text:
19 May 2014 11:33
1. afdeling, 42/2012
Et kommanditselskab købte i juni 2007 en ejendom for ca. 246 mio. kr. Ejendommen blev i oktober - december 2007 videreoverdraget til en række investorer ved salg af andelene i kommanditselskabet for ca. 288 mio. kr. Sagen angik, om forskelsbeløbet på ca. 42 mio. kr. helt eller delvist kunne indgå ved opgørelsen af investorernes afskrivningsgrundlag og grundlaget for beskatning efter ejendomsavancebeskatningsloven.
Højesteret udtalte med henvisning til tidligere højesteretspraksis, at der ved opgørelsen af anskaffelsessummen efter afskrivningsloven og ejendomsavancebeskatningsloven - udover købesummen - alene kan medregnes udgifter, som kan henføres til berigtigelsen og gennemførelsen af selve ejendomskøbet. Udgifter til f.eks. den overordnede strukturering og tilrettelæggelse af et investeringsprojekt kan ikke medregnes.
Højesteret fastslog, at investorerne ikke havde godtgjort, at der i forskelsbeløbet på ca. 42 mio. kr. indgik udgifter til berigtigelse og gennemførelse af selve ejendomskøbet. Der var desuden ikke grundlag for at antage, at der for en del af forskelsbeløbets vedkommende var tale om, at udbyderen havde afholdt udgifter, som havde ført til en højere værdi af den faste ejendom. Ingen del af forskelsbeløbet kunne derfor indgå i anskaffelsessummen.
Den juridiske vejledning 2014-1 C.H.2.1.8.1
Den juridiske vejledning 2014-2 C.H.2.1.8.4
K/S H1 ved investorerne
Thomas Rørdam, Jon Stokholm, Hanne Schmidt, Lars Hjortnæs og Jan Schans Christensen.
I tidligere instans er afsagt dom af Østre Landsrets 22. afdeling den 20. januar 2012,
Appellanten, K/S H1 ved investorerne, har gentaget sine subsidiære påstande samt frafaldet sine principale påstande og sin mest subsidiære påstand.
K/S H1 ved investorerne har som begrundelse for at frafalde de nævnte påstande anført bl.a., at Højesteret ved dommen af 3. marts 2014 i sag 170/2012, SKM2014.236.HR har fastslået, at der ved erhvervelse af anparter i et ejendomsinvesteringsprojekt - uanset om det sker ved tegning eller køb - skal henføres beløb til den overordnede strukturering og tilrettelæggelse af investeringsprojektet, der ikke kan indgå i anskaffelsessummen, hverken efter afskrivningsloven eller efter ejendomsavancebeskatningsloven.
I den foreliggende sag er forskellen mellem H3 A/S' anskaffelsessum for ejendommen på 246.180.000 kr. og videresalgsprisen til investorerne i K/S H1 på 288.030.600 kr. ca. 42.000,000 kr. Det afgørende spørgsmål i denne sag er, hvor stor en del af dette beløb, der rettelig skal henføres til betaling for den overordnede strukturering og tilrettelæggelse af investeringsprojektet og dermed ikke kan indgå ved opgørelsen af den skattemæssige anskaffelsessum.
Østre Landsret har i den indankede dom henført ca. 23 mio. kr. af de 42 mio. kr. til udgifter vedrørende due diligence, mæglerhonorar og øvrige købsomkostninger, K/S H1 ved investorerne gør gældende, at hele beløbet på ca. 23 mio. kr. skal indgå ved opgørelsen af afskrivningsgrundlaget og anskaffelsessummen efter ejendomsavancebeskatningsloven, da investorerne i K/S H1 ved deres indtræden som kommanditister påtog sig at tage del i disse udgifter, jf. retsanvendelsen i Højesterets dom af 3. marts 2014, SKM2014.236.HR.
K/S H1 ved investorerne accepterer, at en del af beløbet på de ca. 19 mio. kr. skal henføres til den overordnede strukturering og tilrettelæggelse af investeringsprojektet og som følge heraf ikke kan indgå i den skattemæssige anskaffelsessum. Langt størstedelen af beløbet skal imidlertid henføres til H3 A/S' videresalgsavance ved salget af ejendommen til investorerne i K/S H1. Denne del af beløbet på de ca. 19 mio. kr. skal derfor efter almindelige skatteretlige principper indgå ved opgørelsen af investorernes skattemæssige anskaffelsessum for ejendommen,
Parterne har i øvrigt gentaget deres anbringender,
Sagen angår, hvilke udgifter der kan indgå i anskaffelsessummen ved opgørelsen af afskrivningsgrundlaget og grundlaget for beskatning efter ejendomsavancebeskatningsloven for den faste ejendom i ...1, som K/S H1 og dermed investorerne i dette selskab har erhvervet, jf. afskrivningslovens § 17 og ejendomsavancebeskatningslovens § 4.
Højesteret har fastslået, at der ved opgørelsen af anskaffelsessummen efter afskrivningsloven og efter ejendomsavancebeskatningsloven - ud over købesummen - alene kan medregnes udgifter, som kan henføres til berigtigelsen og gennemførelsen af selve ejendomskøbet, og at udgifter til f.eks. den overordnede strukturering og tilrettelæggelse af et investeringsprojekt, ikke kan medregnes, jf. Højesterets dom af 3. marts 2014, SKM2014.236.HR.
Det er skatteyderen, der har bevisbyrden for, at de udgifter, som ønskes medregnet i anskaffelsessummen, kan henføres til berigtigelsen og gennemførelsen af selve ejendomskøbet. Det samme gælder opdeling af omkostninger på bistand, der kan medregnes, og bistand der ikke kan, i tilfælde, hvor omkostningen omfatter begge elementer. Der henvises herved til Højesterets dom af 27. januar 2014, gengivet i SKM2014.87.HR.
I den foreliggende sag har K/S H1, der var ejet af H3 A/S, erhvervet ejendommen den 6. juni 2007 for et beløb svarende til 246.180.000 kr. Overdragelsen af ejendommen ved salg af andele i kommanditselskabet i oktober-december 2007 skete til et samlet beløb på 288.030.600 kr.
Det er ubestridt, at 23.387.000 kr. af differencebeløbet på i alt 41.850.600 kr. vedrører udgifter til due diligence, mæglerhonorar og øvrige købsomkostninger afholdt af H3 A/S, der var projektudbyder. K/S H1 har fremlagt bilag vedrørende nogle af de afholdte udgifter, herunder udgifter til due diligence rapport og miljørapport, udgifter til vurderingsrapport, mæglerhonorar, udgifter til tilvejebringelse af finansiering og diverse advokatudgifter.
Højesteret finder, at udgifter til due diligence, miljøundersøgelser, vurdering af ejendommen, tilvejebringelse af finansiering og udgifter til formidling af ejendomskøb ikke kan henføres til berigtigelse og gennemførelse af selve ejendomskøbet, og at ingen af de fremlagte bilag vedrørende advokat- og mæglerudgifter indeholder oplysninger, der giver grundlag for at fastslå, at der er tale om udgifter til berigtigelse og gennemførelse af selve ejendomskøbet. Da kommanditselskabet heller ikke i øvrigt har dokumenteret, at der har været afholdt sådanne udgifter og i givet fald med hvilke beløb, tiltræder Højesteret, at ingen del af beløbet på 23.387.000 kr. kan indgå i den skattemæssige anskaffelsessum for ejendommen.
Der er enighed mellem parterne om, at der i den resterende del af differencebeløbet på 41.850.600 kr., dvs. 18.463.600 kr., indgår vederlag til H3 A/S, der forestod struktureringen og tilrettelæggelsen af investeringsprojektet, herunder udarbejdelse af prospekt, uden at fakturere kommanditselskabet for disse ydelser. Der er endvidere enighed om, at værdien af selve ejendommen på tidspunktet for overdragelsen til investorerne var 246.180,000 kr., idet der herved ses bort fra værdien af det arbejde, H3 A/S havde udført. Uenigheden angår, om der som anført af K/S H1 for så vidt angår langt størstedelen af beløbet på de 18.463.600 kr. er tale om en handelsavance, der knytter sig til selve ejendommen, eller om hele dette beløb som anført af Skatteministeriet er vederlag for den overordnede strukturering og planlægning af investeringsprojektet.
Af de grunde, der er anført af landsretten, tiltræder Højesteret, at heller ikke nogen del af de 18.463.600 kr. kan indgå i anskaffelsessummen for den faste ejendom. Det bemærkes herved, at værdien af selve ejendommen på tidspunktet for overdragelsen til investorerne var 246.180.000 kr., og at der ikke er grundlag for at antage, at de udgifter, der blev afholdt af H3 A/S, har medført en højere værdi af den faste ejendom. Beløbet på de 18.463.600 kr. må således i sin helhed anses for at vedrøre den overordnede strukturering og tilrettelæggelse af investeringsprojektet.
I sagsomkostninger for Højesteret skal K/S H1 ved investorerne betale 500.000 kr. til Skatteministeriet.


text:
Hjemmel – Intet nyt efter Højesterets dom! | RIGHT OF WAY
Det vækker derfor ofte stor opmærksomhed, når Højesteret træffer en afgørelse, fordi der dermed kan være skabt klarhed over retstilstanden. Det kan imidlertid også ske, at en højesteretsdom udløser mange flere sager, hvor borgere mener, at Højesterets afgørelse principielt kan udstrækkes til også at gøre sig gældende for deres særlige forhold, og dermed bruges til støtte for netop deres sag.
Afklaring af én sag kan føre til mange nye sager
I april i år var det 10 år siden, at Højesteret afsagde dom i den såkaldte Svinningegård-sag. Sagen handlede om nedlæggelse af en jernbaneoverkørsel, som betød, at ejeren af Svinningegård måtte køre en omvej til halvdelen af sine marker. Af taksationsmyndighederne havde ejeren fået omvejserstatning beregnet efter almindelige takster samt 125.000 kr. i erstatning for øvrige ulemper. Højesteret forhøjede skønsmæssigt erstatningen for øvrige ulemper til 1 mio. kr. Sagen udløste en lang række af klagesager i forbindelse med de mange nedlæggelser af ubevogtede jernbaneoverkørsler, der fulgte i årene efter. Sagerne var anlagt af håbefulde lodsejere – eventuelt på anbefaling af deres rådgivere – der mente, at Højesterets dom betød, at der kunne beregnes en fast (stor) tillægserstatning for øvrige ulemper.
De fleste lodsejere blev imidlertid skuffede, fordi Højesterets dom var baseret på et konkret skøn over forholdene på Svinningegård. Et tilsvarende skøn over ulemperne for andre ejendomme førte sjældent til en erstatning for ulemper, som ikke allerede var erstattet gennem den almindelige beregningsregel for omvejserstatning.
Højesteret har den 10. september 2018 afsagt en dom (sag 6/2018), der på tilsvarende måde vil kunne føre til et større antal sager – denne gang om lovligheden af ekspropriation.
Sagen handlede om ekspropriation af en del af sagsøgerens landbrugsejendom til anlæg af en ny vej og ny jernbanebro. Ekspropriationen blev foretaget efter anmodning af Banedanmark, som var anlægsmyndighed for elektrificering af jernbanestrækningen mellem Esbjerg og Lunderskov. Elektrificeringen nødvendiggjorde blandt andet forhøjelse af en række jernbanebroer. I forbindelse med jernbanebroen, hvor Estrupvej krydsede jernbanen, blev det – efter ønske fra Vejen Kommune – besluttet at ekspropriere til nedlæggelse af den eksisterende bro, samt anlæg af en ny vej og en ny bro beliggende på sagsøgerens ejendom. Sagsøgeren protesterede og anlagde sag mod Banedanmark med påstand om, at ekspropriationen var ugyldig, fordi der ikke var hjemmel til at ekspropriere til anlæg af en ny vej i loven om elektrificering af jernbanen. Banedanmark nedlagde påstand om frifindelse.
Højesteret kendte ekspropriationen ugyldig
I byretten fik sagsøgeren medhold, mens Vestre Landsret frifandt Banedanmark. Med tredjeinstansbevilling blev sagen indbragt for Højesteret, hvor et flertal på tre ud af fem dommere fandt, at ekspropriationen ikke var gyldig, fordi en grundløsning, der hævede den eksisterende bro, og som var beskrevet i miljøredegørelsen, var tilstrækkelig til at gennemføre elektrificeringsprojektet, og fordi valget af det alternative projekt med ny vej og ny bro skete af hensyn til kommunens ønsker vedrørende trafikafvikling i området, uden at det var nødvendigt for at gennemføre elektrificeringen.
Højesterets dom bør ikke give anledning til nye sager
Højesterets dom er allerede begyndt at dukke op i sager, hvor ekspropriation til f.eks. jernbaneformål tillige medfører, at der må eksproprieres omkringliggende arealer til ikke-jernbaneformål, f.eks. til vej- eller ledningsomlægninger. Dommen fremføres her til støtte for, at der ikke er hjemmel til at ekspropriere til sådanne supplerende formål. Det må forventes, at der – i hvert fald i en periode – i stigende grad vil blive rejst tvivl om ekspropriationers lovlighed med henvisning til Højesterets dom.
Dommen medfører imidlertid ikke, at det fremover vil være umuligt at ekspropriere til supplerende formål. COWI har foretaget sådanne ekspropriationer i årevis og vurderer, at det fortsat fuldt ud vil være muligt med rette hjemmelsangivelse – blandt andet fordi Højesterets dom er konkret begrundet og støttet tungt på en specifik vidneforklaring.
Således er det svært at forestille sig en tilsvarende sag blive ført ved domstolene, hvor Højesteretsdommen kan anvendes med betydelig præjudikatværdi.
Højesteret har taget stilling til lovligheden af ekspropriationen, og således er der ikke taget stilling til, hvorledes parterne skal løse problemet med, at der nu er anlagt en vej på et forkert juridisk grundlag.
Det kan ikke overraske, at der skal være hjemmel til ekspropriation og heller ikke, at den korrekte hjemmel skal anvendes. Dette er særligt vigtigt at have for øje ved sammensatte projekter, hvor flere interesser varetages. Anvendelse af forkert juridisk grundlag kan medføre, at der ikke er hjemmel til den allerede foretagne ekspropriation.
Som følge af dommen og lodsejeres øgede opmærksomhed på lovligheden, må det derfor anbefales, at anlægsmyndigheder har ekstra fokus på den juridiske hjemmel for ekspropriationen og tillige tænker hjemmelspørgsmål ind meget tidligt i den tekniske planlægning af anlægget. Det er særligt vigtigt at undgå sager om ekspropriationers lovlighed, fordi de giver betydelig usikkerhed om grundlaget for anlægsprojektet – både for anlægsmyndigheden og for lodsejerne – og fordi sådanne sager ikke kan behandles af taksationsmyndighederne, men skal føres for domstolene med betydelige omkostninger og tidsforløb til følge.
COWI har stor erfaring indenfor ekspropriation af særligt komplekse infrastruktur- og anlægsprojekter og ved derfor hvilke overvejelser myndighederne skal gøre sig allerede i planlægningsfasen forud for ekspropriation.
Vi står altid klar til at vidensdele og rådgive både generelt og på særligt komplekse projekter.
Du er derfor meget velkommen til at kontakte:
Morten Krebs, Markedschef, mtk@cowi.com, tlf. 23 31 34 07, LinkedIn
Peter Mortensen, professor dr.jur, pmxx@cowi.com, LinkedIn
Kira Niro, Legal Specialist, kino@cowi.com, tlf. 50 55 10 60, LinkedIn

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret


text:
Skat.dk: Straffesag - momssvig - stråmand - direktør - momskarussel
03 Dec 2015 08:47
19 Aug 2015 08:35
1. afdeling, 71/2015
Straf, fængsel, betinget, elektronisk, udstyr, dolus, eventualis
T var tiltalt for som direktør i et selskab for perioden 1. april 2011 - 31. september 2011 at have undladt at angive størrelsen af selskabets udgående og indgående moms, for perioden 1. oktober 2011 - 31. december 2011 at have afgivet urigtige oplysninger i forbindelse med selskabets momsangivelser og for perioden 1. januar 2012 - 31. marts 2012 at have undladt at angive størrelsen af selskabets udgående og indgående moms.
Han havde derved unddraget for 5.433.065 kr. i moms i alt. Selskabet handlede med elektronisk udstyr.
T påstod frifindelse.
Byretten frifandt T. Selvom T blev registreret som direktør, var det ikke ham der stod for driften, som hovedsagelig blev varetaget af en anden. T havde således intet at gøre med selskabets handler, og det var heller ikke ham, der havde foretaget momsangivelserne.
Landsretten fandt T skyldig i momssvig af særlig grov karakter. T kunne ikke have været helt uvidende om det passerede, men havde accepteret risikoen for, at selskabet blev drevet med ham som direktør, uden at reglerne om afregning af moms blev fulgt. Selskabet var blevet oprettet med T som direktør, T var i banken og fik en bankkonto, han kunne disponere over og selskabet fik hjemmeadresse hos ham. T holdt sig ikke helt ude af selskabet, men stillede spørgsmål og fik forelagt enkelte udenlandske fakturaer, ligesom T talte med et par leverandører. T idømtes fængsel i 1 år og 6 måneder, som blev gjort betinget under henvisning til T's beskedne rolle i selskabet og til, at T ikke aktivt har medvirket i gerningsindholdet. T blev tillige idømt en tillægsbøde på 5.425.000 kr. og skulle betale erstatning til SKAT på 5.433.065 kr.
Højesteret kunne ikke efterprøve den konkret foretagne bevisførelse vedrørende skyldsspørgsmålet, men fandt at landsretten havde anvendt forsætsbegrebet korrekt, og at bevismaterialet kan begrunde, at der foreligger forsæt.
T idømtes fængsel i 1 år og 8 måneder (fællesstraf sammen med en betinget straf for overtrædelse af lov om euforiserende stoffer). Heraf blev 1 år og 2 måneder gjort betinget. T blev endvidere idømt en tillægsbøde på 2.700.000 kr. og skulle betale erstatning til SKAT som i landsretten.
Højesterets dom af 19. august 2015, 1. afdeling nr. 71/2015
(advokat Henrik Karl Nielsen, besk.)
Poul Søgaard, Niels Grubbe, Marianne Højgaard Pedersen, Oliver Talevski og Lars Apostoli
I tidligere instanser er afsagt dom af Byretten den 26. august 2014 og af Østre Landsrets 6. afdeling den 7. oktober 2014.
Dommen er anket af T med påstand om frifindelse, subsidiært formildelse af straffen og nedsættelse af den idømte erstatning.
Anklagemyndigheden har påstået skærpelse, navnlig således at straffen gøres helt eller delvis ubetinget.
T er tidligere straffet, navnlig for overtrædelse af straffelovens § 191 og lov om euforiserende stoffer. Han er senest straffet med 2 måneders betinget fængsel ved Byrettens dom af 19. december 2013 for overtrædelse af lov om euforiserende stoffer.
T har til støtte for sin påstand om frifindelse anført, at han ikke har haft forsæt til den momsunddragelse på 5.433.065 kr., som har fundet sted. Han blev - som landsretten også har lagt til grund - holdt uden for virksomhedens forhold, herunder indberetning af moms til SKAT. Han har således heller ikke haft kendskab til omfanget af momsunddragelsen.
Landsretten har lagt til grund, at han har accepteret en risiko for, at selskabet blev drevet med ham som direktør, uden at reglerne om afregning af moms blev fulgt. En accept af en sådan risiko kan imidlertid kun indebære, at der foreligger uagtsomhed fra hans side - ikke forsæt. Derfor skal han frifindes for anklagen om overtrædelse af straffelovens § 289 i overensstemmelse med byrettens dom.
Til støtte for den subsidiære påstand om formildelse har han anført, at der ved fastsættelsen af tillægsbøden ikke er taget hensyn til, at andre medvirkende allerede er straffet eller sigtet for samme forhold, og at der i øvrigt heller ikke er taget højde for, at han ikke har deltaget i den økonomiske vinding ved forbrydelsen. De samme forhold bør også begrunde en skønsmæssig nedsættelse af erstatningskravet mod ham, jf. erstatningsansvarslovens § 24, stk. 1.
Anklagemyndigheden har anført, at Højesteret ikke kan efterprøve landsrettens bevisbedømmelse af spørgsmålet om forsæt, jf. retsplejelovens § 933, stk. 2, sammenholdt med § 912, stk. 1, nr. 4, modsætningsvis. Derimod kan Højesteret tage stilling til, om landsretten har anvendt forsætsbegrebet rigtigt, jf. Højesterets dom af 9. januar 2012 (UfR 2012.1101).
Landsrettens præmisser må forstås således, at landsretten ved bevisbedømmelsen har lagt til grund, at der foreligger forsæt i form af dolus eventualis i varianten positiv indvilligelse. Under de faktiske omstændigheder, som landsretten har lagt til grund, er det udtryk for en korrekt forståelse af forsætsbegrebet. Derfor er det med rette, at landsretten har konkluderet, at T havde forsæt til overtrædelse af straffelovens § 289 om momssvig af særligt grov karakter.
T har deltaget i organiseret "momskarusselsvig", hvorved der er sket unddragelse af et momsbeløb på 5.433.065 kr. Hertil kommer, at han tidligere er straffet. Efter praksis skal der udmåles en ubetinget frihedsstraf for forhold af denne karakter, medmindre der foreligger særlige omstændigheder. Sådanne særlige omstændigheder foreligger ikke i denne sag.
Der er tale om strafbare forhold, som er begået før den betingede dom af 19. december 2013, hvorved T for overtrædelse af lov om euforiserende stoffer blev idømt 2 måneders fængsel betinget. Der bør nu fastsættes en ubetinget fællesstraf på fængsel i 2 år, jf. straffelovens § 61, stk. 1.
Landsrettens bestemmelse om en tillægsbøde på 5.425.000 kr. er i overensstemmelse med retspraksis i en sag som den foreliggende, hvor der er tale om en momsunddragelse på 5.433.065 kr. Der er derfor ikke grundlag for at ændre denne del af dommen. Der er heller ikke grundlag for at ændre dommens afgørelse af erstatningsspørgsmålet.
Hvis der ikke har foreligget det fornødne forsæt, må forholdene - som det mindre i det mere - henføres under momslovens § 81, stk. 1, om groft uagtsomme overtrædelser af momsloven.
Sagen angår spørgsmål om forsæt til overtrædelse af straffelovens § 289 om momssvig af særligt grov karakter, om strafudmåling og om erstatning.
Forsæt til momssvig af særligt grov karakter
Som anført i bl.a. Højesterets dom af 9. januar 2012 (UfR 2012.1101) kan Højesteret ikke efterprøve den konkret foretagne bevisbedømmelse vedrørende skyldsspørgsmålet. Højesteret kan imidlertid tage stilling til, om landsretten har anvendt forsætsbegrebet rigtigt, og om de faktiske omstændigheder, som er lagt til grund af landsretten, herunder vedrørende T´s subjektive forhold, kan begrunde, at der foreligger forsæt.
Landsretten har lagt til grund, at G1 ApS blev oprettet med T som direktør, og at han var i banken og fik en bankkonto, som han kunne disponere over. Virksomheden fik hjemadresse hos ham, men i øvrigt blev han holdt uden for virksomhedens forhold, herunder indberetning af moms til SKAT. Dog holdt T sig ikke helt ude af forholdene vedrørende selskabet, men stillede spørgsmål og fik forelagt enkelte udenlandske fakturaer, ligesom han talte med et par leverandører. Flere af de svar, han fik af selskabets reelle stifter, RJ, var henholdende, og generelt måtte han efterspørge oplysninger om selskabets forhold. Landsretten har endvidere lagt til grund, at T ikke kan have været helt uvidende om det passerede, og at han har accepteret risikoen for, at selskabet blev drevet med ham som direktør, uden at reglerne om afregning af moms blev fulgt. På dette grundlag har landsretten fundet, at han havde det fornødne forsæt, og derfor anset ham for skyldig.
Landsrettens præmisser må forstås således, at T indså, at det var muligt, at selskabet blev anvendt til momsunddragelse i et omfang som det, der fandt sted, og at han accepterede denne mulighed for det tilfælde, at det faktisk forholdt sig på denne måde. Landsretten har således fundet, at T havde forsæt i form af dolus eventualis (positiv indvilligelse). Selv om betingelserne for forsæt i denne form ikke er kommet klart til udtryk i landsrettens præmisser, finder Højesteret, at landsretten har anvendt forsætsbegrebet korrekt, og at bevisresultatet kan begrunde, at der foreligger forsæt.
Højesteret tiltræder herefter, at T er skyldig i overtrædelse af straffelovens § 289.
Der er tale om momsunddragelser af betydelige beløb som resultat af organiseret svindel med flere medvirkende aktører, der løbende og systematisk har misbrugt momsreglerne til "momskarusselsvig" under brug af flere "skraldespandsselskaber". Højesteret finder, at ubetinget frihedsstraf under disse omstændigheder bør være udgangspunktet ved strafudmålingen.
Landsretten har lagt til grund, at T har haft en beskeden rolle i selskabet og ikke har medvirket aktivt. Som direktør for et "skraldespandsselskab" har han dog udfyldt en nødvendig og ikke uvæsentlig rolle som led i den begåede kriminalitet. Disse forhold bør afspejles i strafudmålingen, herunder udmålingen af tillægsbødens størrelse.
Straffen skal fastsættes som en fællesstraf med den betingede straf for overtrædelse af lov om euforiserende stoffer, som blev idømt ved Byrettens dom af 19. december 2013. På baggrund af det anførte fastsætter Højesteret fællesstraffen til fængsel i 1 år og 8 måneder, jf. straffelovens § 61, stk. 1. Heraf skal 6 måneder fuldbyrdes, mens resten af fængselsstraffen ikke fuldbyrdes, hvis T overholder de betingelser, der er angivet nedenfor, jf. straffelovens § 58, stk. 1, jf. § 56, stk. 1.
På baggrund af det anførte fastsætter Højesteret endvidere tillægsbøden til 2.700.000 kr., svarende til halvdelen af normalbøden ved momsunddragelser af den omhandlede størrelse, jf. straffelovens § 50, stk. 2.
T er skyldig i overtrædelser af straffelovens § 289 om momssvig af særligt grov karakter. Derfor finder Højesteret, at han med rette er anset for erstatningsansvarlig for det afgiftstab, som blev påført SKAT ved disse forbrydelser. Betingelserne for at lempe erstatningsansvaret i henhold til erstatningsansvarslovens § 24 er ikke opfyldt.
Efter omstændighederne, herunder behovet for afklaring af spørgsmålet om strafudmålingen, skal statskassen betale sagens omkostninger for Højesteret.
T straffes med fængsel i 1 år og 8 måneder, hvoraf 6 måneder skal fuldbyrdes. Den resterende del skal ikke fuldbyrdes, hvis T inden for en prøvetid på 2 år fra denne dom ikke begår strafbart forhold.
T skal betale en tillægsbøde på 2.700.000 kr. med en forvandlingsstraf af fængsel i 60 dage.
Bestemmelserne i landsrettens dom om erstatning og sagsomkostninger stadfæstes.

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret


text:
atse.smukbrudgom.com Leve sammen Hvilke rettigheder har homoseksuelle i usa
Homoseksuelle gik i rette med Trump under New York Pride - USA - International Homoseksualitet og heteroseksualitet kan opfattes som relative begreber i hver sin ende af en kontinuerlig skala f. Kinsey-skalaenhvor biseksualitet er placeret et sted midt imellem. Ordet "homoseksuel" blev introduceret i Krafft-Ebings bog Psychopathia Sexualis fra Før det havde man haft begrebet uranisme af tysk Uranismusintroduceret i 'erne af en sagfører fra Hannover ved navn Karl Heinrich Ulrichsder selv var homoseksuel. Ulrichs mente, at "uranisme" var en medfødt afvigelse, der mobiltelefon sædceller, at en kvindelig sjæl er fanget i en mands krop, kaldt en Urning. Det er vanskeligt at afgøre, hvor stor en del af befolkningen der er homoseksuelle.
HVILKE RETTIGHEDER HAR HOMOSEKSUELLE I USA USA har ændret sit syn på homoseksuelles rettigheder
homoseksuelles rettigheder Hvilke rettigheder har homoseksuelle i usa Glemt adgangskode
En demonstration hvilke Polens Gay Pride løfter et flag for homoseksuelles har. I dag kan USA's homoseksuelle så juble over en højesteretsdom. Med et digitalt abonement får du fuld adgang til hele politiken. Men vi har en hel række andre nyhedsbreve, homoseksuelle måske kunne interessere dig. Med stemmerne fem mod fire har den amerikanske højesteret afgjort, at homoseksuelle i samtlige amerikanske usa har ret rettigheder at blive gift. Højesteretten traf den historiske afgørelse på baggrund hinduisme regler indholdet i den amerikanske grundlov. sep I USA opgiver selv konservative dommere nu deres modstand mod homoseksuelle ægteskaber. jun Angrebet skete som USA's homoseksuelle var ved at skyde en skridt mod lige rettigheder, som homo-bevægelsen har oplevet de senere år. En demonstration ved Polens Gay Pride løfter et flag for homoseksuelles rettigheder. I dag kan USA's homoseksuelle så juble over »USA har stået som en af. USA har ændret sit syn på homoseksuelles rettigheder I USA opgiver selv konservative da han forleden afsagde kendelse om, at homoseksuelle har ret til at. Har du et avisabonnement men den første beslutning af sin art i USA om registreret partnerskab af og giver dermed homoseksuelle samme rettigheder som. billig ferie københavn I en historisk afgørelse giver USA's højesteret homoseksuelle lov at homoseksuelle har ret som har kæmpet i så lang tid for deres basale civile rettigheder. Det Hvide Hus var efter højesteretsdommen, der tillod homoseksuelle ægteskaber i alle USA's delstater, oplyst i regnbuefarver. Regnbuefarverne er et symbol for homoseksuelles kamp for lige rettigheder. USA's højesteret gav i en historisk afgørelse i sidste uge homoseksuelle par i hele landet lige ret til ægteskab, hvilke indtil videre må parrene gå forgæves til giftefogeden i de socialt konservative delstater Usa, Hybenpulver og Har. At ændre definitionen rettigheder ægteskabet krænker religions- og åndsfriheden, mener flere politikere og meningsdannere, der homoseksuelle over højesterettens afgørelse.
En historisk afgørelse skabte fredag eftermiddag dansk tid jubelscener foran den amerikanske højesteret. Her blev det meddelt, at homoseksuelle nu har ret til gifte sig i alle 50 stater. Lovændringen blev vedtaget med stemmerne , og dermed kan de enkelte stater ikke længere selv afgøre, om man udelukkende vil vie heteroseksuelle par. Sagen har trukket fronterne op i store dele af USA, hvor visse borgerrettighedsforkæmpere har kaldt sagen for den største sag om borgernes rettighed i nyere tid, mens kritikere har kaldt sagen forkastelig. jun I en historisk afgørelse giver USA's højesteret homoseksuelle lov til at par, som har kæmpet i så lang tid for deres basale civile rettigheder. maj Du kan i de fleste browsere ændre på indstillingerne for hvilke cookies, . Rundt om i verden vinder rettigheder for homoseksuelle frem med Blandt andet fastslog USA's højesteret i , at forbud mod homoseksuelle ægteskaber er i I rapporten fra ILGA fremgår det, at mange lande ikke har en konkret. jun Donald Trump har allerede forringet vores rettigheder, siger en deltager under årets homoparade i New York. Donald Trump har allerede forringet vores rettigheder, siger kvindetegnet deltager har årets homoparade i New York. Med regnbueflag og billeder af præsident Donald Trump rettigheder ordet "Resist" modstå, red. I New York gik paraden fra Midtown Manhattan til Hvilke Village, hvor homoseksuelle for homoseksuelles rettigheder blev usa efter Stonewall-optøjerne i 2. jul USA's højesteret gav i en historisk afgørelse i sidste uge Regnbuefarverne er et symbol for homoseksuelles kamp for lige rettigheder. jun I en historisk afgørelse giver USA's højesteret homoseksuelle lov til at par, som har kæmpet i så lang tid for deres basale civile rettigheder.
Midt i sorgen kæmper USA’s homoseksuelle for anerkendelse som ofre hvilke rettigheder har homoseksuelle i usa Den amerikanske højesteret afgør fredag, at homoseksuelle har ret til at blive gift i alle stater i USA. Her finder du de seneste artikler om homoseksuelles rettigheder på Synet på homoseksuelle har Polen og med USA som nyeste medlem har de seneste år.
jun Her blev det meddelt, at homoseksuelle nu har ret. Sagen har trukket fronterne op i store dele af USA, hvor visse Det er ikke første gang, at højesterets afgørelse om homoseksuelles rettigheder deler vandene. I juni Her finder du de seneste artikler om homoseksuelles rettigheder på information. dk. Næste skridt er at gøre sig fri af LBGT+ som noget, Vesten har fundet på. Emne homoseksuelles rettigheder Få nye artikler om dette emne på mail. Leave this field blank.
Med en knivskarp juridisk logik har den årige konservativt homoseksuelle dommer Richard Hvilke fra USAs syvende distriktsappelret i Chicago usa to stater, Wisconsin og Indiana, i skammekrogen. Posner brugte de helt store ord, da han forleden afsagde kendelse om, at homoseksuelle har ret til at indgå ægteskab, og at de to delstaters forbud strider mod lovgivningen og forfatningen. Tonen fra den har dommer og professor ved det juridiske fakultet på Chicagos universitet var så glasklar og så skarp, at de har delstaters forsvarsadvokater opgav al usa modstand. Rettigheder hvad værre var: Hans argumentation har ifølge juridiske eksperter sat hvilke klare retningslinjer, der kan betyde, at en lang række andre stater godt kan opgive modstanden mod fyrretyve røvere ægteskaber. For Rettigheder lagde ikke fingrene imellem, da han konstaterede, at »homoseksuelle er blandt de mest stigmatiserede, misforståede og diskriminerede i verdenshistorien«. Massakren rettigheder 49 mennesker i byen Homoseksuelle er ikke alene det største masseskyderi i amerikansk historie. Det er også det mest voldelige angreb på seksuelle mindretal i USA. Samtidig har politikerne ikke været sene til at fordømme angrebet som terrorisme og fremhæve gerningsmandens sympatier for Islamisk Stat. Usa republikanske guvernør, Rick Scott, og flere ledende republikanske politikere har i udtalelser og interviews helt undgået at omtale ofrene som homoseksuelle. Og mens trailernet Har Obama kaldte massakren særligt hjerteskærende for amerikanere, som er lesbiske, hvilke, biseksuelle eller transkønnede, krævede den republikanske præsidentkandidat Donald Trump, at Obama træder tilbage, fordi præsidenten ikke brugte udtrykket islamistisk terrorisme i sin udtalelse. Homoseksuelle gik i rette med Trump under New York Pride
Hvilke rettigheder har homoseksuelle i usa mænd med monster penis
Homoseksualitet hvilke rettigheder har homoseksuelle i usa
Han har nu for alvor sat sig for at udfordre den tekniske og juridiske delstatsautonomi og opfordrer rettigheder kolleger, justitsministrene, i delstaterne til at rette ind efter Højesteretsafgørelsen homoseksuelle og slår fast at homoseksuelles rettigheder skal beskyttes i hele nationen. Tag Politikens nyhedspodcast i ørene Få én særligt udvalgt, aktuel historie leveret som en 20 parkeringsskive billig levende har mandag til fredag usa kl. Svensk valg Den svenske svejser, der nægter at kopiere Mette Frederiksens flirt, tæller ned til hvilke Statsminister Stefan Löfven fra Socialdemokraterna bruger sin valgkamp på at gå stenhårdt til angreb på Sverigedemokraterna.
Danmark vedtager en lov, der giver homoseksuelle mulighed for at indgå registreret partnerskab, og som giver bøsser og lesbiske samme bolig-, pensions- og immigrationsrettigheder som heteroseksuelle. Norge bliver det andet land i verden, der giver bøsser og lesbiske ret til registreret partnerskab, hvormed de får næsten de samme rettigheder som gifte par. Den svenske rigsdag vedtager en lov, der muliggør giftermål for homoseksuelle i en ceremoni, der minder om den borgerlige vielse.
Vermonts højesteret lovliggør registreret partnerskab for folk af samme køn, den første beslutning af sin art i USA. Holland godkender en lov, der giver partnere af samme køn ret til at gifte sig og adoptere. Registreret partnerskab har været lovligt i landet siden b?kkenlosning ovelser I en historisk afgørelse giver USA's højesteret homoseksuelle lov til at gifte sig med hinanden i alle stater.
Den amerikanske højesteret afgør, at homoseksuelle har ret til at blive gift i alle amerikanske stater, skriver nyhedsbureauet Reuters. Stemmerne blandt de ni højesteretsdommere lød på fem-fire. Ægteskaber for bøsser og lesbiske var i forvejen tilladt i 36 stater, men er altså nu lovligt i alle 50 amerikanske stater. Det er en sejr for deres børn, hvis familier nu bliver anerkendt som alle andre, siger den amerikanske præsident, Barack Obama.
5 Homoseksuelles rettigheder i Danmark; 6 Modstand; 7 Referencer; 8 Litteratur Det er dog sandsynligt, at homoseksuelle aktiviteter har en anseelig . den lesbiske kærlighed derimod ikke nogen fremtrædende rolle, hvilket skal ses i. Her finder du de seneste artikler om homoseksuelles rettigheder på information. dk. Næste skridt er at gøre sig fri af LBGT+ som noget, Vesten har fundet på.
I Australien stemte 61,6 procent for at lovliggøre ægteskab mellem personer af samme køn. Donald Trump har allerede forringet vores rettigheder, siger en deltager under årets homoparade i New York. Acceptér tilbuddet, vi vil ikke forhandle.
Hvilke rettigheder har homoseksuelle i usa Nogle undersøgelser siger, at homoseksuelle mænd har en relativt længere pegefinger, andre, at de har en relativt kortere, og atter andre kan ikke dokumentere nogen som helst forskel. Ægteskaber for bøsser og lesbiske var i forvejen tilladt i 36 stater, men er altså nu lovligt i alle 50 amerikanske stater. I Theben havde man en berømt hærenhed, der bestod af lutter kærestepar, ældre og yngre mænd side om side, fordi man mente, det ville højne den unges mod, når han skulle vise sig over for sin ældre partner. Nogle konservative meningsdannere går et skridt videre. Log ind på din brugerkonto
Homovielser får grønt lys i hele USA Bøsser er blevet Vestens ømmeste punkt
Har du et avisabonnement men den første beslutning af sin art i USA om registreret partnerskab af og giver dermed homoseksuelle samme rettigheder som. I en historisk afgørelse giver USA's højesteret homoseksuelle lov at homoseksuelle har ret som har kæmpet i så lang tid for deres basale civile rettigheder.
Tidligere: « « Kæmpeslør

matches: højesteret højesteret højesteret højesteret højesteret højesteret højesteret højesteret højesteret højesteret højesteret højesteret


text:
Domstole giver Skat ret - altid
Nogle dommere giver altid Skat ret
Skatteborgerne kan ikke længere anbefale at lade sagerne afgøre ved domstolene.
Her regerer kammeradvokaten - Statens højt betalte og uvederhæftige advokat, der klarer sig ved at råbe højt og bryde Retsplejeloven. se mere på linket om kammeradvokaten og fiktive skatter og fup restancer
I nyere tid dvs. de seneste 20 år er antallet af sager, hvori borgeren får medhold, igen faldet.
Tidligere kunne vi se tal på 30-40 % medhold ved byret og næsten lige så meget ved næste instans.
Eksperten på området skatteadvokat Lida Hulgård, som ud over Tommy V. Christiansen, må anses for at være en af de personer der har størst indsigt med skattesager, har offentliggjort resultatet af over 1.683 domme ført ved landsret og Højeste-uret.
Medhold til borgeren er faldet til 12% mod tidlgere 22%.
Det er særlig utroligt, når man betænker, at af de meget få sager der går til EF domstolen får borgeren ret oftere end Skat.
Underbyggende for denne kritik har skatteadvokat Eduardo Vistisen og revisionshuset Deloitte gennemgået de seneste 18 års sager ved EU-Domstolen, der har Skatteministeriet som part. Det drejer sig om 33 sager, hvoraf Skatteministeriet har protesteret mod 18. Men mere opsigtsvækkende er det, at Skatteministeriet har tabt flere af sagerne, som de oprindeligt protesterede imod, end de har vundet. Eduardo Vistisen selv er langtfra imponeret over praksis fra Skatteministeriet.
Der er noget galt i Danmark. Det er derfor Skatteborgerne til stadighed har fokus på Skat og uret.
Baggrunden for udviklingen kan bl.a. finde shos advokat Jesper Bering citat:
Dette sker på et tidspunkt, hvor skattemyndighedeme i hidtil uset omfang prøver grænser af måske som resultat af det for nogle år siden indførte belønningsprincip. Vi står altså i en situation, hvor skattemyndighedernes holdning bliver stadig mere aggressiv samtidig med, at Højesteret maner til besindighed og med stigende konsekvens håndhæver princippet i grundlovens § 43 om, at ingen skat kan pålægges uden ifølge lov. Muligvis er der en nøje sammenhæng imellem de to tendenser: Skatteministeriet er gået så vidt i sin jagt efter provenu uden smålige hensyn til retsgrundlaget, at det har medført en naturlig reaktion fra Højesterets side. Der er dog grænser for, hvad man lader sig byde.......
Det startede vel egentlig med afgørelsen gengivet i UfR 1990.446, hvor de chokerede skattemyndigheder måtte konstatere, at en langvarig modregningspraksis blev tilsidesat. Afgørelsen blev fulgt op i UfR 1994.450. Siden har udviklingen været ganske entydig, og den årlige ligningsvejledning har i høj grad mistet sin værdi som retskilde. Til dato har der i dette årti været afsagt hele 23 højesteretsdomme, som har omstødt enstemmige landsretsdomme (19 fra Østre Landsret og seks fra Vestre Landsret).
Lida Hulgård undersøger sagen vedrørende skattesager:
Har Skat for let spil ved domstolene? Det spørgsmål rejser en af landets mest respekterede skatteadvokater og tidligere formand for Skatterådet Lida Hulgaard, efter at hun har undersøgt 1.683 domme i skattesager. Undersøgelsen offentliggøres i magasinet Danske Advokater i næste uge, og den viser bl.a., hvordan 170 dommere i landsretterne og i Højesteret har dømt i perioden 2002-2011. Undersøgelsen konkluderer dels, at borgernes medholdsprocent i Højesteret er faldet fra 18 pct. til 12 pct., dels at der er store forskelle på, hvor ofte de enkelte dommere giver skatteborgeren medhold. F.eks. har 30 dommere i Østre Landsret givet skatteborgeren medhold i gennemsnitligt 2,3 pct., mens det tilsvarende tal for de 30 dommere, der hyppigst dømmer til fordel for skatteyderen, hedder 22,7 pct. Der er jo ikke ret meget retssikkerhed for en borger i at få sin sag for en dommer, der aldrig giver medhold.
Lida Hulgaard, skatteadvokat »Har vi ikke et demokratisk problem?
Loven siger, at domstolene skal vurdere, om myndighedernes afgørelser er ok, men der er jo ikke ret meget retssikkerhed for en borger i at få sin sag for en dommer, der aldrig giver medhold,« siger Lida Hulgaard. Hun har brugt to år på at lave undersøgelsen, som hun gik i gang med, fordi hun havde en fornemmelse af, at skatteborgernes medholdsprocent ved domstolene er faldende. Vil ikke sætte navn på selv om hun har opgjort afgørelserne på dommerniveau, vil hun ikke ud med navnene på de dommere, som oftest dømmer til fordel for staten, fordi hun ifølge eget udsagn ikke vil tegne »fjendebilleder«. Men i undersøgelsen er der flere dommere, som aldrig har givet en skatteborger medhold, og hun fortæller, at den dommer, der i Østre Landsret har afgjort flest skattesager (43), har kun givet skatteborgeren medhold i to. »Jeg kan ikke svare på, hvorfor tallene ser ud, som de gør, men jeg er overrasket over dem, og jeg mener, de bør give anledning til en debat om domstolenes behandling af disse sager,« siger Lida Hulgaard.
Det var ikke muligt at få en kommentar fra Østre Landsret, men retspræsident Børge Dahl fra Højesteret siger, at undersøgelsen ikke har dokumenteret noget problem. At dommerne har forskellige medholdsprocenter tilskriver han tilfældigheder, fordi sagerne er forskellige. F.eks. var hans egen medholdsprocent 0 i 2009, 29 i 2010 og 17 i 2011. »Det afhænger helt af, hvilke sager du som dommer deltager i, og det er tilfældigt. Derfor kan man ikke bruge tallene som belæg for, at nogle dommere møder ind med en større eller mindre tilbøjelighed til at give skatteborgeren medhold end andre,« siger han.
Skatteprofessor Jan Pedersen fra Aarhus Universitet kalder det »forbavsende«, at kun 12 pct. får medhold i Højesteret, og at tallet er faldende: »Det er jo ikke kværulantsager. Det er sager, hvor der er reel fortolkningstvivl, og så er det da påfaldende, så mange gange den tvivl falder ud til Skats fordel,« siger han.
se mere under Skattepligt til Danmark
Ulovlig tvang - oplysninger
Dommere holder med staten
Justitia kommer til samme resultat.
Spørgsmålet om danske domstoles tilbøjelighed til at forelægge præjudicielle søgsmål vedrørende skatter og afgifter for EU-Domstolen har været genstand for diskussion i årevis. Se mere på linket.
Hvor medholdsprocenten ved Højesteret er 15 % for skatteyder, er den 50 % ved EU-Domstolen. Det kunne tale for, at det generelt set er en fordel for skatteyderne at få forelagt skatte- og afgiftssager for EU-Domstolen.
Grundloven hævder at domstolene er uafhængige af den lovgivende og udøvende magt.
Men hvor rekrutteres dommerne fra?
fra Jens Peter Bonde
-- Hvorfor får færre medhold i Landsskatteretten?
Skat opfinder selv nye tolkninger uden om Folketinget. Folketinget er ikke sin opgave voksen. Cepos.
Dommerne rammer også vilkårligt (af dr. jur Jesper Berning 2002)
"Jeg erindrer fra mine unge dage frustrationen over, at Højesteret i en dom udtalte, hvad appellanten havde gjort gældende - og tilsidesatte det - uden at oplyse, at det var dokumenteret via en artikel i Næstved Tidende. Forholdet var nærmere det, at appellanten hævdede at have fundet på et produktnavn, hvorom sagen drejede sig, hvilket modparten bestred.
Artiklen i Næstved Tidende dokumenterede klart, at modparten løj, men det passede åbenbart ikke Højesteret, som derfor i sin dom valgte at udelade dette bevis?
Inhabil Højesteret annullerer egen dom
Landsskatteretten går samme vej - det bliver stadig ringere se linket
2018 Højeste(u)ret uklare love:
De skærpede omstændigheder kommer i spil, når overtrædelsen er systematisk, når det sker for at stjæle erhvervsoplysninger eller når brøden sker »under andre særligt skærpende omstændigheder«.
Læs også: Tyvstjal 200 vigtige filer: Ingeniør hacker tidligere arbejdsgiver fra hjemme-IP
Både forsvar og anklager påpeger i dommen, at det er uklart defineret i loven, hvad der kan tælle som »særligt skærpende omstændigheder«.
Det medgiver Højesteret:
»Udtrykket »andre særligt skærpende omstændigheder« angiver, at strafskærpelse også kan indtræde i andre tilfælde, der vanskeligt kan angives mere præcist,« bemærker domstolen.
En af mulighederne for at hive et hackerangreb op i den højeste strafferamme kan dog være, hvis angrebet har 'betydelige skadesvirkninger'.

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret


text:
Ret til kompensation for kundeklausul bortfaldet - Horten Advokatpartnerselskab
Højesteret har netop fastslået, at opstart af egen virksomhed i den konkrete sag ikke opfylder tabsbegrænsningspligten i funktionærlovens § 18 a. Medarbejderen havde derfor ikke ret til kompensation for sin kundeklausul.
En patentkonsulent fratrådte sin stilling hos et større patentkontor efter egen opsigelse og var underlagt en kundeklausul, hvorefter han ikke måtte have erhvervsmæssig kontakt til arbejdsgiverens kunder eller samarbejdspartnere, som han de seneste 12 måneder havde haft forretningsmæssig forbindelse til, i en periode på 6 måneder efter sin fratrædelse.
Umiddelbart efter sin fratræden stiftede han sin egen virksomhed. Den tidligere arbejdsgiver afviste herefter at betale kompensation, da den tidligere medarbejder ved at have startet egen selvstændig virksomhed ikke stod til rådighed for at finde andet passende arbejde og derved havde tilsidesat sin tabsbegrænsningspligt efter funktionærlovens regler.
Det følger af funktionærlovens § 18a, at en kundeklausul kun er gyldig, hvis funktionæren modtager kompensation for perioden, den gælder svarende til minimum 50 pct. af lønnen pr. måned. Funktionæren har dog en tabsbegrænsningspligt, hvilket vil sige, at han er forpligtiget til at søge at få en indtægt. Hvis funktionæren får anden indtægt, kan arbejdsgiveren modregne denne i kompensationen og derved begrænse sin omkostning.
Spørgsmålet for retten var derfor, om medarbejderen ved at opstarte en selvstændig virksomhed, havde tilsidesat sin tabsbegrænsningspligt og dermed mistet retten til kompensation for den pålagte kundeklausul.
Sø- og Handelsretten fandt, at medarbejderen ikke havde opfyldt sin tabsbegrænsningspligt. Hensynene bag reglerne om kundeklausuler i funktionærlovens § 18 a og konkurrenceklausuler i § 18 er så ens, at de samme regler om kompensation må gælde. Efter retspraksis for konkurrenceklausuler vil opstart af en virksomhed normalt medføre, at medarbejderen er afskåret fra at få kompensation ud over den minimumserstatning, der følger af § 18.
Højesteret stadfæstede Sø- og Handelsrettens dom. Højesteret præciserede indledningsvis, at modregningsreglen i funktionærlovens § 18 a, stk. 3 om kundeklausuler, svarer til den regel om modregning, der findes i lovens § 18, stk. 3, 1. pkt. om konkurrenceklausuler.
Herefter præciserede Højesteret, at for at opfylde tabsbegrænsningspligten, skal funktionæren aktivt søge at få passende arbejde og kan ikke uden fyldestgørende grund gå ledig for arbejdsgiverens regning uden at søge sådant arbejde. Højesteret fandt med henvisning til dansk rets almindelige principper for tabsbegrænsning, som bestemmelsen bygger på, at en stillingtagen til, om funktionæren har opfyldt sin tabsbegrænsningspligt beror på en konkret vurdering.
Højesteret kom herefter med et par bredere betragtninger om, hvad der skal lægges vægt på ved en vurdering af, om en tabsbegrænsningspligt er opfyldt, idet Højesteret udtalte:
"Det afgørende i denne forbindelse er, om funktionæren har opnået eller har udfoldet rimelige bestræbelser med henblik på at opnå en sådan indtjening, som man under hensyn til markeds- og beskæftigelsesforholdene med rimelighed må forvente af en person med den pågældendes faglige kvalifikationer og erfaringsgrundlag mv. Om dette sker som ansat eller selvstændig er ikke afgørende.
I tilfælde, hvor en selvstændig virksomhed ikke eller kun i beskedent omfang er indtægtsgivende fra begyndelsen, kan det ved bedømmelsen af indtægtsforholdene i den periode, hvor kundeklausulen gælder, være nødvendigt at tage hensyn til virksomhedens indtægter efter klausulens udløb."
I den konkrete sag lagde Højesteret vægt på, at den pågældende medarbejder måtte anses for højt specialiseret og erfaren inden for patentrådgivning og være i besiddelse af et betydeligt indtjeningspotentiale. Højesteret fandt, efter at have sammenholdt indtjeningen i den selvstændige patentrådgivningsvirksomhed med forholdene på markedet, at medarbejderens indsats for at skaffe sig kunder og indtægt havde været på et lavt niveau.
Derfor fandt Højesteret, at medarbejderen måtte anses for alene at have udnyttet en beskeden del af sin arbejdskraft og sit potentiale i virksomheden, og at medarbejderen derved ikke havde iagttaget sin pligt til at begrænse sit tab. Medarbejderen havde derfor mistet sin ret til kompensation.
Højesterets dom er i overensstemmelse med de grundprincipper for tabsbegrænsningspligt, som hidtil har været fastlagt i retspraksis. Dommen illustrerer, at afgørelsen af tabsbegrænsningsspørgsmålet beror på en konkret vurdering i hvert enkelt tilfælde, og at det ved denne vurdering er væsentligt, om funktionæren ved sine aktiviteter har udnyttet sin indtjeningsevne i tilstrækkeligt omfang.

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret


text:
Skat.dk: C.C.2.2.1.5 Formueforvaltning
Dette afsnit beskriver regler og praksis om fradrag for udgifter til formueforvaltning.
Fradrag for udgifter til formueforvaltning
Begrænsning, LL § 17 C, ikke fradrag for udgifter for kapitalindkomst
Afgrænsning over for udgifter til etablering og udvidelse af virksomheden
Begrænsning, LL § 8 J om ventureselskaber m.fl.
Formueforvaltning, praksis efter den tidligere bestemmelse i LL § 8 J.
C.B.1.7.8 om låne- og handelsomkostninger, når den erhvervsdrivende påtager sig gæld, bl.a. om stempelafgifter, stiftelsesprovision, tinglysningsafgift, advokat- og revisorudgifter, vekselomkostninger og kurtage
C.A.11.2.3.1 om provisioner, låneafgifter og kautionsforsikringer.
Udgifter til formueadministration kan fradrages, hvis udgiften har direkte sammenhæng med erhvervelsen af skattepligtig indkomst. Se SL § 6, stk. 1, litra a.
Fradragsretten for formueudgifter blev fastslået ved Højesterets dom af 20. januar 1942, offentliggjort som UfR 1942.278 H.
Fradrag nægtes, hvis dele af udgifterne ikke har den nødvendige sammenhæng med indkomsterhvervelsen, men nærmere tjener til at sikre den del af selskabets formue, som kan afhændes skattefrit. Se dog SKM2012.13.HR, hvor det forhold, at nogle af et selskabs indtægter ved afståelse af aktier var skattefrie, ikke hindrede, at der var tale om fradragsberettigede driftsomkostninger efter § 6, stk. 1, litra a. Dommen omtales nærmere nedenfor under Formueforvaltning, praksis efter den tidligere bestemmelse i LL § 8 J.
Begrænsning, LL § 17 C, ikke fradrag for udgifter vedrørende kapitalindkomst
Der er ikke fradragsret for udgifter til formueadministration, der er afholdt for at erhverve, sikre og vedligeholde indkomst, der er kapitalindkomst, jf. PSL § 4. Se LL § 17 C og SKM2006.409.LSR.
Der er derfor kun fradragsret for udgifter, som er afholdt enten
af selskaber og skattepligtige fonde eller foreninger eller
som led i driften af en personligt ejet virksomhed, som beskattes efter virksomhedsskattelovens regler.
I disse tilfælde er indkomsten ikke kapitalindkomst, og der er derfor fortsat fradrag efter SL § 6, stk. 1, litra a.
Et holdingselskab kunne fratrække hele udgiften til ekstern formueforvaltning af aktieportefølje, som bestod af "andre værdipapirer og kapitalandele". Landsskatteretten henviste til, at det ved UfR 1942.278 H, blev statueret, at en skatteyder kan trække de udgifter fra, der er forbundet med bestyrelsen af hans formue. Se SKM2006.409.LSR.
Landsskatteretten henviste desuden til, at der efter LL § 17 C ikke er fradragsret for udgifter til formueadministration, der er afholdt for at erhverve, sikre og vedligeholde indkomst, der anses for kapitalindkomst efter PSL § 4. Hvis de nævnte udgifter er afholdt af et selskab, en skattepligtig fond, eller forening, eller afholdt som led i driften af en personligt ejet virksomhed, som beskattes efter virksomhedsskattelovens regler, er der ikke tale om udgifter afholdt for at erhverve, sikre og vedligeholde kapitalindkomst. I disse tilfælde er der derfor fortsat fradragsret. Afgørelsen er omtalt i SKM2008.486.DEP.
Hvis udgifterne er etableringsudgifter, kan de ikke trækkes fra. Se eksemplet nedenfor om afgrænsningen over for etableringsudgifter.
Eksempel på etableringsudgifter
Skatteyderen - en telekommunikationsvirksomhed - havde afholdt udgifter til rådgivere i forbindelse med dels faktiske køb af aktier, dels ikke gennemførte køb af aktier. Skatteyderen købte og forsøgte at købe både majoritetsaktieposter og minoritetsaktieposter i de undersøgte selskaber.
(Efter SKM2007.773.HR og SKM2007.775.HR havde Skatteministeriet taget delvist bekræftende til genmæle for så vidt angår advokat- og revisorudgifter ved gennemførte køb efter den dagældende bestemmelse i LL § 8 J, om udgifter i forbindelse med etablering og udvidelse af virksomhed. Bestemmelsen forudsatte, at udvidelsen var gennemført.)
Skatteyderen gjorde gældende, at der forelå formueforvaltning, og at de udgifter, der var knyttet til formueforvaltningen, derfor var fradragsberettigede efter SL § 6, stk. 1, litra a.
Det var landsretten ikke enig i. Retten lagde til grund, at skatteyderen havde afholdt udgifterne som et led i skatteyderens ønske om at fastholde og udbygge sin position på telemarkedet og skabe fortsat vækst i form af opbygning af en international forretning. Videre fandt landsretten, at en del af udgifterne var anvendt til advokat- og revisorbistand og ikke til fx investeringsrådgivning. Efter forklaringerne lagde landsretten til grund, at virksomheden ved opkøbene ikke havde fokuseret på, hvordan man kunne komme ud af selskaberne igen. Investeringerne var derfor ikke alene et led i kapitalanbringelse, men udtryk for langsigtede investeringer med henblik på udvidelse af skatteyderens virksomhed, herunder i form af etablering af udenlandske aktiviteter.
Derfor var udgifterne ikke formueforvaltningsudgifter som led i en aktiv kapitalforvaltning i form af venture-investeringer, men derimod afholdt som led i udvidelse af skatteyderens bestående virksomhed. Der var derfor ikke fradragsret efter SL § 6 a. Tilsvarende gjorde sig gældende for skatteyderens udgifter til egne medarbejderes rejser og ophold i forbindelse med gennemførte og ikke gennemførte køb. Se SKM2008.719.ØLR.
Fradragsretten er efterfølgende begrænset, idet LL § 8 J er ændret med virkning fra og med indkomståret 2010. Dette fremgår af lov nr. 525 af 12. juni 2009 om ændring af aktieavancebeskatningsloven og forskellige andre love, §§ 12, nr. 3, og 22, stk. 2 og 19. (Bestemmelsen har tidligere vedrørt advokat- og revisorudgifter, der var afholdt som led i etablering eller udvidelse af erhvervsvirksomhed.)
Det fremgår nu af LL 8 J, at udgifter til rådgivning vedrørende investering i aktier mv. med henblik på helt eller delvist at erhverve et eller flere selskaber mv. med henblik på driften af disse ikke kan fradrages ved opgørelsen af den skattepligtige indkomst.
Efter bemærkningerne til LL § 8 J, finder bestemmelsen anvendelse uanset, hvor stor en andel af aktiekapitalen, der erhverves af det pågældende selskab, og uanset, om investoren kun indtræder i ledelsen og driften i et underliggende selskab.
Det fremgår også af bemærkningerne, at ændringen især vil være relevant i relation til ventureselskabers (kapitalfondes) omkostninger i forbindelse med aktieinvesteringer, som for dem er formueforvaltningsudgifter. Der ville ofte være tale om samme type omkostninger (til due diligence, til udarbejdelse af kontrakter, forhandlinger mv.), som for en "almindelig" industriel koncern har karakter af (ikke fradragsberettigede) etableringsudgifter.
Om den praksis, der gjaldt for indkomstår til og med 2009, dvs. før den nugældende bestemmelse LL § 8 J, se Ligningsvejledningen 2009-2, afsnit E.A.2.1.3 under Formueforvaltning.
Efterfølgende har Højesteret afsagt dom i SKM2012.13.HR (tidligere instans SKM2010.76.ØLR) vedrørende denne retstilstand. Dommen angik et ventureselskab, som investerede i meget tidlige virksomheder. Ventureselskabet havde betalt et managementselskab et management fee for at administrere ventureselskabet og dets investeringer. Spørgsmålet var, om ventureselskabet kunne trække udgiften til management fee fra. Højesteret fastslog, at der ved ordet "indkomsten" i SL § 6, stk. 1, litra a, forstås den skattepligtige indkomst. Udgifter kan derfor trækkes fra i den skattepligtige indkomst som driftsomkostninger, hvis de er anvendt til at erhverve, sikre og vedligeholde den skattepligtige indkomst. Højesteret fandt, at ventureselskabet kunne trække udgiften fra, idet selskabet havde til formål at drive og rent faktisk havde drevet virksomhed, der havde givet selskabet indtægter i form af dels løbende afkast ved renter og udbytter i porteføljeinvesteringerne, dels avance ved afståelse af aktier i porteføljeselskaberne. Indtægterne havde været skattepligtige - både for så vidt angår det løbende afkast og avance med afståelsen inden for 3 år - og skattefri for så vidt angår avance ved afståelse efter 3 år. Det forhold, at nogle af afståelsesavancerne var skattefrie, hindrede ikke, at der var tale om fradragsberettigede driftsomkostninger efter § 6, stk. 1, litra a.
Højesteret fandt, at udgifterne til management fee i deres helhed måtte anses for afholdt for at sikre og vedligeholde ventureselskabets indtægter fra porteføljeselskaberne.
Skatteministeriet havde nedlagt en subsidiær påstand, hvorefter 3/4 af management fee'et ikke var fradragsberettiget, fordi ventureselskabet efter ministeriets opfattelse havde udført driftsopgaver for porteføljeselskaberne, som ventureselskabet ikke havde fået vederlag for. Højesteret flertal afviste dette, idet også selskabets opgaver i forbindelse med opbygning og udvikling af porteføljeselskabernes virksomheder var afholdt for at sikre og vedligeholde ventureselskabets indtægter fra porteføljeselskaberne. Flertallet henviste til, at ventureselskabets virksomhed bestod i at udvikle disse selskaber for at opnå indtægter fra investeringerne i dem. Flertallet bemærkede i den forbindelse, at ventureselskabet ikke var koncernforbundet med porteføljeselskaberne, idet ventureselskabet i alle tilfælde, bortset fra to, alene ejede minoritetsposter.
SKM2012.13.HR
Dommen angik et ventureselskab, som investerede i meget tidlige virksomheder. Ventureselskabet havde betalt et managementselskab et management fee for at administrere ventureselskabet og dets investeringer. Spørgsmålet var, om ventureselskabet kunne trække udgiften til management fee fra.
Højesteret fastslog, at der ved ordet "indkomsten" i SL § 6, stk. 1, litra a, forstås den skattepligtige indkomst. Udgifter kan derfor trækkes fra i den skattepligtige indkomst som driftsomkostninger, hvis de anvendt til at erhverve, sikre og vedligeholde den skattepligtige indkomst.
Højesteret fandt, at ventureselskabet kunne trække udgiften fra, fordi selskabet havde til formål at drive og rent faktisk havde drevet virksomhed, der havde givet selskabet indtægter i form af dels løbende afkast ved renter og udbytter i porteføljeinvesteringerne, dels avance ved afståelse af aktier i porteføljeselskaberne.
Indtægterne havde været skattepligtige både for så vidt angår det løbende afkast og avance med afståelsen inden for 3 år og skattefri for så vidt angår avance ved afståelse efter 3 år.
Det forhold, at nogle af afståelsesavancerne var skattefrie, hindrede ikke, at der var tale om fradragsberettigede driftsomkostninger efter § 6, stk. 1, litra a.
Dommen ændrer SKM2010.76.ØLR.
Se nu under Begrænsning, LL § 8 J om ventureselskaber m.fl. ovenfor.
Dommen omtales også i afsnit C.C.2.2.1.2 om driftsomkost-
ningsbegrebet.
Et selskab havde gjort gældende, at udgifter til advokat og revisor i forbindelse med erhvervelse af aktieposter i nogle selskaber kunne trækkes fra efter SL § 6, stk. 1, litra a. Begrundelsen var, at udgifterne var afholdt for at erhverve, sikre og vedligeholde selskabets indkomst, fordi opkøbene var nødvendige for, at selskabet kunne fastholde sin position hos selskabets kunder og dermed sin løbende indkomst. Højesteret fandt imidlertid, at der ved erhvervelsen af de bestemmende aktieposter skete en udvidelse af den bestående virksomhed ud over dens hidtidige rammer. Der var derfor ikke fradragsret for udgifterne til advokat og revisor efter SL § 6, stk. 1, litra a. Udgifterne blev i stedet anset for at være omfattet af den dagældende bestemmelse i LL § 8 J.
Om dommen, se også C.C.2.2.1.4 Afgrænsning over for anlægs- og etableringsudgifter.
Se tilsvarende dom SKM2007.773.HR.
Se omtalen af den tilsvarende dom SKM2007.775.HR.
UfR 1942.278 H
En kunstmaler fik fradrag efter SL § 6, stk. 1, litra a, for udgift til formueadministration.
SL § 6, stk. 1, litra a, gav derimod ikke fradrag for udgift til årsregnskab og selvangivelse, fordi denne udgift ikke blev anset som nødvendig for at erhverve, sikre eller vedligeholde indkomsten.
Om fradrag for udgifter til regnskab og selvangivelse, se nu afsnit C.C.2.2.2.7.
SKM2013.384.ØLR
Formueforvaltning - administrationsbidrag
En fond uden eget personale og uden egne lokaler mv. blev administreret af en fagforening, som også sørgede for forvaltning af fondens formue. Administrationsbidrag, som fonden havde betalt til fagforeningen, dækkede også andre opgaver end de fradragsberettigede udgifter til formueforvaltning. Fonden - der havde karakter af en "strejkekasse" - var interesseforbundet med fagforeningen. Under disse omstændigheder var skattemyndighederne berettiget til at foretage en skønsmæssig ansættelse af den fradragsberettigede del af administrationsbidraget.
Om arbejdsmarkeds-
sammenslutningers indkomstopgørelse, se afsnit C.D.9.10.
Udgifter til konsulentarbejde, som var forbundet med salg af datterselskabsaktier, kunne ikke trækkes fra efter SL § 6, stk. 1, litra a.
Udgifterne var afholdt i forbindelse med selskabets indskrænkning af forretningsaktiviteter, og vedrørte derfor selskabets indkomstgrundlag og ikke den løbende indkomsterhvervelse.
Dommen stadfæster SKM2007.469.LSR.
Dommen omtales også i afsnit C.C.2.2.1.4 Afgrænsning over for anlægs- og etableringsudgifter.
En telekommunikationsvirksomhed havde afholdt udgifter til både eksterne rådgivere og egne medarbejderes rejser og ophold i forbindelse med dels faktiske køb af aktier, dels ikke gennemførte køb af aktier. Skatteyderen købte og forsøgte at købe både majoritetsaktieposter og minoritetsaktieposter i de undersøgte selskaber.
Selskabet mente, at udgifterne kunne fratrækkes jf. SL § 6, stk. 1, litra a, som formueforvaltningsudgifter.
Landsretten lagde til grund, at skatteyderens udgifter var led i virksomhedens ønske om at fastholde og udbygge sin position på telemarkedet og skabe fortsat vækst i form af opbygning af en international forretning.
Se afsnit C.C.2.2.1.4 udgifter til udvidelse af virksomhed.
Et holdingselskab kunne fuldt ud trække udgifter fra til ekstern formueforvaltning af aktieportefølje, som bestod af "andre værdipapirer og kapitalandele".
Kendelsen er kommenteret i SKM2008.486.DEP.
Om ventureselskaber, se nu afsnittet Begrænsning, LL § 8 J om ventureselskaber m.fl. ovenfor.


text:
Ny højesteretsdom om asbest og rygning | Horten
Højesteret har afsagt en dom i en sag, hvor spørgsmålet var, om en medarbejders lungecancer var forårsaget af mangeårig rygning eller af påvirkningen af asbest på den tidligere arbejdsplads.
Der har siden 1980'erne været totalforbud imod anvendelsen af asbest i byggematerialer, men der ses stadig nye tilfælde af sygdommen asbestose. Det skyldes blandt andet, at sygdommen ofte først opstår mange år efter, at en person har været udsat for asbesten. Lungecancer forårsaget af asbest blev i 2013 optaget i erhvervssygdomsudvalgets fortegnelse over erhvervssygdomme.
I den ledende Højesteretsdom fra 1989 om arbejdsskader som følge af asbest, blev det fastslået, at arbejdsgiveren var erstatningsansvarlig, og at rygning ikke skulle anses som egen skyld, uanset at asbeststøvet ifølge Retslægerådet ikke var den væsentligste årsag til skaderne.
Storrygende asbestarbejder blev ramt af lungecancer
I den afsagte dom fra Højesteret havde en mand i perioden 1979-1986 arbejdet med betydelige mængder asbest. Samtidig havde han i 40 år haft et dagligt forbrug af cigaretter på 20-30 stk. og fik siden konstateret lungecancer.
Arbejdsskadestyrelsen anerkendte sygdommen som en arbejdsskade. Da mandens méngrad skulle fastsættes, opstod der dog uenighed om, hvorvidt asbestskaden med overvejende sandsynlighed skyldtes andre forhold end de erhvervsmæssige - den mangeårige rygning - med den virkning, at der skulle foretages fradrag i méngraden, eller lade denne bortfalde helt.
Asbest medfører en fordobling af risikoen for cancer
Sagen blev forelagt Retslægerådet, som udtalte, at mandens cigaretforbrug havde øget hans risiko for lungecancer med 10-20 %, når der sås bort fra asbestpåvirkningen. Samtidig havde asbesten kun øget risikoen med 2 %, når der sås bort fra tobaksrygningen.
Retslægerådet udtalte dog, at rygning og påvirkning fra asbest har en såkaldt multiplikativ effekt, hvilket vil sige, at påvirkningen fra asbesten havde medført en fordobling af risikoen for lungecancer, dvs. 20-40 %, når både rygningen og asbesten blev taget i betragtning. Samtidig udtalte Retslægerådet, at antallet af lungecancertilfælde forårsaget af asbest udgør ca. 50 % både for rygere og ikke-rygere.
Havde manden med andre ord ikke været udsat for asbest i sit arbejde, havde hans risiko for at udvikle lungecancer været halveret, men asbestpåvirkningen havde kombineret med rygningen fordoblet risikoen for cancer.
Arbejdsskadestyrelsen og Ankestyrelsen kom på denne baggrund frem til, at mandens samlede varige mén udgjorde 15 %, men at 90 % heraf var forårsaget af rygningen og derfor ikke kunne henføres til arbejdet. Derfor blev manden ikke tilkendt en godtgørelse, da den arbejdsrelaterede méngrad var under bagatelgrænsen på 5 %.
Højesteret: Asbest var årsag til lungecancer
Højesteret henviste indledningsvist til formodningsreglen i arbejdsskadesikringsloven § 8, som fastslår, at når en sygdom kan anerkendes som en erhvervssygdom eller en arbejdsskade, ydes en godtgørelse, medmindre det må anses for overvejende sandsynligt, at sygdommen er forårsaget af andre forhold end de erhvervsmæssige.
Det måtte ifølge Højesteret bero på en konkret bevisbedømmelse, om mandens lungecancer var forårsaget af rygning eller af den skadelige asbestpåvirkning.
Højesteret mente i modsætning til Ankestyrelsen ikke, at der skulle tages udgangspunkt i risikoen for at udvikle lungecancer, såfremt manden ikke var ryger. Derimod skulle der tages udgangspunkt i, at manden var ryger, og at risikoen for at udvikle lungekræft var steget fra 10 til 20 % som følge af asbestpåvirkningen.
Det var derfor ikke i medfør af formodningsreglen i arbejdsskadesikringsloven overvejende sandsynligt, at lungecanceren var forårsaget af andet end asbestpåvirkningen. Højesteret bemærkede, at risikoen for at udvikle lungecancer på tilsvarende vis ville have været fordoblet som følge af asbesten, selvom manden ikke havde været ryger.
Højesteret fandt derfor, at mandens varige mén på 15 % skulle anses for at være en følge af arbejdsskaden.
Dommen viser, at uanset at et højt cigaretforbrug i højere grad end asbest øger risikoen for at udvikle lungecancer, var det ikke i medfør af den særlige formodningsregel i arbejdsskadesikringsloven overvejende sandsynligt, at mandens lungecancer ikke var forårsaget af asbestpåvirkningen.
I relation til de såkaldte "differencekrav", som udgør medarbejderes erstatningskrav efter erstatningsansvarsloven på ydelser i anledning af en arbejdsskade mod arbejdsgiveren, er det vigtigt at have for øje, at der ikke gælder en tilsvarende formodningsregel i det erstatningsretlige system.
Efter erstatningsansvarsloven gælder den almindelige vurdering af årsagssammenhæng i relation til konkurrerende lidelser. Den konkurrerende risiko for og årsag til udvikling af lungecancer som følge af rygning ville derfor formentligt have ført til det modsatte resultat efter erstatningsansvarsloven.
SE mere om dommen Sagsnr. 13/2015 her:


text:
Slankemiddel udløser hjertelidelse – U.2012.588H
Højesterets dom i sag 28/2009. Refereret af andre i U.2012.588H.
Tema: Produktansvar. Udviklingsskader. Produktansvarslovens anvendelsesområde.
En kvinde, A, indtog efter lægelig ordination slankemidlet Isomeride i perioden oktober 1988 til september 1994 pga. problemer med overvægt efter en fødsel.
A oplevede ingen bivirkninger ved indtagelsen af produktet i årene frem til 1992. I slutningen af 1991 blev A imidlertid behandlet på Horsens Sygehus i anledning af et sygdomsforløb, der ikke har forbindelse med indtagelsen af Isomeride. Under denne behandling fik A første gang oplyst, at der var mislyde ved hendes hjerte, hvilket kom meget bag på hende, idet hun på daværende tidspunkt ikke havde nogle gener. Efter nærmere undersøgelser, fik A i januar 1992 diagnosen hjerteklapinsufficiens, også betegnet hjerteklapfejl, hvilket medfører, at hjerteklapperne ikke fungerer ordentligt, hvorved hjertet bliver mindre effektivt og derfor skal arbejde mere og hårdere. A blev opereret for hjerteklapfejlen i 1993.
A mente, at slankemidlet havde været årsag til hjerteklapfejlen. Sagen drejede sig derfor om, hvorvidt den danske forhandler (mellemhandleren) af slankemidlet, Servier Danmark A/S, S, var erstatningsansvarlig over for A efter reglerne om produktansvar.
Dommen berører flere områder inden for produktansvaret, idet to dog er de helt centrale. For det første afgrænses det tidsmæssige anvendelsesområde for produktansvarsloven, idet Højesteret fastlægger hvornår et produkt kan anses for at være bragt i omsætning og for det andet slås det fast, i overensstemmelse med den juridiske litteratur og praksis, at der ikke kan pålægges erstatningsansvar for udviklingsskader.
Produktansvarslovens anvendelsesområde
Det følger af produktansvarsloven (PAL) § 17, stk. 2, at loven ikke gælder, såfremt det produkt, der har forvoldt skade, er bragt i omsætning af producenten inden lovens ikrafttræden.
Det diskuteres således både i landsrets- og i højesteretssagen, hvorvidt det omtvistede produkt, Isomeride, er bragt i omsætning inden PAL trådte i kraft den 10. juni 1989. Det oplyses, at Isomeride er blevet markedsført fra den 15. juni 1987 og at A får ordineret Isomeride af sin læge første gang den 21. oktober 1988.
Under Østre Landsrets behandling af sagen udskilte landsretten spørgsmålet om forældelse af kravet til særskilt behandling. Ved kendelse af 4. oktober 2002 (gengivet i U.2003.222Ø) fandt landsretten, at PAL og dermed lovens forældelsesregel i § 14 ikke fandt anvendelse, og at A’s krav ikke kan anses for at være forældet. I forhold til anvendelsen af PAL lagde retten vægt på, at A havde indtaget de første 120 kapsler Isomeride i tiden forud for lovens ikrafttrædelse, og at præparatet Isomeride, fra det blev markedsført første gang, havde været behæftet med de bivirkninger, som medførte en tilbagetrækning af produktet i 1997. På den baggrund fandt landsretten, at produktet var bragt i omsætning inden PAL’s ikrafttræden den 10. juni 1989, og at et eventuelt erstatningskrav således skulle baseres på de retspraksisudviklede regler om produktansvar.
I modsætning til landsretten, kom Højesteret frem til at det afgørende, ved vurdering af om et produkt er bragt i omsætning, er, at det enkelte produkt, der har forårsaget produktskaden, er bragt i omsætning efter lovens ikrafttræden. Om produktet generelt set har været bragt i omsætning før lovens ikrafttræden, er således ikke afgørende for vurderingen. Højesteret fandt således, at PAL skulle finde anvendelse på de præparater, der er bragt i omsætning efter lovens ikrafttræden og dermed, at PAL skulle finde anvendelse i sagen.
Dommen viser således, at det ved vurdering af, om et produkt er bragt i omsætning, vil være afgørende om det konkret skadegørende produkt er bragt i omsætning efter PAL’s ikrafftræden, og ikke, om produktet generelt set kan siges at være blevet bragt i omsætning.
Erstatningsansvar for udviklingsskader?
Ved udviklingsskader forstås produktskader, som ganske vist er forårsaget af et defekt produkt, men hvor det på grundlag af den videnskabelige og tekniske viden på det tidspunkt, hvor produktet blev bragt i omsætning, ikke var muligt at opdage defekten. Produktskaden skyldes således en ukendt fare eller risiko ved produktet.
Produktansvar kan gøres gældende på grundlag af produktansvarsloven (PAL) eller på grundlag af det retspraksisudviklede produktansvar (RUP). Hvad angår RUP, så er dette ansvar et culpaansvar, hvilket medfører, at der ikke kan statueres ansvar for producenten for udviklingsskader, fordi disse ikke kan lægges producenten til last. Der gælder dog et strengt ansvar for producenten, når skadelidte har bevist, at produktet er defekt. I sådanne tilfælde har producenten bevisbyrden for, at der er tale om en udviklingsskade og dermed, at producenten ikke havde mulighed for at undgå defekten. Hvad angår produktansvar efter PAL, så følger det af PAL § 7, stk. 1, nr. 4, at producenten ikke er ansvarlig for udviklingsskader, hvis denne kan bevise, at det på grundlag af den videnskabelige og tekniske viden på det tidspunkt, hvor produktet blev bragt i omsætning, ikke var muligt at opdage defekten.
Det fremgår af Retslægerådets udtalelser i sagen, at det først var i 1997, at man fandt ud af, at slankemidlet Isomeride var farligt – der forelå således en udviklingsskade. Med en henvisning til PAL § 7, stk. 1, nr. 4 og det i retspraksisudviklede produktansvar slog Højesteret fast, at producenter, herunder mellemhandlere som Servier Danmark A/S ikke er ansvarlige for udviklingsskader. Højesteret fandt således, at Servier Danmark A/S havde løftet bevisbyrden for, at der var tale om en udviklingsskade og ifaldt derfor ikke erstatningsansvar.
Som fortolkningsbidrag til begrebet ”udviklingsskade” henvises der til forarbejderne til PAL § 7, stk. 1, hvoraf det bl.a. fremgår, at det afgørende ved bedømmelsen af, om producenten er ansvarlig ikke er den viden den pågældende producent var i besiddelse af, da producenten bragte produktet i omsætning, men derimod om produktet efter den generelt tilgængelige videnskabelige og tekniske viden, der forelå på det pågældende tidspunkt, måtte betragtes som fejlfrit.
Herudover kan dommen gengivet i U.1997.203V med fordel læses. Dommen er et eksempel på et grænsetilfælde, hvor landsretten afviser ansvarsfrihed som følge af en påstået udviklingsskade.
Det følger generelt af den juridiske litteratur og praksis, at producenter, herunder mellemhandlere, ikke ifalder erstatningsansvar for udviklingsskader. Dette ses bl.a. i dommen U.2012.588H (populært betegnet ”Slankemiddel-dommen”), hvor en kvinde, A, over en årrække havde indtaget slankemidlet Isomeride. Kvinden fik senere diagnosen hjerteklapinsufficiens, hvilket nødvendiggjorde en operation for hjerteklapfejlen. A gjorde gældende, at slankemidlet havde været årsagen til hjerteklapfejlen og påstod derfor den danske forhandler af slankemidlet erstatningsansvarlig efter produktansvarsreglerne. Efter Retslægerådets udtalelser i sagen, lagde Højesteret til grund, at man først i 1997 fandt ud af, at slankemidlet Isomeride var farligt og statuerede, at der forelå en udviklingsskade. Med en henvisning til PAL § 7, stk. 1, nr. 4 og det i retspraksisudviklede produktansvar slog Højesteret fast, at producenter, herunder mellemhandlere ikke er ansvarlige for udviklingsskader.


text:
Journalnr. 15-2536350 ⋆ Jura for alle
Home UTRYKTE AFGØRELSER FRA LANDSSKATTERETTEN Journalnr. 15-2536350
Journalnr. 15-2536350
Afgørelse af 25. februar 2020
Klagen vedrører opgørelsen af de skattemæssige indgangsværdier samt skattemæssige afskrivninger for distributions- og produktionsanlæg for indkomstårene 2010-2015.
SKAT har nedsat den selvangivne skattemæssige saldo for distributionsanlæg pr. 1. januar 2010 fra 90.458.116 kr. til 2.715.807 kr.
Endvidere har SKAT nedsat den selvangivne skattemæssige saldo for produktionsanlæg pr. 1. januar 2010 fra 6.436.223 kr. til 193.234 kr.
Herefter har SKAT godkendt fradrag for afskrivninger på distributionsanlæg med 7 % af 3.738.928 kr. (inkl. tilgang for 2010) svarende til 261.725 kr.
Endvidere har SKAT godkendt fradrag for afskrivninger på produktionsanlæg med 21 % af 362.459 kr. (inkl. tilgang for 2010) svarende til 76.116 kr.
Landsskatteretten ændrer SKATs afgørelse således, at de skattemæssige indgangsværdier af distributions- og produktionsanlæg skal fastsættes i overensstemmelse med POLKA-værdierne.
Den talmæssige opgørelse af de skattemæssige indgangsværdier af distributions- og produktionsanlæg overlades til Skattestyrelsen.
Som konsekvens af de ændrede indgangsværdier for de pågældende aktiver overlader Landsskatteretten tillige opgørelsen af afskrivninger til Skattestyrelsen.
SKAT har godkendt fradrag for afskrivninger på distributionsanlæg med 7 % af 4.433.005 kr. (inkl. tilgang for 2011) svarende til 310.310 kr.
Endvidere har SKAT godkendt fradrag for afskrivninger på produktionsanlæg med 21 % af 383.628 kr. (inkl. tilgang for 2011) svarende til 80.562 kr.
Som konsekvens af de ændrede indgangsværdier for de pågældende aktiver overlader Landsskatteretten opgørelsen af afskrivninger til Skattestyrelsen.
SKAT har godkendt fradrag for afskrivninger på distributionsanlæg med 7 % af 5.121.456 kr. (inkl. tilgang for 2012) svarende til 358.502 kr.
Endvidere har SKAT godkendt fradrag for afskrivninger på produktionsanlæg med 19 % af 403.998 kr. (inkl. tilgang for 2012) svarende til 76.760 kr.
SKAT har godkendt fradrag for afskrivninger på distributionsanlæg med 7 % af 5.823.527 kr. (inkl. tilgang for 2013) svarende til 407.647 kr.
Endvidere har SKAT godkendt fradrag for afskrivninger på produktionsanlæg med 19 % af 3.256.015 kr. (inkl. tilgang for 2013) svarende til 618.643 kr.
SKAT har godkendt fradrag for afskrivninger på distributionsanlæg med 7 % af 6.577.667 kr. (inkl. tilgang for 2014) svarende til 460.437 kr.
Endvidere har SKAT godkendt fradrag for afskrivninger på produktionsanlæg med 17 % af 3.489.636 kr. (inkl. tilgang for 2014) svarende til 593.238 kr.
SKAT har godkendt fradrag for afskrivninger på distributionsanlæg med 7 % af 8.524.473 kr. (inkl. tilgang for 2015) svarende til 596.713 kr.
Endvidere har SKAT godkendt fradrag for afskrivninger på produktionsanlæg med 17 % af 3.274.666 kr. (inkl. tilgang for 2015) svarende til 556.693 kr.
Selskabet blev stiftet den 3. juli 1967 og var indtil den 1. januar 2010 fritaget for skattepligt efter selskabsskattelovens § 3, stk. 1, nr. 4. Pr. 1. januar 2010 indtrådte selskabet i skattepligt efter selskabsskattelovens § 1, stk. 1, nr. 2h.
Af selskabets årsrapport fremgår bl.a. følgende:
”Aktiviteten består i drift af vandværk. [virksomhed1] forsyner i dag 2700 forbrugere med rent drikkevand. Vandet bliver hentet fra vandværket på [adresse1] og [adresse2], fra vandværkets 4 boringer. Fra boringerne udpumpes årligt 370.000 kubikmeter vand til værkets forbrugere.”
De skattemæssige indgangsværdier af distributions- og produktionsanlæg, som selskabet havde i behold ved overgangen til skattepligt, er selvangivet med udgangspunkt i Naturstyrelsens pris- og levetidskatalog (POLKA-værdier).
SKAT har gennemgået [virksomhed2]`s indsigelse. Indsigelsen giver ikke anledning til en ændret stillingtagen, hvorfor SKAT fastholder dets forslag til ændring af indkomsten af 21. februar 2014. Kendelsen afsiges således i overensstemmelse med tidligere fremsendte forslag.
Det kan i øvrigt oplyses, at der den 26. juni 2014 kom afgørelser fra Landsskatteretten i en række prøvesager vedrørende vand- og spildevandsselskaber. Landsskatteretten stadfæstede SKAT’s afgørelser og dermed også anvendelsen af en indkomstbaseret værdiansættelsesmetode.
Det er SKATs opfattelse, at [virksomhed1]’s selvangivne skattemæssige afskrivningsgrundlag for henholdsvis distributionsanlæg og produktionsanlæg ikke er opgjort til handelsværdier ved skattepligtens indtræden pr. 1. januar 2010, og dermed ikke i overensstemmelse med det lovmæssige grundlag i selskabsskattelovens § 5 D, stk. 2. Selvangivne afskrivninger på 6.403.687 kr. for distributionsanlæg er derfor tilbageført.
SKAT har, som følge heraf, selvstændigt foretaget en skønsudøvelse for fastlæggelse af handelsværdierne af selskabets distributionsanlæg og produktionsanlæg. Den samlede skønnede indgangsværdi for distributionsanlæg og produktionsanlæg er således 2.909.041 kr., som fordeles med 2.715.807 kr. på distributionsanlæg og 193.234 kr. på produktionsanlæg. Denne fordeling er sket forholdsmæssigt ud fra de selvangivne indgangsværdier.
Der er, jf. afskrivningslovens § 5 C, stk. 4 beregnet afskrivninger med i alt 261.725 kr. på distributionsanlæg og 0 kr. for produktionsanlæg.
Selskabet har anmodet om maksimale efterfølgende af- og nedskrivninger i henhold til bekendtgørelse nr. 1287 af 13. december 2005. Anmodningen er imødekommet og behandlet nedenfor under punkt 4.”
Der er nedlagt påstand om, at de skattemæssige afskrivningsgrundlag og skattemæssige afskrivninger for distributions- og produktionsanlæg for indkomstårene 2010-2015 skal ansættes som selvangivet.
”[virksomhed1] er pr. 1. januar 2010 blevet skattepligtig i henhold til selskabsskattelovens § 1, stk. 1, nr. 2h. I forbindelse med indtræden af skattepligt skal vandværkets aktiver værdiansættes skattemæssigt efter bestemmelsen i selskabsskattelovens§ 5 D. Efter selskabsskattelovens § 5 D, stk. 2 skal vandværkets produktionsanlæg, distributionsanlæg og driftsmidler indgå i saldoværdien efter afskrivningslovens regler med deres handelsværdier.
Vandværket har opgjort de skattemæssige afskrivningsgrundlag for vandforsyningsvirksomhedens afskrivningsberettigede anlægsaktiver med udgangspunkt i de myndighedsgodkendte regulatoriske åbningsbalancer (POLKA værdier).
SKAT har i afgørelserne ændret vandværkets skatteansættelser for 2010-2015, da man ikke finder, at vandværket kan anvende de såkaldte POLKA-værdier ved fastsættelsen af de skattemæssige indgangsværdier. Det er SKATs opfattelse, at værdiansættelse af de afskrivningsberettigede anlægsaktiver skal måles i en indkomstbaseret model (DCF-modellen).
Højesteret har i to domme af 8. november 2018 – sag 27/2018 og 28/2018 – givet to vandselskaber medhold i, at den skattemæssige indgangsværdi af vandselskabers aktiver skal fastsættes efter den beregningsmetode, hvorved den såkaldte “POLKA-værdi” opgøres, og at den af SKAT (nu Skattestyrelsen) anvendte beregningsmetode (DCF-modellen) ikke udgjorde et egnet grundlag for at opgøre den skattemæssige værdi af de overdragne aktiver
Sagerne ved Højesteret angik opgørelse af den skattemæssige indgangsværdi af aktiver, som to kommuner havde overdraget til vandselskaber, som kommunerne havde stiftet i forbindelse med udskillelse af de kommunale vandforsynings- og spildevandsaktiviteter. Indgangsværdien skulle danne grundlag for vandselskabernes skattemæssige afskrivninger på de overdragne aktiver.
Overdragelsen var omfattet af ligningslovens § 2, og den skattemæssige værdi af de overdragne aktiver skulle således fastsættes efter denne bestemmelse.
Højesteret fandt, at den beregningsmetode (DCF-modellen), som SKAT (nu Skattestyrelsen) havde anvendt, ikke udgjorde et egnet grundlag for at opgøre den skattemæssige værdi af de overdragne aktiver.
Højesteret udtalte, at det for vandforsynings- og spildevandsvirksomhed gælder, at der påhviler selskaberne en forsyningspligt, og at “hvile i sig selv “-princippet indebærer, at der ikke kan tjenes penge på aktiviteterne. Højesteret fandt på denne baggrund, at det afgørende for den skattemæssige værdiansættelse af aktiverne måtte være, hvilken værdi aktiverne måtte skønnes at have haft for vandselskaberne.
Højesteret fandt, at den beregningsmetode, hvorved den regulatoriske værdi opgøres som et gennemsnit af den nedskrevne genanskaffelsesværdi og den nedskrevne anskaffelsesværdi (den såkaldte POLKA-værdi), er et rimeligt udtryk for, hvorledes aktivernes værdi efter ligningslovens§ 2 bør fastsættes.
Højesteret havde dog ikke fornødent grundlag for at fastslå, hvad POLKA-værdien ville udgøre i forbindelse med kommunernes overdragelse af aktiver i de konkrete sager. Sagerne blev som følge heraf hjemvist til Skattestyrelsen til fornyet behandling.
Det er derfor vores vurdering, at ovenstående domme fra Højesteret er sammenlignelige med situationen i [virksomhed1]s skattesager.
Det er derfor fortsat vores primære påstand, at de skattemæssige afskrivningsgrundlag og foretagne skattemæssige afskrivninger på distributionsanlæg, produktionsanlæg og bygninger for indkomstårene 2010- 2015 skal ansættes i overensstemmelse med det selvangivne.”
Selskabet blev stiftet den 3. juli 1967 og blev den 1. januar 2010 skattepligtig efter selskabsskattelovens § 1, stk. 1, nr. 2 h.
Idet selskabet er overgået fra at være fritaget for skattepligt efter selskabsskattelovens § 3, stk. 1, nr. 4, til at blive skattepligtig efter selskabsskattelovens § 1, skal selskabets aktiver værdiansættes skattemæssigt i overensstemmelse med selskabsskattelovens § 5 D.
Af selskabsskattelovens § 5 D, stk. 1 og 2, fremgår følgende:
”§ 5D. Hvis et selskab eller en forening m.v. overgår fra at være undtaget fra skattepligt efter § 3, stk. 1, nr. 1-18 og 21, til at blive skattepligtig efter § 1, får overgangen virkning for selskabets eller foreningens skattepligt på tidspunktet for påbegyndelsen af den virksomhed, der begrunder skattepligten, eller på det tidspunkt, hvor virksomheden anses for skattepligtig. Skatteansættelsen finder første gang sted for det indkomstår, jf. § 10, som den første indkomstperiode udgør uden hensyn til dennes længde. Den første indkomstperiode kan udgøre op til 18 måneder.
Stk. 2. I det indkomstår, der er grundlaget for den første skatteansættelse, indgår maskiner, inventar og lignende driftsmidler samt skibe, som selskabet eller foreningen m.v. ejer før overgangen til skattepligt, i saldoværdien efter afskrivningslovens regler med deres handelsværdi på dette tidspunkt omregnet til kontantværdi.”
Efter selskabsskattelovens § 5 D, stk. 2, skal aktivernes skattemæssige værdi således fastsættes til handelsværdien.
Der er som følge af regulatoriske krav på området, herunder ”hvile i sig selv”-princippet, ikke et marked for handel med vand- og spildevandsforsyningsvirksomheder eller sådanne virksomheders aktiver, og der findes ikke tilsvarende eller lignende transaktioner mellem uafhængige parter, som kan danne grundlag for en vurdering af handelsværdien.
Forarbejderne til selskabsskattelovens § 5 D indeholder ikke anvisning på, hvordan handelsværdien af vand- og spildevandsforsyningsvirksomheders aktiver skal fastsættes.
SKAT har ved udøvelsen af skønnet over de skattemæssige indgangsværdier af selskabets distributions- og produktionsanlæg anvendt en tillempet DCF-model, som er en indkomstbaseret værdiansættelsesmodel.
Højesteret har ved to domme af 8. november 2018, offentliggjort i SKM2018.627.HR og SKM2018.635.HR, fundet, at DCF-modellen ikke udgør et egnet grundlag for at opgøre den skattemæssige værdi af det ledningsnet og produktionsanlæg, som er overdraget til selskabet. I stedet fandt Højesteret, at den beregningsmetode, hvorved den regulatoriske værdi opgøres som et gennemsnit af den nedskrevne genanskaffelsesværdi og den nedskrevne anskaffelsesværdi – den såkaldte POLKA-værdi – er et rimeligt udtryk for, hvorledes ledningsnettets og produktionsanlæggets værdi efter ligningslovens § 2 bør fastsættes.
Uanset at Højesterets domme vedrører overdragelser omfattet af ligningslovens § 2, finder Landsskatteretten, at principperne i dommene tilsvarende kan anvendes ved fastsættelsen af handelsværdien efter selskabsskattelovens § 5 D, stk. 2, når der som følge af regulatoriske krav på området ikke er et marked for handel med vand- og spildevandsforsyningsvirksomheder eller sådanne virksomheders aktiver.
Landsskatteretten finder på denne baggrund, at de skattemæssige indgangsværdier af selskabets distributions- og produktionsanlæg skal fastsættes i overensstemmelse med POLKA-værdierne.
Den talmæssige opgørelse af de skattemæssige indgangsværdier af distributions- og produktionsanlæg overlades til Skattestyrelsen, jf. forretningsorden for Landsskatteretten § 12, stk. 4.
Forrige artikelJournalnr. 15-1376886
Næste artikelJournalnr. 16-0518243
Journalnr. 15-1377012
Journalnr. 16-0518287
Journalnr. 16-0518243
Journalnr. 18-0004996
Journalnr. 16-1387178