text:
Sommerhilsen fra Ansættelsesret - Nyhed - Horten Advokatpartnerselskab
Det er sommer, solen skinner hist og her, og det er ved at være tid til sommerferie. Vi vil derfor gerne sende dig en lille sommerhilsen og bruge lejligheden på at se tilbage på den første halvdel af et begivenhedsrigt år.
Foråret og den første del af sommeren har budt på en række spændende nye domme, der blandt andet giver et indblik i ligebehandlingsreglerne, arbejdsskadeerstatning og ansvar for manglende implementering af EU-retlige regler. Lovgivningsmæssigt er der sket spredte ændringer med blandt andet den nye markedsføringslov, men med den længe ventede nye ferielov og implementeringen af det nye forretningshemmelighedsdirektiv forventer vi, at det bliver spændende at følge udviklingen i efteråret.
Vi har som altid gjort vores bedste for at holde dig opdateret om nyeste retspraksis, lovgivningsmæssige tiltag og andre relevante nyheder inden for ansættelsesretten. Vores nyhedsbreve kan du modtage ved at tilmelde dig Hortens nyhedsbrev eller vores LinkedIn gruppe 'Hortens Ansættelsesrettens A-Z' her.
Nedenfor kan du læse et udpluk af de foreløbig mest relevante ansættelsesretlige nyheder i 2017.
Vi ser frem til det fortsatte samarbejde i tiden, der kommer, og ønsker alle en god sommerferie.
Afdelingsleder, ansættelsesret
Nye regler i udlændingeloven
Med virkning fra 1. juli 2017 ændres reglerne for ansøgning om arbejdstilladelse i henhold til beløbsordningen.
For udlændinge, der ansøger om arbejdstilladelse efter reglerne i beløbsordningen, er det et krav, at man er tilbudt arbejde med en årlig løn på minimum 408.800 kr.
Fra og med den 1. juli 2017 er det et krav, at løn op til og med beløbsgrænsen skal udbetales til en dansk bankkonto. Lønnen op til og med beløbsgrænsen kan kun bestå af grundløn, indbetaling til arbejdsmarkedspensioner (både den del, der betales af arbejdsgiver og arbejdstager) samt udbetalte feriepenge. Øvrige løndele kan ikke indgå i beregningen.
Løndele, der fremover ikke kan indgå i beregningen af lønnen, er eksempelvis:
Fri telefoni
Andre ydelser, som tilbydes den ansatte af arbejdsgiveren
Lønnen op til og med beløbsgrænsen kan ikke udbetales i kontanter og kan ikke udbetales i udlandet. Løn, der overstiger beløbsgrænsen, kan fortsat udbetales på anden vis eller i et andet land og kan udgøres af øvrige løndele.
Nye regler om G-dage
Fra og med den 1. juli 2017 er alle medarbejdere uanset anciennitet berettiget til 2 G-dage i forbindelse med fratræden, hvis betingelserne for at modtage ydelsen i øvrigt er opfyldt.
Tidligere var udgangspunktet, at medarbejdere var berettiget til 3 G-dage i forbindelse med fratræden. G-dagene for medarbejdere i et ansættelsesforhold med en varighed på under tre måneder var under udfasning og skulle efter planen være afskaffet fuldstændigt pr. 1. januar 2018. Dette bliver dog ikke en realitet, og efter de nye regler er ansættelsens varighed altså ikke afgørende for retten til G-dage.
Læs mere om de nye regler om G-dage her.
Den 1. juli 2017 træder den nye markedsføringslov i kraft. Den medfører dog ikke store forandringer på det ansættelsesretlige område. Generalklausulen om god markedsføringsskik, som tidligere var indeholdt i markedsføringslovens § 1, videreføres således i § 3, stk. 1, uden nogen tiltænkt ændring af retstilstanden. Man kunne dog have håbet på en præcisering omkring bestemmelsens anvendelse på lønmodtageres forhold.
Bestemmelsen om beskyttelse af virksomheders erhvervshemmeligheder, som tidligere var indeholdt i markedsføringslovens § 19, videreføres ligeledes uden tiltænkte ændringer i den materielle retstilstand med den nye bestemmelse i § 23. Det er dog væsentligt at bemærke, at loven ikke implementerer det nye forretningshemmelighedsdirektiv.
Læs mere om den nye markedsføringslov her.
Lovændring: kommuner kan tegne ansvars- og ulykkesforsikringer for frivillige
Regioner og kommuner kan fra den 1. juli 2017 lovligt tegne ansvars- og ulykkesforsikring for de borgere, som yder en frivillig indsats til gavn for regionernes og kommunernes borgere.
Læs mere om kommuners forsikringer for frivillige her.
Ændringer i barselsloven
Lovforslaget om ændring af barselsloven er endeligt vedtaget. Der vil således i perioden fra 1. april 2017 til 1. juli 2018 ske en række ændringer i loven.
Ændringerne i barselsloven er indført som følge af en digitalisering af lovens beskæftigelseskrav samt ønsket om større fleksibilitet for fædreorlov.
Læs mere om ændringerne i barselsloven her.
Den seneste tid har budt på en masse spændende afgørelser, og her kan du se vores udpluk af de afgørelser, vi har fundet mest interessante.
Mere end 48-timers arbejdsuge medførte ikke erstatningsansvar for psykisk lidelse
Højesteret fandt det ikke ansvarspådragende, at en medarbejder, der havde udviklet en psykisk lidelse, der muligvis kunne betegnes som en arbejdsskade, i en periode på mindst fire måneder havde haft en arbejdsuge på over 48 timer.
Højesteret lagde afgørende vægt på, at medarbejderen havde fremstået robust og velvillig til at tage imod de mange arbejdsopgaver. Virksomheden havde således ikke haft grund til at antage, at det høje arbejdspres ville udløse en stressreaktion.
På denne baggrund blev virksomheden frifundet.
Læs mere om Højesterets afgørelse her.
Ligebehandlingsnævnet fandt ikke, at kritiske ytringer om islam var et udtryk for medarbejderens politiske anskuelser. Ytringerne var derfor ikke omfattet af forskelsbehandlingsloven, og som arbejdsgiver blev kommunen frifundet for anklagen om, at afskedigelsen havde været et udtryk for forskelsbehandling på grund af politisk anskuelse.
Læs mere om Ligebehandlingsnævnets afgørelse her.
Krav om daglig sygemelding skal være saglig
Arbejdsretten har for nylig fastslået, at selvom det på baggrund af ledelsesretten tilkommer arbejdsgivere at administrere virksomhedens sygefraværspolitik, skal indholdet af retningslinjerne og praktiseringen af disse være saglig, driftsmæssigt begrundet og proportional.
Herefter blev virksomheden frifundet.
Læs mere om arbejdsrettens afgørelse her.
Mandlige og kvindelige pædagoger skal have lige vilkår
Ligebehandlingsnævnet slog i en afgørelse fast, at retningslinjer i børnehaver, hvorefter kun de kvindelige ansatte må medvirke ved bleskift og lignende, er i strid med ligebehandlingsloven. Selvom retningslinjerne havde baggrund i et stort problem med anklager om pædofili, og desuagtet at også de mandlige ansatte var tilfredse med ordningen, var det således et udtryk for forskelsbehandling på grund af køn, der i medfør af ligebehandlingsloven ikke er tilladt. Reglerne i ligebehandlingsloven kan nemlig ikke ved aftale fraviges til ugunst for medarbejderen.
Læs om ligebehandlingsnævnets afgørelse her.
Skjulte videooptagelser medførte ikke nedsættelse af erhvervsevnetab
Højesteret fandt i sagen, at skjulte videooptagelser, et forsikringsselskab havde lavet af skadelidte, ikke medførte, at dennes erhvervsevnetab skulle nedsættes.
Forsikringsselskabet havde i de skjulte optagelser dokumenteret, at skadelidte bl.a. kunne dyrke fitness, spille dart og slå græs. Højesteret fandt ikke, at disse aktiviteter var uforenelige med de oplysninger, der lå til grund for fastsættelsen af vedkommen-des erhvervsevnetab.
Højesteret fandt således ikke, at der var grundlag for at ændre den oprindelige afgørelse om fastsættelse af skadelidtes erhvervsevnetab.
Læs om Højesterets dom her.
Ateas bestikkelsessager
Østre Landsret har for nylig afsagt dom i de to bestikkelsessager, hvor Atea har foræret it-udstyr til to ledende medarbejdere i Københavns Kommune og hos DSB.
Landsretten fandt, at der var tale om bestikkelse, og dømte efter straffelovens § 144 de to tiltalte betinget fængsel med vilkår om samfundstjeneste. Ved strafudmålingen lagde landsretten blandt andet vægt på, at de tiltalte selv havde været aktive med hensyn til at erhverve de pågældende it-produkter, samt at de indtog ledende stillinger med overordnet ansvar for it.
Læs mere om Østre Landsrets domsfældelse her.
EU-domstolen: Tørklædeforbud kan være lovligt
EU-domstolen har slået fast, at interne retningslinjer, hvorefter ansatte ikke må bære religiøse symboler, kan være forenelige med EU-retten.
EU-domstolen udtalte, at et forbud, der vedrørte alle religiøse symboler og berørte alle medarbejdere på samme måde, ikke var udtryk for direkte diskrimination. Til gengæld kunne forbuddet reelt medføre, at personer med en bestemt religion blev ramt særlig hårdt. Forbuddet var derfor udtryk for indirekte diskrimination. Indirekte diskrimination kan være lovlig, såfremt det forfølger et legitimt formål – som for eksempel ønsket om at fremstå religiøst neutral over for kunder – og såfremt reglen er både nødvendig og hensigtsmæssig for forfølgelsen af det legitime formål.
Læs mere om EU-domstolens afgørelse her.
DR-medarbejdere havde ret til betalt frokost
En voldgiftsret afsagde kendelse i en sag om en mangeårig kutyme, hvorefter medarbejderne hos DR har ret til en halv times betalt frokost.
Voldgiftsretten lagde vægt på, at det i perioden fra 1964 og indtil midten af 1990'erne havde fremgået af DR's arbejdstidsregler, at arbejdstiden skulle forstås som den tid, medarbejderen var på arbejde, samt at der ikke ved overenskomstforhandlinger i perioden fra 1964 til nu havde været stillet spørgsmålstegn ved eksistensen eller retsgrundlaget for den betalte frokostpause.
Voldgiftsretten fandt således, at arbejdstidsbestemmelsen i overenskomsterne skal forstås således, at DR-medarbejdere har ret til en halv times betalt frokostpause.
Læs mere om voldgiftsrettens kendelse her.
Tillæg skulle ikke medregnes i rådighedsløn for tjenestemænd
Højesteret fandt i sagen, at et rådighedstillæg, to tjenestemænd havde optjent ved deltagelse i vagtordninger inden deres opsigelse, ikke skulle medregnes i den rådighedsløn, tjenestemændene fik udbetalt efter fratrædelsen.
Begrundelsen herfor var, at tjenestemænd, der får rådighedsløn, ikke skal stilles bedre end tjenestemænd, der bliver omplaceret i en anden passende stilling. Ved en sådan omplacering har tjenestemanden ret til den løn, vedkommende oppeholdt i den tidligere stilling. Efter tjenestemandslovens regler skal rådighedstillæg ikke medregnes i lønnen i den tidligere stilling.
På den baggrund fandt Højesteret, at rådighedstillæggene ikke skulle medregnes den rådighedsløn, tjenestemændene havde ret til.
Læs mere om Højesterets dom her.
Embedsmands udtalelser om kommunaldirektøren
Folketingets ombudsmand vurderede, at det var i overensstemmelse med reglerne om offentligt ansattes ytringsfrihed, at en kommunalt ansat fik en advarsel for blandt andet på sin egen Facebook-profil at have beskrevet kommunaldirektøren som "en person, der måske ikke har sandhed som sin største spidskompetence."
Ombudsmanden fandt, at advarslen havde været i overensstemmelse med reglerne, men var uenig med begrundelsen for denne. Kommunen havde begrundet advarslen med den pågældende ansattes loyalitetspligt. Ombudsmanden mente i stedet, at der var tale om "meget grove beskyldninger", der kræver en eller anden form for sandhedsbevis.
På baggrund af uenigheden med hensyn til begrundelsen, henstillede ombudsmanden til kommunen, at denne skulle genoverveje sagen ud fra den korrekte begrundelse.
Læs mere om ombudsmandens udtalelse og lignende sager her.
Videregivelse af helbredsoplysninger var ikke i strid med persondataloven
Højesteret afgjorde i sagen, at det ikke var i strid med hverken persondataloven eller forvaltningsloven, at en kommune havde partshørt en arbejdsgiver om en medarbejders helbredsoplysninger i forbindelse med en påtænkt afgørelse om sygedagpenge.
Kommunen havde i den forbindelse videresendt oplysninger om vedkommendes helbredstilstand – herunder personens psykiske helbredstilstand. Da kommunen var forpligtet til at foretage partshøring, og da kommunen ikke ved denne havde overtrådt sin parthøringspligt, fandt Højesteret, at videregivelsen af oplysningerne var nødvendig og derfor i overensstemmelse med persondataloven.
Læs mere om Højesterets dom i sagen her.
Den danske stat erstatningsansvarlig for manglende implementering af EU's arbejds-tidsdirektiv
Med dommen tog Højesteret stilling til, om det forhold, at Danmark ikke havde bragt den nationale lovgivning i overensstemmelse med EU-retten, kunne medføre et erstatningsansvar for staten i en sag, hvor en medarbejder ikke havde fået erstatningsferie i overensstemmelse med EU-retten.
Højesteret fastslog, at den danske stat reelt var erstatningsansvarlig for den manglende gennemførelse af reglerne om erstatningsferie, da myndighederne ikke tilstrækkelig hurtigt bragte de danske regler i overensstemmelse med EU-retten.
Kommunes hjemtagelse af kørselsopgave var omfattet af virksomhedsoverdragelses-loven
Arbejdsretten slog i afgørelsen fast, at virksomhedsoverdragelsesloven fandt anvendelse, da en kommune hjemtog en kørselsopgave.
Ved busdrift er det afgørende for, at virksomhedsoverdragelsesloven finder anvendelse, at der overdrages en væsentlig andel af de busser, som har været anvendt af den tidligere leverandør.
I sagen var den virksomhed, der hidtil havde varetaget den opgave at køre syge og handicappede elever til og fra skole, gået konkurs. Kommunen havde besluttet selv at varetage opgaven fremover og købte derfor 22 minibusser til at varetage opgaven. Det viste sig imidlertid, at 15 af busserne havde været anvendt af den tidligere leverandør til at varetage opgaven. Dette var kommunen ikke bekendt med, da kommunen købte busserne.
Henset til at en væsentlig del af busserne havde været anvendt af din tidligere leverandør, og da kommunen hverken havde søgt afklaret, hvad busserne tidligere var blevet brugt til, eller havde sørget for at gøre noget ved forholdet, da kommunen blev bekendt hermed, fandt Arbejdsretten, at forholdet var omfattet af virksomhedsoverdragelsesloven.
Læs mere om afgørelsen her.
Sygemeldt medarbejders ferieafholdelse udløser ikke ny arbejdsgiverperiode
Ankestyrelsen slog fast, at en raskmelding til kommunen, der udelukkende sker som følge af ønsket om at holde ferie, ikke udløser en ny arbejdsgiverperiode.
Medarbejderen havde i sagen foretaget en såkaldt "teknisk raskmelding" med henblik på at afholde ferien, uden at der skulle påbegyndes en ny arbejdsgiverperiode – men uden at meddele kommunen årsagen til raskmeldingen. Det forhold, at vedkommende ikke havde orienteret kommunen om hensigten med raskmeldingen kunne henset til den faktiske grund til raskmeldingen ikke medføre, at der skulle startes en ny arbejdsgiverperiode.
Arbejdsgiveren kunne på denne baggrund kræve sygedagpengerefusion dagen efter endt ferie.
Læs mere om Ankestyrelsens afgørelse her.
Tilbudt ansættelse ændrer ikke på krænkelse af ligebehandlingsprincippet
I to nyere afgørelser har Ligebehandlingsnævnet slået fast, at arbejdsgiveren ikke i ansættelsesøjemed må lægge vægt på ansøgeres planer om graviditet.
I sagerne havde en arbejdsgiver spurgt to kvindelige jobansøgere ind til deres fremtidige planer om graviditet og havde i forbindelse hermed givet udtryk for, at graviditet inden for halvandet år efter ansættelse ville være uhensigtsmæssigt. Selvom de to ansøgere efterfølgende var blevet tilbudt ansættelse, blev det lagt til grund, at spørgsmålet havde haft betydning ved vurderingen af ansøgerne.
Ligebehandlingsnævnet fandt således, at ligebehandlingsprincippet i forskelsbehandlingsloven var blevet krænket.
Læs mere om afgørelserne her.
Vi har i den forgangne tid også skrevet nyheder, som, vi mener, kan være af særlig relevans når der er tale om ansættelses- og arbejdsretlige spørgsmål, selvom de ikke beskriver ny lovgivning eller konkret retspraksis. Dem kan du læse her.
Ofte fremgår det af overenskomster, at sager om opsigelse skal behandles enten ved faglig voldgift eller i afskedigelsesnævn. Men hvad, hvis der er uenighed om forståelsen af aftalen om voldgiftsbehandling?
Her kan du se en gennemgang af den nyeste praksis vedrørende Arbejdsrettens og domstolenes kompetencer i sådanne sager.
"Ja tak" til OK 17
DA's bestyrelse og LO's medlemmer har vedtaget forligsmandens mæglingsforslag, og OK17, der gælder frem til 29. februar 2020 er derved en realitet.
Du kan læse mere om mæglingsforslaget her.
Som vi tidligere har beskrevet, nedsatte regeringen på baggrund af en åbningsskrivelse fra EU-Kommissionen i september 2014 et udvalg, der skal komme med forslag til en enklere og mere moderne ferielov.
Det var forventet, at udvalget ville komme med forslag til en ny ferielov i foråret 2017. Dette er endnu ikke sket, men vi forventer, at det vil ske i august måned 2017.
I forbindelse med fremsættelsen af det nye lovforslag vil Horten holde en række morgenmøder m.v., hvor vi gennemgår indholdet i lovforslaget.
Den nye markedsføringslov trådte i kraft den 1. juli 2017, men indeholder ikke en implementering af forretningshemmelighedsdirektivet. Vi forventer derfor, at der i den nærmeste fremtid vil blive vedtaget en ny lov om forretningshemmeligheder, der på nuværende tidspunkt er reguleret i den nye markedsføringslovs § 23.
Databeskyttelsesforordningen træder i kraft i 2018, men vi bemærker allerede nu, at mange virksomheder – med god grund – er begyndt at rette fokus mod håndteringen af persondata og arbejder på at blive klædt ordentligt på til, at forordningen træder i kraft.
Grundlæggende medfører databeskyttelsesforordningen ikke de store ændringer af gældende ret i forhold til ansatte. Har man som virksomhed styr på retningslinjerne vedrørende databehandling efter reglerne i persondataloven, vil overgangen formentlig forløbe uden de store problemer.
Udfordringen er, at mange virksomheder ikke har styr på kravene til behandling af personoplysninger om ansatte efter de nugældende regler. Når det kombineres med mere detaljerede krav særligt i forhold til rettigheder for ansatte og virksomhedens sikkerhedsforanstaltninger og meget store bøder, så kan mange virksomheder have et stort arbejde foran sig.
Justitsministeriet har udarbejdet en betænkning, der bekræfter, at hvis virksomheden overholder de nugældende regler, vil compliancearbejdet ikke være uoverstigeligt.
Justitsministeriets betænkning kommer ikke til at stå alene.
Et forslag til en ny persondatalov sendes i høring inden sommerferien, hvor der tages stilling til de spørgsmål, der er overladt til de enkelte medlemsstater, og der vil i løbet af efteråret blive udarbejdet vejledninger om specifikke spørgsmål.
Vi vil fortsat i 2017 følge udviklingen på arbejdsmarkedet nøje og udsende nyhedsbreve, når der kommer ny lovgivning eller nye interessante domme fra de danske domstole.
Kristine Friis Nolsø
Signe Rydahl Werming

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret


text:
Fratrædelsesgodtgørelse til ældre funktionærer afhænger af en konkret vurdering - News - Horten Advokatpartnerselskab
Højesteret har i dom af 17. januar 2014 slået fast, at en medarbejder, der fortsat ønsker at forfølge en erhvervsmæssig karriere, skal have godtgørelse efter funktionærlovens § 2a, uanset om medarbejderen har mulighed for at oppebære alderspension.
Højesteret lægger op til lovændring:
Højesteret fastslår ligesom Østre Landsret, at indtil der er fastsat nærmere retningslinjer for, i hvilke tilfælde en arbejdstager skal anses for midlertidigt at have givet afkald på alderspension med henblik på at forfølge en erhvervsmæssig karriere, skal der i hvert enkelt tilfælde foretages en konkret vurdering. Højesteret afviser imidlertid selv at fastsætte sådanne retningslinjer med henvisning til, at det vil rejse spørgsmål af politisk karakter om den generelle afgrænsning af retten til fratrædelsesgodtgørelse. Og Højesteret udtaler: "En sådan afgrænsning bør mest nærliggende foretages af lovgivningsmagten".
Efter funktionærlovens § 2a har en medarbejder, der opsiges efter at have været ansat i 12, 15 eller 18 år, ret til en fratrædelsesgodtgørelse på henholdsvis en, to eller tre måneders løn. Formålet med denne fratrædelsesgodtgørelse er at lindre overgangen til ny beskæftigelse for ældre funktionærer, som har været ansat i samme virksomhed i mange år.
Det følger af funktionærlovens § 2a, stk. 2 og 3, at denne ret til fratrædelsesgodtgørelse mistes, såfremt medarbejderen "vil oppebære" folkepension eller "vil oppebære" ret til alderspension efter en med arbejdsgiveren aftalt pensionsordning, hvis funktionæren er indtrådt i den pågældende pensionsordning før det fyldte 50 år.
Baggrunden for Højesterets afgørelser
Højesteret afsagde dom i to sager, der var blevet anket fra henholdsvis Østre- og Vestre Landsret.
Sagen fra Østre Landsret omhandlede 14 tidligere medarbejdere, der alle blev afskediget på et tidspunkt, hvor de var berettiget til at oppebære en arbejdsgiverbetalt alderspension med den konsekvens, at de ikke var berettiget til fratrædelsesgodtgørelse i henhold til funktionærlovens § 2a. Medarbejderne sagsøgte herefter deres tidligere arbejdsgivere med krav om at få udbetalt fratrædelsesgodtgørelse iht. funktionærlovens § 2a, stk. 1, samt godtgørelse for overtrædelse af forskelsbehandlingsloven.
Østre landsret fandt, at funktionærlovens § 2a, stk. 3, skulle fortolkes i overensstemmelse med Ole Andersen-dommen, hvorfor alene en henvisning til, at medarbejderne havde mulighed for at oppebære en arbejdsgiverbetalt alderspension, ikke var tilstrækkeligt til at nægte dem fratrædelsesgodtgørelse.
Østre landsret foretog herefter en konkret vurdering af, om hver medarbejder efter opsigelsen midlertidigt havde givet afkald på alderspension for at forfølge sin erhvervsmæssige karriere. De medarbejdere, der i tilstrækkelig grad havde forsøgt at få nyt arbejde, fik tilkendt fratrædelsesgodtgørelse, mens de, der ikke i tilstrækkelig grad havde forsøgt at holde kontakten til arbejdsmarkedet, ikke havde ret til fratrædelsesgodtgørelse.
Desuden fandt landsretten, at der ikke var grundlag for at tilkende medarbejderne godtgørelse for forskelsbehandling på grund af alder efter forskelsbehandlingsloven, da det var et tvivlsomt fortolkningsspørgsmål om rækkevidden af Ole Andersen-dommen, hvorfor arbejdsgivernes tilbageholdenhed med at betale fratrædelsesgodtgørelserne ikke udgjorde en krænkelse af en så grov karakter, at der var grundlag for at tilkende godtgørelse.
I sagen fra Vestre Landsret blev alene spørgsmålet om forskelsbehandling på grund af alder bedømt. Region Syddanmark havde nægtet at betale fratrædelsesgodtgørelse til to medarbejdere, der var blevet opsagt i en alder, hvor de havde ret til alderspension. De to medarbejdere anlagde sag mod regionen og efter at have fremlagt dokumentation for, at de havde stået til rådighed for arbejdsmarkedet, accepterede regionen at betale fratrædelsesgodtgørelserne. Regionen blev i landsretten dømt til at betale 10.000 kr. i godtgørelse efter forskelsbehandlingsloven under hensyntagen til krænkelsens ikke så grove karakter.
Østre Landsrets dom og "Ole Andersen-sagen" er beskrevet i vores nyhedsbrev af 29. april 2013.
Højesteret stadfæstede Østre Landsrets dom og fandt ikke anledning til at tilsidesætte landsrettens skøn i de enkelte sager.
Højesteret udtaler, at domstolene ikke på grundlag af beskæftigelsesdirektivet, Ole Andersen-dommen, funktionærlovens forarbejder eller anden lovgivning, kan opstille generelle faste retningslinjer for, i hvilke tilfælde en arbejdstager skal anses for midlertidigt at have givet afkald på alderspension med henblik på at forfølge en erhvervsmæssig karriere. Det er efter Højesterets opfattelse et politisk spørgsmål, og afgrænsningen må foretages af lovgivningsmagten.
Dissensen, bestående af én ud af ni dommere, udtaler sig mere skarpt omkring fortolkningsproblematikken vedrørende funktionærlovens § 2a. Den dissentierende dommer udtaler, at det ikke er muligt at bringe bestemmelsen i harmoni med Ole Andersen-dommen gennem fortolkning. Dommeren udtaler tillige at ”der med Ole Andersen-dommen er skabt betydelig retsusikkerhed med hensyn til, i hvilket omfang bortfaldsreglen i § 2a, stk. 3, kan anses som forenelig med EU-retten”. En nærmere afklaring af forholdet bør foretages af lovgivningsmagten.
Højesteret tiltræder desuden landsrettens vurdering af, at overtrædelsen af forskelsbehandlingslovens forbud mod aldersdiskrimination ikke havde en sådan grovhed, at arbejdsgiverne kunne pålægges at betale godtgørelse.
I tråd med dette ændrede Højesteret dommen afsagt af Vestre Landsret. Højesteret udtaler, at Region Syddanmark havde reageret hurtigt efter at have modtaget dokumentation for, at arbejdstagerne stod til rådighed for arbejdsmarkedet. Der var derfor ikke grundlag for at pålægge dem at betale godtgørelse, og regionen blev frifundet.
Højesterets flertal sender spørgsmålet om, hvornår man har forfulgt en erhvervsmæssig karriere, videre til lovgivningsmagten og henstiller til, at funktionærlovens § 2a tages op til overvejelse. Dissensen tager skridtet videre og siger, at det er en nødvendighed for at bringe bestemmelsen i overensstemmelse med EU-retten.
At der er behov for en justering af funktionærloven synes utvivlsomt, da der nu – for arbejdsgivere – foreligger en praksis, hvor der skal foretages en konkret vurdering af omstændigheder, som ligger efter en opsigelse. Dette er en uholdbar situation, da arbejdsgiver ikke på opsigelsestidspunktet kan vurdere, om den pågældende medarbejder efterfølgende vil forfølge en erhvervsmæssig karriere.
Det bliver spændende, om regeringen reagerer på Højesterets opfordring. Indtil en eventuel lovændring vil adgangen til fratrædelsesgodtgørelse efter funktionærlovens § 2, stk. 3, afhænge af et konkret skøn over, om funktionæren har forfulgt sin erhvervsmæssige karriere, hvilket desværre vil medføre, at funktionærer, der bliver afskediget i en sen alder, kan få svært ved at gennemskue deres retsstilling.
Højesteret har været overbærende med arbejdsgivernes overtrædelser af forskelsbehandlingsloven i disse sager. Det hænger sammen med, at det ikke er fundet rimeligt at pålægge arbejdsgiverne risikoen forbundet med et tvivlsomt lovfortolkningsspørgsmål. Det må dog bemærkes, at jo mere klar retsstillingen bliver, jo mindre undskyldelige vil arbejdsgivernes overtrædelser være. Arbejdsgiverne vil derfor ikke i fremtiden kunne nægte at betale fratrædelsesgodtgørelse uden risiko for at skulle betale godtgørelse efter forskelsbehandlingsloven. Det vil formentlig kræve, at de foretager et rimeligt og oplyst skøn over, om arbejdstageren i tilstrækkelig grad har forsøgt forfølge sin erhvervsmæssige karriere.

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret


text:
Lars Hedegaards racismedom skal prøves for Højesteret - Sappho
5.2:A selection of articles Lars Hedegaards racismedom skal prøves for Højesteret
I et brev til advokat Karoly Németh, der er forsvarer for Trykkefrihedsselskabets formand, Lars Hedegaard, meddeler Procesbevillingsnævnet den 28. juli, at Hedegaard får adgang til at indbringe sin racismedom for Højesteret. Lars Hedegaard blev den 3. maj 2011 af Østre Landsret dømt for racisme som følge af udtalelser fremsat under en julefrokost den 17. december 2009.
Kommentarer Det bliver interesant!29. juli 2011 - Ernst OlsenDet siger meget om de medier! Ich bin ein Hedegaard29. juli 2011 - Niels JørgensenJeg støtter Lars Hedegaards demokratiske ret til at udtale sig 100%. Dem som oven i anklager Lars Hedegaard for ansvar for massemordene i Norge sætter jo sandheden på hovedet.
Norge mangler et Trykkefrihedsselskab mere end nogen sinde. Nej tak til offergørelse29. juli 2011 - Maria DueJa så, føres der ligefrem kampagne mod Lars Hedegaard. Mig forekommer det, at medierne har kastet sig ud i en langt mere omfattende jagt på syndebukke i et forsøg på at sløre, hvad de selv har bidraget til. Blandt andet er bloggen Snaphanen, som Sapphos redaktion tidligere har omtalt som ubetydelig, langt mere i søgelyset end Lars Hedegaard. I den jagt er der i det hele taget mange "mistænkte", og Hedegaard er ikke specielt interessant. Han har gjort en dyd ud af at slæbe slæbt råt kød efter sig, skønt han vidste, at hyænerne lå på lur. Det får man meget opmærksomhed på i et lille land som Danmark. Men det var så også det. Retssagen har fra starten været for mudret til at påkalde sig udelt sympati selv fra os, der gerne ser §266 B fjernet fra dansk lovgivning. De politiske forandringer, som mange af os ønsker, må nødvendigvis trække på kræfter fra et bredt spektrum, og Hedegaard er kun en af de mange, der bidrager på forskellige måder. Godt29. juli 2011 - Morten DreyerEt stort Tillykke. Ytringsfrihed - tak29. juli 2011 - Karl Erik JensenNu bliver de med de rigtige meninger vrede; hvad ligner det, at Lars Hedegaard har mulighed for at blive frifundet ved Højesteret? Ikke sandt: vi har jo allerede dømt, ham siger selvsamme meningsmagere.
Den kommende retssag bliver en af de mest afgørende i sager om ytringsfrihed. Held og lykke!30. juli 2011 - William JansenHar I et tidligt bud på en dato for næste retsmøde? Tillykke!30. juli 2011 - Eyvind DkSå er det bare at håbe at landsretten får en begmand!!! Den moralske forbrydelse30. juli 2011 - Kurt RosenstrømOgså et til lykke herfra. Moral må begrundes for at stå til troende. Og de moralsk ansvarlige må vist være de politikere og journalister i Norge, Sverige og Danmark, der har forhindret en fri debat om indvandrerpolitikken og dens kulturelle konsekvenser. Når de norske politikere gennem 40 år har lukket alt for mange mennesker fra fremmedartede kulturer ind i landet og samtidig forhindret en fri debat om det fornuftige i en sådan indvandring, taler vi om et politisk overgreb mod sin egen befolkning. At beskylde Lars Hedegaard og andre i Danmark for at være moralsk ansvarlig, fordi han - som vi andre - bruger ytringsfriheden til at påtale de alvorlige samfundskonsekvenser for en sådan udvikling i hele Europa, tyder på begrebsforvirring eller direkte dumhed. Jeg holder på det sidste.
De tre hjerneceller hos Journalisterne på de to slum aviser Politiken og Information burde fx kunne forstå, at fortsat misinformation og bortforklaringer af det indlysende hverken tjener demokratiet eller den moralske holdning generelt. Og det indlysende er: De europæiske politikere er gennem deres tilslutning til nærmest fri indvandring af folk fra Mellemøsten og Afrika ved at nedbryde deres egne kulturer på længere sigt. Det er her, det moralske ansvar befinder sig og intet andet sted.
Og intet kritisk menneske vil i længden være passiv tilskuer til denne forbrydelse. Ps. For at berolige de tre hjerneceller, så er jeg et fredeligt menneske. En påstand30. juli 2011 - C. HalvorsenJeg vil nødigt spå om udfaldet af en højesteretsdom.
Omvendt hvis Hedegaard taber. Så vil dommen blive voldsomt kritiseret som uretfærdig og et nederlag for ytringsfriheden. en påstand30. juli 2011 - Kurt RosenstrømDu mener Halvorsen, at hvis Hedegaard får medhold, så er det dybt uretfærdigt. Åh, Halvorsen30. juli 2011 - K NielsenKeder du dig C Halvorsen? Det er dog det mest intetsigende du kommer med. Tænk en masse l..., splittelse og polarisering, oldtiskulturen Islam skaber, fordi den indbilder sig og os at være (tanke) religion i vores forstand frem for non-sekulariseret stammekultur.01. august 2011 - Karsten Normann LarsenReligionerne (overtro + +)skal op til debat.
- Tabuet om "hellighed" må brydes. Vi kan ikke have, der findes "hellige" principper, der pådutter mennesker i demokratiske samfund at være udemokratiske, være asociale eller groft intolerante !? pålægger dem at mobbe og dræbe andre i eller uden for egen kultur. Vi kan heller ikke fortsat leve med, at en åbenlyst og utilsløret intolerant "racistisk" oldtidskultur har held till at splitte og polarisere alle andre samfund ved at "fordømme" og tilsvine alle andre - som netop..."racister". Islam er totalitær ideologi med oldtids-normer Det er et internt opgør mellem islamkritikere01. august 2011 - Maria DueTil alle kommentatorer. I har helt misforstået sagen, og ingen har bragt jer på ret spor igen. Højesteret skal hverken tage stilling til ytringsfriheden eller Straffelovens § 266 b men alene beskæftige sig med den behandling, som Lars Hedegaard har fået af Asger Trier Engberg og Snaphanen. Dvs. at dette er et internt opgør mellem islamkritikere, og det er der ingen grund til at begejstres over og ønske tillykke med. Jyllands-Postens netavis den 1. august 2011:
Hvis Lars Hedegaard frikendes af Højesteret, er der andre, der vil blive mistænkt for i det mindste hensynsløs opførsel og sandsynligvis også for løgnagtige vidneudsagn i byretten og landsretten. Derfor jubler jeg ikke. Denne sag kan overhovedet ikke sammenlignes med sagerne i Holland og Østrig. The same procedure ...01. august 2011 - Maria Due»Jeg har selvfølgelig sagt de ting, men jeg gik da ud fra som givet, at de to fyre, der præsenterede sig som mine venner, ville sende interviewet til mig bagefter«, siger Lars Hedegaard og forklarer, at han så ville have forhindret, at udtalelserne blev offentliggjort."
Dette synes jeg, at man passende kunne oplyse skatteyderne om. Det forekommer mig, at vidnerne - "de to fyre" - er ilde stedt, forsvarere har de jo ikke. frikendelse eller ej.02. august 2011 - Kurt rosenstrømTil Maria Due som vrøvler noget så forfærdeligt.
Bliver Lars Hedegaard frikendt for racisme ved Højesteret, er det godt for Lars Hedegaard. Bliver dommen fra Østre Landsret stadfæstet ved Højesteret er det ikke godt for Lars Hedegaard. Dobbeltspil03. august 2011 - Maria DueKurt Rosenstrøm, det er dig, der vrøvler noget så forfærdeligt. Læs dog på lektien og forsøg at tænke selvstændigt. Andre har forlængst gjort det og er nået frem til det samme, som jeg skriver om. Det er flere måneder siden. Ingen vindmøller, kun fakta03. august 2011 - Maria DueFortsættelse til Kurt Rosenstrøm og andre, der ikke har forstået et dyt af denne sag. Jeg har tidligere med næb i klør forsvaret Lars Hedegaards ret til at udtale sig, som han gjorde til den famøse julefrokost, og jeg er mindst lige så opsat på at blive af med §266 b som DF og John Mchangama og mange andre er. Jeg har heller aldrig troet, at Lars Hedegaard mente, at ALLE muslimske piger er udsat for voldtægt i deres hjem. Som Hedegaard selv har udtrykt det, ville han jo være en idiot, hvis han mente det. Han anvendte en ubestemt udtryksmåde, som er helt almindelig i Danmark, men som åbenbart er faldet ud af juristers sprogbrug. Jesper Langballe var ikke sen til at vrimle til undsætning og sætte trumf på, ikke noget med halvgjort arbejde, og det kunne dårligt blive værre. Altså set med det politisk korrekte Danmarks øjne, og selv om begge de oprømte herrer i vintermørket sagde undskyld, og det ville have sparet den danske stat for væsentlige udgifter, mente statsadvokaturen altså, at der var grund til at skride ind. Det var jeg fra starten helt uenig i og skrev meget om det på forskellige blogge. Begge d’herrer valgte Karoly Németh som advokat, og ud fra hvad der senere skete, kan man dårligt få andet indtryk, end at advokaten fortalte sine to klienter, at som landet pt. ligger, ville de med stor sandsynlighed blive dømt skyldige i racisme.
Derefter besluttede klienterne sig for at gå forskellige veje. Langballe erklærede sig skyldig og fik sagen ud af verden ved at betale en bøde, som ganske vist er dumme penge at skulle af med, men som trods alt udgør et overkommeligt beløb. Derefter fortsatte Langballe ufortrødent som sit gamle jeg, og jeg mener, at han valgte klogt. Hedegaard har imidlertid læst for mange ridderromaner. Om han derefter bevidst begyndte at skelne mellem det, der skete i retten, og det som han ønskede, at man uden for retten skulle tro om sagen, kan jeg ikke vide og har heller ikke nogen mening om det. Men senest da han forlod byretten og højstemt udbredte sig til pressen om en stor sejr for ytringsfriheden vundet vha. hans udenlandske venner, må det være gået op for ham, at så let lod andre sig ikke forføre, for det fik han prompte kritik for. Han havde ganske vist afleveret en politisk brandtale i retten om ytringsfrihed, men den var tilsyneladende påklistret. Ifølge mine oplysninger koncentrerede Hedegaard sig i retten om fuldstændig at fralægge sig ansvaret for, at interviewet blev placeret på Snaphanen. Hvilket igen ville sige, at Hedegaard pålagde andre ansvaret for det, som han var blevet stævnet for. Han kunne ikke dømmes for at have udtalt sig, som han gjorde, hvis han kunne løfte bevisbyrden for, at han alene havde udtalt sig under private omstændigheder og var uvidende om, at interviewet ville blive offentliggjort. I retten blev der mig bekendt bl.a. fremlagt en e-mail, hvor interviewer fortalte Lars Hedegaard sine planer med interviewets afvikling, dets længde, samt at det skulle offentliggøres på Snaphanen og Gates of Vienna. Af hensyn til sidst nævnte foregik interviewet på engelsk, hvilket jo er sigende. Der var ingen grund til, at to danskere skulle tale engelsk sammen til en privat julefrokost for dansktalende danskere, medmindre en engelsk talende tredjepart skulle involveres på et senere tidspunkt. Allerede af byretsdommen fremgik det klart, at den handlede om ansvaret for offentliggørelsen, og at frifindelsen blev begrundet med, at dommeren ikke fandt det endeligt godtgjort, at der havde foreligget en tilstrækkelig klar aftale om brugen af interviewet. Det var en elskværdig dom, som statsadvokaturen dårligt kunne være tilfreds med, og da slet ikke, da den frikendte opførte sig, som han gjorde. Derfor ankede statsadvokaturen og fik medhold i landsretten, som mente at der havde foreligget en tilstrækkelig klar aftale. Det er så der, sagen står i øjeblikket, skønt Németh har udtalt til pressen, at bevillingen til at føre sagen for højesteret er at ligne med en underkendelse af landsrettens vurdering. Men, men, men, prøv at forstå det alle I, der ikke kender mig men alligevel straks røg af sted med flyvende faner og beskyldte mig for forræderi, ”intellektuelt forfald”, mangel på stabilitet, drikfældighed og andet fra dumhedens overdrev: denne sag holdt for længe siden op med at handle om ytringsfriheden, og den kan heller ikke vendes til blive en sejr for ytringsfriheden. Derimod har den understreget, at vi alle har tabt ytringsfrihed, idet racismebegrebet er blevet udvidet til at omfatte meget mere, end det tidligere gjorde. Det fik vi imidlertid allerede skåret ud i pap, da Jesper Langballe blev dømt for racisme. Hvis højesteret ændrer dommen, er det heller ikke en frifindelse af Hedegaard for racisme, og både byretten og landsretten var enige om, at der var tale om en racistisk udtalelse, hvilket Hedegaard for længst må antages at have opgivet at ændre på. Ifølge Némeths udtalelse til pressen drejer sagen sig nemlig udelukkende om en placering af ansvaret for offentliggørelsen, og Hedegaard har udtalt, at han aldrig ville have ladet interviewet offentliggøre. Skulle jeg være fejlinformeret, vil jeg naturligvis gerne vide det, men ovenstående bygger på de informationer, der har været offentligt tilgængelige i medierne og cyberspace, og hvad Lars Hedegaard og hans fans eventuelt måtte mene om moralen i dette, er juristerne bedøvende ligeglade med. Der er ofte langt fra jura til moral, og det kan være ret chokerende at erfare. Om at tænke selvstændigt.04. august 2011 - Kurt RosenstrømHm! så må jeg gentage. Bliver Lars Hedegaard dømt, bliver han dømt for racisme, bliver han frikendt er han frikendt for racisme.
Specielt for Marie Due. Kære Due. ( i øvrigt et smukt efternavn, mit er lidt for multikulturelt). Det er fint, du engagerer dig i sagen - så keder man sig ikke. Jeg anfægter på ingen måde din glimrende fremlægning. I øvrigt har jeg ikke anklaget dig for at drikke, og du har ret, jeg kender dig ikke, men det kan vi evt. tage op til overvejelse. Men min udtalelse var lidt ironisk, for ingen vil interessere sig for sagens mere tekniske detaljer. I boulevard pressen i indland og udland vil der stå, at Lars Hedegaard er dømt for racisme eller frikendt for racisme. Det er det, der trækker overskrifter, ikke hvor ansvaret for offentliggørelse skal placeres. Hvem interesserer sig for det? Skal vi vædde en kasse øl? I Jyllandsposten og i smudsbladet Politiken vil der stå: Lars Hedegaard er i Højesteret blevet frikendt for racisme. Det juridiske racismebegreb er forvrøvlet og politisk.04. august 2011 - Maria DueKurt Rosenstrøm, tak for venligt svar og rosen til mit oldgamle slægtsnavn. Du har ret, du har ikke beskyldt mig for de nævnte ting, det foregik på JP Blogs, hvor jeg nåede at blive godt træt af de mange ubegavede og saboterende indlæg.
Jeg vædder aldrig, men jeg vil håbe, at aviserne undlader at føre læserne på vildspor, Politiken kan jeg simpelthen ikke tage alvorligt. ABB var efter min mening den dummeste minister, vi nogensinde har haft, og det siger ikke så lidt. Jeg er ikke sikker på, at hun holder ret længe på den plads, hun er så selvretfærdig, at det også må genere andre end hendes udprægede modparter. I går førte Jyllands-Posten læserne på vildspor i omtalen af de norske tilstande, som optager mig meget, og det skrev jeg en lang e-mail om til en af journalisterne for at gøre opmærksom på, at læserne ikke er tjent med, at man ikke sætter sig ind i forholdene og kradser i de værste floskler. I dette tilfælde om et Norge i sorg, der holder våbenhvile. Der føres nemlig valgkamp på livet løs, og den er infam. Det har man da også fået med på JP netavisen for et øjeblik siden, hvor Erna Solberg fra Høyre refereres for at sammenligne nordmændenes behandling af muslimer med nazisternes behandling af jøderne i trediverne, og stakkels Siv Jensen fra Fremskrittspartiet omtales i Dagbladet med en overskrift om, at der ikke nødvendigvis bliver ildebrand, hvis man leger med ilden, men at der er store chancer for at brænde sig selv og andre. Sådan går det på livet løs. Hendes parti minder mest om vores Venstre, og det omtales som højreekstremistisk i norske aviser. Den slags kopierer danske aviser uden omtanke og sammenligner partiet med DF, som det ikke minder om. Somme tider tænker jeg, at Hitler posthumt er lykkedes med at undergrave Europas frihed i uhyggelig grad. Hans små tolv år ved magten har skabt nogle skræmmebilleder, som lammer megen sund fornuft. Det er ti år siden, at jeg første gang blev beskyldt for at være nazist og lidt rystet bad min mand om at skænke mig en dobbelt whisky og fortalte ham årsagen. Han fnøs og fandt en tumbler frem, og så talte vi ikke mere om det, men inden mit glas var tomt, havde jeg besluttet, at den slags beskyldninger måtte jeg lære at abstrahere fra, hvis jeg ville deltage i debatten. Senere fik jeg faktisk en undskyldning af den højskolelærer, der havde forløbet sig. Racismebegrebet kan jeg heller ikke tage alvorligt i dets nuværende juridiske form, jeg finder det dybt forvrøvlet og politisk.

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret højesteret højesteret Højesteret


text:
Skat.dk: C.C.6.2 Opgørelse af afståelsessummer
Dette afsnit beskriver, hvordan afståelsessummer bliver opgjort og beskattet.
Fordeling af salgssummen på de afståede aktiver
Handel mellem parter med interessefællesskab
Kontantværdiansættelse
Omkostninger ved salget
Beskatning af fortjeneste og tab
Ved opgørelsen af fortjeneste eller tab når en erhvervsvirksomhed bliver afstået, skal afståelsessummen for de fleste aktiver fordeles, kontantomregnes og medregnes i den skattepligtige indkomst. Se også afsnit C.C.2.4.1.3.1 om kontantomregning.
For aktiver, der ikke er omfattet af reglerne om kontantomregning, tager opgørelsen af fortjeneste eller tab udgangspunkt i den nominelle salgssum.
Hvis der er tale om overdragelse af virksomhed mellem parter, som ikke har sammenfaldende interesser, kan der normalt tages udgangspunkt i den fordeling af aktivernes salgssum, som parterne har aftalt. Se AL § 45, stk. 2, og EBL § 4, stk. 5.
Både den samlede kontantomregnede salgssum og den fordeling på aktiver, som parterne har aftalt, er undergivet Skattestyrelsens prøvelse. Skattestyrelsens eventuelle afgørelse er bindende for både sælger og køber. Se AL § 45, stk. 3, og EBL § 4, stk. 6. Se også afsnit C.C.6.4.1.3 om, hvornår Skattestyrelsen kan ændre en aftale om fastsættelse af goodwill.
Hvis køber og sælger har konkret modstående interesser i fordelingen af salgssummen, kan parterne forvente, at Skattestyrelsen vil godkende den aftalte salgssum og fordeling. Dette gælder dog ikke i tilfælde, hvor den aftalte salgssum og fordelingen af denne ikke svarer til de reelle værdier.
Hvis parterne ikke har foretaget en fordeling, må salgssummen fordeles efter Skattestyrelsens skøn. Se SKM2008.12.ØLR og SKM2015.391.BR.
Se også SKM2016.49.VLR om afståelsessummen ved salg af pizzeria.
Hvis der er et nært interessefællesskab mellem køber og sælger, fx mellem forældre og børn, kan Skattestyrelsen - ligesom i andre tilfælde - ændre den aftalte fordeling af salgssummen, hvis fordelingen ikke skønnes at svare til værdiforholdene mellem aktiverne. Se AL § 45, stk. 3, EBL § 4, stk. 6, og SKM2001.13.HR.
I andre situationer, fx ved overdragelser mellem hovedaktionær og selskab, hvor parterne ikke har økonomiske eller skattemæssige modstående interesser, er Skattestyrelsen berettiget til at ændre den aftalte fordeling af afståelsessummen mellem aktiverne. Se SKM2010.71.BR. Se også afsnit C.C.6.4.1.3 om hvornår Skattestyrelsen kan ændre en aftale om fastsættelse af goodwill.
Skattestyrelsen kan i disse tilfælde ændre den aftalte afståelsessum, hvis den åbenbart er ansat til et for lavt eller for højt beløb. Se SKM2005.288.HR.
For en række aktiver har det tidligere Ligningsråd vedtaget vejledende anvisninger om værdiansættelsen, som fortsat er gældende. Der er tale om aktiver, hvor værdiansættelsen typisk volder vanskeligheder, især hvor der er tale om handel mellem parter med sammenfaldende interesser:
Værdiansættelse af fast ejendom, som omtales i afsnit C.B.3.5.4.3 om overdragelse mellem interesseforbundne parter
Værdiansættelse af goodwill, som omtales i afsnit C.C.6.4.1.2, og
Værdiansættelse af unoterede aktier, som omtales i afsnit C.B.3.5.4.4 og i afsnit C.B.2.1.4.5.
Når fortjeneste eller tab ved overdragelse af en erhvervsvirksomhed bliver opgjort, skal anskaffelses- og salgssummer vedrørende aktiver omfattet af afskrivningsloven kontantomregnes. Se AL § 45, stk. 1. Bestemmelsen er nærmere beskrevet i afsnit C.C.2.4.1.3.1 om kontantomregning.
Se også afsnit C.C.7.1 om virksomhedsomdannelse og kontantværdiansættelse.
Ved kontantomregning efter afskrivningsloven, når salget samtidig omfatter driftsmidler, bygninger, installationer, driftsmidler, kunstnerisk udsmykning, goodwill og andre immaterielle aktiver, skal sælger og køber i den skriftlige aftale foretage en fordeling af den samlede kontantomregnede overdragelsessum. Se AL § 45, stk. 2.
En tilsvarende bestemmelse om kontantomregning af aktiver omfattet af ejendomsavancebeskatningsloven findes i EBL § 4, stk. 2 og 4-5. Se afsnit C.H.2.1.9.3.
For driftsmidler og skibe foretages fordelingen under ét og for øvrige aktiver på hvert enkelt aktiv.
Hvis salget omfatter aktiver som ikke er afskrivningsberettigede, fx grund, bolig, kvote, betalingsrettighed eller beholdninger, skal salgssummen ligeledes fordeles på disse aktiver.
Fordelingen foretages ud fra hvad køber og sælger har aftalt i købsaftale, skøde eller på anden skriftlig måde.
Vejledende retningslinjer for omregningen af overdragelsessummer efter afskrivningsloven og ejendomsavancebeskatningsloven omtales i afsnit C.C.2.4.1.3.1.
Kursnedslaget skal fordeles
Hvis der i forbindelse med overdragelsen er udstedt et gælds- eller pantebrev, skal dette værdiansættes af parterne, og et eventuelt kursnedslag skal fordeles i forhold til de enkelte aktivers andel af den samlede salgssum.
Fordelingen foretages på samtlige overdragne aktiver bortset fra likvide midler og skal fremgå af parternes underskrevne overdragelsesdokument eller af tillæg hertil. Se mere om værdiansættelsen af gælds- eller pantebrev nedenfor i afsnittet "Kursværdien".
Hvis der i overdragelsen af erhvervsvirksomheden også indgår aktiver, som ikke er omfattet af reglerne vedrørende kontantomregning, fordeles kursnedslaget også på disse aktiver.
Hvis overdragelsen også omfatter fx et varelager, kan sælgeren fratrække en forholdsmæssig del af kursnedslaget, når den skattemæssige salgssum for varelageret skal opgøres. Derimod påvirker kursnedslaget ikke køberens skattemæssige anskaffelsessum for varelageret.
Eksempel på kursnedslagets fordeling
Kursnedslagets fordeling ved en virksomhedsoverdragelse kan opgøres som i følgende eksempel:
Virksomheden har haft kalenderåret som regnskabsår
Aktivernes værdier, som er anført i årsregnskabet, antages at være udtryk for handelsprisen
Virksomheden bliver overdraget pr. 1. januar.
Virksomhedens aktiver er den 31. december opgjort til:
Salgssummen berigtiges på følgende måde:
Gældsbrevet, der har en årlig rente på 8 % og en løbetid på 10 år, er af parterne fastsat til kurs 85.
Kursnedslaget kan herefter beregnes til 950.000 x 15 % = 142.500, hvilket svarer til 5,9375 pct. af de overdragne aktiver eksklusive likvide midler (142.500 i forhold til 2.400.000).
Kursnedslaget fordeles på de enkelte aktiver, bortset fra likvide midler, på følgende måde:
Nominel salgspris
Kursnedslag
Kontantværdi
5,9375 pct.
940.625
376.250
Som det fremgår, er gældsbrevets pålydende pr. salgsdagen grundlaget for beregning af kursnedslaget. Se SKM2001.13.HR, hvor 3 separate aftaler blev anset for en samlet aftale, hvorefter kursnedslaget skulle beregnes på tidspunktet for indgåelsen af den første aftale.
Kursværdien
I flere år har det tidligere SKAT hvert kvartal udsendt vejledende kurstabeller til brug for fastsættelse af kursen på private pantebreve og til værdiansættelse af anden gæld. Disse tabeller kan bruges, når kontantomregningen af overdragelsessummer skal beregnes i de pågældende år.
Efter SKM2010.251.SKAT udsendes disse kurstabeller ikke længere, men tabellerne kan fortsat anvendes, men kun for tidligere perioder.
Se referencer til kurstabeller for årene 2006 til og med den sidst udsendte for første kvartal 2010x i samme afsnit som dette i tidligere udgaver af Den juridiske vejledning, seneste udgave 2019-2x.
Konsekvensen af at der ikke længere vil blive udsendt tabeller, er, at den fremtidige kursfastsættelse af private pantebreve og værdiansættelse af anden gæld skal fastsættes efter en konkret vurdering. Ved den konkrete vurdering er udgangspunktet, at skatteyderen skal angive en kurs. Kursen skal enten være indhentet fra en sagkyndig - eksempelvis et pengeinstitut eller et realkreditinstitut - eller være beregnet af skatteyderen. Hvis skatteyderen selv vælger at udregne kursen, skal beregningen efter SKM2010.251.SKAT foretages ud fra følgende faktorer:
Skyldnerens formodede betalingsevne
Eventuel sikkerhedsstillelse
Eventuelt andre eksterne vurderinger.
Derudover skal kursfastsættelsen og kontantomregningen foretages med udgangspunkt i nedenstående momenter:
Omregningstidspunktet
Omregningen til kontantværdien foretages på baggrund af kursværdien på overdragelsestidspunktet, som er det tidspunkt, hvor der er indgået en bindende aftale om overdragelsen af aktivet. Se afsnit C.C.2.4.1.3.1.
Afståelsessummen skal altid kontantomregnes
Der skal altid ske kontantomregning af afståelsessummen. Det gælder også i de tilfælde, hvor anskaffelsessummen ikke skal kontantomregnes. Se AL § 61 og afsnit C.C.2.4.1.3.1 inklusiv de eksempler, hvor anskaffelsessummen ikke skal kontantomregnes, fx bygninger anskaffet før 1982 og driftsmidler og skibe anskaffet før 1994.
Anskaffelsessummer der ikke skal kontantomregnes - ejendomme
Der skal ikke ske kontantomregning for ejendomme, der er anskaffet før den 19. maj 1993, og hvor anskaffelsessummen er opgjort på grundlag af en værdi, der udgør en kontantværdi. Dette gælder i tilfælde, hvor anskaffelsessummen er opgjort på basis af en ejendomsværdi eller en vurdering efter xdaværende vurderingslovs § 4x.
Anskaffelsessummer der ikke skal kontantomregnes - andre aktiver end ejendomme
Der skal ikke ske kontantomregning af aktiver, der er anskaffet i indkomståret 1998 eller tidligere, når anskaffelsessummen efter de hidtil gældende regler ikke skulle kontantomregnes. Se afsnit C.C.2.4.1.3.1.
Den kontante handelspris svarer til pantebrevsprisen
Hvis et aktiv bliver overdraget ved udstedelse af et privat pantebrev, og prisen er det samme som aktivets kontante markedspris, vil kursværdien på pantebrevet svare til prisen på aktivet. Det gælder dog kun, hvis pantebrevets forrentning og øvrige vilkår er i overensstemmelse med markedsvilkårene for finansieringen af denne type aktiver. Se afsnit C.C.2.4.1.3.1.
Kurs over 100
Hvis en gæld kan indfries til kurs pari (kurs 100), vil gældsposten udelukkende kunne fastsættes til en kurs på over 100, hvis det aftalte opsigelsesvarsel i kombination med den aftalte rentesats afviger fra markedsvilkårene. Se afsnit C.C.2.4.1.3.1.
Uafhængige parter med modsatrettede interesser
Hvis uafhængige parter med modsatrettede interesser har aftalt en kursværdi, som begge parter anvender, kan denne værdi som udgangspunkt lægges til grund ved kursfastsættelsen. Se afsnit C.C.2.4.1.3.1.
Ved overdragelsen af aktiver mellem interesseforbundne parter skal kursfastsættelsen ske på baggrund af den sikkerhed, som kreditor opnår i kraft af sit kendskab til skyldnerens betalingsevne. Se afsnit C.C.2.4.1.3.1.
Senere indløsning eller salg af pantebreve
Kursfastsættelsen på pantebreve, der efterfølgende bliver solgt eller indfriet til en anden kurs end den fastsatte, skal ikke ændres, da det er kursværdien på det tidspunkt, hvor den bindende aftale blev indgået, der er afgørende. Se afsnit C.H.2.1.9.3.
Salg af sælgerpantebreve til 3. mand
Hvis et sælgerpantebrev bliver solgt til en uafhængig køber, og salget finder sted i forbindelse med den underliggende handel, kan salgsprisen anvendes som kursværdien. Se afsnit C.H.2.1.9.3.
De nærmere principper for kontantomregningen i relation til afskrivningsloven og ejendomsavancebeskatningsloven fremgår af afsnit C.H.2.1.9.3 og afsnit C.C.2.4.1.3.1.
Sælgers senere gevinst eller tab på gældsbrevet
Beskatning af kursgevinster og -tab er reguleret i kursgevinstloven.
Realiserede kursgevinster eller -tab i både salgsåret og i efterfølgende år skal som hovedregel regnes med i opgørelsen af den skattepligtige indkomst. Se afsnit C.B.1.1 om kursgevinstloven.
Hvis der ikke er beregnet et kursnedslag i forbindelse med kontantværdiansættelsen på salgstidspunktet, og hvis der senere bliver konstateret tab på fordringen, kan dette tab ikke trækkes fra i realisationsåret. Der kan eventuelt blive tale om at ændre indkomstopgørelsen for salgsåret, hvis genoptagelsesbetingelserne i SFL §§ 26 eller 27 er opfyldte. Dette indebærer, at kontantværdiansættelsen af salgssummen omregnes under hensyntagen til det kursnedslag, der burde være indrømmet ud fra de faktiske omstændigheder på salgstidspunktet - og ikke på grund af et efterfølgende tab på fordringen.
Et eventuelt senere tab på fordringen skal opgøres på baggrund af værdiansættelsen på salgstidspunktet og vil som udgangspunkt være fradragsberettiget i realisationsåret.
Hvis der ikke kan ske genoptagelse af indkomstopgørelsen for salgsåret, kan sælger være blevet beskattet af en for høj afståelsessum, svarende til det manglende kursnedslag. Modsat kan køber have trukket for meget fra, hvis anskaffelsessummerne og/eller afskrivningsgrundlagene ikke har været nedsat med kursnedslaget.
Se afsnit A.A.8.2 om genoptagelsesbetingelserne efter SFL §§ 26 og 27.
Når sælger giver køber en dekort i restgælden, dvs. en nedsættelse af resttilgodehavendet på gældsbrevet, påvirker det ikke avanceopgørelsen, medmindre dekorten bliver givet, fordi værdien af de overdragne aktiver senere erkendes at have været for høj. Se LSRM 1965. 17.
Situationen forekommer især i forbindelse med værdiansættelsen af goodwill.
Hvis dekorten har hjemmel i den oprindelige aftale, betragtes dekorten som en nedsættelse af salgssummen. Dette indebærer, at avanceopgørelsen må omgøres, hvis genoptagelsesbetingelserne i SFL §§ 26 eller 27 er opfyldte. Se UfR 1966. 493. ØLR og afsnit A.A.8.2. om "Ændringer vedrørende indkomst- og ejendomsværdiskat."
Hvis genoptagelse ikke kan gennemføres, vil en nedsættelse af resttilgodehavendet som hovedregel være omfattet af kursgevinstloven for både køber og sælger. Se afsnit C.B.1.1 om kursgevinstloven.
Omkostninger i forbindelse med afståelse af en erhvervsvirksomhed kan trækkes fra i salgssummen. Dette gælder fx udgifter til regnskabsmæssig og juridisk assistance i forbindelse med afhændelsen, udgifter til mægler, annoncering med videre. Se LSRM 1976. 152 og LSRM 1976. 153.
I LSRM 1963. 114 blev det fastslået, at også udgifter i forbindelse med en retssag om nedslag i købesummen kan trækkes fra, når procesudgifterne ikke er pådraget ved svigagtig adfærd.
Udgifter i forbindelse med et forgæves salgsforsøg kan ikke trækkes fra i den skattepligtige indkomst, da udgifterne ikke vedrører den løbende indkomsterhvervelse og derved ikke udgør driftsomkostninger omfattet af SL § 6, litra a. Se også SKM2012.238.HR om forgæves afholdte udgifter til arkitekt og ingeniører i forbindelse med en påtænkt udvidelse af et driftscenter.
I det indkomstår hvor erhvervsvirksomheden bliver afstået, skal fortjeneste og tab på aktiverne medregnes til den skattepligtige indkomst. Se SL § 4.
Fortjeneste og tab ved salg af inventar, varelagre, genvundne afskrivninger, immaterielle rettigheder, m.m. skal medregnes ved opgørelsen af den personlige indkomst. Se PSL § 3.
Fortjeneste opgjort efter kursgevinstloven og ejendomsavancebeskatningsloven medregnes som kapitalindkomst. Se PSL § 4, stk. 1, nr. 2 og 14.
Se nærmere om beskatning af
fortjeneste og tab ved afståelse af immaterielle rettigheder i afsnit C.C.6.4
fortjeneste og tab ved afståelse af driftsmidler i afsnit C.C.2.4.2.4.3.3
fortjeneste ved salg af fast ejendom i afsnit C.H.2
genvundne afskrivninger på bygninger og installationer i afsnit C.C.2.4.4.6.
Hvis de afståede aktiver hører til den skattepligtiges næringsvej, bliver fortjeneste eller tab beskattet som personlig indkomst. Dette følger af:
AL § 50, stk. 1, for aktiver omfattet af afskrivningsloven
KGL § 13, stk. 1, for fordringer og finansieringsvirksomhed omfattet af kursgevinstloven
EBL § 1, stk. 2, for ejendomme omfattet af ejendomsavancebeskatningsloven
ABL § 17, for aktier mv. omfattet af aktieavancebeskatningsloven.
Et selskab overvejede at etablere et yderligere driftscenter på en grund. Selskabet havde i forvejen to driftscentre. Pladsen på disse to eksisterende driftscentre blev vurderet til ikke at være tilstrækkelig. I forbindelse med planlægningen afholdt selskabet udgifter til rådgivere. Selskabet fratrak udgiften og fandt, at der forelå fradragsberettigede driftsomkostninger i medfør af statsskattelovens § 6 a. Højesteret fandt, at udgifterne ikke havde en sådan forbindelse til virksomhedens eksisterende drift, at de kunne anses for fradragsberettigede driftsomkostninger efter statsskattelovens § 6a. Da centret ikke blev etableret og taget i brug, tiltrådte Højesteret videre, at udgifterne ikke kunne afskrives, heller ikke efter statsskattelovens § 6 a.
SKM2005.288.HR
Sagen drejede sig om et selskabs salg af en af divisionerne i selskabet. Det købende selskab var ejet af et holdingselskab, hvis ejer var nogle af det sælgende selskabs aktionærer. I forbindelse med handlen fik selskabet en fordring på 103 mio. kr. på køberselskabet, men i samme aftale blev fordringen overdraget til køberselskabets moderselskab for 1 kr. Højesteret fandt ikke, at selskabet kunne nedsætte afståelsessummen med tabet på fordringen. Højesteret fandt videre, at selskabet heller ikke havde et fradragsberettiget tab, hverken efter kursgevinstloven eller efter statsskatteloven. Højesteret fandt ikke behov for at tage stilling til, om salget af fordringen var båret af interessefællesskab.
Sagen drejede sig om beskatning i forbindelse med 3 separate aftaler indgået i forskellige indkomstår om virksomhedsoverdragelse fra far til søn. Højesteret fandt, at indholdet af aftalerne på flere punkter var ubestemt og uklart og førte til selvangivne resultater, som måtte anses for usædvanlige i forhold til, hvad der ville følge af aftaler mellem uafhængige parter. Aftalerne blev på denne baggrund anset for at være én samlet overdragelse med deraf følgende konsekvensændringer for den aftalte vederlagsfastsættelse. Således blev grundlaget for kursnedslag nedsat.
Sagen drejede sig om, hvilken salgspris der var opnået ved sagsøgernes overdragelse af et pizzeria.
Sagsøgerne gjorde gældende, at salgsprisen oprindeligt androg kr. 800.000,-, hvorefter der var givet et nedslag på kr. 75.000,-. Af en underskrevet overdragelsesaftale fremgik det imidlertid, at salgsprisen inden nedslaget androg kr. 1.300.000,-. Den i overdragelsesaftalen anførte salgspris var efterfølgende skriftligt bekræftet af den ene af køberne og var derudover bl.a. understøttet af, at køberselskabet havde optaget lån på et tilsvarende beløb.
Endvidere var der fra sagsøgerselskabets konto foretaget nogle hævninger, som understøttede en oplysning om, at sagsøgerne skulle have modtaget et kontantbeløb i forbindelse med overdragelsen. Bl.a. på denne baggrund fandt byretten ikke, at sagsøgerne havde løftet bevisbyrden for, at overdragelsen var sket til en anden pris, end den der var anført i overdragelsesaftalen. At denne salgspris ifølge selskabets revisor var urealistisk, og at der under den administrative behandling af sagen var foretaget syn og skøn, som understøttede en lavere salgspris, blev ikke tillagt betydning.
Stadfæstelse af SKM2015.352.BR.
SKM2008.12.ØLR
Sagen drejede sig om en kommunes salg af el- og fjernvarmeforsyningen til et selskab. Landsretten fandt, at det ikke fremgik, hvorledes overdragelsesvederlaget på bygninger mv. var blevet foretaget, og at skattemyndighederne derfor var berettigede til at foretage fordelingen. Landsretten henviste i denne forbindelse til forarbejderne til AL § 45, hvor det præciseres, at skattemyndighederne "ikke skal basere en tilsidesættelse af den af parterne aftalte fordeling på først og fremmest oplysninger fra vurderingssystemet..." Skattemyndighedernes skøn over handelsværdien svarede fuldstændig til den offentlige vurdering, og landsretten fandt, at skønnet måtte anses for udøvet på et mangelfuldt grundlag.
UfR 1966. 493. ØLR
En skatteyder købte maskiner og inventar mv. for 170.000 kr., hvilket beløb skulle afdrages og forrentes over en årrække. Gælden blev indfriet før tiden med en dekort på 15 %. Dekorten var hjemlet i den oprindelige salgsaftale. Afskrivningsgrundlaget skulle reguleres med den ydede dekort.
SKM2015.391.BR
Sagsøgeren, A, solgte i 2009 sin andel af en juletræsplantage for en "salgssum" på 301.779,- kr., og således at køberen overtog gæld på 3.387.271,- kr. og 2.256.084,- kr. Hans anskaffelsessum for andelen i 2003 var 208.042,- kr. Han selvangav ingen avance i forbindelse med salget i 2009.
Retten anførte, et en eventuel avance ved A's salg af plantagevirksomheden, hvis aktivmasse var juletræer på rod på lejet grund, var skattepligtig i henhold til statsskattelovens § 5, a, jf. § 4. Avancen skulle opgøres til afståelsessummen med fradrag af anskaffelsessummen, idet køberens eventuelle gældsovertagelse skulle medregnes i afståelsessummen med nominel værdi af de overtagne gældsposter.
Retten fandt, at overdragelsesaftalen, der ikke umiddelbart angav salgsprisen, måtte forstås således, at overdragelsen skete på vilkår, at A modtog en "salgssum" på 301.779,- kr., og at køberen overtog plantagen med de rettigheder og forpligtelser, som den havde tilhørt A og indtrådte i de gældsforpligtelser, som påhvilede A.
Det måtte herefter lægges til grund, at afståelsessummen i henhold til overdragelsesaftalen udgjorde i alt 5.945.134,- kr. svarende til "salgssummen" på 301.779,- kr. med tillæg af den nominelle værdi af de gældsforpligtelser, som A blev frigjort for.
Efter det fremkomne, herunder det i prospektet anførte, hvorefter juletræsplantagen ville give overskud i perioden 2011-2014, til at salget skete til en uafhængig tredjemand, og til at A ikke i øvrigt havde søgt at dokumentere den reelle værdi af den overdragne andel, fandt retten, at den opgjorte afståelsessum på 5.945.134,- kr. ikke kunne anses for åbenbart urimelig.
Som følge heraf tog retten Skatteministeriets frifindelsespåstand til følge.
Sagen drejede sig om SKATs adgang til at korrigere fordelingen af en overdragelsessum omfattende driftsmidler, fabriksejendom og aktivitet. Byretten fandt, at aftalens parter, der ubestridt var uafhængige, ikke havde konkret modsatrettede skattemæssige interesser, og at den aftalte fordeling derfor kunne tilsidesættes, fordi fordelingen ikke var udtryk for handelsværdien for de overdragne aktiver.
LSRM 1976. 153
A havde fratrukket et advokatsalær ved opløsning af interessentskab. Klagerens påstand overfor Landsskatteretten gik ud på, at beløbet godkendtes afskrevet efter reglerne om goodwill, idet advokaten hovedsagelig havde bistået i forbindelse med vederlæggelsen af goodwill i forbindelse med køb af medinteressentens halvdel. Landsskatteretten var i princippet enig med klageren, således at afskrivningsgrundlaget for goodwill skulle forhøjes. Da der imidlertid ikke fandtes sikre holdepunkter for at godkende det fulde beløb, blev ansættelsen ændret således, at advokatsalæret fordeltes forholdsmæssigt på samtlige de i aftalen omfattede aktiver.
LSRM 1976. 152
Skatterådet havde ikke godkendt et fradrag for udgifter til advokatbistand ved salg af en skibsanpart, som klageren havde erhvervet pr. 1. januar 1970. Da skibsdriften gav underskud, anlagde klageren retssag mod sælgeren med krav om handelens annullering, idet han mente sig påført et tab som følge af urigtige forudsætninger for købet. Sagen blev forligt på den måde, at sælgeren tilbagekøbte anparten den 2. januar 1973 for 182.692 kr. Landsskatteretten fandt, at udgifterne, uanset at de oprindeligt var afholdt med henblik på bevarelse af klagerens formue, havde en direkte tilknytning til den ved salget opståede avance, og at de var fradragsberettigede i indkomsten.
LSRM 1965. 17
Klageren havde i 1960 solgt en forretning. I 1962 havde klageren indrømmet køberen af forretningen en dekort i restkøbesummen, hvilket beløb klageren påstod sig berettiget til at fradrage i avancen. Den påklagede ansættelse blev stadfæstet, idet der ikke forelå oplysninger om, hvorledes avancen i sin tid var opgjort, og hvorfor klageren i 1962 havde givet afslag på restkøbesummen.
LSRM 1963. 114
A solgte i 1960 sin tobaksforretning og fik 30.000 kr. i vederlag for goodwill. Køber nedlagde efterfølgende under en retssag påstand på nedsættelse af goodwillvederlaget, idet han fandt, at beregningen hvilede på forkerte forudsætninger. Sagen forligtes ved, at klageren gav køberen et afslag på 4.000 kr. Amtsskatterådet havde herefter nedsat klagerens indkomst med 4.000 kr. samt med et ikke fratrukket beløb på 1.500 kr. udgørende mæglersalær. Klageren påstod over for Landsskatteretten ansættelsen yderligere nedsat med 1.301 kr. til advokat- og rejseomkostninger i forbindelse med retssagen. Da det kunne konstateres, at klageren ikke havde handlet svigagtigt ved afgivelsen af de pågældende oplysninger om omsætningen, fandt retten, at klageren var berettiget til fradrag.

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret


text:
Advokaten 1 - ”De kan jo ikke bruge deres søkyndige erfaring i højesteret”
Sø- og Handelsretten bliver oftere end landsretterne sat på plads af Højesteret. En del af forklaringen kan være de sagkyndige dommeres bidrag ved erhvervsdomstolen.
Pendulet i det gamle ur svinger støt frem og tilbage med en beroligende takt på retspræsidentens lidt mørke kontor i Bredgade.
På en måde tvinger det pulsen ned at lytte til tik, tak, tik, tak.
Måske er det derfor, at retspræsidenten ikke rigtig tager på vej over, at et andet pendul er svinget så langt ud af kurs, at både medier og jurister for alvor har fået pulsen op.
Det gælder antallet af de ankesager fra retten, som Højesteret ændrer. Her har pendulet svinget meget i de senere år for Sø- og Handelsretten. Seks ud af hver ti sager, der blev anket, blev lavet om af Højesteret i 2007. Året forinden var det hver tredje appelsag fra Sø- og Handelsretten, der blev ændret af Højesteret. Sidste år blev fire ud af ti ankesager ændret i Højesteret, viser de foreløbige tal.
- Det viser bare, at man ikke kan bruge det til noget, det svinger meget. Men tager man det over en årrække, så er det nogenlunde konstant, siger retspræsident Jens Feilberg.
Han har haft sine folk i retten til at dykke ned i tallene for at se, om der kunne udledes tendenser eller særlige problemer på baggrund af appelsagerne fra 2003 og frem. Når dommene bliver ændret af Højesteret, går ændringerne lige fra mindre detaljer og til det mere principielle.
Bevæbnet med rettens materiale og Jens Feilbergs lille lommeregner med plastomslag sidder vi nu, tik, tak, og prøver ikke at lade os rive med af, at pendulet måske svingede i den gale retning i 2007.
Hvad er forklaringen på, at flere sager fra Sø- og Handelsretten bliver lavet om i Højesteret i forhold til landsretterne?
En del af forklaringen ligger måske i det, der er fundamentet for den særlige erhvervsdomstol – nemlig indflydelsen fra de specialiserede dommere. Det vender vi tilbage til.
Ingen rød tråd
Lad os først se på pendulets udsving: I 2003 blev 39 procent af ankesagerne fra Sø- og Handelsretten omgjort. Året efter var tallet 52 procent. I 2005 fulgte et skidt år for retten, hvor 62 procent af sagerne blev ændret, mens retten i 2006 nærmede sig landsretterne niveau – ca. hver tredje afgørelse blev ændret af Højesteret. I 2007 var det så igen et annus horribilis for retten med 62 procent omgjorte afgørelser i ankesagerne. Sidste år viser de foreløbige tal, at 42 procent af ankesagerne blev ændret.
Men statistik kan være en tvivlsom affære, specielt når talgrundlaget ikke er voldsomt stort – typisk ankes omkring 30 sager om året fra Sø- og Handelsretten.
Det tal, Jens Feilberg hæfter sig ved, gælder hele perioden 2003 til juni, 2008. Her blev 46 procent af rettens ankede domme ændret af Højesteret. Langt de fleste domme bliver ikke anket, påpeger Jens Feilberg. Samlet set står ni ud af hver ti domme således ved magt, understreger han.
Mener du så, at man slet ikke kan bruge talmaterialet til noget?
- Man kan godt bruge det til noget. Man skal bare se det over nogle år. Så bliver det mere kedelige tal, for det bliver nogenlunde som andre retter. Omkring ti procent bliver lavet om, mens 90 procent bliver stående. Og det synes jeg ikke, er særlig alarmerende. Der skal jo være nogle, der bliver lavet om, ellers gjorde advokaterne ikke arbejdet ordentligt, siger han.
Tæller man landsretterne med i statistikken, bliver 33 procent af de tre retters ankesager ændret ved Højesteret. Det skal så sammenlignes med omgørelsesprocenten på 46 for Sø- og Handelsretten.
Hvad lægger du i tallene 33 kontra 46?
- Jeg vil stadig mene, at der ikke er ret meget at bygge på her. Vi prøvede selvfølgelig at kigge på, hvad det er for typer af sager, der blev lavet om. Og det er ikke til at konkludere noget der.
Retspræsidentens mænd har også foretaget en nøje analyse af hver enkelt afgørelse, der er blevet ændret. For er det bestemte typer af sager, som juristerne i Højesteret altid laver om? Er det blot detaljer, som bliver ændret? Vi jagter stadig en forklaring. Jens Feilberg indskyder, at det egentlig ville være bedre, hvis folk udefra – altså ikke retten selv – gik materialet igennem.
- Vi kan splitte det op i små kategorier: Der er et par sagsomkostningsafgørelser, der er ændringer på dele af afgørelserne, der er gange, hvor der er kommet ny retspraksis, f.eks. fra EF-Domstolen, men vi er inde i små sagskategorier, siger Feilberg. Der er altså ingen rød tråd, når det gælder karakteren af ændringerne.
Men er det selve juraen, der bliver lavet om, eller er det mere rettens skøn, der bliver ændret?
- Det er jo begge dele. Nogle gange er det fortolkninger, f.eks. af juridiske kontraktsrelationer, andre gange mere skønsmæssigt, hvor det gælder beskyttelsesomfanget af et varemærke eller design. Der har man hævdet, at Højesteret har trukket nogle grænser, der er strammere end hvad vi har ment, når det gælder design og varemærker. Der er et par advokater, der har ment, at Højesteret har givet en snævrere beskyttelse. Men der også sager, der går i modsatte retning, siger Jens Feilberg.
Jurister og specialister
Tik, tak, siger det stadig på det januarmørke kontor.
Det er svært, ud fra talmaterialet og den nøje gennemgang af de ankede domme at sætte fingeren på, hvorfor Sø- og Handelsrettens arbejde tilsyneladende i større grad anfægtes i Højesteret.
Måske ligger noget af forklaringen i rettens helt særegne status? Sø- og Handelsretten er landets eneste specialistdomstol, som altså kun behandler visse typer af sager. Specialisterne er omkring 90 personer, som er indstillet af erhvervslivet, og som har særlig indsigt i f.eks. forbrugerspørgsmål, søfart eller ansættelser.
Når retten dømmer, sidder der en juridisk dommer for bordenden, men de to lægfolk har altså status af dommer og bliver omtalt som de sagkyndige dommere.
Hvilken betydning har det, at I har lægdommere, hvorimod at Højesteret kun er jurister?
- Vi plejer at kalde dem sagkyndige dommere. Det er klart, at deres vurdering foregår på et lidt andet grundlag med hensyn til forklaringerne, der får de sagkyndige dommere forklaringerne i sagen direkte, mens det i Højesteret er på skrift, siger Jens Feilberg.
Men det er ikke sådan, at den juridiske dommer i Sø- og Handelsretten sidder og tager sig til hovedet over de sagkyndige dommere?
- Det forekommer meget sjældent. Vores domme er som regel enstemmige. Hvis man sidder med nogle af landets bedste designere, som vi gør, så er det jo svært at sige: Du har ikke begreb om, hvad du siger.
Jens Feilberg peger på, at specialisterne også bruges som skønsmænd ved andre retter. Så det er ikke kun ved Sø- og Handelsretten, at ekspertisen spiller en rolle. Men specialisternes rolle spiller nok en vigtigere rolle, fordi de i Sø- og Handelsretten netop sidder med som dommere, mener han.
De sagkyndige dommere er ofte folk med fremtrædende og vigtige job i det private erhvervsliv. Når de bruger tid og kræfter på at udmåle retfærdighed i en særlig erhvervsdomstol, er det så ikke nærmest uforskammet, hvis mange af deres afgørelser bliver underkendt i Højesteret? Hvorfor overhovedet have den særlige erhvervsdomstol, hvis juristerne i Højesteret alligevel ikke gider lytte?
- Jo, men sådan må det være. I alle retssystemer ender det med, at der sidder nogle jurister i en højesteret. Jeg tror ikke, Højesteret kunne forestille sig at blive suppleret. De vil gerne have sagkundskab, men sagkundskab i form af nogen, der møder i vidneskranken. Det kan jeg godt forstå. Sagkundskaben kan være i 1. instans, siger Jens Feilberg.
Men så vil sagkundskaben blive undertrykt på den lange bane?
- Jo. Og så må vi altså bare forstå at udtrykke os bedre. Og fortælle hvorfor vi mener, at de forhold er så specielle, at de enten skal beskyttes eller ikke beskyttes, siger retspræsidenten. Han lægger op til, at retten selv bliver bedre til at udkrystallisere sagkundskabens input til dommen.
Men I frygter ikke, at Højesteret så siger: Ud til højre med de vurderinger, vi vil kun have jura?
- Man kan jo vægte forskellige faktorer på forskellig måde. De kan vel ikke bruge deres søkyndige erfaring i Højesteret, for den har de vel ikke. Vi har nogle søfolk siddende her, der ved hvordan man sejler.
Jeins Feilberg nævner en sag, hvor afgørelsen blev ændret af Højesteret:
En lystsejler havde sejlet uden for den normale sejlrende. Og sejlet hen over et område, hvor der kunne være en vis risiko for at støde på sten. Højesteret sagde, at lystsejleren selv havde ansvaret for at fravige sejlrenden. Mens de søkyndige i Sø- og Handelsretten havde sagt, at lystsejleren overhovedet ikke havde lavet nogen fejl. Han skulle sejle, hvor han gjorde, for lystsejlere skulle altid holde sig ude i kanten.
Sidder de sagkyndige så og river sig i håret over Højesteret?
- Den reaktion har jeg ikke mødt. Vi snakker med dem om det, og så siger de nogle gange, at der er nogen, der ikke har forstået noget. Og der er det altså ikke dem selv, de sigter til.


text:
transportnyhederne.dk » Transportjuristerne » Transportjuristerne har set nærmere på højesteretsdom om flyrejser
Transportjuristerne har set nærmere på højesteretsdom om flyrejser
Tirsdag 13. februar 2018 kl: 12:58
Af: advokat (L), ph.d., Lissi Andersen Roost, advokatfuldmægtig Rasmus Hjalte Niess Bak og stud.jur. Maria Duus, Andersen Partners Advokatfirma.
Pakkerejsende vil fremover ikke længere blive kompenseret efter både pakkerejseloven og EU’s passagerforordning, såfremt de oplever en flyforsinkelse på mindst tre timer ved ankomst. Det er betydningen af en dom, som Højesteret afsagde 23. januar 2018 omkring forståelsen af reglerne vedrørende kompensation ved forsinkelse ved pakkerejser i passagerforordningen. Trafik-, Bygge- og Boligstyrelsen har som en følge af dommen tilkendegivet, at styrelsen ændrer sin praksis ved behandling af klager efter passagerforordningen
Hidtil har pakkerejsende, som oplever en flyforsinkelse på mindst tre timer ved ankomst, både kunnet få kompensation efter pakkerejseloven og efter EU’s passagerforordning.
Pakkerejseloven dækker de rejsende, der har købt en pakkerejse gennem et dansk rejsebureau. En pakkerejse er defineret som en rejse, der består af mindst to af følgende ydelser: transport, indkvartering og anden turistmæssig ydelse. En anden turistmæssig ydelse er en ydelse, der ikke er direkte knyttet til transport eller indkvartering, men som udgør en væsentlig del af pakkerejsen, som f.eks. en udflugt. Herudover skal rejsearrangementet være solgt til en samlet pris og have en varighed af mere end 24 timer eller omfatte en overnatning for at blive betegnet som en pakkerejse. Et eksempel på en pakkerejse kunne således være et operabesøg i Hamborg med tilhørende overnatning. Såfremt den pakkerejsende lider et tab som følge af en forsinkelse, kan den pakkerejsende rette krav om kompensation mod arrangøren.
Passagerforordningen, der også kaldes denied-boarding forordningen, fastsætter minimumsrettigheder for luftpassagerer ved boardingafvisning mod passagerens vilje, aflysning af flyafgang og forsinkelse af flyafgange. En pakkerejse i henhold til forordningen skal forstås på samme måde som i pakkerejseloven. Ifølge forordningen har passagerer, der som følge af en forsinket flyafgang lider et tab af tid på tre timer eller mere, ret til en kompensation fra det transporterende luftfartsselskab.
Sagen, som Højesteret traf afgørelse i, angik spørgsmålet om, hvorvidt et transporterende luftfartsselskab i forbindelse med udbetaling af 600 euro til hver af de berørte passagerer som kompensation for en flyforsinkelse var berettiget til at fratrække et beløb på 686 kr., som hver af passagererne havde modtaget som kompensation fra rejsearrangøren i anledning af samme flyforsinkelse. Det transporterende luftfartsselskab udbetalte kompensationen i medfør af reglerne i passagerforordningen, mens udbetalingen fra rejsearrangøren skete i medfør af reglerne i pakkerejseloven.
Det blev af Højesteret lagt til grund, at de beløb, som passagererne modtog efter pakkerejseloven, skulle kompensere dem for tab af tid som følge af den forsinkede ankomst til rejsemålet. Tilsvarende måtte de beløb, der tilkom passagererne efter forordningen, anses for kompensation for det tab af tid, der var en følge af flyforsinkelsen. Kompensationen efter såvel pakkerejseloven som efter forordningen er dermed alene begrundet i tidstabet som følge af flyforsinkelsen. På denne baggrund fandt Højesteret, at passagererne ville blive overkompenseret, hvis de udover kompensationen efter pakkerejseloven, som de allerede havde modtaget, tillige skulle modtage fuld kompensation efter forordningen. Højesteret henviser til forordningens tilblivelse, hvoraf det fremgår, at bestemmelsen har til formål at give domstolene ”mulighed for at undgå at forpligte luftfartsselskaberne til at betale dobbelt erstatning”.
Det havde ingen betydning, at kompensationen efter pakkerejseloven var ydet af rejsearrangøren, mens det var det transporterende luftfartsselskab, der i medfør af forordningen var pligtig til at udbetale kompensationen.
Højesteret afgjorde derfor, at det transporterende luftfartsselskab var berettiget til at fradrage det beløb, som rejsearrangøren tidligere havde udbetalt efter pakkerejsereglerne. Dommen er en omgørelse af Østre Landsrets afgørelse fra januar 2017.
Dommen vil få betydning for de personer, som fremover køber en pakkerejse. Trafik-, Bygge og Boligstyrelsen har det som grundlæggende princip, at styrelsens praksis indrettes efter domme afsagt af landsretterne, Højesteret og EU-Domstolen. Som følge heraf – og som følge af højesteretsdommen – har styrelsen tilkendegivet, at deres praksis ved behandling af klager efter passagerforordningen ændres, således at praksisændringen gælder for rejser foretaget den 23. januar 2018 og derefter. Såfremt man som passager har købt en pakkerejse og som følge af en forsinket flyafgang lider et tab af tid på mindst tre timer, vil man fremover have ret til en kompensation efter passagerforordningen med et fradrag af den kompensation, som eventuelt måtte være ydet i medfør af pakkerejseloven.
Ny lov om pakkerejser og sammensatte rejsearrangementer
Folketinget vedtog den 19. december 2017 lov om pakkerejser og sammensatte rejsearrangementer. Loven gennemfører bl.a. dele af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2015/2302 af 25. november 2015 om pakkerejser og sammensatte rejsearrangementer.
Formålet med reglerne er bl.a. at udvide pakkerejsebegrebet, således at flere rejser bliver beskyttet af lovgivningen. Den gældende pakkerejselov er fra 1993 og af hensyn til den teknologiske udvikling, som rejsemarkedet har undergået siden da, har det været nødvendigt med nye regler på området. I lyset af det nye pakkerejsedirektiv affattes en ny hovedlov om pakkerejser. Udover en udvidelse af pakkerejsebegrebet introduceres en ny type rejser – sammensatte rejsearrangementer – der som udgangspunkt ikke er omfattet af de generelle regler om pakkerejser, men hvor sælgeren af et sådant sammensat rejsearrangement bl.a. bliver pålagt en oplysningsforpligtelse. Overholder sælgeren af et sammensat rejsearrangement ikke sine forpligtelser efter loven, finder en del af de bestemmelser, der vedrører pakkerejser, tillige anvendelse på det sammensatte rejsearrangement. Herudover er den nye lov i vidt omfang overordnet set en videreførelse af gældende ret.
Endvidere indeholder den nye lov en bestemmelse, som skal sikre, at en rejsende ikke opnår overkompensation. Dette er i overensstemmelse med dansk rets almindelige principper, hvorefter et lidt tab skal erstattes fuldt ud, men hvor den skadelidte ikke må opnå en berigelse. Af bestemmelsen fremgår det, at såfremt den rejsende har opnået en erstatning eller et forholdsmæssigt afslag efter EU-forordninger om passagerrettigheder og erstatningsansvar ved passagertransport (herunder f.eks. passagerforordningen, forordningen om jernbanepassagerers rettigheder og forpligtelser, forordningen om passagerers rettigheder ved sørejser og rejser på indre vandveje mv. og forordningen om buspassagerers rettigheder mv.) og efter internationale konventioner, så fratrækkes det modtagne beløb erstatningen eller det forholdsmæssige afslag, som gives efter den nye lov om pakkerejser og sammensatte rejsearrangementer.
Den nye pakkerejselov er således i overensstemmelse med den ovenfor omtalte højesteretsafgørelse, som vedrører fortolkningen af passagerforordningen, og hvorefter en pakkerejsende ikke kan opnå fuld kompensation efter både pakkerejseloven og f.eks. passagerforordningen, såfremt den pakkerejsende oplever en flyforsinkelse på mindst tre timer ved ankomst.
Den nye lov om pakkerejser og sammensatte rejsearrangementer træder i kraft den 1. juli 2018.


text:
Kommunes bestræbelser på omplacering af gravid medarbejder var utilstrækkelige | Forum Orientering
Kommunes bestræbelser på omplacering af gravid medarbejder var utilstrækkelige
Skrevet af FORUM ADVOKATER d. 28/4 - 2011
Aalborg Kommune er i en ny afgørelse fra Højesteret blevet dømt til at betale en godtgørelse på kr. 250.000 til en tidligere medarbejder. Godtgørelsen skyldtes, at medarbejderen var gravid, og at Aalborg Kommune efter nedlæggelsen af den pågældende medarbejders stilling efter Højesterets vurdering ikke havde gjort tilstrækkeligt for at omplacere den pågældende medarbejder.
Medarbejderen blev afskediget i forbindelse med, at et samarbejde mellem 5 revalideringscentre, der hidtil havde afholdt udgifterne til hendes løn, blev bragt til ophør.
Den gravide medarbejder var en ud af 20 medarbejdere, som blev berørt af samarbejdets ophør. Det lykkedes imidlertid Aalborg Kommune at omplacere de øvrige 19 medarbejdere til andre stillinger i Kommunen. Aalborg Kommune gjorde gældende, at kommunen havde foretaget de fornødne skridt til at forsøge at få medarbejderen omplaceret.
Medarbejderen gjorde under sagen gældende, at der under forløbet var blevet opslået flere stillinger i kommunen, som hun kunne bestride, hvilket kommunen ikke var enig i.
Medarbejderen var dog ikke, som de øvrige berørte medarbejdere, blevet indkaldt til en samtale om omplaceringen, og hun blev ikke som de andre medarbejdere spurgt om sine ønsker om fremtidigt arbejdssted. Medarbejderen blev endvidere først sent i forløbet bekendt med, at hendes stilling ville blive nedlagt, og at hun derfor burde søge andre jobs i kommunen.
Højesteret fandt, at kommunen skulle have orienteret medarbejderen tidligere om nedlæggelsen af hendes stilling og have sikret sig, at man havde tilstrækkelige oplysninger om hendes faglige kvalifikationer og ønsker. Højesteret fandt ligeledes, at kommunen burde have orienteret medarbejderen om de ledige stillinger, der var i kommunen. Efter bevisførelsen fandt Højesteret endvidere ikke, at det kunne lægges til grund, at medarbejderen ikke kunne bestride nogen af de ledige stillinger.
Kommunen havde derfor ikke dokumenteret, at afskedigelsen var uden sammenhæng med medarbejderens graviditet og barsel. Opsigelsen var derfor i strid med ligebehandlingslovens § 9.
Højesteret fastsatte godtgørelsen under hensyn til lønmodtagerens ansættelsestid og sagens omstændigheder til kr. 250.000,00, svarende til ca. 9 måneders løn.
I den pågældende sag var begrundelsen for nedlæggelsen af medarbejderens stilling uden baggrund i medarbejderens graviditet eller barsel og derfor som udgangspunkt saglig. Spørgsmålet var derfor hovedsageligt, om kommunen havde gjort tilstrækkeligt for at omplacere medarbejderen indenfor kommunen.
Det sprang i den forbindelse i øjnene, at kommunen for så vidt angik den gravide medarbejder ikke havde udfoldet de samme bestræbelser på at undersøge mulighederne omplacering, som med de øvrige 19 medarbejdere. Det var da også ganske påfaldende, at det var lykkedes kommunen at omplacere 19 ud af 20 medarbejdere, og at den eneste, der ikke kunne omplaceres, var den gravide medarbejder.
Højesteret pålagde Aalborg Kommune at bevise, at medarbejderen ikke ville kunne bestride nogen af de ledige stillinger, som kommunen havde slået op i perioden. Denne bevisbyrde fandt Højesteret ikke, at kommunen havde løftet.
Afgørelsen viser, at man som arbejdsgiver, ved nedlæggelse af stillinger for flere medarbejdere skal sikre sig, at der udfoldes de samme bestræbelser for omplacering vedrørende den gravide medarbejder, som ved de øvrige. I modsat fald vil det kunne indikere, at der er sket forskelsbehandling af den gravide medarbejder på grund af graviditeten.
Skyldner ikke taget i forvaring, uans...

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret