text:
Forsikringsselskabers fortolkning af ”objektive sygdomstegn” i pensionsforsikringsvilkår tilsidesat af Højesteret - Advokatavisen
Artiklens dato: 20. sep 2011
Flere forsikringsselskaber har i deres police en undtagelsesbestemmelse for manglende objektive sygdomstegn. Konsekvensen er, at hvis man er syg af noget som ikke kan konstateres objektivt (altså ses på fx røntgen, MR-scanning etc.) så dækker forsikringen ikke den sygdom, og udbetaler derfor ikke fx erstatning for varigt mén eller mistet erhvervsevne, afhængigt af hvilken type forsikring der er tale om.
Eksempler på sådanne skader/sygdomme som var undtaget er fx whiplash-skader, syns- og høreforstyrrelser, nervøst hjerte, svimmelhed, hovedpine, hysteri, krisereaktioner som PTSD (posttraumatisk belastningsreaktion) myoser, refleksdystrofi, kronisk smertesyndrom og mange flere.
Højesteret har ved dom af 19. januar 2011 tilsidesat forsikringsselskabernes praksis omkring disse undtagelsesbestemmelser, og fundet, at undtagelsen ikke finder anvendelse på lidelser og sygdommen, der vel ikke objektivt kan bekræftes i snæver forstand (billeddiagnostisk, blodprøve m.v), men hvis diagnose er stillet efter en undersøgelse og vurdering, der følger den lægefaglige tradition og anerkendte fremgangsmåde.
Højesteret udtalte, at det er forsikringsselskabet som skal bevise, at deres undtagelsesbestemmelse ”holder i retten”.
Højesteret vurderede derefter, at den diagnose skadelidte havde fået stillet i form af kronisk smertesyndrom, var en diagnose, som stilles efter undersøgelse på et lægefagligt anerkendt grundlag og i overensstemmelse med den lægefaglige tradition, og derfor var dækket uanset vilkåret om objektive sygdomstegn.
Lider man af en anerkendt sygdom, og har fået stillet diagnosen i overensstemmelse den normale fremgangsmåde for at stille denne diagnose, så er ens sygdom med andre ord dækket af forsikringen til trods for at der er en undtagelsesbestemmelse i policen om manglende objektive sygdomstegn.
Højesteret vendte således sagen på hovedet, og konstaterede at forsikringsselskaberne genre må lave undtagelsesbestemmelser i deres policer, men tog samtidig luften ud af den omtalte undtagelsesbestemmelse ved at udtale, at rigtig mange diagnoser uden objektive fund skal dækkes, hvis disse diagnoser er fremkommet på ordentlig lægeligt grundlag og i overensstemmelse med den lægefaglige tradition.
Tilbage står stort set kun tilfælde hvor der, ud fra den almindelige lægelige viden, rent faktisk ikke er belæg for at anse kunden for syg. Og Højesteret runder af med at konstatere, at det helt oprindeligt var selve formålet med undtagelsen; at de kunder som ikke reelt var syge ikke skulle have sygdomsdækning.
Ankenævnet for forsikring har efterfølgende i sagen nr. 79.781 af 14. juni 2011 truffet en afgørelse som er helt i tråd med ovenstående.
Det afgørende for kommende sager bliver herefter, at nærlæse forsikringsselskabets undtagelsesbestemmelser, for at vurdere om den konkrete sag er omfattet af undtagelsesbestemmelsen i policen, eller om ovenstående dom fra Højesteret skal i spil.
Spændende bliver det samtidig, at følge med i om forsikringsselskaberne i fremtiden vil omformulere sine undtagelsesbestemmelser, så selskaberne tager luften ud af højesterets dom.
Under alle omstændigheder er dette et område, hvor du som skadelidt får brug for advokatbistand til at lave den konkrete vurdering af din sygdom, ud fra dine journaler i forhold til din police.
Sandager advokater er eksperter på dette område og laver en uvildig vurdering hvis du retter henvendelse til os.

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret


text:
Skat.dk: Selskabs gaver til fond
14 Jan 2013 08:39
18 Dec 2012 08:58
12-0168079
Skatterådet svarer bekræftende på, at gaver fra A A/S til Fonden B ikke vil kunne blive betragtet som maskeret udlodning og dermed skattepligtigt for Person x som aktionær i A A/S, hvorfor svaret på det stillede spørgsmål som anmodet er "nej". Ligeledes svarer Skatterådet, at gaver fra A A/S til Fonden B ikke vil kunne blive betragtet som maskeret udlodning og dermed skattepligtigt for Boet efter Person x som aktionær i A A/S.
Den juridiske vejledning, 2012-2, afsnit C.B.3.
Vil gaver fra A A/S til Fonden B kunne blive betragtet som maskeret udlodning og dermed skattepligtigt for Person x som aktionær i A A/S?
Vil gaver fra A A/S til Fonden B kunne blive betragtet som maskeret udlodning og dermed skattepligtigt for Boet efter Person x som aktionær i A A/S?
Person x og hendes nu afdøde ægtefælle Person y stiftede den 1. december 2005 fonden B.
Fonden er stiftet med en grundkapital på kr. 1 mio. Det var oprindeligt intentionen, at fondens grundkapital skulle forøges ved arv efter Person y og/eller Person x. Person x overvejer dog samtidig i levende live at yde gaver personligt. Endvidere overvejer et flertal i bestyrelsen i A A/S at yde gaver fra selskabet til fonden. Man forestiller sig endvidere, at bestyrelsen, efter Person x måtte være afgået ved døden, træffer beslutning om, at selskabet skal yde gaver til fonden.
Person x ejer 100 % af kapitalen i A A/S.
Skatterådet har tidligere givet bindende svar til fonden. I det bindende svar bekræfter Skatterådet, at gaver fra Person x personligt eller fra A A/S ikke vil være skattepligtige for fonden, når gaverne tillægges fondens grundkapital.
Der er ved nærværende anmodning om bindende svar fremlagt fondens gældende vedtægter.
Spørgers repræsentant har anført, at fonden efter repræsentantens opfattelse har almenvelgørende og almennyttige formål, jf. nedenstående, hvilket bevirker, at fonden ikke er skattepligtig af gaverne.
Ved uddeling af fondens overskud efter henlæggelser skal fondsbestyrelsen påse, at der foretages uddelinger til ét eller flere af følgende formål:
Støtte til socialt dårligt stillede elever på eller udgået fra Det Kgl. Vajsenhus.
Støtte til uforskyldt socialt dårlige stillede danske statsborgere, der er bosiddende i Danmark, herunder støtte (ved ydelse af lån) til videregående uddannelser ved danske eller udenlandske universiteter, handelshøjskoler, tekniske højskoler og andre videregående uddannelser samt til forskningsprojekter i tilknytning hertil i ind- og/eller udland.
Støtte til lunge- og hjertepatienter samt diabetesramte, lunge-, hjerte- og diabetesforskning samt lægevidenskabelig eller anden form for videnskabelig forskning i afhjælpning af lunge-, hjerte- og diabetessygdomme.
Støtte af og til forskning i dyrevelfærd samt til personer eller organisationer, der bekæmper mishandling eller vanrøgt af dyr og støtte til formål, der efter bestyrelsens skøn støtter indplacering af husdyr (kæledyr), der (midlertidigt) er anbringelige samt støtte til delvis betaling af ubemidlede ældre personers dyrlægeregning.
Støtte til personer, der ved en aktiv indsats og uden hensyntagen til risiko for eget liv eller førlighed søger at afværge eller faktisk afværger ulykker.
Støtte til organisationer, der som formål har et eller flere af de formål, der er nævnt i nærværende vedtægt, dog ikke foreningen Dyrenes Beskyttelse.
Som det fremgår, har fonden en meget bred formålsbestemmelse. Fonden definerer sit formål som almennyttigt. Der indgår imidlertid tillige en række sociale elementer i formålsbestemmelsen. Efter repræsentantens opfattelse er formålsbestemmelsen derfor todelt og indeholder således både almennyttige og almenvelgørende elementer.
Repræsentanten har anført, at det fremgår af selskabslovens § 195:
"Generalforsamlingen kan beslutte, at der af kapitalselskabets midler ydes gaver til almennyttige eller dermed ligestillede formål, for så vidt det under hensyntagen til hensigten med gaven, selskabets økonomiske stilling og omstændighederne i øvrigt må anses for rimeligt. Til de i 1. pkt. nævnte formål kan det centrale ledelsesorgan anvende beløb, som i forhold til selskabets økonomiske stilling, er af ringe betydning."
Efter bestemmelsen kan et selskab således yde gaver til bl.a. almennyttige formål, såfremt det under hensyntagen til selskabets økonomiske stilling og omstændighederne i øvrigt må anses for rimeligt.
Af Ligningsvejledningen, afsnit S.F.2.1.11 fremgår det:
Repræsentanten vil i det følgende redegøre for offentliggjort retspraksis, der belyser, i hvilke tilfælde en beskatning af hovedaktionæren kan komme på tale. Redegørelsen er inddelt i følgende tre typetilfælde:
Fonden har et almennyttigt og almenvelgørende formål. Fonden er imidlertid endnu ikke godkendt af skattemyndighederne, jf. ligningslovens § 8A, stk. 2 og § 12, stk. 3. Der er indsendt ansøgning om godkendelse efter ligningslovens § 8A og § 12.
Fonden falder derfor p.t. inden for typetilfælde nr. 3. For at skabe et indgående overblik over retspraksis på området har repræsentanten imidlertid fundet det relevant tillige at redegøre for de to andre typetilfælde.
1. Gaver til en fond mv. der ikke har et almennyttigt eller almenvelgørende formål:
En meget central afgørelse på området er den såkaldte SIF-dom. Afgørelsen er optrykt i TfS 1999.728 H. I sagen var Orla Madsen eneanpartshaver i OM Consultancy ApS. I 1992 ydede anpartsselskabet en sponsorgave på kr. 700.000 til SIF Support A/S. SIF Support A/S havde til formål at drive professionel fodbold. På tidspunktet for gaveydelsen var Orla Madsen tillige medlem af bestyrelsen i SIF Support A/S. Han ejede desuden en mindre aktiepost i selskabet. Initiativet til gaveydelsen blev taget af Orla Madsen personligt. Landsretten fandt, at gaven var blevet ydet i kraft af skatteyderens stilling som eneanpartshaver og for at tilgodese hans personlige interesser. Gaven udløste derfor maskeret udlodningsbeskatning.
Ydelsen af de kr. 700.000 havde ingen tilknytning til OM Consultancy ApS´ erhvervsmæssige virksomhed, men var alene begrundet i eneanpartshaveren Orla Madsens ideelle interesse i den virksomhed, som udøves at SIF Support A/S, hvor han var ulønnet direktør og bestyrelsesmedlem.
På denne baggrund tiltrådte Højesteret, at gavebeløbet måtte anses som en skattepligtig udlodning fra OM Consultancy ApS til Orla Madsen, jf. ligningslovens 16 A, stk. 1.
2. Gaver til en fond mv. der er godkendt efter ligningslovens § 8A, stk. 2 eller 12, stk. 3:
Almennyttige og almenvelgørende fonde mv. kan under visse betingelser opnå godkendelse efter ligningslovens § 8A, stk. 2 og 12, stk. 3. En godkendelse efter ligningslovens § 8 A bevirker, at gavegiver ved opgørelsen af den skattepligtige indkomst kan fradrage gavebeløb, som overstiger kr. 500. Fradraget er dog maksimeret til kr. 14.500 (2012).
Efter ligningslovens § 12 er udgifter til løbende gaveydelser, som er ensidigt påtaget over for foreninger, stiftelser, institutioner mv. eller religiøse samfund, som er godkendt af skatteministeren, fradragsberettigede ved opgørelsen af den skattepligtige indkomst. Der gælder visse begrænsninger i fradragsretten. Fradrag indrømmes kun for årlige ydelser, der ikke overstiger 15 % af yderens personlige indkomst med tillæg af positiv kapitalindkomst. For selskaber indrømmes fradrag kun for årlige ydelser, der ikke overstiger 15 % af selskabsindkomsten. Årlige ydelser, der ikke overstiger kr. 15.000, kan dog til enhver tid fradrages fuldt ud.
"Efter ligningslovens § 12, stk. 2, tilkommer der udtrykkeligt også selskaber fradragsret for løbende ydelser i henhold til en forpligtelse, som er påtaget over for foreninger, stiftelser, institutioner, religiøse samfund m.v., der er godkendt efter § 12, stk. 3. At det er en hovedaktionærs eller hovedanpartshavers ideelle interesse for en af de omhandlede foreninger m.v., der har ført til, at et selskab har påtaget sig en løbende forpligtelse, kan ikke bevirke, at der med støtte i et almindeligt princip om maskeret udbytte gøres undtagelse fra fradragsretten (repræsentantens fremhævelse). Der er ikke i forarbejderne til lovændringen i 1986 tilstrækkelige holdepunkter for et andet resultat."
I TfS 2009.162 H findes en meget klar afgørelse vedrørende en forening, der var godkendt, jf. ligningslovens § 8A, stk. 2. James Jackson ejede samtlige anparter i Green Venture ApS. Anpartsselskabet havde ydet en gave på kr. 100.000 til foreningen Shri Ram Chandra Mission. Foreningen havde et almennyttigt formål og var godkendt efter ligningslovens § 8A, stk. 2.
Under sagen kom det frem, at James Jackson havde skrevet en bog, der omhandler hans personlige søgen efter spiritualitetsoplevelser. Som led i bogens tilblivelse havde han besøgt Shri Ram Chandra Missionen og andre bevægelser. Han var ikke selv medlem af foreningen, men det var hans opfattelse, at foreningen udførte et godt arbejde. Hans hustru var meget aktiv i foreningen. Hun var udnævnt som ?præceptor". I Danmark havde foreningen ca. 500 medlemmer. Heraf var ca. 30 medlemmer udnævnt til ?præceptor". Østre Landsret fandt, at selskabet var berettiget til et fradrag på kr. 5.500 (dagældende beløbsgrænse), jf. ligningslovens § 8 A, stk. 1. Det resterende gavebeløb på kr. 94.500 blev kvalificeret som maskeret udbytte for James Jackson. Efter Landsrettens opfattelse var udbetalingen til foreningen sket for at tilgodese eneanpartshaverens personlige interesser. Højesteret var ikke enig heri. I præmisserne anfører Højesteret:
"Green Venture ApS uddelte i indkomståret 2000 en gave på kr. 100.000 til Shri Ram Chandra Mission. Denne forening er godkendt efter ligningslovens § 8 A, stk. 2, til at modtage fradragsberettigede gaver, og skattemyndighederne har dermed anerkendt, at foreningens midler anvendes i almennyttigt øjemed til fordel for en større kreds af personer. Gaver, som gives til en sådan almennyttig forening, må som udgangspunkt forventes at blive ydet ud fra en ideel interesse i at fremme foreningens formål (repræsentantens fremhævelse).
Det er ikke godtgjort, at den gave, som James Thomas Ross Jackson som eneanpartshaver lod sit selskab yde Shri Ram Chandra Mission, blev givet i strid med de selskabsretlige regler, eller at gaven blev ydet for direkte eller indirekte at tilgodese andre interesser end hans ideelle interesse i at fremme foreningens almennyttige formål. Dette gælder, selv om hans hustru var medlem af foreningen og virkede som såkaldt ?præceptor" til fremme af foreningens aktiviteter.
Højesteret finder det på denne baggrund ikke godtgjort, at James Thomas Ross Jackson havde en sådan direkte eller indirekte økonomisk eller personlig interesse i at begunstige foreningen (repræsentantens fremhævelse), at gaven kan anses for ydet af ham personligt med den virkning, at der foreligger en maskeret udlodning, som er skattepligtig efter ligningslovens § 16 A. Højesteret tager derfor hans påstand til følge."
Som sagen er oplyst, var James Jacksons ægtefælle ledende medlem af foreningen. James Jackson havde opsøgt foreningen i forbindelse med tilblivelsen af bogen om sin personlige søgen efter spiritualitetsoplevelser, og det blev under sagen oplyst, at han delte foreningens synspunkter. Højesteret fandt desuagtet, at han alene havde en ideel interesse i gaveydelsen. Efter repræsentantens opfattelse var det for Højesteret udslagsgivende, at foreningen var godkendt af skattemyndighederne efter ligningslovens § 8A, stk. 2. Havde foreningen således ikke været godkendt, ville Højesteret formentlig have truffet en anden afgørelse.
Med henvisning til TfS 1995.454 H, TfS 1995.455 H og TfS 2009.162 H vil det ved vurderingen af, hvorvidt en hovedaktionær skal beskattes af maskeret udbytte, være udslagsgivende, hvorvidt gavemodtager er godkendt af skattemyndighederne, jf. ligningslovens § 8A, stk. 2 eller § 12, stk. 3. En godkendelse vil efter repræsentantens opfattelse have den virkning, at en gave ikke kan anses for ydet med henblik på at fremme en personlig interesse hos hovedaktionæren - men derimod alene med henblik på at fremme en ideel interesse, hvorfor en maskeret udlodningsbeskatning ikke kan komme på tale.
3. Gaver til en fond mv. der har et almennyttigt eller almenvelgørende formål, men som ikke er godkendt, jf. ligningslovens § 8A eller § 12, stk. 3:
Som det fremgår, er fonden endnu ikke godkendt efter ligningslovens § 8A, stk. 2 eller § 12, stk. 3. Det er en grundlæggende betingelse for en godkendelse, at fonden mv. har et almennyttigt eller almenvelgørende formål.
Et formål anses for almennyttigt, når det ud fra en i befolkningen almindeligt fremherskende opfattelse kan anses for nyttigt, og når det kommer en vis videre kreds til gode. Blandt almennyttige formål kan nævnes sociale, kunstneriske og andre kulturelle formål, miljømæssige, videnskabelige - herunder forskningsmæssige og sygdomsbekæmpende - humanitære, undervisningsmæssige, religiøse eller nationale formål, jf. nærmere Ligningsvejledningen afsnit A.F.5.2.
Et formål betragtes som almenvelgørende, når der ydes støtte til en videre kreds af personer, som er i økonomisk trang eller har vanskelige økonomiske kår, jf. nærmere Ligningsvejledningen afsnit A.F.4.4.3.
1. Midlerne anvendes til fordel for en kreds at personer, der ikke geografisk eller på anden måde er begrænset til et befolkningsunderlag på under 40.000.
2. Antallet af gavegivere i EU/EØS overstiger 100 i gennemsnit om året over en 3-årig periode.
3. Den årlige bruttoindtægt eller formuen (egenkapitalen) overstiger 150.000 kr.
I relation til fonden er kravene til befolkningsunderlag samt egenkapital, jf. nr. 1 og 3 opfyldt. Af fondsvedtægterne forudsættes det imidlertid, at den fulde grundkapital skal indskydes af Person x og Person y. Kravene til antallet af gavegivere, jf. nr. 2 er således ikke opfyldt, hvorfor fonden ikke kan godkendes.
I TfS 2000.874 V var Karsten Skjødt-Jakobsen eneanpartshaver i Handelshuset af 1977 ApS, der drev virksomhed med engrossalg af importeret tøj. I forbindelse med frasalg af driftsaktiviteten blev selskabet bl.a. vederlagt med et gældsbrev på kr. 910.644. Den 21. december 1992 stiftede Handelshuset af 1977 ApS en fond med navnet ?Fonden af 1977".
Anpartsselskabet overdrog gældsbrevet som en gave til fonden den 21. december 1992. Samme dag trådte selskabet i solvent likvidation. Skattemyndighederne havde anset den overdragne gave som maskeret udbytte for Karsten Skjødt-Jakobsen. Vestre Landsret var ikke enig i det synspunkt. I præmisserne anførte Landsretten:
"Det fremgår af § 2 i vedtægterne for den gyldigt stiftede fond, at dens formål er at yde støtte til udvikling af dansk design inden for tekstilindustrien, til kunst og kunsthåndværk i form af opkøb eller støtte med kontante beløb, til videreuddannelse i ind- og udland, herunder specielt til studierejser, til personer, som måtte have økonomisk behov for støtte, samt til kulturelle formål i Randers. Fonden må på denne baggrund anses for at være af almennyttig og almenvelgørende karakter (repræsentantens fremhævelse), og anpartsselskabets gave til fonden er derfor som sådan omfattet af § 83 i den dagældende anpartsselskabslov.
Efter bevisførelsen er det ikke godtgjort, at sagsøgeren havde en sådan direkte eller indirekte økonomisk eller personlig interesse i ydelsen af gaven, at denne skatteretligt kan anses for ydet af ham personligt med den virkning, at der foreligger maskeret udlodning fra Handelshuset af 1977 ApS til sagsøgeren (repræsentantens fremhævelse). Landsretten bemærker herved, at det ved denne afgørelse ikke er tillagt betydning, at selskabet trådte i solvent likvidation samme dag, som gaven blev givet, at gaven udgjorde langt den overvejende del at selskabets aktiver, og at sagsøgeren var eneanpartshaver i selskabet."
Med henvisning til fondens formålsbestemmelse fastslog Vestre Landsret således, at fonden måtte anses for at have et almennyttigt og almenvelgørende formål. Desuden fandt Landsretten det ikke for godtgjort, at skatteyderen havde en sådan personlig interesse i gaveydelsen, at der forelå maskeret udbytte.
Efter repræsentanten opfattelse var fondens formålsbestemmelse udslagsgivende for Landsrettens afgørelse. Som det fremgår, havde fonden et bredt defineret formål omfattende støtte til dansk design inden for tekstilindustrien, kunst og kunsthåndværk, uddannelse og studierejser samt kulturen i Randers. Med en så bred formålsbestemmelse kan en hovedaktionær alene anses for at have en ?ideel interesse" i at støtte fonden. For Landsretten blev dette udslagsgivende, hvorfor der ikke var grundlag for at beskatte Karsten Skjødt-Jakobsen af maskeret udbytte.
Jo mere snævert formålet for en fond er defineret, jo mere taler i retning af, at en hovedaktionær kan have en ?personlig interesse" i at støtte fonden. Til belysning heraf henledes opmærksomheden på de afgørelser, der er redegjort for ovenfor, herunder særligt TfS 1999.728 H, hvor eneanpartshaveren var bestyrelsesmedlem i SIF Support A/S, og han samtidig ejede en mindre aktiepost i selskabet. Det er således helt utvivlsomt, at han havde en personlig interesse i gaveoverdragelsen.
I TfS 2009.162 H havde hovedanpartshaveren besøgt Shri Ram Chandra Missionen i forbindelse med tilblivelsen af en bog om sin personlige søgen efter spiritualitetsoplevelser. Han ægtefælle var ledende medlem af foreningen. Selvom han ikke selv var medlem, gav han udtryk for, at han støttede foreningens synspunkter. Efter repræsentantens opfattelse havde hovedanpartshaveren en ?personlig interesse" i at støtte foreningen. For Højesteret var det imidlertid udslagsgivende, at foreningen var godkendt, jf. ligningslovens § 8A, stk. 2, hvorfor der ikke var grundlag for en maskeret udlodningsbeskatning. Det var således selve godkendelsen, der bevirkede, at gaven alene blev anset for ydet i hovedanpartshaverens ?ideelle interesse" i foreningen.
Det afgørende for SKATs besvarelse af spørgsmålene er, hvorvidt Person x, eller boet efter Person x, kan anses for at have en ?personlig interesse" eller alene en ?ideel interesse" i at lade A A/S yde gaver til fonden.
Repræsentanten skal henlede SKATs opmærksomhed på fondens formålsbestemmelse. Fonden har til formål at støtte:
Visse socialt dårligt stillede, herunder med hjælp til en videregående uddannelse, samt støtte til
Lunge- og hjertepatienter samt diabetesramte
Fonden har et både almennyttigt og et almenvelgørende formål. Som det fremgår, er fondens formålsbestemmelse meget bredt defineret. Dette er efter repræsentantens opfattelse udslagsgivende. Selvom fonden ikke er godkendt efter ligningslovens § 8A, stk. 2 eller § 12, stk. 3, skal repræsentanten med henvisning til ovenstående retspraksis - herunder særligt TfS 2000.874 V - gøre gældende, at en gave fra det Person x ejede selskab ikke kan anses for ydet under hensyn til Person x´s ?personlige interesser" i fonden. Derimod har Person x utvivlsomt en ?ideel interesse" i lade selskabet yde gaverne, men efter retspraksis er der ikke grundlag for at udbyttebeskatte hovedaktionæren som følge af en sådan ideel interesse.
Repræsentanten gør derfor gældende, at SKAT bør besvare de stillede spørgsmål med et ?NEJ".
Det ønskes afkræftet, at gaver fra A A/S til Fonden B vil kunne blive betragtet som maskeret udlodning og dermed skattepligtigt for Person x som aktionær i A A/S.
Efter praksis, jf. nedenstående, skal det i relation til de skattemæssige konsekvenser for selskabets aktionærer vurderes om, den modtagne fonds formål er af almenvelgørende eller på anden måde almennyttig karakter, samt om hovedaktionæren har en direkte eller indirekte økonomisk eller personlig interesse i ydelsen af gaven.
TfS1988.472:
En skatteyder påtænkte via to af ham beherskede aktieselskaber at give gaver i form af aktier til en fond, som han havde stiftet. Der kunne ikke statueres maskeret udbytte for hovedaktionæren ved overdragelserne, da fondens formål var af almennyttig eller almenvelgørende karakter.
TfS2000.874 VL:
SKM2002.211.LR:
Sagen angik et selskab, som overførte samtlige af sine aktier i et datterselskab til en fond. Ligningsrådet svarende i den konkrete sag, at der var rådets opfattelse, at hovedaktionæren ikke ville blive beskattet af en vederlagsfri overførsel af samtlige aktier i driftsselskaber fra moderselskabet til en fond, når fondens formål er almenvelgørende/ almennyttigt og når hovedaktionæren måtte antages ikke at have økonomiske eller personlige interesser i overdragelsen af datterselskabet til fonden.
SKM2005.129.LSR:
Sagen angik et selskab, som havde ydet gaver til KFUK Reden og Sathya Sai Baba Landsforeningen, som begge var godkendt efter ligningslovens § 8 A. Landsskatteretten fastslog, at selskabet var berettiget til fradrag for gavebeløbende inden for 5.000 kr's grænsen. Beløb ydet ud over denne grænse, ansås vedrørende denne ene af gavemodtagerne for maskeret udlodning til hovedaktionæren, idet beløbene til denne gavemodtager ansås for ydet ud fra hovedaktionærens personlige ideelle interesse.
SKM2006.189.ØLR:
Landsretten fandt, at gaverne ikke blev givet som led i selskabets erhvervsmæssige virksomhed. Af Landsrettens begrundelse fremgår, at der er lagt vægt på, at det ikke er godtgjort, at modtagerne var almennyttige eller almenvelgørende foreninger.
Af dommen, fremgår, at der ved vurderingen er lagt vægt på, at gaverne faldt uden for det område, som efter administrativ praksis er undtaget fra beskatning som maskeret udlodning.
SKM2007.176.SR:
Skatterådet bekræftede, at ydelse af gave fra et selskab til en fond var uden skattemæssige konsekvenser for selskabet, aktionærerne og fonden. Selskab X påtænkte inden for de nærmeste år at give op til 200 mio. kr. i gave til Fonden. Gaverne påtænktes givet dels kontant og dels ved at selskabet ville overdrage et af selskabet ejet selskab, Selskab A, som en del af gaven. Selskabet X var registreret som skattepligtig i medfør af selskabsskattelovens § 1, stk. 1, nr. 1. Fonden var stiftet af et tredje selskab, Selskab Z. I henhold til fondens fundats var fondens formål, at: yde støtte - fortrinsvis af økonomisk art - til oprettelse eller drift af aktiviteter, der fremmer menneskers vel i fysisk og psykisk henseende, deres uddannelse og udfoldelse af kunst, yde støtte til kirkeligt og humanitært arbejde, herunder til enkelt personer, som er nødstedte, yde støtte til turistmæssige formål. Ved opløsning af fonden skulle fondens formue uddeles efter bestyrelsens skøn til formål, der var i overensstemmelse med de i vedtægterne nævnte formål.
SKM2009.29.HR:
A var eneanpartshaver i et anpartsselskab, S, der i 2000 gav en gave på 100.000 kr. til en missionsforening, M, som af skattemyndighederne var godkendt efter ligningslovens § 8 A, stk. 2, til at modtage fradragsberettigede gaver. A's hustru var medlem af M og virkede som en af nogle særligt udpegede personer (»præceptorer«) til fremme af M's aktiviteter. Højesteret udtalte bl.a., at gaver, som gives til en almennyttig forening, der er godkendt efter ligningslovens § 8 A, som udgangspunkt må forventes at blive ydet ud fra en ideel interesse i at fremme foreningens formål. Det var ikke godtgjort, at den gave, som A som eneanpartshaver lod S yde M, blev givet i strid med de selskabsretlige regler, eller at gaven blev ydet for direkte eller indirekte at tilgodese andre interesser end hans ideelle interesse i at fremme foreningens almennyttige formål. Dette gjaldt, uanset at A's hustru var medlem af M og virkede til fremme af M's aktiviteter. Det var på denne baggrund ikke godtgjort, at A havde en sådan direkte eller indirekte økonomisk eller personlig interesse i begunstigelsen af foreningen, at gaven kunne anses for ydet af ham personligt med den virkning, at der forelå en skattepligtig maskeret udlodning efter ligningslovens § 16 A.
På baggrund af ovenstående afgørelser skal det i relation til de skattemæssige konsekvenser for selskabets aktionær, vurderes om:
Hovedaktionærens har en direkte eller indirekte økonomisk eller personlig interesse i ydelsen af gaven.
Skatteministeriet bemærker herefter, at fonden ikke er godkendt efter ligningslovens § 8A, stk. 2 eller § 12, stk. 3, og der er efter det af SKAT oplyste heller ikke indsendt ansøgning om godkendelse herom.
Udfra det i vedtægterne beskrevne formål er det dog Skatteministeriets vurdering, at fondens formål hovedsagelig er af almennyttig og almenvelgørende karakter.
Af vedtægterne fremgår det videre, at der ikke er tillagt stifterne, bestyrelsen eller selskabets hovedaktionærer samt disses efterkommere særlige rettigheder eller fordele. Det fremgår således af vedtægterne, at legater ikke kan uddeles til støtte til stifterne selv eller til personer, som i øvrigt måtte yde bidrag til fondens formue, og ej heller kan der ydes støtte til sådanne bidragsyderes samlevende eller efterlevende ægtefæller og livsarvinger. Støtte kan heller ikke gives til nuværende eller tidligere bestyrelsesmedlemmer, disses samlevende eller efterlevende partnere, ægtefæller og livsarvinger.
Det fremgår, at fonden ledes af en bestyrelse på 3-7 medlemmer, samt at stifterne eller disses nærstående ikke kan udgøre fondsbestyrelsens flertal uden fondsmyndighedens samtykke, jf. vedtægternes pkt. 10.6.
Der er således ikke tillagt fondens stiftere eller selskabet, A A/S, eller dennes hovedaktionær særlige rettigheder.
Udfra det af spørgers repræsentant oplyste samt på baggrund af ovenstående er det Skatteministeriets vurdering, at gaven ikke ydes som konsekvens af hovedaktionærens direkte eller indirekte økonomiske eller personlige interesse.
Det er derfor Skatteministeriets opfattelse, at gaver fra A A/S til Fonden B, som udgangspunkt ikke vil udløse personlig beskatning hos hovedaktionæren, Person x, i form af maskeret udlodning / udbytte.
Opmærksomheden henledes dog på ordlyden af selskabslovens § 195, hvorefter det er bestemt, at generalforsamlingen kan beslutte, at der af kapitalselskabets midler ydes gaver til almennyttige eller dermed ligestillede formål, for så vidt det under hensyntagen til hensigten med gaven, selskabets økonomiske stilling og omstændighederne i øvrigt må anses for rimeligt.
Skatteministeriet har ved nærværende svar ikke taget stilling til, om der er selskabsretlige forhindringer for at give en i fremtiden påtænkt gave.
Det ønskes afkræftet, at gaver fra A A/S til Fonden B vil kunne blive betragtet som maskeret udlodning og dermed skattepligtigt for Boet efter Person x som aktionær i A A/S.
Udfra besvarelsen af spørgsmål 1 finder Skatteministeriet, at gaver fra A A/S til Fonden B som udgangspunkt ikke skal anses for ydet som konsekvens af hovedaktionærens direkte eller indirekte økonomiske eller personlige interesse, hvorfor gaver ydet af A A/S efter Person x´s død, ikke vil blive anset for skattepligtig som maskeret udlodning / udbytte for Boet efter Person x som aktionær i A A/S.
Skatteministeriet henviser dog, som ved besvarelsen af spørgsmål 1, til bestemmelsen i selskabslovens § 194, og at Skatteministeriet ved nærværende svar ikke har taget stilling til, om der er selskabsretlige forhindringer for, at A A/S yder en gave til fonden.

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret


text:
Højesteret om deltids- og tidsbegrænsede ansættelser I NJORD Law Firm
Højesteret om deltids- og tidsbegrænsede ansættelser
Højesteret har i en ny afgørelse bestemt, at det hverken var i strid med deltidsloven eller lov om tidsbegrænset ansættelse, at fire medarbejdere omfattet heraf ikke fik udbetalt pensionsbidrag under deres ansættelse. Til gengæld var det ikke lovligt at forlænge medarbejdernes stillinger ad flere omgange.
Ifølge deltidsloven må deltidsansatte medarbejdere ikke behandles på en mindre gunstig måde end sammenlignelige fuldtidsansatte, heller ikke når det kommer til lønforhold. Det samme princip gælder tidsbegrænset ansatte ifølge loven om tidsbegrænset ansættelse, som kræver, at fornyelse af flere på hinanden følgende tidsbegrænsede ansættelsesforhold er begrundet i objektive forhold.
Fire medarbejdere var ad flere omgange ansat i tidsbegrænsede stillinger ved Roskilde Universitet, hvor de primært varetog opgaver på den samfundsvidenskabelige basisuddannelse. Deres stillingsbetegnelse varierede, men var senest ”undervisningsassistenter”, og de fleste ansættelser var på deltid uden ret til pension. Derimod har det fuldtidsansatte videnskabelige personale (F-VIP’er) og de videnskabelige assistenter, der også er ansat ved Roskilde Universitet, ret til et pensionsbidrag i tillæg til deres løn.
Ved endeligt ophør af ansættelsesforholdene anlagde de fire medarbejdere sag mod universitetet med påstand om, at de havde ret til pensionsbidrag og godtgørelse efter lov om tidsbegrænset ansættelse som følge af de gentagne stillingsfornyelser.
Højesteret om pensionsbidraget
I relation til spørgsmålet om pensionsbidrag foretog Højesteret en vurdering af, hvorvidt medarbejdernes stillinger var sammenlignelige med de øvrige fuldtidsmedarbejdere, der som nævnt havde ret til et pensionsbidrag, herunder de såkaldte F-VIP’er og de videnskabelige assistenter.
I forhold til F-VIP’erne afgjorde Højesteret, at deres stillinger omfattede flere videnskabelige arbejdsopgaver og derfor krævede højere faglige kvalifikationer i forhold til de fire medarbejderes stillinger, hvorfor de ikke var sammenlignelige.
I forhold til de videnskabelige assistenter lagde Højesteret vægt på, at deres stillinger var med det formål at indlede eller fortsætte en forskerkarriere og med tiden kvalificere sig til en fast stilling. Dette var heller ikke sammenligneligt med ansættelsesvilkårene for de fire medarbejdere.
Højesteret lagde herefter til grund, at idet medarbejdernes stillinger ikke var sammenlignelige med hverken F-VIP’erne eller de videnskabelige assistenter, var det ikke i strid med deltidsloven og loven om tidsbegrænset ansættelse, at medarbejderne ikke på lige fod med disse havde ret til et pensionsbidrag.
Højesteret om forlængelserne
Angående de gentagne fornyelser af ansættelsesforholdene blev sagens udfald en anden. Højesteret kom frem til, at for medarbejdere, der er beskæftiget med undervisnings- og forskningsvirksomhed ved bl.a. statslige institutioner, kan fornyelse af et tidsbegrænset ansættelsesforhold maksimalt ske to gange.
På baggrund af bevisførelsen slog Højesteret fast, at uanset om medarbejderne havde været ansat med forskellige stillingsbetegnelser, henholdsvis ekstern lektor, videnskabelig assistent og undervisningsassistent, måtte medarbejderne anses for reelt at have været ansat kontinuerligt i den samme stilling. Dette er i strid med lov om tidsbegrænset ansættelse, og derfor var medarbejderne berettiget til godtgørelse.
I forhold til godtgørelsens størrelse lagde Højesteret vægt på, at der var tale om flere fornyelser, og at universitetet gennem de kontinuerlige fornyelser havde fået dækket de løbende arbejdsopgaver uden at fastansætte medarbejderne, hvilket udgør en omgåelse af lovgivningen. Højesteret bemærkede endvidere, at godtgørelsen efter EU-Domstolens praksis skal være af en sådan størrelse, at den er tilstrækkelig effektiv og afskrækkende.
Medarbejderne blev herefter hver tilkendt en godtgørelse på kr. 75.000,00.
Afgørelsen viser, at …
Spørgsmålet om sammenlignelighed skal afgøres ud fra, hvorvidt der reelt udføres det samme eller tilsvarende arbejde, mens de formelle stillingsbetegnelser er af mindre betydning.
Herudover viser afgørelsen – i overensstemmelse med hidtidig praksis – at godtgørelsesniveauet skal fastsættes ud fra sagens konkrete omstændigheder under hensyn til skærpende omstændigheder, som i denne sag særligt bestod af antallet af fornyelser og anvendelsen af fornyelserne til at dække arbejdsbehovet.
Status: 25-timers parkeringsgrænse modtager kritik af EU-Kommissionen
Den nye 25-timers grænse for lastvognsparkering langs de danske motorveje trådte i kraft den 1. juli 2018. Som forudset har implementeringen af reglen dog ikke været uden problemer.
Ny vejledning om lov om forebyggende foranstaltninger mod hvidvask og finansiering af terrorisme i høring
Et udkast til den længe ventede vejledning om lov om forebyggende foranstaltninger mod hvidvask og finansiering af terrorisme (hvidvaskloven[1]) er sendt i høring af Finanstilsynet den 13. juli 2018. Vejledningen skal erstatte den tidligere vejledning nr. 9184 af 24. april 2013. Den forventede dato for vejledningens ikrafttræden er endnu ikke fastlagt.
Erhvervsankenævnet underkender Civilstyrelsens praksis for vedtægtsændringer
Erhvervsankenævnet har underkendt Civilstyrelsens praksis for vurdering af ansøgninger om at ændre erhvervsdrivende fondes vedtægtsbestemte formål.

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret


text:
Højesteret Ansættelsesbevis ikke mangelfuldt
Ansættelsesbevis ikke mangelfuldt
sag 35/2009
PROSA som mandatar for A
Allerede fordi lønmodtageren ikke var omfattet af jobklausuler eller påført begrænsninger i sine erhvervsmuligheder som følge heraf, var et ansættelsesbevis, der ikke indeholdt noget herom, ikke mangelfuldt, jf. ansættelsesbevislovens § 2, stk. 1.
Sagen drejede sig om, hvorvidt en lønmodtager A under sin ansættelse i firmaet B var omfattet af en eller flere jobklausuler eller påført begrænsninger i sine erhvervsmuligheder som følge heraf, og hvorvidt den/disse i givet fald var et væsentligt vilkår i ansættelsesforholdet, som B havde pligt til at give A oplysning om i ansættelsesbeviset, jf. ansættelsesbevislovens § 2, stk. 1.
Efter bevisførelsen fandt Højesteret det ikke sandsynliggjort, at A under sin ansættelse hos B eller dettes datterselskab havde været omfattet af jobklausuler indgået mellem B og andre virksomheder. Endvidere fandt Højesteret ikke grundlag for at antage, at A i øvrigt havde været påført begrænsninger i sine erhvervsmuligheder som følge af aftaler mellem B og tredjemand. Allerede derfor havde B ikke været forpligtet til i medfør af ansættelsesbevislovens § 2 at oplyse A om B’s anvendelse af jobklausuler i visse situationer.
Herefter fandt Højesteret det ikke fornødent at tage stilling til, hvorvidt en arbejdsgiver i medfør af ansættelsesbevislovens § 2 generelt havde pligt til i ansættelsesbeviset at oplyse en lønmodtager om jobklausuler i aftaler mellem arbejdsgiver og tredjemand, der havde væsentlig betydning for lønmodtageren. Højesteret fandt dog anledning til at bemærke, at det efter ordlyden af § 2, stk. 1, som pålagde arbejdsgiveren oplysningspligt om ”alle væsentlige vilkår for ansættelsesforholdet”, og eksemplifikationen i § 2, stk. 2, af forhold omfattet af oplysningspligten var nærliggende at antage, at bestemmelsen – i hvert fald som udgangspunkt – ikke fandt anvendelse på ansættelsesbegrænsninger, der ikke fulgte af retsforholdet mellem arbejdsgiveren og lønmodtageren, men var en indirekte følge af arbejdsgiverens retsforhold til en tredjemand. Bestemmelsen måtte imidlertid også fortolkes i lyset af indholdet af EU-retten, navnlig artikel 2 i Rådets direktiv af 14. oktober 1991 (91/533/EØF). Da § 2 i ansættelsesbevisloven under alle omstændigheder ikke fandt anvendelse i den foreliggende sag som følge af, at der ikke forelå aftaler, der påførte A begrænsninger i hans erhvervsmuligheder, fandt Højesteret ikke anledning til at forelægge spørgsmål for EU-Domstolen.
Højesteret stadfæstede herefter Sø- og Handelsrettens dom.

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret


text:
Endnu en dom i Ajos-komplekset
Retssager14.06.2019
Ny sag fra Højesteret fastslår, at der var indtrådt forældelse af det erstatningskrav, der var rejst mod Beskæftigelsesministeriet i Ajos-komplekset.
I denne sag skulle Højesteret tage stilling til, om Østre Landsrets dom vedrørende forældelse af et krav mod Beskæftigelsesministeriet om fejlagtig implementering af beskæftigelsesdirektivet skulle ophæves. Østre Landsret var kommet frem til, at kravet var undergivet en 3-årig forældelsesfrist, der ikke måtte anses for at være suspenderet.
Sagen opstod i 2009, da en medarbejder efter mange års ansættelse hos en privat arbejdsgiver fratrådte sin stilling. På fratrædelsestidspunktet var medarbejderen berettiget til arbejdsgiverbetalt alderspension og havde derfor efter de dagældende regler ikke krav på fratrædelsesgodtgørelse.
Medarbejderen anlagde herefter sag mod arbejdsgiveren med påstand om, at han efter EU-rettens forbud mod aldersdiskrimination alligevel var berettiget til en fratrædelsesgodtgørelse. Medarbejderen afgik ved døden i 2013, men dødsboet efter ham indtrådte i sagen.
For det tilfælde, at der ifølge EU-retten måtte bestå et krav på fratrædelsesgodtgørelse, men at de danske regler konkret var til hinder for, at kravet kunne rettes mod arbejdsgiver, valgte dødsboet at udtage stævning mod Beskæftigelsesministeriet med påstand om erstatning for mangelfuld implementering af EU-retten. Og det er i denne sag, Højesteret nu har taget stilling til, om der i forhold til det rejste krav er indtrådt forældelse.
Sagen blev dog oprindeligt udsat på afgørelsen i Ajos-sagen, der forelå i december 2016.
Her udtalte Højesteret, at der i den danske tiltrædelseslov ikke i forhold til en tvist mellem to private parter var hjemmel til at lade det EU-retlige princip om forbud mod forskelsbehandling på grund af alder fortrænge den dagældende bestemmelse i funktionærloven, hvorefter medarbejderen altså ikke kunne rette et krav mod den private arbejdsgiver.
Efter Højesterets dom i Ajos-sagen blev den anlagte sag mod Beskæftigelsesministeriet genoptaget.
Beskæftigelsesministeriet gjorde gældende, at kravet var forældet allerede i 2014, da sagen var blevet anlagt. Ifølge Beskæftigelsesministeriet var kravet undergivet en 3-årig forældelsesfrist, og forældelsesfristen var begyndt at løbe allerede i 2009, da medarbejderen fratrådte.
Dødsboet var imidlertid af den opfattelse, at der var tale om et afledet lønkrav, der var undergivet en 5-årig forældelsesfrist. Desuden blev det gjort gældende, at forældelsesfristen var suspenderet, indtil det stod klart, at den dagældende regel i funktionærloven var i strid med EU-retten, og det stod efter dødsboets opfattelse først klart, da Højesteret havde afgjort, at der ikke kunne rettes et krav mod den tidligere arbejdsgiver.
I Østre Landsret blev Beskæftigelsesministeriet frifundet. Sagen blev anket til Højesteret, hvor appellanten, der sad i det uskiftede bo, nedlagde påstand om ophævelse af landsrettens dom og hjemvisning af sagen til fortsat behandling.
Højesteret var enig med Østre Landsret
Højesteret stadfæstede Østre Landsrets dom. Indledningsvis tiltrådte Højesteret, at kravet var undergivet en 3-årig forældelsesfrist. Herefter var spørgsmålet, om der forelå konkrete omstændigheder, der gjorde, at forældelsen kunne anses for suspenderet.
Her gentog Højesteret det helt klare udgangspunkt om, at ukendskab til retlige omstændigheder ikke har suspensiv virkning. Højesteret lagde, ligesom Østre Landsret, til grund, at der ikke forelå særlige omstændigheder, der kunne fravige dette udgangspunkt.
Herudover tiltrådte Højesteret, at det EU-retlige effektivitetsprincip ikke er til hinder for at avende den almindelige 3-årige forældelsesfrist på kravet.
at afgørelsen bekræfter det almindelige udgangspunkt om, at ukendskab til retlige omstændigheder ikke kan føre til utilregnelig uvidenhed om et krav, med den følge at forældelsen suspenderes.
NyhedRetssager18.01.2019
Sidste punktum sat i sag om bankkrak
Tre medlemmer af den tidligere bank Capinordics ledelse skal betale 89 millioner kroner i erstatning til Finansiel Stabilitet. Det har Højesteret nu slået fast.
NyhedAnsættelsesret, Retssager12.09.2018
NyhedRetssager28.05.2018
Fiskeren fik alligevel medhold
I modsætning til Vestre Landsret fandt Højesteret, at en fisker havde godtgjort, at hans arbejdsgiver havde handlet ansvarspådragende under en arbejdsulykke på en fiskekutter.

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret