav om selskabets fortsatte drift. Dette udmøntede sig i, at de var nødt til at sikre, at der blev tilført kapital til CyberCity.
Han var i meget begrænset omfang involveret i, at de fik en vurdering fra Bear Stearns, men han mener, at de drøftede, at de var nødt til at få en ekstern vurdering af selskabets værdi. Selskabet havde sit eget billede, og han tror, at ejerkredsen havde et billede af, hvordan det kunne gøres, men man ville gerne have en vurdering fra en udenforstående. Bear Stearns skulle komme med en fair value. Han husker ikke, hvilket materiale Bear Stearns fik stillet til rådighed for sin vurdering, men han mener, at Bear Stearns modtog nogle fremskrivninger.
Situationen blev alvorlig for CyberCity i løbet af 2002. Han blev alvorligt bekymret, da de kom på den anden side af sommeren 2002, fordi der var en afgørende dato i januar i relation til Cisco Systems. Datoen nærmede sig, og de brugte likvider dag for dag. De kom ud med et positivt EBITDA, men selskabets investeringer oversteg indtægterne. Det fremgår af pengestrømsanalysen, at der blev betalt af på selskabets gæld. Der havde været et provenu ved gældsoptagelsen på 201.538.000 kr. Hvis de ikke havde fået dette beløb, havde pengestrømmen fra investeringer været negativ med 125.000.000 kr. De ville være løbet tør for likvider.
Fordi CyberCity benyttede TDCs net, var der store umiddelbare omkostninger, hver gang de koblede en kunde til nettet. Dette gjorde, at investeringsniveauet helt frem til 2004 var højere end EBITDA. På grund af det høje investeringsniveau kunne CyberCity ikke værdifastsættes på grundlag af EBITDA.
Det er hans vurdering, at likvidator blev nødt til at foretage nedskrivningen på 169.109.000 kr. i koncern goodwill i årsrapporten for 2002 for Finansieringsselskabet af 1. januar 2000 A/S, fordi holdingselskabet ejede aktier i driftsselskabet CyberCity, hvis værdi var faldet dramatisk i forhold til anskaffelsessummen. Det ville have været uforsvarligt, hvis nedskrivningen ikke var foretaget.
Det er hans vurdering, at pressemeddelelsen, som CyberCitys administrerende direktør udsendte den 1. juli 2003, var retvisende. De lagde vægt på, at det gik godt på det danske marked, men de havde været nødt til at lukke forretningen i Norge og Sverige, fordi den var tabsgivende, og de havde solgt et par aktiviteter fra. Deres forretning i Danmark gik godt i forhold til TDC og i relation til erhvervsmarkedet, men selskabets situation nødvendiggjorde fortsat, at de fik finansieringen af et ganske betydeligt beløb på plads. Finansieringen var endnu ikke på plads på dette tidspunkt.
Der var et krav om betydelige investeringer. Omsætningen alene kunne ikke drive virksomheden videre. De skulle også være sikre på, at Cisco Systems ikke ”trak stikket”. Han sendte en mail ud internt i virksomheden for at berolige medarbejderne om, at situationen ville blive løst, hvilket de var overbeviste om, at den ville.
I 2003 var der ikke køberinteresse i relation til CyberCity fra Sonofon (senere Telenor). Det er muligt, at der har været udtalelser herom i pressen, men selskabet fik ingen konkrete henvendelser.
De drøftede tilbuddet fra Techno Tree, som de modtog i sommeren 2003. De anså det ikke for at være et seriøst tilbud. Der var ikke dokumentation for Techno Trees betalingsevne.
Han hørte aldrig, at likvidationen af CyberCity Holding var begrundet i et ønske om at undgå at skulle betale Klaus Riskjær Pedersen for hans warrants. Der var andre, herunder Morten Felding og Serge Lupas, der tillige mistede deres warrants. Da de udarbejdede et nyt warrantprogram, kiggede de på, hvem der fremover skulle være med til at udvikle virksomheden.
I relation til virksomhedens anvendelse af budgetter var det vigtigt for dem, at de kunne styre virksomhedens cashflow. Derfor udarbejdede de detaljerede 12-måneders budgetter. Da de i 2001 var ude hos potentielle investorer, medbragte de planer, der dækkede en periode på 3-4 år, for at vise hvordan de forventede, at virksomheden ville udvikle sig. En sådan plan er en eventpræget ”top-down” plan. Fremskrivningerne i de 3-4-årige planer var ikke så sikre som i de operationelle planer. De 3-4-årige planer måtte gerne vise en form for ambition, fordi de var rettet mod potentielle investorer. De ville vise, at det krævede store investeringer, hvis CyberCity skulle tage en stor del af TDC’s markedsandele. Det 1-årige budget og de 3-4-årige planer havde to forskellige formål.
Efter terrorangrebet den 11. september 2001 i USA faldt markedet sammen. De var blevet ramt, da it-boblen brast, men terrorangrebet medførte, at hele samfundet trak sig tilbage. De begyndte at sælge lavere hastigheder. Deres kunder ønskede ikke at ændre til hurtigere hastigheder i det tempo, som de havde forudsat, og som ville have øget selskabets indtægt. Det gik også mere trægt i forhold til erhvervslivet, der var mere tilbageholdende i forhold til bruttolønsordninger. De var påvirket af terrorangrebet i de følgende år.
Han ville ikke i 2003 have forventet, at CyberCity i 2005 kunne sælges for 1,3 mia. kr.
Forholdet mellem Lehman Brothers og Advent var godt i begyndelsen, men de fortsatte med at blive ramt af prisjusteringer på ADSL og særligt på deres modembaserede-forretning. CyberCity havde haft forholdsvist høje priser på denne ydelse, men blev nødt til at reducere prisen for at beholde sine markedsandele. Det påvirkede selskabet en smule negativt i 2002. Dette skuffede Lehman Brothers, og det skabte et anspændt forhold mellem Advent og Lehman Brothers.
Sø- og Handelsrettens kendelse af 5. oktober 2011 om afvisningspåstanden er omfattet af anken, jf. retsplejelovens § 253, stk. 4. Højesteret tiltræder, at der under de foreliggende omstændigheder ikke er grundlag for at fastslå, at aftalen mellem Klaus Riskær Pedersen og konkursboet tilsigter en omgåelse af reglerne om sagsomkostninger, der kan begrunde afvisning af sagen.
Statsautoriseret revisor Klaus Honorés bedømmelse af værdien af CyberCity A/S var på linje med andre vurderinger i samme periode, bl.a. fra Bear Stearns og KPMG. Der er ikke gennemført syn og skøn, og Højesteret finder ikke grundlag for at fastslå, at statsautoriseret revisor Klaus Honorés fastsættelse af værdien af Klaus Riskær Pedersens tegningsrettigheder i CyberCity Holding A/S var behæftet med fejl, eller at det var forkert at konkludere, at tegningsrettighedernes markedskurs var 0 kr. Det forhold, at virksomheden et par år senere blev solgt for et væsentligt større beløb, kan – i hvert fald for en virksomhed i en omskiftelig branche som den foreliggende – ikke føre til et andet resultat.
Den solvente likvidation af CyberCity Holding A/S blev gennemført som led i en rekonstruktion efter flere års betydelige driftsunderskud i CyberCity A/S og i overensstemmelse med selskabslovgivningens regler herom. Højesteret finder, at der ikke er grundlag for at fastslå, at der for nogen af de indstævnte foreligger ansvarspådragende forhold eller tilsidesættelse af aftalte forpligtelser i forbindelse med beslutningen om og gennemførelsen af likvidationen og i den forbindelse annulleringen af Klaus Riskær Pedersens tegningsrettigheder.
Allerede af de anførte grunde tiltræder Højesteret frifindelsen af de indstævnte og stadfæster Sø- og Handelsrettens dom.
Ved fastsættelsen af sagsomkostninger er der taget hensyn til, at Kurt Skovlund ikke er momsregistreret.
I sagsomkostninger for Højesteret skal Klaus Riskær Pedersen til Telenor A/S, Advent International Corporation, Lehman Brothers Communication Funds, John Helmsøe-Zink, John Bernstein, Murat Erkurt, John McEvoy, Massimo Giovanni Preltz Oltramonti og Gunnar Rydning betale i alt 1.500.000 kr. Endvidere skal Klaus Riskær Pedersen i sagsomkostninger for Højesteret betale 1.000.000 kr. til Kurt Skovlund og 800.000 kr. til revisor Klaus Honoré.

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret


text:
Medarbejderes lydoptagelser af samtaler med arbejdsgiver – vol. 3
Ansættelsesret20.08.2019
Det var ikke berettiget, at en medarbejder blev bortvist med tilbagevirkende kraft, da arbejdsgiveren fandt ud af, at medarbejderen havde optaget en samtale mellem arbejdsgiveren og medarbejderen.
Højesteret skulle i denne sag tage stilling til, om en medarbejders hemmelige lydoptagelse af en samtale med sin arbejdsgiver kunne anses for grov misligholdelse af ansættelsesforholdet og begrunde en bortvisning.
Sagen drejede sig om en kundekonsulent, som var blevet uenig med sin arbejdsgiver om sin ret til provision. Uenigheden kulminerede på et møde, hvor der mellem kundekonsulenten og direktøren blev talt med store bogstaver, og som endte med, at kundekonsulenten kastede en pc-mus gennem lokalet.
Kundekonsulenten forlod efter nogle timer arbejdspladsen, og dagen efter meddelte virksomheden ham, at det forhold, at han havde forladt arbejdspladsen, blev anset som egen opsigelse med øjeblikkelig virkning. Da kundekonsulenten ikke var enig heri, blev han bortvist under henvisning til, at han ulovligt havde forladt arbejdspladsen. Medarbejderen mente ikke, at bortvisningen var saglig, hvorfor han anlagde sag mod arbejdsgiveren.
I forbindelse med sagens behandling i byretten kom det frem, at kundekonsulenten havde foretaget en lydoptagelse af samtalen med direktøren, og det førte til, at virksomheden nu bortviste ham med virkning fra tidspunktet for samtalen.
Virksomheden blev frifundet i både byretten og i landsretten. I landsretten blev virksomheden frifundet med den begrundelse, at kundekonsulentens lydoptagelse, som var sket uden direktørens vidende, udgjorde en sådan grov misligholdelse af den loyalitetspligt, der fulgte af ansættelsesforholdet, at bortvisningen var berettiget. Landsretten fandt tillige, at bortvisningen skulle have virkning fra tidspunktet for den illoyale adfærd.
Højesteret: Den konkrete lydoptagelse udgjorde ikke misligholdelse
Højesteret slog indledningsvis fast, at vurderingen af, om en medarbejders hemmelige lydoptagelse af en samtale med sin arbejdsgiver udgør misligholdelse, beror på ”en konkret afvejning af hensynet til den ansatte over for hensynet til arbejdsgiveren og andre berørte.” Højesteret udtalte herefter, at det ikke er muligt udtømmende at angive kriterierne for denne vurdering, men at der bl.a. må lægges vægt på, hvad formålet med og baggrunden for lydoptagelsen er, herunder om der er tale om en særlig anledning for medarbejderen til at sikre sig bevis for arbejdsgiverens tilsidesættelse af medarbejderens rettigheder. Det kan herudover tillægges vægt, hvilke oplysninger medarbejderen havde til hensigt at optage, herunder om oplysningerne er om rent private forhold eller oplysninger, der ”bør være fortrolige af hensyn til virksomheden eller andre”.
Under sagens behandling for Højesteret gjorde kundekonsulenten bl.a. gældende, at han udelukkende havde optaget mødet med direktøren til eget brug for at kunne skrive det ned, der blev sagt under samtalen. Mødet opstod så spontant, at kundekonsulenten ikke havde haft mulighed for at medbringe en bisidder til mødet for på den måde at dokumentere ansættelsesvilkårene.
Højesteret fandt herefter, at formålet med og baggrunden for lydoptagelsen, indholdet af denne og medarbejderens efterfølgende anvendelse havde et sagligt formål, og at hensynet til direktøren og de øvrige medarbejdere ikke oversteg denne interesse. Højesteret fandt derfor, at der hverken var grundlag for at bortvise eller opsige medarbejderen med henvisning til den skjulte lydoptagelse.
at Højesterets dom ikke ændrer ved, at en medarbejders skjulte lydoptagelse af en samtale med sin arbejdsgiver og/eller efterfølgende opbevaring og anvendelse heraf kan udgøre grov misligholdelse af ansættelsesforholdet, men at dette beror på en konkret afvejning af hensynet til medarbejderen over for hensynet til arbejdsgiveren og andre berørte,
at Højesteret – i modsætning til landsretten – ikke umiddelbart synes at tillægge medarbejderens loyalitetspligt nogen betydning, hvilket er overraskende, men som formentlig kan tilskrives sagens særlige omstændigheder, og
at dommen – til trods herfor – heller ikke ændrer ved, at en arbejdsgiver i medfør af ledelsesretten til stadighed kan fastsætte rammerne for, hvordan møder, tjenstlige samtaler mv. skal foregå, og at det derfor er op til arbejdsgiveren at beslutte, om medarbejderen skal have lov til at optage samtalen.


text:
Julehilsen fra Ansættelsesret – 2019 | Horten
Nu er det igen ved at være juletid, og mange af os kan se frem til en velfortjent juleferie med familie og venner. Ligesom sidste år er det en "rigtig lønmodtagerjul" med mange fridage i vente.
Vi vil gerne benytte muligheden til at se tilbage på den sidste del af det forgangne år set med ansættelsesretlige briller. Hvilke nyheder og ændringer har det sidste halve år bragt? Og i samme ombæring er det naturligt at se fremad ind i det nye år. Hvilke tendenser og ændringer vil ske på den ansættelses- og arbejdsretlige front i 2020?
Det seneste halve år har budt på en række interessante domme, mens vi på lovgivningssiden har mærket, at der både har været Europa-Parlaments- og Folketingsvalg. Et af de første udspil fra den nye regering har været på arbejdsmiljøområdet, hvor der er lagt op til en række ændringer, der både skal forenkle lovgivningen og skærpe straffene for overtrædelser.
Vi har gennem arrangementer og nyhedsbreve gjort vores bedste for at holde dig løbende opdateret om de seneste lovmæssige tiltag, den nyeste retspraksis og en masse andre spændende nyheder inden for ansættelses- og arbejdsretten.
Vores nyhedsbreve bliver løbende sendt ud i Hortens nyhedsbrev, men vi formidler også mindre nyheder i vores LinkedIn-gruppe Hortens Ansættelsesrettens A-Z.
2020 vil ligeledes byde på mange spændende ansættelsesretlige arrangementer – både i Hellerup og Aarhus. Læs mere og tilmeld dig her.
Nedenfor findes et udpluk af den ansættelses- og arbejdsretlige lovgivning og retspraksis fra det sidste halve år, som vi håber, du vil finde lige så interessant, som vi gør. Slutteligt forsøger vi at se ind i 2020 og give vores bud på, hvilke ændringer og nyheder der vil præge første del af det nye år.
Hortens afdeling for ansættelses- og arbejdsret ønsker dig en glædelig jul og et godt nytår!
Forslag til ændring af arbejdsmiljøloven
Beskæftigelsesminister Peter Hummelgaard har fremsat forslag til ændring af arbejdsmiljøloven. Lovforslaget går hovedsageligt ud på at forenkle de nugældende regler på arbejdsmiljøområdet, så de er mere forståelige for arbejdsgiverne. Der er dog også lagt op til at skærpe bødeniveauet samt indføre et gebyr for tilsyn, såfremt der er tale om fortsatte overtrædelser af arbejdsmiljøreglerne.
Lovændringen forventes vedtaget, hvorefter den efter planen træder i kraft 1. januar 2020.
Nyt whistleblowerdirektiv
Den 7. oktober 2019 vedtog Rådet for den Europæiske Union et nyt direktiv, der forpligter private arbejdsgivere med 50 eller flere ansatte og offentlige myndigheder til at etablere en whistleblowerordning. Direktivet skal desuden styrke beskyttelsen af whistleblowere.
Det nye direktiv medfører, at Danmark skal indføre regler om, at private virksomheder, der har 50 eller flere ansatte, skal etablere en whistleblowerordning. Direktivets implementering i dansk ret vil derfor medføre, at det fremadrettet vil være lovpligtigt for mange private virksomheder at oprette en whistleblowerordning.
Læs mere her: Nyt Whistleblowerdirektiv vedtaget
Lovændring til sikring af medarbejdere ved arbejdsgivers konkurs
Efter en række konkurser i hjemmeplejesektoren, hvor medarbejdernes lønudbetaling måtte afvente retssag vedrørende, hvem der skulle betale denne, vedtog Folketinget en lovændring af Lov om Lønmodtagernes Garantifond. Lovændringen trådte i kraft 1. marts 2019.
Med lovændringen har medarbejderne fået mulighed for at overdrage deres krav til Lønmodtagernes Garantifond, som lægger den skyldige løn ud til lønmodtageren, indtil det ved retssag er afgjort, hvem der skal betale den skyldige løn. Den mulighed gælder dog kun for lønmodtagere, som er omfattet af en virksomhedsoverdragelse til en offentlig eller privat erhverver, hvis indfrielse af kravet er sikret gennem offentlig garanti.
Læs mere om lovændringen her: Ny lov garanterer visse lønmodtagere ved konkurs
Lovændring sikrer ophold i Danmark ved hård Brexit
Storbritannien vil efter planen udtræde af EU fra 31. januar 2020. Godkendes den udarbejdede udtrædelsesaftale i det britiske parlament og af Europa-Parlamentet, vil en overgangsperiode træde i kraft.
Det er dog muligt, at udtrædelsesaftalen ikke godkendes, hvilket kan betyde, at Storbritannien udtræder af EU uden en aftale. Det har skabt usikkerhed blandt danske statsborgere i Storbritannien og britiske statsborgere i Danmark. Derfor vedtog Folketinget i marts 2019 en lov, der skal sikre videreførelse af en række rettigheder i henhold til EU-reglerne i en overgangsperiode. Der er bl.a. tale om ret til ophold og arbejde i Danmark, ret til dagpenge, barsel og social pension og ret til ligebehandling. Derudover indebærer loven, at danske statsborgere og andre EU-statsborgere vil kunne benytte sig af ligebehandlingsprincippet ved benyttelse af retten til arbejdskraftens frie bevægelighed i forhold til ydelser fra Danmark.
Vi følger naturligvis med i udviklingen ift. Brexit og holder jer opdateret om ændringer frem til Brexits gennemførelse.
Læs om loven her: Lov garanterer rettigheder ved hård Brexit.
Domstolene og diverse ansættelses-og arbejdsretlige nævn har det seneste halve år taget stilling til en række spændende sager inden for det ansættelsesretlige område. Vi har i løbet af året gjort vores bedste for at give et løbende indblik i udviklingen af retspraksis. Nedenfor følger et udpluk af de domme, vi har fundet mest interessante i 2. halvdel af 2019.
Højesteret har taget stilling til, om det var en væsentlig misligholdelse af ansættelsesforholdet, at en medarbejder dels havde optaget et møde uden de andre mødedeltageres vidende og dels havde kastet en computermus efter sin chef. Højesteret kom frem til, at hverken den hemmelige optagelse eller musekastet kunne føre til bortvisning. Sagen var forelagt, så Højesteret kunne tage stilling til, hvorvidt en bortvisning kan ske med tilbagevirkende kraft, men det spørgsmål tog Højesteret dog ikke stilling til.
Læs mere her: Dobbelt bortvisning var uberettiget
Overtagelse af rengøringsopgave ikke omfattet af virksomhedsoverdragelsesloven
Læs mere her: Overtagelse af rengøringsopgave ikke omfattet af virksomhedsoverdragelsesloven
Medarbejder forpligtet til at medvirke til sikring af arbejdsgivers sygedagpengerefusion
Højesteret har netop taget stilling til det principielle spørgsmål om, hvorvidt arbejdsgiver er berettiget til at modregne mistet sygedagpengerefusion i en medarbejders krav på løn, hvis den mistede refusion skyldes medarbejderens manglende medvirken ved kommunens opfølgning.
Højesteret udtalte, at arbejdsgivers mistede sygedagpengerefusion var forårsaget af medarbejderens manglende opfyldelse af den loyalitetspligt, der påhvilede hende i kraft af ansættelsesforholdet. Arbejdsgiverens erstatningskrav for mistet sygedagpengerefusion var derfor omfattet af erstatningsansvarslovens § 23, stk. 3. Højesteret fandt imidlertid ikke, at der konkret var grundlag for at pålægge medarbejderen at erstatte arbejdsgiverens tab.
Højesteret kom dog med den principielle udtalelse, at såfremt der havde været erstatningsansvar for medarbejderen efter erstatningsansvarsloven § 23, stk. 3, for ikke at have opfyldt de krav, der følger af sygedagpengeloven, og at medarbejderen derigennem havde påført sin arbejdsgiver et tab, ville arbejdsgiveren som udgangspunkt kunne have modregnet tabet i medarbejderens løn, idet der er tale om krav, der begge udspringer af ansættelsesforholdet.
Læs mere her: Medarbejder forpligtet til at medvirke til sikring af arbejdsgivers sygedagpengerefusion
Arbejdsgiver ikke erstatningsansvarlig for psykisk arbejdsskade
Vestre Landsret afgjorde 6. november 2019 spørgsmålet om, hvorvidt en arbejdsgiver var erstatningsansvarlig for en ufaglært medarbejders psykiske lidelse som følge af arbejdet på en skole med udadreagerende elever. Landsretten frifandt arbejdsgiveren og lagde afgørende vægt på, at medarbejderen ikke havde sagt fra over for arbejdet, men tværtimod ønsket mere samvær med eleverne.
Læs mere her: Arbejdsgiver ikke erstatningsansvarlig for psykisk arbejdsskade
Virksomhedspraktisk talte som hele sygedage
Sø- og Handelsretten har for nylig afsagt dom i en sag, der omhandlede opgørelsen af sygedage efter 120-dages-reglen. Retten fastslog, at virksomhedspraktik i henhold til sygedagpengeloven skulle medregnes som hele sygedage.
Afgørelsen viser, at hvis arbejdsgiveren klart har tilkendegivet, at der kræves en vis daglig arbejdstid, fx 5 timer om dagen, før en delvis raskmelding kan accepteres, så skal dage med virksomhedspraktik tælles med som hele dage, når der skal tælles til 120 sygedage, hvis medarbejderen ikke overskrider den tærskel.
Læs mere her: Sygemeldtes virksomhedspraktik talte som hele sygedage
Højesteret har udtalt, hvilken referenceperiode der skal anvendes til at opgøre en provisionslønnet medarbejders kompensation for mistet provision under ferie. Med henvisning til ferieloven og dens forarbejder stadfæstede Højesteret landsrettens dom, således at medarbejderen ikke havde krav på at blive kompenseret på anden måde end ved at have ret til feriegodtgørelse på 12,5 % af provisionen i det forudgående optjeningsår. Højesteret fandt endvidere, at der ikke var hjemmel til at opgøre kompensationen på anden måde, og det ændrede funktionærlovens § 9, stk. 3 ikke på.
Afholdelse af samtidighedsferie efter den nye ferielov træder i kraft 1. september 2020. I forarbejderne til den nye ferielov fremgår det, at der ikke planlægges ændringer i forhold til den gældende praksis vedrørende provision. Vurderingen af, hvornår en medarbejder har krav på kompensation for mistet provision som følge af ferieafholdelse, vil derfor være den samme.
Læs mere her: Opgørelse af kompensation for mistet provision under ferie
Ændret praksis for offentliggørelse af billeder på nettet
Efter drøftelse i Datarådet, har Datatilsynet besluttet at ændre praksis i forhold til offentliggørelse af billeder på internettet. Praksis har hidtil været, at der blev skelnet mellem situationsbilleder og portrætbilleder ved vurderingen af, om der kunne ske offentliggørelse.
Sondringen mellem situationsbilleder og portrætbilleder har dog vist sig for uklar, hvorfor Datatilsynets vurdering fremover vil bero på en helhedsvurdering af billedet og formålet med offentliggørelsen. Det er således op til den dataansvarlige at vurdere, på hvilket behandlingsgrundlag et billede af en identificerbar person kan offentliggøres.
Hovedreglen er dog fortsat, at fotos af medarbejdere i private virksomheder eller offentlige myndigheder normalt ikke vil kunne offentliggøres uden samtykke.
I starten af 2019 lancerede vi vores ferielovstest. Den nye ferielov træder i kraft 1. september 2020, men overgangsreglerne har været gældende siden 1. januar i år. Vores ferielovstest giver et let og overskueligt overblik over, hvorvidt din virksomhed er klar til den nye ferielov og overgangsreglerne, og er målrettet alle, der beskæftiger sig med personaleadministration hos såvel private som offentlige arbejdsgivere.
Læs mere om ferielovstesten her.
Horten sætter skarpt fokus på compliance i takt med, at samfundets krav til organisationer om ansvarlig adfærd og lovoverholdelse er i konstant forandring.
At være compliant er i høj grad synonymt med at være på forkant i relation til den ordentlighedskultur, som myndigheder, forbrugere, investorer og offentligheden i stigende grad forventer af leverandører og samarbejdspartnere. Horten har på den baggrund udviklet HR-testen, der er et redskab for offentlige og private arbejdsgivere, som ønsker at få et overordnet overblik over udvalgte emner inden for det arbejds- og ansættelsesretlige område, herunder ansættelsesbeviser, løn, forskelsbehandling, ferie og opsigelse mv., og guider brugeren igennem en række af spørgsmål inden for compliance vedrørende arbejds- og ansættelsesret.
Find testen her: HR-testen.
Den nye ferielov træder i kraft 1. september 2020. Vi befinder os i øjeblikket i den såkaldte overgangsperiode. Forberedelserne til den nye ferielov er derfor i fuld gang de fleste steder. Er du i tvivl om, hvorvidt din virksomhed er klar til den nye ferielov, så se nærmere på vores ferielovstest ovenfor.
I begyndelsen af 2020 skal der forhandles nye overenskomster. Vi forudser, at der vil være hårde forhandlinger som sædvanligt, men mener dog ikke, linjerne er trukket uforholdsmæssigt hårdt op inden forhandlingernes begyndelse. Det forventes, at et af de centrale emner i forhandlingerne vil blive tilrettelæggelse af mere fleksibel arbejdstid. Også ved denne overenskomstforhandling vil værn mod social dumpning være en af topprioriteterne fra lønmodtagerorganisationerne.
2019 har budt på øget fokus på arbejdstid og arbejdstidsregistrering. EU-Domstolen har således slået fast, at arbejdsgivere har pligt til effektivt at registrere deres ansattes arbejdstid. Kravene til registreringen vil variere alt efter virksomhedens størrelse, men fælles er dog, at alle virksomheder fremover skal registrere deres ansattes arbejdstid. Arbejdsmarkedets parter har nedsat en arbejdsgruppe, der skal se på det spørgsmål. Vi vil naturligvis følge arbejdsgruppens arbejde.
I 2020 vil vi fortsætte med at følge udviklingen på arbejdsmarkedet nøje og udsende nyhedsbreve, når der kommer ny lovgivning eller nye interessante domme fra både de danske og europæiske domstole.

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret


text:
Saab AB skal betale 187 millioner kroner til forsvaret efter nederlag i Højesteret
Foto: artilleriet.dk
af KrigerenDK 26. april 2013, 15:36 4 Kommentare
Højesteret har i går afsagt dom i sagen mellem SAAB AB og Forsvarets Materieltjeneste om føringssystemet DACCIS.
I en stor retssag om et kuldsejlet it-projekt har Forsvarets Materieltjeneste fået medhold i Højesteret, og det betyder, at leverandøren Saab AB skal betale 187 millioner kroner til forsvaret.
Dommerne har vurderet sagen helt anderledes end deres kolleger i Sø- og Handelsretten, som tidligere bestemte, at Saab AB tværtimod skulle have omkring 44 millioner kroner.
Retssagen drejer sig om it-systemet ved navn DACCIS fase to, som mislykkedes.
– FMT er glad for, at der endelig er sat punktum i sagen, siger chefen for FMT, generalløjtnant Per Pugholm Olsen efter domsafsigelsen og fortsætter:
– FMT noterer sig med tilfredshed, at Højesteret har ændret syn på sagen i forhold til udfaldet i Sø- og Handelsretten, og at Højesteret har fundet, at FMT var fuldt ud berettiget til at ophæve DACCIS- kontrakten.
Højesterets afgørelse lyder således:
[quote]Thi kendes for ret:
SAAB AB, skal til Forsvarets Materieltjeneste betale 187.100.783 kroner med procesrente af 143.024.826 kroner fra den 26. marts 2008 til den 3. november 2010 og af 187.100.783 kroner fra den 4. november 2010.
I sagsomkostninger for Sø- og Handelsretten og Højesteret skal SAAB AB betale 12.900.751 kroner til Forsvarets Materieltjeneste.[/quote]
Forsvaret mener, at der var opstået et tab på 143 millioner kroner, og det har dommerne i Højesteret altså accepteret.
Saab AB skal nu betale dette beløb plus de 44 millioner, som forsvaret efter nederlaget i Sø- og Handelsretten måtte aflevere til modparten.
Dommerne fastslår, at Saab i forbindelse med en aftalt test undlod at teste for en række krav, som var fastsat i kontrakten.
Denne konklusion hviler blandt andet på bedømmelsen af uvildige eksperters såkaldte skønserklæring.
It-systemet DACCIS (Danish Army Command, Control and Information System) var et digitalt IT-system, der skulle bruges af soldaterne og stabene på kamppladsen.
Det overordnede formål med DACCIS var, at det skulle være muligt, langt hurtigere end tidligere, at producere og koordinere operative planer og befalinger, distribuere dem til de underliggende operative niveauer på kamppladsen, løbende at opdatere dem, samt til stadighed at have et fælles opdateret operativt situationsbillede til rådighed.
Men forsvaret fandt ikke, at systemet levede op til kravene i kontrakten, hvorefter FMT ophævede kontrakten, der havde kostet Forsvaret næsten 500 mio. kr. i alt.
Sagen blev i første omgang indbragt for Sø- og Handelsretten, hvor FMT tabte. Herefter blev dommen anket til Højesteret, der altså nu har afsagt dom i sagen.
– Vi må dog helt overordnet notere os, at det ikke har været en god sag for forsvaret. Den har givet os et økonomisk tab og en ridse i renommeet. Begge dele kunne vi godt have undværet. Men det er selvfølgelig et velkomment plaster på såret, at vi nu har fået Højesterets ord for, at vores håndtering af den sidste del af forløbet var korrekt, siger generalløjtnant Per Pugholm Olsen afslutningsvis.
Vores kommentar system4
Så kan at lade være med at sælge skindet inden de skudt bjørnen
Morten Weltz siger:
26. april 2013 at 15:46
Hurra – krisen er overstået… eller noget…
Allan Holmgaard Nielsen siger:
26. april 2013 at 16:00
Saab AB? Ligesom Saab, bilmærket?
Claus Jongeneel Andersen siger:
ja det er samme kocern – saab ab laver mange forskellige ting, som feks biler, militær grej og meget andet

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret


text:
Skat.dk: Selskabstømning - objektivt ansvar
27 Nov 2003 12:37
SKM2003.540.HR
1. afdeling, 517/2000
Personskat, virksomhedsskat, aktionærer og selskaber samt ejendomsavancebeskatning + Inddrivelse
Selskabstømning, objektivt ansvar
Anken til Højesteret omfattede kun sælgernes ansvar i forbindelse med en selvfinansieret overdragelse af et overskudsselskab, hvor sælgerne havde overført selskabets midler i form af et bankindestående til en klientbankkonto i købers advokats bank uden angivelse af, hvem der i advokatens klientbogholderi skulle godskrives for indbetalingen. Højesteret fandt, at sælger havde stillet selskabets midler til rådighed for køber og derfor indestod for selskabets tab, jf. aktieselskabslovens § 115, stk. 5. Ved den påankede dom, der var afsagt af Vestre Landsret 9/11 2000, var der endvidere taget stilling til spørgsmålet om erstatningsansvar og indbyrdes regres for selskabskøberne samt for en advokat, der havde medvirket ved selskabsoverdragelsen
Aktieselskabsloven § 115, stk. 5
(advokat Søren Bagger for alle)
HX ApS under konkurs ved kurator, advokat Ole Erlich-Erichsen
(kammeradvokaten ved advokat Jacob Pindborg)
Wendler Pedersen, Torben Melchior, Poul Søgaard, Niels Grubbe og Jon Stokholm.
I tidligere instans er afsagt dom af Vestre Landsrets 4. afdeling den 9. november 2000.
Appellanterne, A, B og C, har påstået frifindelse.
Indstævnte, HX ApS under konkurs, har påstået stadfæstelse.
Til brug for Højesteret er der tilvejebragt nye oplysninger og afgivet nye forklaringer.
Aftalen om overdragelse af overskudsselskabet havde ikke karakter af en normal forretningsmæssig disposition. Den blev indgået med en køber, G1 A/S, som sælgerne ikke kendte på forhånd.
Ifølge aftalen skulle overskudsselskabets likvide midler og købesummen afregnes ved overførsler via Nationalbanken i henhold til nærmere aftale mellem parterne.
Handelen blev afviklet ved, at sælgerne på et tidspunkt, hvor adgangen til at disponere over overskudsselskabets midler tilkom dem, instruerede selskabets bank, F1-Bank, om mod bankens indeståelse for indsætning af købesummen på sælgernes konto at overføre selskabets likvide midler til en af køber anvist konto med F2-Bank uden angivelse af, hvem der skulle være kontohaver. Overførslen skete til advokat JOs klientkonto i F2-Bank uden angivelse af, hvem han skulle godskrive indsætningen i sit klientbogholderi.
Højesteret finder, at sælgerne under disse omstændigheder må have indset, at de som aktionærer i det solgte selskab stillede dettes midler til rådighed for køberen i forbindelse med dennes erhvervelse af aktierne, og at de dermed overtrådte aktieselskabslovens § 115, stk. 2.
Advokat JO handlede efter instruks fra køber, og det kan ikke føre til et andet resultat, at overskudsselskabets midler, der samme dag blev anvendt til betaling af købesummen, forinden havde været godskrevet selskabet i hans klientbogholderi.
Herefter, og da tilbageførsel, jf. lovens § 115, stk. 4, er udelukket, tiltræder Højesteret, at A, B og C hæfter for overskudsselskabets tab efter § 115, stk. 5. Højesteret stadfæster derfor dommen.
A, B og C skal i sagsomkostninger for Højesteret in solidum betale 150.000 kr. til HX ApS under konkurs.
De idømte beløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms afsigelse.