text:
Højesteret bekræfter, at bevisbyrden er
Højesteret har den 10. februar 2004 afsagt dom i sagen Skjortegrossisten A/S mod Post Danmark A/S. Post Danmark var både for Landsretten og Højesteret repræsenteret af advokat Katja Høegh, Plesner Svane Grønborg.
Sagen drejede sig om et EU-udbud af skjorter, som Post Danmark afholdt i 1998. En af de bydende, som ikke fik ordren, Skjortegrossisten, klagede til Klagenævnet for Udbud og fik medhold i, at Post Danmark havde begået en række fejl. Blandt andet var udvælgelses- og tildelingskriterier sammenblandet. Post Danmark blev desuden kritiseret for en uigennemsigtig ordretildeling, bl.a. som følge af et pointsystem og for en mangelfuld begrundelse for valget af vinderen af udbuddet.
Herefter krævede Skjortegrossisten erstatning for tabet ved ikke at have ordren, som firmaet mente rettelig skulle have været tildelt til Skjortegrossisten (positiv opfyldelsesinteresse).
Højesteret fulgte imidlertid, ligesom Landsretten, Post Danmarks synspunkt om,
at når udvælgelseskriteriet overordnet er økonomisk mest fordelagtige bud, har ordregiveren et vidt skøn ved valg af den vindende budgiver,
at Skjortegrossisten ikke havde bevist, at Post Danmark havde overskredet rammerne for dette skøn,
at der på den baggrund ikke kunne antages at være årsagsforbindelse mellem de begåede fejl og det påståede tab.
Post Danmark havde i den forbindelse navnlig påpeget, at det forhold, at man fejlagtigt havde betegnet noget, som egentlig var udvælgelseskriterier relateret til de bydendes generelle kvalifikationer, som tildelingskriterier (altså kriterier, der bruges til at bedømme selve buddet), ikke kunne antages at have ført til valg af en "forkert" vinder af udbuddet. Der var således tale om en mere formel fejl. Desuden påpegede Post Danmark, at Klagenævnets kritik af selve tildelingsproceduren alene var af formel art, men intet sagde om, at der også rent faktisk var udvalgt den forkerte vinder af udbuddet. Endelig gennemgik Post Danmark detaljeret selve ordretildelingen og påviste, at der ikke var grundlag for at antage, at Post Danmark på nogen måde havde ønsket at favorisere bestemte bydende.
Højesteret fandt heller ikke, at nogen nye oplysninger, som først var fremkommet under appelsagen for Højesteret, om, at den vindende bydende rent faktisk næppe havde fremsendt stofprøver i en rigtig kvalitet i forbindelse med udbuddet i 1998 kunne føre til et andet resultat. Post Danmark havde således ikke ved bedømmelsen af buddene i 1998 vidst, at den tilbudte stofkvalitet var forkert og burde heller ikke have opdaget det.
I overensstemmelse med det af Post Danmark anførte fandt Højesteret heller ikke, at det var sandsynliggjort, at Skjortegrossisten - såfremt Post Danmark ikke havde begået fejl, herunder havde angivet de kriterier man lagde vægt på mere tydeligt - ville have undladt at afgive bud. Skjortegrossistens subsidiære krav om erstatning for sine udgifter til at afgive bud (negativ kontraktinteresse) blev derfor afvist af Højesteret. Også på dette punkt var der tale om en stadfæstelse af Landsrettens dom. Landsretten havde således, ligesom nu Højesteret, frifundet Post Danmark fuldstændig.
Højesteret bekræfter med dommen, at der ikke på udbudsområdet gælder anderledes og mere lempelige bevisbyrderegler end inden for erstatningsretten i øvrigt. Dommen er dermed i overensstemmelse med Højesterets dom af 12. marts 2002 i sagen Fredericia Kommune mod KKS Entreprise A/S under konkurs, UfR 2002.1180 H.
Det forhold, at en ordregiver har begået fejl i forbindelse med et udbud leder således ikke til en automatisk godtgørelse til forbigåede bydende. Dette gælder særligt, hvor det overordnede udvælgelseskriterium er "økonomisk mest fordelagtige bud". Hermed tager Højesteret ligesom i Fredericia-dommen afstand til de enkeltstående kendelser fra Klagenævnet for Udbud, hvor nævnet ud fra præventive hensyn har angivet, at bevisbyrden i sager om erstatning for fejl i udbud, skulle være lempeligere end i "almindelige" erstatningssager.
Spørgsmål vedrørende dommen og udbudsområdet i øvrigt kan stilles til advokat Katja Høegh og advokat Gitte Holtsø.


text:
A mod If Skadeforsikring
Fastlæggelse af skæringstidspunktet mellem tabt arbejdsfortjeneste og erhvervsevnetab
28-08-2008 Sag 110/2007
Dom afsagt den 27. august 2008
Forsikringsselskab skulle betale erstatning for tabt arbejdsfortjeneste indtil tidspunktet for Arbejdsskadestyrelsens udtalelse, idet selskabet ikke forinden selv havde foretaget et rimeligt skøn over skadelidtes fremtidige erhvervsevnetab og udbetalt erstatning herfor
Den 13. september 2002 var A udsat for et færdselsuheld, hvorved han pådrog sig et piskesmæld. Forsikringsselskabet If Skadeforsikring anerkendte at være erstatningsansvarlig og anmodede den 17. september 2003 Arbejdsskadestyrelsen om en vejledende udtalelse om erhvervsevnetabsprocenten. Efter forudgående undersøgelser bevilgede kommunen den 1. marts 2004 A et fleksjob på 16-20 timer om ugen. Den 4. oktober 2004 vurderede Arbejdsskadestyrelsen A’s erhvervsevnetab til 30 %. Den 13. januar 2005 udbetalte If Skadeforsikring erstatning for tabt arbejdsfortjeneste for perioden frem til den 1. marts 2004.
Spørgsmålet for Højesteret var, for hvilken periode der skulle udbetales erstatning for tabt arbejdsfortjeneste, jf. erstatningsansvarslovens § 2. A påstod sig tillagt erstatning for tabt arbejdsfortjeneste frem til Arbejdsskadestyrelsens udtalelse den 4. oktober 2004. If Skadeforsikring påstod derimod, at erstatningen for tabt arbejdsfortjeneste alene skulle beregnes frem til 1. marts 2004, hvor A fik bevilget et fleksjob. If Skadeforsikring gjorde i den forbindelse blandt andet gældende, at kommunens beslutning herom måtte kunne sidestilles med, at forsikringsselskabet selv på forsvarligt grundlag havde foretaget et rimeligt skøn over A’s erhvervsevnetabsprocent.
Højesteret anførte, at det følger af erstatningsansvarsloven, at en skadevolder eller dennes forsikringsselskab, der er af den opfattelse, at der er skabt grundlag for – eventuelt midlertidigt – at skønne over skadelidtes fremtidige erhvervsevnetab, og derfor ikke længere mener sig forpligtet til at betale erstatning for tabt arbejdsfortjeneste, enten selv må udøve et rimeligt skøn og udbetale erhvervsevnetabserstatning i forhold hertil eller anmode Arbejdsskadestyrelsen om en udtalelse om erhvervsevnetabsprocenten. Højesteret anførte videre, at forpligtelsen til at betale erstatning for tabt arbejdsfortjeneste vedvarer, indtil Arbejdsskadestyrelsens udtalelse foreligger, medmindre skadevolder eller forsikringsselskabet forinden på forsvarligt grundlag har foretaget et rimeligt skøn over erhvervsevnetabet og udbetalt erstatning for erhvervsevnetabet i forhold hertil.
Da If Skadeforsikring ikke inden Arbejdsskadestyrelsens udtalelse havde foretaget et sådant skøn og udbetalt A erstatning i forhold hertil, fandt Højesteret, at A allerede som følge heraf havde krav på erstatning for tabt arbejdsfortjeneste for perioden frem til den 4. oktober 2004.
Kommentar af adv. Brian Bruun Hansen
Højesteret har i nu i 2 domme af henholdsvis 11. marts 2008 (UfR 2008.1386H) se kommentar og 27. august 2008 (sag 110/2007) taget stilling til spørgsmålet hvor længe skadelidte kan kræve erstatning for tabt arbejdsfortjeneste. Dommene er afsagt i 2 sager, der vedrørte fortolkningen af erstatningsansvarslovens § 2, stk. 1, der har følgende ordlyd:
”Erstatning for tabt arbejdsfortjeneste ydes, indtil skadelidte kan begynde at arbejde igen. Må det antages, at skadelidte vil lide et varigt erhvervsevnetab, ydes erstatning indtil det tidspunkt, hvor det er muligt midlertidigt eller endeligt at skønne over skadelidtes fremtidige erhvervsevne, jf. §§ 5-8 og § 10 samt § 31 i lov om sikring mod følger af arbejdsskade”.
Højesteret kommer i begge domme frem til, at skadelidte som udgangspunkt har krav på erstatning for tabt arbejdsfortjeneste frem til det tidspunkt, hvor Arbejdsskadestyrelsen afgiver sin vejledende udtalelse efter erstatningsansvarslovens § 10. Kun hvis skadevolder - forinden dette tidspunkt - på et forsvarligt grundlag foretager et rimeligt skøn over skadelidtes erhvervsevne tab og foretager udbetaling af erstatningsbeløbet til skadelidte, kan kravet på erstatning for tabt arbejdsfortjeneste ophøre på dette tidligere tidspunkt.
Med de 2 domme fra Højesteret må retsstillngen antages at være lagt fast i de sager, der alene bedømmes efter erstatningsansvarslovens § 2. Hvor længe skadelidte kan kræve tabt arbejdsfortjeneste i arbejdsskadesager er endnu ikke afklaret. Højesteret afsiger dom i en arbejdsskadesag i efteråret 2008.

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret


text:
“Ikke specifikt” kan anerkendes som kønsbetegnelse efter en kønsskifteoperation, afgjorde den australske højesteret den 2. april 2014. – Vidensbanken om kønsidentitet
Den australske højesteret afgjorde den 2. april 2014 en sag om, hvorvidt justitssekretæren, der fører registeret over fødsler, dødsfald og ægteskaber, kan anføre en persons køn som “uoplyst”.
Sagen vedrørte Norrie [1], der havde fået foretaget en mand til kvinde kønsskifteoperation. Efter operationen måtte det imidlertid konstateres, at kønnet ikke var entydigt mandligt eller kvindeligt.
Norrie ønskede derfor at få sit køn registreret som “ikke specifikt”, hvilket blev afslået af justitssekretæren, der i “kønsskifteattesten” og “navneattesten” anførte Norries køn som “uoplyst”.
Højesteret konstaterede, at loven gav mulighed for, at en person kunne få ændret sin kønsbetegnelse efter en kønsskifteoperation, men at det i loven også var anført, at en persons køn ikke altid var entydigt mandligt eller kvindeligt og derfor kunne anføres som “ikke-specificeret”.
Højesteret bestemte derfor, at justitssekretæren skulle genbehandle Norries ansøgning om kønsbetegnelse i overensstemmelse hermed – dvs. udstede kønsskifteattest og navneattest med kønnet angivet som “ikke specifikt”.
Resume af sagen i pdf-format hos den australske højesteret.
Dommen i sin helhed hos den australske højesteret.
Den australske højesteret
Flere udenlandske og danske medier har i deres omtale af dommen anført, at den australske højesteret har anerkendt “et tredje køn“. Det er forkert.
Den australske højesteret har konstateret, at det i loven også var anført, at en persons køn ikke altid var entydigt mandligt eller kvindeligt og derfor kunne anføres som “ikke-specificeret”. Det er ikke en anerkendelse af et”tredje køn“.
[Retur] Norrie May-Welby blev født som dreng 23. maj 1961 i Paisley, Renfrewshire, Skotland og fik navnet Bruce Norrie Watson. Som syv-årig flyttede han til Perth i Vestaustralien. May-Welby gennemgik en mand til kvinde kønsskifteoperation den 3. april 1989, men fandt senere ud af, at han heller ikke brød sig om at være en kvinde.
Udgivet i: KategorierAustralien, UdenlandskeSøgeord: TagsAustralien, Bruce Norrie Watson, Køn, Kønsbetegnelse, Kønsskifteoperation, Norrie May-Welby, Tredje køn

matches: højesteret højesteret Højesteret Højesteret højesteret højesteret højesteret


text:
Skat.dk: C.B.3.5.4.6 Andre enkeltstående udlodninger
Dette afsnit handler om øvrige enkeltstående overdragelser mellem hovedaktionæren og selskabet.
Overdragelser mellem en hovedaktionær og et selskab skal, hvad enten det drejer sig om løbende samhandel eller enkeltstående overdragelser, ske på markedsvilkår. Se LL § 2, stk. 1.
Der kan derfor foreligge maskeret udlodning ved overdragelse af alle typer af aktiver mellem hovedaktionæren og selskabet. Der kan være tale om overdragelse af biler, både, motorcykler, malerier mv.
Hvis der sker en overdragelse af aktiver fra selskabet til hovedaktionæren, og dette sker til underpris, eller der sker en overdragelse fra hovedaktionæren til selskabet, og dette sker til overpris, kan der foreligge maskeret udlodning.
I modsætning til en række af de enkeltstående udlodninger er der ikke altid hjælperegler der regulerer værdiansættelsen af disse enkeltstående overdragelser. Overdragelsen skal som for de øvrige overdragelser ske til handelsværdi.
Vurdering af handelsværdien kan foretages af uvildige sagkyndige vurderingsfolk, eller den kan tage udgangspunkt i forskellige brancheforeningers publikationer med værdiansættelse.
Hvis overdragelsen mellem hovedaktionæren og selskabet sker i nær tidsmæssig tilknytning til selskabets eller hovedaktionærens erhvervelse af aktivet, skal overdragelsen ske til en pris der ikke afviger væsentlig fra erhvervelsesprisen.
Et selskab havde erhvervet en BMV der havde kørt ca. 82.000 km for 473.000 kr. 11 måneder senere, hvor bilen havde kørt ca. 112.000 km., blev den overdraget til hovedaktionæren for 205.000 kr. Retten fandt ikke, at der var grundlag for at tilsidesætte den af skattemyndighederne skønsmæssigt fastsatte handelsværdi på 320.000 kr. Skattemyndighedernes skøn over handelsværdien tog udgangspunkt i DAFs brugtvognskatalog. Differencen blev anset som maskeret udlodning til hovedaktionæren. Se SKM2007.216.VLR.
Hvis et selskab afholder forbedringsudgifter på et aktiv umiddelbart forud for overdragelse til hovedaktionæren, tillægges disse forbedringsudgifter overdragelsesprisen, så overdragelsesprisen svarer til værdien før afholdelse af forbedringsudgifter plus de afholdte forbedringsudgifter.
Hvis et selskab afholder ombygnings- og forbedringsudgifter på et aktiv, som tilhører hovedaktionæren, og der er tale om en varig værdiforøgelse af hovedaktionærens aktiv, vil forbedringsudgifterne blive betragtet som maskeret udlodning til hovedaktionæren.
Et selskab, der havde lejet en ejendom af hovedaktionæren og indrettet et "slusebad" i ejendommen, som der var et miljølovgivningskrav om. Højesteret fastslog, at der var sket en varig værdiforøgelse af hovedaktionærens ejendom, der var specialindrettet til autolakeringsværksted. Etableringen af "slusebadet" blev derfor anset som maskeret udlodning til hovedaktionæren. Se SKM2008.384.HR.
Hvis et selskab afholder udgifter i forbindelse med salg af selskabets aktiver, og hovedaktionæren har tilsvarende aktiver der sælges i nær tidsmæssig tilknytning hertil, og de fremstår som et samlet salg, skal der som udgangspunkt ske en forholdsmæssig fordeling af de afholdte udgifter mellem hovedaktionæren og selskabet. Dette er en problemstilling der bl.a. har været aktuel i forbindelse med salg af aktier, og bl.a. i forbindelse med en børsintroduktion af selskabet.
Når selskabet afholder udgifter i forbindelse med en børsintroduktion og hovedaktionærens aktier eller en del af disse sælges i samme forbindelse, skal der ske en forholdsmæssig fordeling af udgifterne mellem selskabet og hovedaktionæren. Hvis dette ikke sker, vil de udgifter som selskabet har afholdt, men som relaterer sig til hovedaktionærens aktier blive beskattet som udlodning hos hovedaktionæren. Se TfS 1997, 367 VLD og TfS 1990, 385 LSR.
Oversigt over domme, kendelser, afgørelser, SKM-meddelelser mv.x
Et selskab havde lejet hovedaktionærens ejendom. Selskabet drev autolakeringsvirksomhed. Sagen vedrører, om selskabet kunne afskrive på udgiften til indretning af et såkaldt "slusebad", hvilket der miljølovgivningsmæssigt er krav om.
Højesterets flertal fandt, at selskabet ikke kunne afskrive på ejendommen, og at værdiforøgelsen ved etablering af slusebabadet måtte anses som maskeret udlodning til hovedaktionæren. Under henvisning til syns- og skønserklæringen indhentet under Højesteretssagen, fastslog flertallet, at der var sket en varig værdiforøgelse af hovedaktionærens ejendom, der var specielt indrettet til autolakeringsværksted. Maskeret udlodning.
Skatteyderen og dennes samarbejdspartner lod foretage krydsende udlodninger fra selskaber kontrolleret af dem til henholdsvis et selskab ejet af skatteyderens hustru og af samarbejdspartneren. Højesteret fandt, at betalingen til hustruens selskab indebar en vilkårlig overførsel af 500.000 kr. fra skatteyderens selskab og måtte anses som betinget af hans ejerforhold til dette selskab. Betalingen af beløbet måtte efter højesterets opfattelse herved anses for realiseret som indkomst for skatteyder og beløbet var udbyttebetaling til ham. Maskeret udlodning.
SKM2001.88.HR
Skatteyderne havde drevet virksomhed i et anpartsselskab, som de ejede med halvparten hver. De stiftede i 1990 et aktieselskab, hvortil anpartsselskabet overdrog driftsaktiviteterne, og de solgte herefter deres anparter til et finansieringsselskab. Overskudsselskabet blev solgt med en balance på 6 mio. kr. Ifølge aftalen skulle købesummen betales kontant, men handlen blev i stedet gennemført ved, at skatteyderens revisor foranledige differencen mellem selskabets aktiver og købesummen overført til køberens bank, hvorefter et beløb svarende til købesummen blev overført fra det solgte selskab til skatteyderne. Højesteret fandt ikke, at der ved gennemførelsen af handlen forelå en udlodning fra selskabet til sælgerne, og skatteyderne blev derfor ikke anset for skattepligtige efter LL § 16 A, men efter reglerne om beskatning af gevinst ved salg af anparter.
TfS 2000, 467 HR
Sagen drejede sig om forhøjelser for 1986 og 1987 med henholdsvis 164.640 kr. og 320.861 kr. i forbindelse med skatteyderens køb af en grund i Australien og indskud i en australsk bank. Beløbene blev af skattemyndighederne anset som maskeret udbytte fra skatteyderens selskab, mens skatteyderen gjorde gældende, at der var tale om midler fra opsparing og lån. Højesteret fastholdt ansættelserne med bemærkning om, at skatteyderen ikke havde dokumenteret låneforholdet, og at opsparede midler i hvert fald ikke var selvangivet. Beløbene blev anset for maskeret udlodning. Maskeret udlodning.
TfS 1995, 783 HR
De 8 anpartshavere i et selskab afhændede i 1985 deres anparter i selskabet for 25,5 mio. kr. Salgssummen, der svarede til en gennemsnitlig kurs for anparterne på 25.500, blev fordelt således mellem parterne, at de to i sagen omhandlede anpartshavere hver modtog 7.377.886 kr. svarende til kurs 30.741, mens de øvrige anpartshaveres forholdsmæssige vederlag svarede til kurs 20.662. Landsretten lagde til grund, at aftalen om salget af anparterne var indgået under ét som salg til en fastsat samlet købesum for samtlige aktier, der alle havde samme rettigheder i selskabet. Skævdelingen af vederlaget beroede derfor på anpartshavernes indbyrdes aftale. Mervederlaget ud over gennemsnitskursen var derfor skattepligtig efter SL § 4. For Højesteret blev det yderligere anført, at skattekravet, der oprindeligt var gjort gældende som særlig indkomst, var forældet. Kravet fandtes ikke forældet, og Højesteret stadfæstede Landsrettens dom. Fordel ved skævdeling af salgssum, blev anset for skattepligtig efter SL § 4 for modtageren
SKM2014.380.ØLR Et selskab havde erhvervet en bil for 818.657 kr. den 24. juni 2008. Hovedanpartshaveren købte bilen af selskabet for 500.000 kr. den 19. decmber 2008. Forud for salget havde hovedanpartshaveren indhentet vurderinger hos to Audi-forhandlere, der vurderede værdien til 500.000 kr. Skattemyndighederne fastsatte bilens handelsværdi til 700.000 kr. den 19. december 2008 og beskattede hovedanpartshaveren af differencen på 200.000 kr. som maskeret udlodning, jf. ligningslovens § 16 A, stk. 1. Landsretten fandt, at hovedanpartshaveren ikke havde godtgjort, at den af skattemyndighederne skønnede handelspris på 700.000 kr. var udøvet på et fejlagtigt grundlag eller havde ført til et åbenbart urimeligt resultat og frifandt Skatteministeriet.
Et selskab havde erhvervet en BMV, der havde kørt 82.000 km for 473.000 kr. 11 måneder senere, hvor bilen havde kørt 112.000 km, blev den overdraget til hovedaktionæren. For 205.000 kr. Retten fandt ikke, at der var grundlag for at tilsidesætte den af skattemyndighederne skønsmæssigt fastsatte handelsværdi på 320.000 kr. Skattemyndighedernes vurdering tog udgangspunkt i DAFs brugtvognskatalog. Differencen blev anset som maskeret udlodning. Maskeret udlodning.
En hovedanpartshaver solgte en motorbåd til sit selskab. Købesummen blev berigtiget ved modregning i hovedanpartshaverens gæld til selskabet. Selskabet skulle ikke benytte båden, som blev solgt med tab. Der var tale om et usædvanligt betalingsmiddel, som indebar, at liggeomkostninger og tab blev væltet over på selskabet. Erhvervelsen af båden havde ikke tilknytning til selskabets drift. Dispositionen var uden for normale handelsvilkår. De af selskabet afholdte udgifter samt tabet blev anset som maskeret udlodning. Maskeret udlodning.
SKM2002.621.ØLR
Et selskabs udgifter til ombygning af en autocamper var ikke erhvervsmæssigt begrundede udviklingsomkostninger, men begrundet i hovedaktionærens private interesser. Der var ikke udarbejdet budgetter eller foretaget markedsundersøgelser eller lignende vurderinger af økonomien med udlejning af autocampere i Norge. Ingen af de involverede selskaber beskæftigede sig med udlejning af autocampere, men med salg og udvikling af EDB software og EDB løsninger. Omkostningerne blev derfor anset som maskeret udlodning til hovedaktionæren. Maskeret udlodning.
SKM2002.517.VLR
Et dansk selskab fratrak i 1997 et tab på et tilgodehavende hos et svensk selskab, som det danske selskab havde leveret varer til. Fordringen var ubestridt af det svenske selskab, og der forelå ikke oplysninger om, at det svenske selskab ikke kunne betale. Det svenske selskab gjorde gældende, at have et modkrav som følge af mangler ved et parti guldtråde, som var leveret til det svenske selskab. Handlen om guldtråd var indgået af det danske selskabs direktør personligt med det svenske selskab og vedrørte ubestridt ikke det danske selskab. En indledt retssag mellem de to selskaber blev opgivet to dage før domsforhandlingen, mod at hver part bar egne omkostninger. Landsretten lagde til grund, at det danske selskab som led i aftalen opgav sit krav mod det svenske selskab, mod at dette selskab så herefter ikke rejste krav i anledning af guldhandlen. Landsretten fandt, at selskabets opgivelse af sit ubestridte tilgodehavende indebar en accept af, at det svenske selskab modregnede sit mangelskrav i det danske selskabs tilgodehavende, uden at der herved blev fremsat regreskrav mod det danske selskabs direktør. Selskabet havde herved afholdt en udgift der var uvedkommende for selskabet til fordel for direktøren, der var samlevende med selskabets ejer. Der var således interessefællesskab mellem selskabets ejer og direktøren, hvorfor selskabets disposition ikke beroede på sædvanlige forretningsmæssige overvejelser. Der forelå derfor maskeret udlodning. Maskeret udlodning.
SKM2001.164.VLD
En skatteyder havde stiftet et selskab, hvor indskudskapitalen blev berigtiget ved et apportindskud. Da det efterfølgende viste sig, at apportindskuddet havde en lavere værdi, end det var optaget med ved selskabets stiftelse, blev skatteyderen, der var eneanpartshaver, beskattet af forskellen mellem apportindskudet og dets faktiske værdi under henvisning til LL § 16 A, stk. 1. Ved et forlig indgået ved Landsretten anerkendte Skatteministeriet, at den skattemæssige anskaffelsessum for anparterne blev reguleret til den faktiske værdi, således at apportindskuddets lavere værdi ikke medførte udlodningsbeskatning. Ikke maskeret udlodning.
I en kommentar til dommen i SKM 2001.165 DEP har skatteministeriet bemærket, at den rette reaktion i skattemæssig henseende normalt vil være den, at konstateringen af, at apportindskuddet er mindre værd end forudsat, får indvirkning på anparternes anskaffelsessum, der bliver lavere
TfS 1997, 367 VLD
En hovedaktionær, der i forbindelse med selskabets børsintroduktion i 1991, havde solgt nom. 5,5 mio. kr. aktier af sin private beholdning på 25 mio. kr. til en række private investorer, var anset som skattepligtig som maskeret udbytte af en forholdsmæssig andel af udgifterne til børsintroduktionen.
Landsretten lagde til grund, at hovedaktionæren i nær tidsmæssig forbindelse med børsintroduktionen havde solgt aktier betinget af, at børsintroduktionen blev gennemført og til den kurs, der kunne opnås derved. Selv om aktiesalget ikke skete via fondsbørsen, havde hovedaktionærens aktiesalg været så nært forbundet med og afhængig af børsintroduktionen, at hovedaktionæren med rette var anset for skattepligtig af en forholdsmæssig andel af omkostninger til børsintroduktionen, som selskabet havde afholdt. Skatteyderen var derfor med rette anset for skattepligtig af maskeret udbytte, der samtidig var anset som en yderligere salgsomkostning. Maskeret udlodning.
Dommen er kun relevant for fordringer, der er erhvervet før 27. januar 2010.
Sagen vedrører en skævdeling af udbytte, der indebar, at klageren modtog et mindre udbytte end i forhold til sin ejerandel. Landsskatteretten bemærkede, at det følger af retserhvervelsesprincippet, at udbytte anses for erhvervet, når der er erhvervet endelig ret hertil. Efter praksis anses endelig ret til udbytte for erhvervet på tidspunktet for fastsættelse af udbytte, som deklareres på selskabets generalforsamling.
Da det hverken af vedtægterne eller af anpartshaveroverenskomsten fremgik, at udbyttet ikke skulle fordeles mellem anpartshaverne i henhold til deres ejerandel af selskabets anpartskapital, blev det ved afgørelsen lagt til grund, at klageren som følge af sit ejerskab af 56,8 pct. af anpartskapitalen var berettiget til 56,8 pct. af udbytte, der blev udloddet fra selskabet, og at han skulle beskattes heraf. Som sagen forelå oplyst, var det ikke godtgjort, at klageren forud for fastsættelsen af udbyttet på selskabets generalforsamling havde givet afkald på en del af udbyttet på en sådan måde, at han ikke havde ret til udbytte i overensstemmelse med sin forholdsmæssige andel af anpartskapitalen. Maskeret udlodning.
SKM2017.90.SR Skatterådet kunne bekræfte, at en påtænkt nedsættelse af boligafgiften med ca. 34 pct. til 13,85 kr. pr. kvm. pr. måned kunne gennemføres, uden at nogen del af nedsættelsen af boligafgiften skulle anses for skattepligtig for andelshaverne. Se også SKM2014.613.LSR, SKM2011.230.SR og TfS 2000, 850 LR

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret


text:
Advokaten 3 Tid til fordybelse
Som dommerfuldmægtig i Højesteret bliver du en bedre jurist. Du får mulighed for at gå i dybden med spændende sagskomplekser under gode arbejdsforhold, men til en lavere løn end i advokatbranchen.
”Jeg føler generelt, at jeg er blevet bedre til at gennemgå en beskrivelse af nogle faktiske begivenheder og derefter uddrage det, som er væsentligt,” siger advokat Jan Emer Petersen. Han er den ene af de to tidligere advokatfuldmægtige, som indtil nu har prøvet at få et års orlov fra advokatbranchen for at prøve kræfter med at være dommerfuldmægtig i Højeste-ret.
Den anden er Jonas Christoffersen. Han var den første advokatfuldmægtig, som i 1998 uopfordret søgte en tidsbegrænset stilling som dommerfuldmægtig i Højesteret – og fik den.
”I Højesteret arbejder du med jura hele tiden. Du skal ikke tænke på e-mails, telefonmøder og klientkontakt. Du har altså et år, hvor du kun tænker på jura, og du overhører diskussio-ner på det højeste juridiske niveau, når højesteretsdommerne voterer. Det er svært at fore-stille sig noget højere juridiske niveau end det. Derfor er det juridisk utroligt inspirerende,” siger Jonas Christoffersen.
Han er enig med Jan Emer Petersen i, at et år i Højesteret er en stor fordel for det efterføl-gende virke som advokat.
”Man bliver en bedre procedør, fordi man lettere kan sætte sig i dommerens sted og vurde-re, hvad det er for nogle oplysninger, han har brug for. Samtidig lærer man at tage fat i sa-gens svage sider, for hvis man har et punkt, som man ved, at modparten vil angribe, så kan man lige så godt selv slå det ned,” siger Jonas Christoffersen, som i dag tager endnu en pause fra advokatbranchen for at skrive ph.d.-afhandling.
Jonas og Jan er enige om, at hvor man som advokat især belyser en sag fra klientens side, så lærer man som dommerfuldmægtig at oplyse sagerne mere objektivt.
”Når man sidder som dommerfuldmægtig, så tænker man mere objektivt og stiller sig kri-tisk over for alle tidligere afgørelser,” siger Jan, og Jonas supplerer:
”I den praktiske verden er der en tendens til, at man læner sig meget op ad bøgerne. Men selvom der er tusind litteraturhenvisninger, og en ti år gammel højesteretsdom, som lands-retten bygger sin afgørelse på, så må du som dommerfuldmægtig i Højesteret overveje, om du vil indstille til dommerne, at det stadig skal være gældende ret. Som advokat slår du fast, at det skal det,” siger han.
Kendskab til Højesteret
Advokatfuldmægtige, som bliver dommerfuldmægtige i Højesteret, laver det samme som de øvrige fuldmægtige ved retten. De har som regel ikke specielle forudsætninger for det arbejde, de skal lave, da det oftest drejer sig om retsplejeproblemer, som ikke er typiske områder for advokatfuldmægtige. Der har de øvrige dommerfuldmægtige nok bedre forud-sætninger, fortæller højesteretsdommer Peter Blok.
”Men på baggrund af det spinkle erfaringsgrundlag vi har, adskiller de dommerfuldmægtige, som kommer fra advokatbranchen, sig nok fra de øvrige dommerfuldmægtige ved, at de har en erfaring i at skære sager til og koncentrere sig om det væsentlige. De er ikke bange for at sige, jeg mener, at det og det er det væsentlige, og jeg lader det og det ligge. Det har de lært som advokatfuldmægtige,” siger Peter Blok.
Fra Højesterets synsvinkel er der dog især andre fordele ved at antage en advokatfuldmæg-tig som dommerfuldmægtig.
”Fra et overordnet synspunkt er det gavnligt for Højesteret, at få kontakt med advokater. Jeg synes, at det er udmærket, at de, der har arbejdet herinde som fuldmægtige, går ud og fortæller, hvordan vi arbejder. Vi er kun interesseret i, at kendskabet til hvordan det rent faktisk foregår, bliver udbredt. Den anden side af sagen er, at det at komme i kontakt med Højesteret som fuldmægtig kan føre til, at de selv, eller andre, som de taler med, får interes-se for domstolsarbejdet og inspirerer nogle advokater til at søge at blive dommere siden hen. På den måde er udvekslingen god. Og det behøver jo ikke at være envejs, sådan at det kun er advokater, der kommer til domstolene. Der kunne også være dommerfuldmægtige, som får midlertidige turnusstillinger hos advokater,” siger Peter Blok.
Advokater, der søger ind som dommere, vil typisk blive nødt til at gå ned i løn, men som Peter Blok siger:
”Der kunne jo være nogen, som bliver grebet af idealisme.”
I Højesteret er der 45 ansatte, hvoraf de 17 er dommere og ti er dommerfuldmægtige. På sigt er Højesteret interesseret i hele tiden at have en advokatfuldmægtig blandt de øvrige dommerfuldmægtige.
Dyb faglig respekt
Jan og Jonas er ikke i tvivl: Jo flere fra advokatverdenen og verden uden for domstolene i øvrigt, der prøver at være dommerfuldmægtige i Højesteret, jo flere vil få et godt indblik i Højesterets arbejde og dermed være med til at sprede budskabet: Højesteret er en god ar-bejdsplads med et godt arbejdsmiljø og en afslappet stemning. Fuldmægtigene drikker dag-ligt eftermiddagste sammen, og som på andre arbejdspladser er der julefrokoster og som-merfester. Men det er især budskabet om, at man ikke kan undgå at få en dyb respekt for det arbejde, der udføres i Højesteret, man bør sprede, mener de.
”Der er en meget høj grad af faglig stolthed,” siger Jonas.
”Der bliver virkelig arbejdet intensivt,” siger Jan og understreger, at hele Højesterets ar-bejdsindsats er præget af en høj grad af grundighed.
Samtidig har deres tid i Højesteret givet dem en bredere forståelse for behovet for en grun-dig domstolsbehandling. De processkrifter, der indleveres af advokaterne, kan nemlig til tider være præget af den travle hverdag.
”Når man læser processkrifter som modtager af et budskab, og som den der skal vurdere sagen og tage stilling til den – altså indstille en afgørelse til dommerne – så får man en bed-re forståelse for, at arbejdsforholdene for advokater kan være begrænsende for fordybel-sen,” siger Jonas.
Både Jonas og Jan mener, at et år i Højesteret er en passende tidsperiode, da man når at være med til at behandle de fleste typer af sager.
”Med hensyn til selve arbejdsopgaverne og min hverdag, så kunne jeg dog principielt godt, på trods af at lønnen er lavere end i advokatbranchen, være fortsat,” siger Jan.
Advokatrådet og Domstolsstyrelsen arbejder på at få en formaliseret aftale med gensidige turnusaftaler op at stå. I øjeblikket har Advokatsamfundet turnusaftaler med Landsskatte-retten, Folketingets administration, Procesbevillingsnævnet og Konkurrencestyrelsen.
Arbejdsopgaver i Højesteret
Mundtlige sager
Fuldmægtigene bistår eventuelt 1. voterende med forberedelsen af sagen, overværer vote-ringen med henblik på udarbejdelse af voteringsprotokol og kan eventuelt også overvæ-re/fungere som sekretær ved den efterfølgende domsskrivning, hvor alle deltagende dom-mere i fællesskab skriver dom i sagen.
Skriftlige sager
I kæremål og visse ankesager, der afgøres på skriftligt grundlag, udarbejder fuldmægtigen et udførligt sagsreferat samt en redegørelse for sagens retlige problemstillinger i lyset af par-ternes påstande og anbringender. Fuldmægtigen foretager en indgående gennemgang af sagen på baggrund af en tilbundsgående kildesøgning, afgiver en indstilling om sagens afgø-relse samt udarbejder et udkast til afgørelse. Herefter afgøres sagen af dommerne.
Ankeudvalgsspørgsmål
Under forberedelsen af ankesager kan parterne blive uenige om for eksempel fremsættelse af nye påstande og anbringender, fremlæggelse af beviser, forelæggelse for EF-Domstolen osv. Fuldmægtigen udarbejder en indstilling og udkast til afgørelse. Arbejdet hermed er typisk mindre omfattende end indstillingerne i de skriftlige sager.
Informationsmøde i Højesteret
Højesteret indbyder alle interesserede til at deltage i et informationsmøde med efterfølgen-de rundvisning i Højesteret torsdag den 29. marts kl. 17.30.
Der vil blandt andet blive mulighed for at høre nærmere om anke- og kæremålsudvalgets arbejde og herunder om dommerfuldmægtigenes arbejde i Højesteret.
Endvidere vil mulighederne for advokatkonstitutioner i landsretterne blive omtalt.
Mødet finder sted i Højesterets 1. afdeling med deltagelse af højesteretsdommerne Wendler Pedersen og Peter Blok, justitssekretær Lisa Rising samt tidligere dommerfuldmægtige i Højesteret Jonas Christoffersen og Jan Emer Petersen.
Efter rundvisningen vil der blive budt på en forfriskning.
Af hensyn til planlægningen bedes interesserede tilmelde sig senest den 26. marts 2001 via e-mail til enten
jonas.christoffersen@jur.ku.dk eller
jan.emer.petersen@bechbruundragsted.com.

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret


text:
Skat.dk: Omkostningsgodtgørelse - søgsmål afvist
Omkostningsgodtgørelse, søgsmål, afvisning
Skatteforvaltningsloven § 55, stk. 1, nr. 1 og stk. 3
Skattestyrelsesloven § 33A, stk. 1 (dagældende)
Processuelle regler på SKATs område, afsnit K.4
Klagen skyldes, at SKAT ikke fuldt ud har imødekommet virksomhedens ansøgning om omkostningsgodtgørelse for udgifter til sagkyndig bistand i forbindelse med en klage til Landsskatteretten samt en sags indbringelse for Østre Landsret og Højesteret.
H1 (herefter benævnt virksomheden) driver transportvirksomhed.
Ved afgørelse af 31. maj 2002 opkrævede told- og skatteregionen i alt 1.203.990,14 kr. af virksomheden i told og afgifter, da virksomheden blev anset for debitor i henhold til toldkodeksens artikel 202, stk. 3, 2. led, for toldskylden vedrørende 890.800 cigaretter.
Virksomhedens repræsentant påklagede regionens afgørelse til Landsskatteretten med påstand om, at virksomheden ikke var debitor for toldskylden vedrørende de 890.800 cigaretter, og at der således ikke var grundlag for at opkræve virksomheden 1.203.990,14 kr. i told og afgifter.
Ved kendelse af 20. juni 2005 stadfæstede Landsskatteretten regionens afgørelse.
Virksomhedens repræsentant indbragte Landsskatterettens afgørelse for Østre Landsret og nedlagde samme påstand som ved klagen til Landsskatteretten.
Østre Landsret stadfæstede ved dom af 6. juni 2007 Landsskatterettens kendelse.
Virksomhedens repræsentant ankede Østre Landsrets dom til Højesteret. Højesteret afviste ved dom af 17. november 2009 ankesagen. Af Højesterets dom fremgik blandet andet følgende:
Advokaten har på vegne af appellanten, H1, ved ankestævning af 2. august 2007 anket dom afsagt af Østre Landsrets 13. afdeling den 6. juni 2007.
Ved brev af 22. oktober 2008 fra Højesterets Anke- og Kæremålsudvalg til sagens parter blev det bekræftet, at sagen var berammet til onsdag den 2. december 2009. Det fremgik endvidere af brevet, at "Tillægsafgiften, 3.000 kr., skal appellanten betale til retten senest den 2. september 2009".
Den 3. november 2009 rykkede Højesteret advokaten for tillægsafgiften og meddelte samtidig, at sagen vil blive afvist, hvis tillægsafgiften ikke var Højesteret i hænde senest den 10. november 2009.
Ved brev modtaget i Højesteret den 9. november 2009 meddelte advokaten, at han var udtrådt af sagen, da H1 ikke havde overført midler til betaling af tillægsafgiften, og da det ikke havde været muligt at få klientens tilsagn om, at sagen fortsat ønskes afsluttet ved hovedforhandling ved Højesteret.
Da appellanten, H1, trods påkrav ikke har betalt tillægsafgiften inden den i det seneste påkrav fastsatte frist, afvises ankesagen, jf. retsafgiftslovens § 62, stk. 3."
Den 16. februar 2010 ansøgte virksomhedens repræsentant på vegne af virksomheden om omkostningsgodtgørelse for udgifter til sagkyndig bistand med 50 % af 449.292 kr. i forbindelse med klagen til Landsskatteretten samt sagens indbringelse for Østre Landsret og Højesteret. Ved ansøgningen vedlagde repræsentanten en opgørelse af udgifterne til sagkyndig bistand, hvoraf blandt andet fremgik følgende:
Faktura 5367
Oversættelse, G1 ApS
Faktura 8550
42.831,25
Retsafgift Østre Landsret
Yderligere retsafgift Østre Landsret
Faktura 10344
Tolkeregning, mundtlig tolkning
Faktura 10759
Faktura 11406
Sagsomkostninger Østre Landsret
175.133,90
Retsafgift Højesteret
Sagsomkostninger Højesteret
Faktura 14898
231.326,87
50 % deraf
SKAT meddelte ved brev af 4. maj 2010 virksomheden, at SKAT agtede at imødekomme virksomhedens ansøgning delvist, således at der kunne ydes omkostningsgodtgørelse med 50 % af udgifterne til sagkyndig bistand i forbindelse med klagen til Landsskatteretten samt sagens indbringelse for Østre Landsret. Udgifterne til sagkyndig bistand i forbindelse med sagens indbringelse for Højesteret kunne ikke imødekommes, da Højesteret havde afvist sagen på grund af formelle mangler.
Ved brev af 11. maj 2010 har virksomhedens repræsentant meddelt SKAT, at SKATs forslag til afgørelse ikke kan godkendes. Virksomheden er således også berettiget til omkostningsgodtgørelse med 50 % af udgifterne til sagkyndig bistand i forbindelse med sagens indbringelse for Højesteret.
SKAT har godkendt omkostningsgodtgørelse for udgifter til sagkyndig bistand i forbindelse med klagen til Landsskatteretten og sagens indbringelse for Østre Landsret med henholdsvis 21.415,50 kr. og 129.192 kr.
Ud fra en samlet vurdering har virksomheden ikke opnået medhold i klagen til Landsskatteretten samt ved sagens indbringelse for Østre Landsret. Virksomheden er derfor alene berettiget til omkostningsgodtgørelse med 50 % af udgifterne til sagkyndig bistand i forbindelse hermed, jf. skatteforvaltningslovens § 52, stk. 1, 1. punktum.
Det godtgørelsesberettigede beløb er opgjort således:
50 % godtgørelse
50 % af faktura 14898
258.384,00
Det fremgår af salærredegørelsen til faktura nr. 14898, at der er anvendt 45 timer til sagens behandling ved landsretten. SKAT godkender derfor omkostningsgodtgørelse for halvdelen af denne faktura.
SKAT kan ikke godkende omkostningsgodtgørelse for den resterende del af udgifterne til sagkyndig bistand på i alt 148.076,87 kr., der er anvendt til sagens behandling ved Højesteret, da Højesteret har afvist sagen på grund af formelle mangler, idet der ikke er betalt fornøden retsafgift.
SKAT har herved henvist til bemærkningerne til nr. 8 i lov nr. 238 af 2. april 1997 om ændring af skattestyrelsesloven, omkostningsdækningsloven mv., hvoraf fremgår, at der ikke ydes tilskud til klager, der afvises.
SKAT har endvidere henvist til afsnit K.4 i Processuelle regler på SKATs område og SKM2005.534.LSR.
Virksomhedens repræsentant har fremsat påstand om, at virksomheden ligeledes er berettiget til omkostningsgodtgørelse med 50 % af udgifterne til sagkyndig bistand i forbindelse med sagens indbringelse for Højesteret.
Det fremgår af afsnit K.4 i Processuelle regler på SKATs område, at der ikke ydes omkostningsgodtgørelse, hvis stævningen/klagen afvises på grund af manglende kompetence til at føre sagen på grund af overskridelse af klagefristen, eller hvis klagen ikke er begrundet.
Manglende kompetence, overskridelse af klagefrist eller manglende begrundelse er alle forhold, der viser sig ved klagens/stævningens indlevering. Dette indikerer, at det i bemærkninger til lov nr. 238 af 2. april 1997 anførte om afvisning kun angår afvisning, der sker ved indgivelse af klage/stævning og ikke afvisning senere i forløbet.
Af bemærkningerne til nr. 8 i loven fremgår, at: "Der ydes tilskud til acontobetalinger, og der ydes tilskud uanset om klagen m.v. føres igennem en afgørelse eller opgives undervejs." Angivelsen af m.v. betyder, at det anførte også omfatter retssager. Hvis sagen opgives undervejs, er klageren altså alligevel berettiget til omkostningsgodtgørelse.
Ankestævningen til Højesteret blev indgivet den 2. august 2007, og sagen har været under behandling ved Højesteret indtil afsigelse af dommen den 17. november 2009. Højesteret afviste derfor ikke sagen ved indgivelsen af stævningen. Manglende retsafgift så sent i forløbet er udtryk for en beslutning fra sagsøgers side om at opgive sagen. Det er da blot en formalitet, at det er sket ved manglende indbetaling af retsafgift med deraf følgende dom om afvisning, end ved skrivelse til retten om at sagen hæves.
Det er således uberettiget, at der ikke er ydet omkostningsgodtgørelse for udgifterne til sagkyndig bistand i forbindelse med sagens indbringelse for Højesteret, da der ydes godtgørelse i de tilfælde, hvor sagen opgives, da det blot er en formalitet, at der er afsagt udeblivelsesdom i stedet for, at sagen er hævet, og da det anførte om afvisning kun synes at angå afvisning ved indgivelsen af stævning/klage.
Af skatteforvaltningslovens § 55, stk. 1, nr. 1 og stk. 3, fremgår følgende:
Stk. 3. Godtgørelse ydes endvidere ved domstolsprøvelse af sager, som er godtgørelsesberettiget efter stk. 1, nr. 1-3 (...)"
Ved lov nr. 238 af 2. april 1997 om ændring af blandt andet skattestyrelsesloven blev godtgørelse af udgifter til sagkyndig bistand ved domstolsprøvelse af Landsskatterettens afgørelser overført til skattestyrelseslovens § 33A, stk. 1, idet omkostningsdækningsloven samtidig blev ophævet.
Af bemærkningerne til skattestyrelseslovens § 33 A (Folketingstidende 1996-97, tillæg A, side 2799 ff.) fremgår blandt andet følgende:
"Der ydes tilskud til acontobetalinger, og der ydes tilskud uanset om klagen m.v. føres igennem til en afgørelse eller opgives undervejs. Der ydes ikke tilskud til klager, der afvises."
Sagsanlæg til indbringelse af en afgørelse fra Landsskatteretten til domstolsprøvelse efter skatteforvaltningslovens kapitel 17 antages efter fast praksis at være omfattet af begrebet "klage" i skatteforvaltningslovens kapitel 19 om omkostningsgodtgørelse.
Der ydes således ikke omkostningsgodtgørelse for udgifter til sagkyndig bistand ved en sags indbringelse for domstolene, hvis domstolene afviser sagen.
Højesteret afviste ved dom af 17. november 2009 ankesagen med den begrundelse, at virksomheden ikke betalte tillægsafgiften for anke.
Det fremgår således ikke af dommen, at sagen blev hævet af virksomheden. Det er derfor med rette, at SKAT har afslået virksomhedens ansøgning om omkostningsgodtgørelse for udgifter til sagkyndig bistand i forbindelse med sagens indbringelse for Højesteret.

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret


text:
Åbent hus i LLO Nykøbing Falster
Vi åbner vores nye lokaler, for alle torsdag d. 15. august 2019 i tidsrummet 16-18, her kan du komme og se vores nye lokale i Tværgade 14, og hilse på vores nye bestyrelse, Carsten, Michael, Mia og Birgitte.
Vi byder på en lille forfriskning ......
Har du spørgsmål til din lejekontrakt, så kan du aflevere den for en gennemgang for eventuelle ugyldige vilkår og lejeforhold generelt, vi gennemgår den for 100 kr. og sender dig gennemgangen pr. mail efterfølgende.
LLO Nykøbing F. Afdeling
SOMMER 2019: FERIELUKNINGER OG ÆNDREDE ÅBNINGSTIDER
Se vores afdelingers ferielukninger og åbningstider over sommeren 2019
5-0 til Thomas i Højesteret
LLO hjalp/// Af Kjeld Hammer
Efter 6 års usikkerhed og fem retsafgørelser, kan Thomas Bisgaard nu blive boende i barndomshjemmet.
Den svært handicappede Thomas Bisgaard i sin kørestol var oppe imod de helt store spillere, da han for første gang i sit liv indfandt sig i Højesteret den 21. Juni 2019.
I 6 år havde han ventet i usikkerhed på, om han kunne blive boende i sin trygge stuelejlighed i Valby på grund af ejerens varslede huslejestigninger. Det sted, hvor han er vokset op, og hvor han havde indgået en uopsigelig lejekontrakt med sikkerhed for netop ingen huslejestigninger. Oveni de varslede lejeforhøjelser fik han alle sine handicap-foranstaltninger i køkken og bad fjernet under den påtvungne byfornyelse. Resultatet: Thomas kunne ikke længere nå op og røre i sine gryder, fordi køkkenbordet var hævet. På hele 10 punkter blev lejligheden forringet, men ejeren kunne hente et stort økonomisk tilskud for sin kommunalt-godkendte byfornyelse!
Thomas Bisgaard ved trappen til Højesteret. Efter seks år kan han nu ånde lettet op.
Husen og Gaihede tabte
Imod sig i Højesteret havde Thomas landets absolut førende udlejer-advokat, Anne Louise Husen, der i anledning af sagen i Højesteret havde overtaget fra yngre advokatkolleger i firmaet. Husen førte sagen om Thomas huslejeforhøjelse for udlejeren, der er en af hovedstadens store spillere på det københavnske ejendomsmarked, Ragn Gaihede (Gaihede Ejendomme ApS).
Men ekspertisen hjalp ingen af dem. Husen og Gaihede tabte med et brag i Højesteret, hvis fem dommere afsagde dommen d. 1. juli 2019. Det blev 5-0 til Thomas Bisgaard.
Husen havde håbet på at vinde et vigtigt princip, som hun havde sat en livslang erfaring og megen prestige ind på. Hendes klient, Ragn Gaihede, havde håbet på en pæn huslejeforhøjelse og iflg. Thomas også på at kunne få sine egne familiemedlemmer ind i lejligheden, når han blev tvunget til at flkytte ud. I stedet må Gaihede selv til lommerne endnu engang. Tilsammen har sagen kostet ham et sekscifret kronebeløb. Først vandt Thomas, støttet af LLO, sagen i huslejenævnet, men tabte derefter i ankenævnet. Så tabte han i boligretten, men vandt så sin sag ved Østre Landsret. Og nu altså i Højesteret, der var femte retsinstans.
Første sag i Højesteret
På sin side havde Thomas Bisgaard's advokat Mikkel Jarde fra advokatfirmaet Nordia. Sagen var hans første i Højesteret. I Højesteret gav de to advokater hinanden med Jarde's formulering et "fair modspil" og Jarde tøver ikke med at kalde Husen "ekstrem kollegial".
Advokat Mikkel Jarde vandt sin allerførste sag i Højesteret. Han kalder dommen "klar og logisk begrundet", men var ikke på forhånd sikker på udfaldet.
Besked pr. telefon
51-årige Thomas er glad. Han fik straks efter dommen overbragt den gode nyhed i telefonen af faderen, Ole Bisgaard, og delte glæden med én af sine døgnplejere fra Københavns Kommmune. Endnu ved han ikke, hvordan det skal fejres, siger han, men han regner med, at det bliver en middag ude i byen med faderen.
Vi Lejere træffer en glad og rørt Ole Bisgaard tre timer efter dommen.
Hvad siger du til dommen?
"Glæden er stor her i lejligheden. Vi har grædt sammen i dag og det har været glædestårer.Vi er meget lykkelige. Jeg skyndte mig at sende en fin flaske champagne ind på kontoret til Mikkel Jarde. Nu har vi åbnet en flaske selv og købt ind til god mad. Det skal nok blive fejret.
Efter de 6 års uvidenhed om Thomas kunne blive boende, er det nu afgjort, at det kan han. Så selvfølgelig er vi meget tilfredse. Det har været en lang dræbende omgang med op- og nedture. Vi er LLO meget taknemmelige for at have vejledt os både i starten og også senere været behjælpelig med at finde de rigtige folk til os. Jeg er meget taknemmelig. Og fem dommere for bordenden i Højesteret kan ikke sådan tage fejl."
"Klar og logisk begrundet" dom
Advokat Mikkel Jarde er som Ole Bisgaard først og fremmest glad på Thomas vegne. "Han har måttet leve længe med denne langvarige sag, og det må være en stor lettelse for ham at få sat et endegyldigt punktum. Højesterets dom forekommer desuden både at være klar og logisk begrundet", siger han og tilføjer, at han på trods af sin egen vurdering af sagen ikke var sikker på udfaldet. "Usikkerheden skyldtes dels, at lejeloven umiddelbart er tavs om muligheden for gennemførelse af forbedringsforhøjelse i uopsigelige lejemål og dels, at det af de almindelige bestemmelser til lejekontrakten faktisk fremgår, at lejen kan ændres efter den til enhver tid gældende lovgivning. Med dommen har Højesteret imidlertid slået fast, at lejeloven ikke indeholder fornøden hjemmel til at varsle forbedringsforhøjelser i uopsigelige lejemål og at de almindelige bestemmelser i lejekontrakten samtidig ikke indeholder et tilstrækkeligt klart og tydeligt forbehold for at kunne gennemføre lejeforhøjelser til trods for den aftalte uopsigelighed".
Ikke stilling til forringelserne
Interessant nok har Højesteret ikke taget stilling til udlejerens såkaldte "forbedringer" af lejligheden, som af Thomas tværtimod opfattes som stærkt forringende for hans mobilitet som handiccappet. Jarde siger, at "selvom det måske havde været ønskværdigt, har Højesteret med dommen ikke taget stilling til, om det har nogen betydning, at arbejderne udført i lejemålet som følge af lejerens særlige behov som bevægelseshæmmet konkret ikke har virket som en forbedring - men efter lejerens opfattelse derimod som en forringelse – af lejemålet. Altså om forbedringsarbejder skal bedømmes objektivt eller vurderes ud fra den enkelte lejers subjektive forhold.”
Kage til kontoret
Hvordan fejrer man sin første sejr i Højesteret?
"Hos os giver man typisk kage til kontoret, når man vinder en stor sag. Det må dog vente til august, fordi mange allerede er taget på sommerferie. Da det både er min første sejr og min første sag i Højesteret, og derfor en særlig anledning, kan vi jo passende samtidig åbne den champagne, som Thomas og Ole har overbragt til mig som tak for indsatsen.”
Formanden for LLO, Helene Toxværd, byder den socialdemokratiske regering velkommen
I valgkampen slog LLO til lyd for, at vi skulle have en ny regering – det har vi nu fået og tak for det!
Vi har også fået et ”aftalepapir”, der udstikker den overordnede politiske retning. Det er helt afgørende for LLO, at byerne ikke kun bliver for de rige. Aftalepapiret imødekommer bl.a. vores ønske om et opgør med kapitalfonde og § 5.2., flere almene boliger og en fornyet chance for at se på f.eks. kravet om højst 40% familieboliger i udsatte boligområder… Også tak for det!
Nu venter vi spændt på den nye regerings sammensætning og den konkrete resortfordeling! Boligområdet trænger efter mange års nedprioritering til igen at få sit eget samlede ministerium og en boligminister, der vil prioritere disse områder.
Det politiske aftalepapir "Retfærdig retning for Danmark" kan læses i sin helhed her.
Det boligpolitike område omhandles specifikt på side 14.
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20 21 22 23 24 25 26 27 28 29 30 31 32 33 34 35 36 37 38 39 40 Næste

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret


text:
Skat.dk: Rette indkomstmodtager - udlejning reklameplads på facade - momspligt - interessefællesskab
25 Nov 2011 10:25
02 Nov 2011 10:37
2. afdeling, 499/2007 og 500/2007
England, aftalepart, momsfritagelse
Spørgsmålet var, om A eller hans engelske selskab, H1 International Ltd. for årene 1994-2002 var rette indkomstmodtager af indkomst fra en virksomhed med udlejning af reklameplads på facaden af en ejendom på ...1 i ...2.
Efter den konkrete bevisvurdering fandt Højesteret, at udlejningsvirksomheden måtte anses for drevet af A personligt.
Ligeledes fandt Højesteret at udlejningen måtte anses for udlejning af reklameplads og derfor ikke fritaget for moms, jf. momslovens § 13, stk. 1, nr. 8, 2. punktum.
Da A ikke nærmere havde konkretiseret sine indsigelser mod skattemyndighedernes opgørelse af hans skattepligtige indkomst og momstilsvar og med henvisning til sagens forløb fandt Højesteret endelig ikke tilstrækkeligt grundlag for at give ham medhold i den mere subsidiære påstand om hjemvisning af skatte- og momssagen til fornyet behandling ved SKAT.
Den juridiske vejledning 2011-2 D.A.5.8.13
Den juridiske vejledning 2011-2 D.A.4.1.2
Peter Blok, Niels Grubbe, Marianne Højgaard Pedersen, Poul Dahl Jensen og Lars Hjortnæs
I tidligere instans er afsagt dom af Vestre Landsrets 11. afdeling den 27. november 2007.
Appellanten, A, har for Højesteret anerkendt, at han var fuldt skattepligtig til Danmark i indkomstårene 1994-2002 og har herefter nedlagt følgende påstande:
Indstævnte, Skatteministeriet, skal anerkende, at As skattepligtige indkomst for indkomstårene 1994-2002 skal nedsættes til 0 kr. og at hans momstilsvar for samme periode skal nedsættes til 0 kr.
Skatteministeriet skal anerkende, at udlejningen af facadeplads på ejendommen ...1, ...2, var fritaget for moms i årene fra 1994-2002.
Skatteministeriet skal anerkende, at skattesagen og momssagen hjemvises til fornyet ligningsmæssig behandling ved SKAT.
Subsidiært har ministeriet nedlagt påstand om, at As skatte- og momsansættelser for indkomstårene 1994-2002 hjemvises til fornyet behandling ved SKAT.
Til brug for Højesteret er der afgivet supplerende forklaring af A og af revisor ML. Endvidere er der afgivet forklaring af SO og YL.
A har forklaret bl.a., at han leverede specialolier til blandt andet G1-fabrikken i ...3. G1-familien ejede ejendommen på ...1 i ...2. Han lejede en lejlighed i ejendommen, og han lejede facaden over mod ...1 til reklameformål. På et tidspunkt blev F1 medejer af ejendommen, og for nogle år siden blev ejendommen solgt til G2 i ...2. Efter lejekontrakten er lejer A eller til ordre. Han lagde lejekontrakten ind i H1. Over for udlejeren var han garant via Danske Bank, idet H1 International Ltd. i England ikke kunne være garant. Garantien blev forhøjet, og det var fortsat kun ham, der var garant. Indtægterne fra udlejningen til reklameformål blev bogført i selskabet H1.1, som var en underafdeling af det engelske selskab H1 International Ltd. Selve lejeindtægterne gik ind på hans konto i Danmark, først i Bikuben og senere i Danske Bank. De udgifter, der var forbundet med udlejningen, blev betalt enten af selskabet H1 International Ltd. eller via kontoen i Danske Bank. Selskabets revisor fik alle bilag, og overskuddet tilfaldt H1 International Ltd. Der blev dannet en underafdeling af H1 ved navn H1.2, men det blev vist aldrig til et egentligt selskab.
I H1 International Ltd.'s regnskab figurerer både fakturaer fra England og fra Danmark. H1 satte et reklameskilt op på facaden i 1994. H1.1s aktivitet er lagt ind i H1 International Ltd. Dette blev G1-familien, som han jo havde lejet facaden af, gjort bekendt med. I 1999 eller 2000 døde selskabets engelske revisor, revisor OS, og revisor ML overtog revisionen. Det er H1 International Ltd., der udlejer reklamearealet, og selskabet har ikke indflydelse på reklameskiltenes udformning. Reklamerne er lysskilte, og strømmen betales a conto. Momsen er ikke blevet trukket fra. Indtægterne er omfattet af EU-lovgivningen, og der skal ikke betales moms. Der har også været en konto ved BG-bank, senere Danske Bank, og ved Jyske Bank.
ML har forklaret bl.a., at A har betalt skat i England. ML har været revisor for A siden 1999/2000, hvor han overtog arbejdet fra revisor OS. Han ordnede As skatteregnskab i England og også H1 International Ltd.'s regnskab i England. Indtægterne i H1 International Ltd. faldt i to dele, dels indtægter vedrørende olieprodukter og smøremidler, dels en indtægt, der er lidt underlig for et oliefirma, nemlig fra udleje af reklamer i ...2. Indtægterne fra olieprodukterne gik ind i og forblev i selskabet. Han modtog fakturaer vedrørende indtægterne fra ...2, men selve beløbene gik ikke ind på H1 International Ltd.'s konto, men på As konto. Fakturaer på udgifterne vedrørende reklamerne i ...2 indgik i H1 Company Ltd.'s udgiftsbilag. Udgifterne blev betalt fra As konto i Danmark. Det drejede sig for eksempel om lejeudgifterne og udgifterne til elektricitet. ML interesserede sig for, hvad der regnskabsmæssigt, det vil sige fakturamæssigt, indgik i H1s regnskab på indtægts- og udgiftssiden, og han interesserede sig ikke for - og skulle heller ikke tage sig af - om dette stemte med indtægter og udgifter vedrørende As konto i Danmark. A har løbende fremsendt bilag på indtægter og udgifter vedrørende reklamerne i ...2, og bilagene er i original form, og de er som forklaret bogført i det engelske selskab.
A havde et tilgodehavende hos H1 International Ltd. på 50.000 £, da han overtog revisionen i 1999/2000. Der er en mellemregningskonto mellem A og det engelske selskab.
Der var nogle fejl i brevet af 5. juni 2000 fra de engelske skattemyndigheder. Nogle oplysninger i brevet er baseret på en telefonsamtale mellem ham og skattemyndighederne. Samtalen fandt sted, efter at han havde overtaget revisionen fra den tidligere revisor OS, og der var tale om et skattemæssigt spørgsmål, som han ønskede at få bragt i orden. Det er rigtigt nok, at han gav de oplysninger, som er gengivet i brevet, men han tog samtidig forbehold for rigtigheden af oplysningerne, og det forhold fremgår ikke af skattemyndighedernes brev.
Da revisor OS' virksomhed blev solgt, overtog han alle kunder, og kunderne blev gennemgået overfladisk. OS sagde om H1 International Ltd., at ML skulle henvende sig til A, som da også har givet supplerende oplysninger om H1 International Ltd. efterfølgende og løbende.
SO har forklaret bl.a., at han er uddannet inden for industri i engros- og detailhandel. Han er direktør for H1. H1s hovedområde er salg af smøremidler, herunder kundeservice og andre salgsaktiviteter, og udlejning af facader til reklameformål.
YL har forklaret bl.a., at han er direktør i byggeselskabet G2. Han har tidligere administreret byggeselskabets ejendomme, herunder ejendommen ...1. Facaden er i følge lejekontrakten lejet ud til H1.1 Administration ved A. Der er ret til fremleje og afståelsesret i lejekontrakten. Der er et skift i, hvem der er faktureret til, og det er sket efter besked fra A. En faktura fra november 2001 er faktureret til H1.1 Administration, ...5. Den 1. august 2005, og for eksempel også den 1. januar 2007, er der faktureret til H1, Sekretariatet, ...5. Den 21. oktober 2002 er der faktureret til H1.1 Administration, ...5.
Lejekontrakten indgået med den daværende ejer af ejendommen i 1993, hvor det er angivet, at lejer er A eller ordre, er formentlig den oprindelige lejekontrakt. Han har ikke fået udlejers eksemplar af lejekontrakten med. Administratoren har ikke hæftet sig ved, hvem fakturaen er blevet sendt til, da de altid er blevet betalt. Han kan ikke udelukke, at A har overdraget sine rettigheder til H1 International Ltd., men han har ikke i byggeselskabets papirer fundet eller set en sådan overdragelsesaftale. G2 Byggeselskab overtog ejendommen og administrationen af ejendommen ultimo 2001/primo 2002.
Byggeselskabet G2 opsagde på et tidspunkt facadelejemålet, idet man troede, at tiden for lejemålet var udløbet. Opsigelsen blev sendt til A, c/o H1.1 Administration UK, ...5. Efter at byggeselskabet havde opsagt lejekontrakten, talte han telefonisk med A, og han accepterede under telefonsamtalen, at udlejer havde begået en fejl ved at anføre, at aftalen var udløbet. Udlejer modtog et brev fra "H1 Ltd." på vegne af "H1.1 Administration UK", som gik ud på, at udlejer skulle trække opsigelsen tilbage, hvilket man gjorde. Begrundelsen var, at der tidligere var blevet ændret i lejeaftalen, således at den ikke var udløbet endnu. Han husker ikke, om man overvejede at forsøge at opsige lejeaftalen, fordi der var kommet en ny lejer.
Han er ikke bekendt med nogen overdragelsesaftale. Der er ikke forsvundet noget fra sagsmapperne hos udlejer, og han har ikke hørt om nogen overdragelse. Da byggeselskabet overtog ejendommen, fik man kopi af alle lejeaftaler. Han har aldrig hørt om, at andre end A var lejer. Der var blevet lavet en tillægsaftale om leje af små værelser til H1.1 Administration tilbage i marts 1995. Byggeselskabet har ikke faktureret regninger til H1 før i 2003. I 2004 blev der faktureret til H1.1 Administration UK, c/o A, ...5. Når byggeselskabet indgår en ny lejeaftale, bliver der normalt udarbejdet en allonge til den tidligere lejekontrakt. Han er klar over, at dette har juridisk betydning, men det er ikke sket her. Han har ikke haft fokus på, om lejeren havde udnyttet sin afståelsesret. Byggeselskabet G2 har ikke fået udleveret al tidligere korrespondance mellem A og den tidligere udlejer G3 A/S, men har kun fået den korrespondance, som den tidligere ejer skønnede var nødvendig.
I et brev af 2. februar 2009 til byretten fra direktør YL hedder det:
Retssag BS 13-2365/2008 - A / Skatteministeriet
Jeg var den 29. januar 2009 indkaldt som vidne i sagen og afgav min forklaring, uden på forhånd at have fået nogen indikationer af hvad man ville spørge mig om.
Da jeg kom tilbage til kontoret kunne jeg ikke undlade nøje at gennemgå korrespondancen i vores sagsmappe og må konstatere at der ikke er nogen tvivl om lejeren i forholdet gennem vores ejerperiode, dvs. fra 1. januar 2001, har været H1.1 Administration under H1 LTD.
Kopi af korrespondance vedlægges.
Om I kan bruge det til noget nu ved jeg ikke, men nu er oplysningerne videregivet.
Den vedlagte korrespondance omfattede bl.a. kopi af et brev af 22. december 1994 fra A til G1 Fabrikken. I brevet hedder det:
Ang. ...1, ...2
Med hensyn til de indgaaende kontrakter, bekraefter vi som aftalt foelgende.
De daarligste af G4 Facadepladerne på bygningen kan eventuelt udskiftes, idet der ifoelge Vicevaert OP henstår ekstra plader i kaelderen.
Den opmaalte ramme på taget giver muligheder for at dele pladsen i 3 fag og vi bekraefter, at saafremt G5 vil leje arealet hos os, eller en del heraf finder vi en speciel leje, ligesom G5 vil have en forlejeret. Oensker G5 (marketingafdelingen) det hele, er det ok, men som det ses af det modtagne billede bliver det maaske for meget.
Vi bekraefter endvidere aftalen om, at vi (undertegnede eller ordre) som en aftalt forpligtigelse vedligeholder Facade rammen ovenpaa taget og fortloebende inspicerer forankringen, saaledes sikkerheden er i orden med hensyn til eventuel montage.
Saafremt der ikke er yderligere tilfoejelser betragter vi aftalerne som fuldstændige. Eventuel post kan fremsendes til nedenstaaende adresse.
Nederst på brevet er anført:
H1.1 Administration
H1 LTD
Den vedlagte korrespondance omfattede endvidere kopi af et brev af 23. december 1994 fra H1 International Ltd. til G1 Fabrikken A.S. I brevet hedder det:
Ang. Kontrakt ...1.
Ved henvendelse til raadhuset er vi kommet i besiddelse af de oprindelige konstruktionstegninger vedroerende ...1, vi har også nogle historiske billeder der her vedlægges separat med forklaring.
Med hensyn til de elektriske installationer i bygningen og eventuel af og paamontering af facadeplader, har vi forbindelse til leverandoeren af pladerne der har betegnelsen G4.
Jeg skal endvidere oplyse, at de indgaaede aftaler (lejekontrakter) med undertegnede, eller ordre er overdraget til H1 International Ltd, England hvilket jeg har valgt som aktionaer i dette selskab, som oplyst er H1.1 administration en aktivitet under dette selskab.
Brevet er underskrevet af "A, director" og "OM, administration".
I brevet af 5. juni 2000 fra de engelske skattemyndigheder hedder det yderligere:
I enclose for your reference a copy of the company's profit and loss account as at 31 March 1999, including comparative figures for the previous year. These show losses have arisen, but in a telephone conversation on 18 February 2000, the accountant acting told our Inspector this position was likely to change this year. The reason for this is that Mr A has commenced to take on consultancy work.
Der er fremlagt en lejekontrakt indgået i februar 2001 mellem G6 Danmark A/S og H1.1 Administration.
Regnskabet for H1 International Ltd. for 2001-2002 indeholder ligesom regnskaberne for de to forudgående år en indtægt benævnt "Consultancy fees". Af regnskabet for 1999-2000 fremgår, at der i det forudgående år ikke var nogen tilsvarende indtægt.
A har supplerende anført, at med fremlæggelsen for Højesteret af brevet af 23. december 1994, hvorved den daværende ejer af bygningen ...1 i ...2 blev gjort bekendt med, at A havde overdraget de indgåede lejekontrakter til H1 International Ltd., må Skatteministeriet have bevisbyrden for, at lejeindtægterne fra facadeudlejningen ikke tilkom H1, og denne bevisbyrde er ikke løftet. Leje i henhold til facadelejekontrakterne blev indbetalt på As konti, men blev bogført som indtægter i H1s regnskaber, og Skatteministeriet har ikke godtgjort, at der ikke skete en almindelig løbende mellemregning. H1 må derfor anses som rette indkomstmodtager. Skatteministeriet har heller ikke godtgjort, at der har været tale om en udlodning fra H1 til ham.
Med hensyn til den subsidiære påstand har A supplerende anført, at facadeudlejningen ikke er momspligtig, idet der er tale om videreudlejning af facadearealer og alene med adgang for lejeren til selv at opsætte reklameskilte. Der må også lægges vægt på, at bygningens ejer har udlejet facadearealerne uden moms.
Mere subsidiært bør sagen hjemvises til fortsat behandling ved SKAT med henblik på beregning af fradrag for yderligere driftsudgifter samt for elafgifter for så vidt angår moms.
Skatteministeriet har supplerende anført, at der allerede på grund af interessefællesskabet mellem A og H1 International Ltd. må stilles skærpede krav til beviset for, at As rettigheder i henhold til lejekontrakterne om brug af reklameplads på facadearealerne på ...1 var overført til H1. Det brev af 23. december 1994 til bygningens daværende ejer, som er fremlagt for Højesteret, er ikke tilstrækkeligt til at løfte bevisbyrden for, at A ikke er rette indkomstmodtager, når henses til, at lejeaftalen med ejendommens ejer er indgået af A, at der ikke er fremlagt en overdragelsesaftale mellem ham og H1, at der ikke er fremlagt eksempler på, at H1 er angivet som aftalepart i facadelejeaftalerne, at lejebeløbene blev indbetalt til og udgifter vedrørende lejeaftalerne betalt fra As konti, at overskuddet ikke blev overført til H1, og at de regnskabsmæssige oplysninger for H1 ikke godtgør, at lejeindtægterne løbende er indgået i dette selskabs regnskaber og i mellemregningen mellem A og selskabet.
Det er efter lovens ordlyd og forarbejder uden betydning for spørgsmålet om momsfritagelse efter momslovens § 13, stk. 1, nr. 8, om der er tale om udlejning eller videreudlejning, og om udlejningen sker med eller uden medfølgende reklameskilte.
Hvis H1 anses som rette indkomstmodtager, skal sagerne hjemvises til fortsat administrativ behandling med henblik på beregning af udbytteskat for A af de beløb, der er indgået på hans konti og er forbrugt af ham, jf. ligningslovens § 16 A og dobbeltbeskatningsoverenskomsten mellem Danmark og Storbritannien artikel 10, stk. 1.
Sagens hovedspørgsmål for Højesteret er, om det er A eller H1 International Ltd., der er rette indkomstmodtager af lejeindtægterne.
Lejekontrakten med den daværende ejer af ejendommen ...1, ...2, er indgået af A. Alle indtægter og udgifter vedrørende facadeudlejningen blev betalt til, henholdsvis fra, As personlige bankkonti, og overskuddet fra udlejningen blev ikke overført til H1 International Ltd. Aftalerne med lejerne af reklameplads og fakturaerne til disse er indgået, henholdsvis udstedt, af "H1.1 Administration" eller "H1.1 Administration UK", og der er ikke fremlagt noget eksempel på aftaler indgået af eller fakturaer udstedt af H1 International Ltd. Det bemærkes herved, at de fremlagte engelske fakturaer, som angiver at være udstedt af "H1", er kopier, som er anvendt som grundlag for udarbejdelsen af selskabets regnskaber for regnskabsåret 1999-2000 og senere, men som ikke er anvendt over for lejerne.
Heroverfor kan der ikke lægges afgørende vægt på de for Højesteret fremlagte kopier af brevene af 22. december 1994 fra A til ejendommens daværende ejer og af 23. december 1994 fra H1 International Ltd. til samme.
A har forklaret, at indtægten fra udlejningen blev bogført som indtægt for H1 International Ltd. Skattemyndighederne har ikke bestridt, at indtægten under betegnelsen "Consultancy fees" er medtaget i selskabets indtægter for indkomstårene 1999-2000 og 2000-2001 ifølge de ikke reviderede årsregnskaber for disse år, og tilsvarende fremgår af årsregnskabet for 2001-2002. Det fremgår imidlertid af regnskabet for 1999-2000, at der ikke var en tilsvarende indtægt i det forudgående år. Der er endvidere ikke fremlagt regnskabsmateriale, som viser udviklingen i mellemregningen mellem A og H1 International Ltd. Det er herefter ikke ved As forklaring og de fremlagte regnskaber godtgjort, at lejeindtægterne reelt er tilgået selskabet i den omhandlede periode fra 1994 til 2002.
Højesteret tiltræder herefter, at udlejningsvirksomheden i årene 1994 til 2002 må anses for drevet af A personlig.
Af de grunde, der er anført af landsretten, tiltræder Højesteret, at udlejningen må anses for udlejning af reklameplads og derfor ikke er fritaget for moms, jf. momslovens § 13, stk. 1, nr. 8, 2. punktum.
A har ikke nærmere konkretiseret sine indsigelser mod skattemyndighedernes opgørelse af hans skattepligtige indkomst og momstilsvar, og Højesteret finder på denne baggrund og efter sagens forløb ikke tilstrækkeligt grundlag for at give A medhold i den mere subsidiære påstand om hjemvisning af skattesagen og momssagen til fornyet behandling ved SKAT.
I sagsomkostninger for Højesteret skal A betale 175.000 kr. til Skatteministeriet.