text:
Tale i Højesteret - trykkefrihed.dk
3.1: Om Trykkefrihedsselskabet3.2: Pressemeddelelser3.3: Generalforsamlinger3.4: Bestyrelsen3.5: TFS Rådet3.6: Vedtægter3.7: Bliv medlem3.8: Giv en gave3.9: Køb Lars Vilks' verdensberømte tegning3.10: Få besøg af Trykkefrihedsselskabet3.11: Sagt om ytringsfrihed3.12: Det frie ord er under pres3.13: Tilmeld dig nyhedsbrevet3.14: Kontakt
4.1: Om trykkefrihed.dk4.3: Medarbejdere på trykkefrihed.dk4.4: Skribenter på trykkefrihed.dk4.6: Sapphoprisen
5.1: Arkiv 20155.2: Arkiv 20145.3: Arkiv 20135.4: Arkiv 20125.5: Arkiv 20115.6: Arkiv 20105.7: Arkiv 20095.8: Den løbende 20085.9: Den løbende 20075.10: Den løbende 20065.11: Den løbende 20055.12: Arkiv 2005-85.13: Kalender - arkiv
2.1: Udkigsposten2.2: Aktuelt2.3: Klummer2.4: Artikler2.5: Anmeldelser2.6: Interviews2.7: Video2.8: I medierne2.9: Sharia-toppen2.10: Citater2.11: Ved Profetens Skæg2.14: Kalender
2.7: Video2.14: Kalender
13. april 2012 - Klumme af Lars Hedegaard
Lars Hedegaard fik mulighed for et sidste ord i Højesteret i dag. Læs det her.
Netop fordi det aldrig har været min hensigt kollektivt at sværte op mod to milliarder mennesker, ville jeg have sat pris på at få de udtalelser, jeg nu står anklaget for, til godkendelse, før nogen sendte dem ud på nettet.
Havde intervieweren opfyldt denne basale journalistiske forpligtelse, ville jeg naturligvis have forlangt, at min udtryksform blev korrigeret, og anklagemyndigheden kunne have sparet hele besværet med at trække mig i retten.
Endnu mere må jeg undre mig over de påstande om min person, der har vundet udbredelse i forbindelse med denne sag, især at jeg skulle være racist.
Jeg har aldrig været, er ikke og bliver aldrig racist.
Tværtimod har jeg hele mit liv bekæmpet racistiske anskuelser, hvormed jeg mener had mod eller nedsættende tale om mennesker på grund af deres afstamning, hudfarve eller andre såkaldte racekendetegn.
Altså antipati mod eller ilde behandling af mennesker for omstændigheder, som de pågældende ikke har haft indflydelse på.
Islam er ikke nogen race, og kritik af islam kan derfor ikke være racisme.
Islam, som jo spøger bag hele denne proces, er blevet beskrevet ud fra mange synsvinkler.
Nogle siger, at det er en religion, andre, at det er en altomfattende ideologi, som i sig rummer en religion, andre igen lægger mere vægt på kulturelle normer og nedarvede vaner og handlemønstre.
Der er også nogen, der siger, at islam er så mangfoldig, at man ikke kan beskrive den som et konsistent fænomen.
Men uanset hvordan man vil stille sig til disse og andre indfaldsvinkler, står det klart, at islam ikke er en medfødt egenskab.
Hvis vores vestlige frihed overhovedet skal betyde noget, så må vi holde fast i, at voksne mennesker hver især står til ansvar for deres tro, deres meninger, deres kultur, deres vaner og deres handlinger.
Vi har politisk frihed og vi har religionsfrihed. Det betyder, at man har lov til at udbrede sine politiske anskuelser og sine trosforestillinger stort set uden begrænsninger. Og sådan skal det være.
Men den pris, som vi alle må betale for denne frihed, er, at andre har ret til at kritisere vores politik, vores religion og vores kultur.
Islamiske talsmænd har således frihed til at agitere for deres samfundsopfattelse, som indebærer indførelse af et teokrati styret af gudskabte love, eller sharia, som det hedder, afskaffelse af menneskeskabte love og dermed afskaffelse af ytringsfriheden og demokratiet.
De har også frihed til at mene, at kvinder står under mænd, hvad angår rettigheder og livsmuligheder. De har tilmed frihed til at udbrede disse opfattelser.
Jeg er i hvert fald ikke bekendt med, at nogen herboende talsmand for islam skulle være blevet retsforfulgt for at sige, at shariaen naturligvis vil blive indført som statsform og retssystem, når de politiske og demografiske magtforhold gør det muligt, selv om der er flere eksempler på bl.a. imamer, der åbent har vedstået sig, at dette er den religiøse pligt, som islams helligskrifter pålægger de troende.
Til gengæld må disse teokrati- og sharia-fortalere tåle, at tilhængere af demokrati, frie institutioner og menneskelig ligeværd kritiserer islam og modarbejder dens udbredelse og de atavistiske kulturnormer, som nogle muslimer praktiserer.
Det er denne ret – jeg vil endda sige pligt – til at beskrive, kritisere og modarbejde en totalitær ideologi, som jeg efter bedste evne har prøvet at udøve og efterkomme.
Min tale og mine skrifter har ikke haft andet formål end at gøre opmærksom på den fare, som islamisk stats- og retsopfattelse udgør for ethvert menneske.
Jeg skal ikke lægge skjul på, at jeg anser netop denne kamp for bevarelsen af vore frihedsrettigheder for vor tids vigtigste politiske kamp.
Jeg ville ikke kunne leve med min dårlige samvittighed, hvis jeg af hensyn til min personlige bekvemmelighed eller af frygt for offentlig fordømmelse eller latterliggørelse undlod at sige sandheden, som jeg ser den.
Og uanset hvordan denne sag falder ud, agter jeg at fortsætte min kamp for ytringsfriheden og mod totalitære anskuelser af enhver art.
Kommentarer13. april 2012 - DuddiFlot gået...Lars H. :-)SÅ kan det vist ikke siges mere diplomatisk....
Håber du går fri så vi igen kan "trække vejret frit", i Danmark....13. april 2012 - Leif G. SørensenEn bette svaghed i defensoratet?Jeg er ikke jurist, men var jeg, da ville jeg nok hæfte mig ved flg. i en ellers hæderværdig svartale, nemlig "Netop fordi det aldrig har været min hensigt kollektivt at sværte op mod to milliarder mennesker, ville jeg have sat pris på at få de udtalelser, jeg nu står anklaget for, til godkendelse, før nogen sendte dem ud på nettet.
Havde intervieweren opfyldt denne basale journalistiske forpligtelse, ville jeg naturligvis have forlangt, at min udtryksform blev korrigeret, og anklagemyndigheden kunne have sparet hele besværet med at trække mig i retten."
Håber for dig, at jeg er galt afmarcheret.13. april 2012 - Jørgen Bülow HansenHvilken en manifestation!Lars: - "de" har trukket dig gennem sølet, -og skulle de finde dig skyldig i sidste ende, må det tendere politisk justitsmord! - Keep up the spirit, vi er mange der følger med!13. april 2012 - Mikael HølgeFornemt forsvarMange tak til Lars Hedegaard for et fortrinligt forsvar for vor kultur. Her er gode tale- og diskussionspunkter, som vi kan tage med os ud i det (endnu) semi-islamiske samfund, kaldet Danmark.
Der kan ikke været tvivl hos syv(7) dommere om en total frifindelse.
Thi Kendes for Ret: Lars Hedegaard, De er en fri mand.13. april 2012 - Erik L. KristensenVor tids vigtigste kampKære Lars Hedegaard
Hvor er det godt, at du har kræfter til fortsat at kæmpe kampen for ytringsfriheden i denne sammenhæng. Om du bliver frifundet eller ej er ikke så vigtigt, at retssagen er rejst er i sig selv en sejr, og viser os alle, hvor snigende begrænsningen i ytringsfriheden indtager vor hverdag.13. april 2012 - Niels JørgensenYou will never walk aloneSom sidste gang skal vi nok støtte dig hele vejen. Du skal ikke kæmpe alene, selv om din forsvartale viser at du er rigtig god til det.
Hvis ikke vi var blevet forbudt at klappe, så var vi flere som havde lyst til applaus efter din flotte tale. Tak fordi du kæmper for os, vores børn og vores børnebørn.13. april 2012 - Eyvind DkFlot tale!Også Karoly Nemeth gjorde det godt i Højesteret idag!13. april 2012 - Axel ArtkeVenstres opgave§ 266b er som bekendt en hån mod alle tænkende mennesker. Paragraffen er ikke et moderne, vestligt samfund værdigt. Den er en selvfølge i et diktatur, men er en skamplet på et liberalt demokrati. Derfor må det være en oplagt opgave for Venstre, når dette parti forhåbentlig snart igen får regeringsmagten, at vise sig ægte liberalt. Det betyder, at partiet skal vise, at det stoler på det danske folks fornuft og føre § 266b tilbage til det, der var dengang, hvor man var straffri, hvis man kunne føre sandhedsbevis for sine udsagn. I øjeblikket er sandhedsbeviser irrelevante, hvilket kun plejer at gælde i autoritære regimer. Venstre bør leve op til sit binavn: Danmarks liberale parti, og helt afskaffe § 266b.13. april 2012 - Dr. Pedram Kazemi-EsfarjaniVi er Lars! Solidaritets-erklaering fra London: Jeg kan skrive under paa hvad Lars har sagt til Hoejesteret, ogsaa den sidste saetning. Det er netop her civil courage og fredelig civil ulydighed, dog med taktisk snilde og grundlaeggende respekt for humanistisk, liberal demokratisk graesrods-aktivisme og nationalstatens interesser, Danmarks vitale interesse at demontere Islamisk Imperialsmes projekter, og her har Danmark og gode Danskere, ny og gammel, stoette fra mange Allied Forces - se blot Can We Talk About This? der siger samme ting som Lars har sagt og turnerer Verden rundt til komplet fulde huse!13. april 2012 - Dr. Pedram Kazemi-EsfarjaniFra Lars x3 til DV8 Physical TheatreLars Hedegaard, Lars Vilks og atter Lars, for ytringsfriheden. Her kommer en lignende tale fra Lloyd fra Australien:
http://www.dv8.co.uk/projects/canwetalkaboutthis/foreword_by_lloyd_newson13. april 2012 - Per DalgaardEn fortsat kamp for et frit land!Kære Lars
Et flot forsvar, for det vi er mange der hver dag kæmper for, et fortsat fredeligt, frit, demokratisk og rart land at leve i. Vi har en stor opgave foran os, og jeg vil også, lige som dig, fortsætte kampen. Hver dag. Ved enhver lejlighed. Der er for mig at se, intet De Vestlige Demokratier kan lære af Islam. Tvært imod. Vi gjorde bedst ved, ikke at dyrke nogen form for samvær med disse folk. Lad dem leve med deres tro, så lever vi med vores.13. april 2012 - Sajdet.dk Ida NorrildDe trængte, de forfulgte, de hjemløseMan åbnede en dør for de trængte og i dag står sandheden anklaget af en mandschauvinistisk ideologi i den danske Højesteret. Det er en tragedie uden lige for den frie verden, der pludselig ikke kan være så fri længere. Jeg og mange, mange andre beundrer og takker Lars Hedegaard for, hvad han allerede har gjort og for hvad han fremover har sagt han vil fortsætte med at foretage sig – uanset hvor langt islam viser sig at være rykket frem mod sit selvbeskrevne mål denne gang.13. april 2012 - Gerhard266BDet er svært at leve med 266B, men der er lang vej igen inden afskaffelsen. Enig med Axel Artke. Jeg har fremsat forslag til afskaffelse af 266 B på Venstres generalforsamling i Stevns sidste år, men der var kun 1 - skriver en - stemme for, nemlig min egen.
Enten forstår folk ikke rækkevidden af 266B eller også er de ligeglade.13. april 2012 - Ellen EwersYtringsfrihed må være en menneskeret!En flot tale af Lars Hedegaard! Men, netop det, af Leif G. Sørensen citerede, i hans indlæg: "En bette svaghed i defensoratet", faldt også mig for brystet. Det virker ret besynderligt og uforstående på mig.
Men jeg håber naturligvis inderligt, at Lars Hedegaard bliver frikendt. Jeg tør slet ikke tænke på konsekvenserne af det modsatte for os alle.13. april 2012 - B F HelsinghofAfgørelse i HøjsteretDer må da værre 2 sager som Højsteret skal afgøre 1, er det lovligt at tage en båndoptagelse i en lukket selskab brede den ud til TV Radio og aviser
2, at ulovligøre indholet og der efter at dømme den aflyttet. Vi skal nok tilbage til 1933 for at finde ligende forhold
Bjarne Friis Helsinghof
Men held og lykke Lars og Jeppe13. april 2012 - Villi John Petersen§266b er en skændsel i et demokratiTak til Lars Hedegaard, som ethvert frihedsorienteret og demokratisk indstillet menneske må håbe bliver frikendt! Hvis det ikke sker, har Højesterets dommere imidlertid fordømt ikke blot Lars Hedegaard som racist; men også sig selv som ansvarsløse medløbere på vejen mod en totalitær stat. Det er nemlig ikke muligt for Højesteret at gemme sig bag §266b´s juridiske figenblad - altså at retten med beklagelse dømmer Hedegaard med henvisning til lovens bogstav - for Grundloven står over alle andre love, og i den står bl.a., at censur ingensinde må genindføres. Højesteret kan også frifinde med henvisning til mange andre af Grundlovens frihedsrettigheder, hvis retten altså mener, at den - stadig - har en funktion i forsvaret af vort lands frie forfatning. Jeg tvivler dog med Højesterets udlægning af Grundlovens bestemmelser om afgivelse af suverænitet til EU i frisk erindring.13. april 2012 - V CarlsenTak ... for talen og modetTak Lars Hedegaard ... for at tænde lys i mørket .. these days.
Det daglige møde med Islam ... med mørktflagrende overdækkede kvinder, med agressive og truende individer .. individer, der til enhver tid holder sig til islamflokken og foragter alt, der ikke er islam .. man er 2.rangsborger i sit eget land .. med mundkurv.
Det er psykisk tortur stiltiende at måtte se til mens Islams umenneskelighed breder sig i mit fædrende så elskede og før så frie land. Man fristes i stunder til at give op .. i erkendelsen af, at ethvert stort rige har sin tid .. og at den synes at være kommet til os nu.
Islam er mishandling af liv .. Islam giver ikke bare kvalme .. den ødelægger hjertet .. og det er ubærligt, at Islams fascistiske regelsæt bliver afløseren for det frie, smukke og uhøjtidelige Danmark.
Forbyd Islam .. sæt muslimerne fri .. så har vi igen et Danmark hvor alle folk er ligeværdige. Og lad os så nyde giftermål og børn på tværs af alle skel.13. april 2012 - Gouri al-FahanJuraVel brølt. I en sag som denne er det jo som bekendt ikke muligt at føre sandhedsbevis og dermed kvalificere udtalelser, som fornærmede personer finder skal retsforfølges. Falder sagen ud til Hedegaards fordel, er det umiddelbart i orden - men problemet med sandhedsbeviset består. Skulle Hedegaard blive dømt som paragrafovertræder er der blot tilbage at konstatere, at der i Danmark er forskel på jura og retfærdighed. Skulle Hedegaard blive dømt skyldig efter loven må vi imødese en præcedens for at retsforfølge mennesker, der (med rette) hævder at kommunisme er umenneskelig, og at dens tilhængere derfor konsekvent begår umenneskeligheder. Skulle nogen nemlig efter en domfældelse af Hedegaard blive fornærmede over for eksempel "Kommunismens Sorte Bog" vil en sag herom principielt kunne føres imod forfatterne.
Problemet er dermed ikke Hedegaard eller hans ytringer, som man kan være enig eller uenig i, men derimod, at når man først er anklaget efter racismeparagraffen er dommen delvist skrevet, idet den fornærmede part på forhånd har overtaget. Paragraffen må derfor mindst omskrives med en tilføjelse om, at sandhedsbeviser bør kunne føres, eller endnu bedre: helt afskaffes.13. april 2012 - Olav ØstergaardImponerende flot tale for ytringsfriheden"Tak er blot et fattigt ord"13. april 2012 - Torben Petersen...et setup?- jeg kan ikke undlade at bemærke, at hele historien virker som et set-up, iværksat med henblik på at knappe munden til på en, i politisk korrekte kredse vurderet, skarpsindig og sædvanligvis uhyre omhyggeligt, velovervejet og velformuleret islamkritiker.
Jeg ønsker dig. Lars Hedegaard, og den frie debat al held fremover - og at Højesteret besinder sig.13. april 2012 - Frans Kr. MikkelsenHedegaard holder hovedet koldtLeif G. Sørensen og Ellen Ewers - Græm jer ikke over Lars Hedegaards ønske om at have kvalificeret sin udtalelse, hvis han havde vidst, den var til offentlig brug. Lars Hedegaard har jo ikke mistet sin hjerne af raseri mod alt, hvad der har med Islam at gøre. Manden ved selvfølgelig godt, at det rent logisk-matematisk ikke holder at sige "muslimer voldtager deres døtre". Det ville vil ingengang korsfarende paver eller Mogens Glistrup Himself have sagt. Bare een muslim i verdenshistorien, der ikke havde gjort det, ville jo modbevise udtalelsen, formelt set. Men den reelle pointe i udtalelsen holder: Muslimske mænd drives af Islam til at underkue kvinder, især sexuelt og reproduktionsmæssigt. Det er et fuldstændig uhyggeligt enormt problem i verden og DANMARK HER OG NU.13. april 2012 - Frans Kr. MikkelsenDommernes vankundighedPS: Ud fra min erfaring med danske jurister virker det noget usandsynligt, at højesteretsdommerne ved noget videre om, hvordan muslimske familier lever i Danmark og resten af verden. Man kan håbe, de er reelle nok til at ville indhente oplysninger om det, som ordentlige dommere har for vane. Problemet er bare, at reel information om noget sådant kun kan indhentes ved at kende dem personligt og leve sammen med dem.14. april 2012 - Kenneth HansenJeg tror på fornuften og dommerstandens ære.God og sober tale i Højesteret af Lars Hedegaard. Det er et mærkeligt retssamfund, der kan dømme en mand for racisme, uden at føre bevis for, at han faktisk er det.
Især, når han selv hævder, at han ikke er racist, aldrig har været det og heller ikke bliver det.
Det er hævet over enhver tvivl, at islam er en race og tilhængerne af denne ideologi er alle slags mennesker.
Derfor giver denne anklage ingen mening og staten skal ikke agere på denne måde, hvis befolkningen skal opfatte den som retfærdig og demokratisk.
I et diktatur dikterer styret eller staten, hvad der må siges og menes.
Er Danmark et diktatur?
Højesteret vil lade os det vide.14. april 2012 - Christian Langballe Tak for dit mod! Kære Lars Tak for dit store mod og din fornemme tale! Jeg ville gerne have været i Højsteret i dag for at vise min dybfølte sympati, men kunne ikke pga. politisk arbejde.14. april 2012 - Christian Langballe Tak for dit mod! Kære Lars Tak for dit store mod og din fornemme tale! Jeg ville gerne have været i Højsteret i dag for at vise min dybfølte sympati, men kunne ikke pga. politisk arbejde.14. april 2012 - Henrik SchouwUoverskuelige konsekvenser, hvis Hedegaard dømmesI tiden efter landsretsdommen var der hundredevis -måske tusindvis - af mennesker, der helt offentligt tilsluttede sig Hedegaards "fornærmende ord" og gjorde dem til deres egne: Jeg er enig i, at muslimske mænd osv. osv."
Hvis Hedegaard dømmes ved højesteret, så får retsmaskineriet travlt med at stævne flere hundrede - måske tusinder - af mennesker, der offentligt har skrevet, at de mener det samme som Hedegaard.
Dette er alene er et incitament til at frikende Hedegaard. Hvis dommerne alligevel skulle vælge at dømme Hedegaard ved højesteret, så vil de blive vidne til civil ulydighed af uhørte dimensioner! Tusinder vil med det samme offentligt tilkendegive, at de mener det samme, som Hedegaard. Kan retsmaskineriet håndtere en sådan situation? Og kan dommerstanden klare dette nederlag? Kan man herefter have tillid til den dømmende kraft? Det står meget på spil i denne sag...14. april 2012 - Bjørn ThraneDer er kun een mulig udgang:1. Højesteret bør komme med en klokkeklar frifindelse af Lars Hedegaard.
2. Politikerne må snart have stof nok til at fjerne paragraf 266b.14. april 2012 - kurt RosenstrømfremragendeSom Luther sagde: "Her står jeg, jeg kan ikke andet"
Fremragende tale af Lars Hedegaard. Men disse bemærkninger "Min tale og mine skrifter har ikke haft andet formål end at gøre opmærksom på den fare, som islamisk stats- og retsopfattelse udgør for ethvert menneske"
Det er en politisk udtalelse som går ind gennem det ene øre og ud gennem det andet uden ophold undervejrs hos Systemets repræsentanter. Disse udtaleler er 30 år forud for sin tid. Men normalt tør systemets mænd og kvinder af skræk for at blive stemplet forkert ikke udtale sig imod, hvad der er politisk korrekt. Chancen for frikendelse ligger selvfølgelig i, at de kan dække sig ind hos hinanden. Hvis de vil, kan de sagtens finde en juridisk undskyldning for frikendelse. Det er det mindste problem. Jeg gætter på frifindelse, hvad der ved gennemlæsning af sagen iøvrigt også ville være en retfærdig dom.14. april 2012 - Torben MadsenSkammeligt at du står i retten, Lars......men godt at du står rank, nu da du mod din vilje er blevet slæbt derind.
Jeg håber inderligt at der bliver tale om en fuldstændig frifindelse. For så er der stadig håb om at ytringsfriheden kan genblomstre og at Danmark engang kan blive frit igen.14. april 2012 - Per HarboEn formidabel indsatsTak til Lars Hedegaard for en formidabel indsats for ytringsfriheden - mange gange før og ganske særlig nu.14. april 2012 - Ellen EwersMå Danmark gå foran i kampen for ytringsfriheden!Det er uhyggelig at læse "Udkigsposten" med mange af de angreb på ytringsfriheden, som finder sted rundt omkring, ja sågar i vore nabolande. Magthavernes rædsel for at fornærme Islam og følgerne af det, er så udtalt og beskæmmende, men også dybt, dybt farlig. Verden rundt, er man godt igang med at tilpasse sig Islam på bekostning af alle, der ikke deler denne ideologi, og derved give Islams tilhængere den magt, de stræber så ihærdigt efter! Må højesterets dommere komme til erkendelsen, at der kun er en farbar vej, nemlig: aldrig nogensinde at give køb på ytringsfriheden!! Og må Danmark gå forrest i kampen for menneskers ret til at mene og sige det, de mener, så ingen magthavere har et selvfølgeligt mandat til at true folk til tavshed med fængsel, bål og brand. Vi kan alle komme til at stå i den situation, Lars Hedegaard står i, og skulle han, Gud forbyde det, blive dømt, har vi alle fået en dom, og i så fald må vi konstatere, at grundloven er sat ud af kraft, for i den står, at censur aldrig nogensinde kan genindføres. Altså, ytringsfriheden har vi jo, men nogen mener, at den skal tages fra os. Lad os aldrig imødekomme deres ønske. Der er noget, der hedder civil ulydighed, men denne mulighed er kun noget værd, såfremt så mange som muligt tør risikere noget ved det. Lars Hedegaard er et eminent eksempel. Kaj Munk og mange andre gav deres liv for det!14. april 2012 - Kirsten Iskov.Meget ENKELT og KLART formuleret.Til Lars Hedegaard.
Et utroligt ENKELT og KLART formuleret forsvar for dine egne personlige ytringsfrihedsrettigheder i DK, som du jo ( ligeså vel som jeg)både er berettiget til ,men og også foligtiget til at virke med til , så dets fremadrettede virke i vort lille land fortsat er levende aktivt.
DEMOKRATI, SOM VI KENDER DEN ER JO INTET SELVFØLGE.
I vort land( med både religiøse og ytringsfrihedens rettigheder )er vi alle ( der kan tænke,skrive og tale selv)forpligtiget til , at gøre ALLE i vor nation opmærksom på FARER / LØGNE og TRUSLER, der også truer disse vore rettigheder.
Det er jo DETTE vi lære vore egne børn, så de en dag vil kunne regere vort land med besindighed og fornuft.
Vi vil jo IKKE ønske for nogen af vore børn en ulykkelig barndom-ungdom og alderdom.Derfor råber vi naturligvis VAGT I GEVÆR,når vi oplever DETTE ER NØDVENDIGT ( og IKKE før , og det er det nu).
Fordi Islam ønsker MAGT, som det har AGT.
Nu er helt almindelige personer ( der ikke er ræverøde socialster uden denne gode nationalfølelse )altid betænksomme med hensyn til vor nation og vor nation levedygtighed.
Og denne ansvarsfuldhed vil vi jo gerne give videre til den næste generation. Vi KAN jo desværre IKKE bruge vore Muslimske venners Kultur / Religion o.lign. til ret meget i DK, på grund af DENS FANATISME, og uduelighed.
Nøjagtig ligesom " ÅNDELIGE VÅGNE kulturpersonligheder " i Tyskland inden 2. verdenskrig SÅ ( med åbne øjne ), hvor " Hitlers Håndlangere "ville hen med deres syge idiologier og kommende love, også blev forsøgt stoppet ( hindret i ,at fortælle andre ( deres familie og venner osv )om deres tvivl og bange anelser med hensyn til Tysklands fremtid.
De blev forfuldt med DØDEN / MORDERE i hælene.
Fordi man IKKE havde nogen SAND og OPRIGTIGT / ÆRLIG og ÆGTE MENT ytringsfrihed , så blev over 50 mill.personer dræbt og næste generation fuld af SKYLD og SKAM over deres nations kriminelle FÆDRE / LEDERE.
Nøjagtigt det samme er jo skedt i USSR, og de har endnu IKKE demokrati, som vi i Norden har dette GODE.
Der`er VOLD og MORD på journalister og menigmand fuld acceptabelt hos Putin osv.
SKAL VI NU BARE SE PÅ ,AT ALT DETTE GODE BLIVER SAT OVER STYR i DK på grund af idiotiske Dommere, og vort URETFÆRDIGE RETSVÆSSEN.
DE BURDE MERE END SKAMME SIG for deres umodenhed og foragt for vor danske Grundlovs bestemmelser. K.Iskov.14. april 2012 - Flemming RickforsAt forklare vore værdierFint ordvalg i ret sammenhæng. Jeg er enig i indhold og hensigt. Er Højesteret den højeste ret for de danske kan dommen alene falde til fordel for den anklagede. H.M. Dronningen’s Nytårstale 31. december 2006 gengav navet i hvad vi må tilse sker netop i disse år:
"Vi begynder at indse, at vi selv må forstå og gøre os umage for at forklare, hvad det er for nogle værdier, vort samfund bygger på, sådan at de, der endnu ikke har slået dybe rødder i Danmark, kan finde plads og finde sig til rette inden for det samfund, hvis medborgere de er blevet. Det forgangne år har nok lært os et og andet, ikke mindst om os selv. Vi véd nu bedre, hvad vi står for, hvor vi hverken vil eller kan give køb".14. april 2012 - Ulla Nørtoft ThomsenVi krydser fingreVi krydser fingre! Ikke for Lars Hedegaards uskyld, for den kan enhver hurtigt indse, men for Højesterets.14. april 2012 - Kurt DejgaardFlot tale, men en stråmandLars Hedegaard leverer en flot tale til forsvar for friheden til at tale islamismen imod - en ytringsfrihed som ingen forsøger at tage fra ham.
Sagen er bare at talen dybest set ikke handler om det som Lars Hedegaard indtil videre er blevet dømt for som som anken til højesteret handler om: Hans påstand om at muslimske fædre voldtager deres døtre.
I det lys, er talen til højesteret en flot men ganske tom gestus: Et "forsvar" mod en ikke eksisterende anklage.17. april 2012 - Ole Schmidtjura contra rimelighed og almindelig fornuftFlot replik fra Lars Hedegaard.
Men Han skal naturligvis dømmes og dømmes hårdt af retssystemet, fordi han har begået den helt utilgivelige fejl, ikke at præcisere, at når han siger "muslimer" mener han "nogle muslimer" og ikke alle muslimer.
En sådan graverende fejl skal naturligvis udløse en retssag som skal ende i højesteret.
Selvom "alle" og hermed påstår jeg og mener "de fleste" ved, hvad Lars Hedegaard har ment med sin udtalelse, og selvom vi "alle", og hermed mener jeg "de fleste" til daglig generalisere deres udtalelser i mange relationer, skal Lars Hedegaard naturlig dømmes for ikke at have forklaret sig grundigt nok og dermed undgået, at nogle ganske få personer har kunnet få retssystemet til at rulle i en sag, som omfatter formalia og ikke substans.
"alle ved" og hermed mener jeg de "de fleste ved" at en retsafgørelse er en afgørelse på baggrund af jura og ikke en afgørelse, der nødvendigvis har noget med retfærdighed at gøre, i såfald ville Lars hedegaard blive frifundet, i det "alle" og hermed mener jeg "de fleste" ved, hvad han mente med det han sagde. Nej, Lars hedegaard har sagt noget helt tydeligt, noget som han formodede ville blive forstået i rette sammenhæng, men selvom vi alle, her mener jeg "de fleste" generalisere i daglig tale, berettiger det naturligvis ikke lars Hedegaard til at lave den samme generaliseringsfejl.
Han skal naturligvis dømmes hårdt for denne "fejl"
således, at vi kan vise omverdenen, at vi har et retssystem, der kommer helt ned i den ægte substans.
jeg er sikker på, at "alle" og hermed mener jeg "de fleste" har forstået, hvad jeg mener om denne retssag. jeg håber naturligvis at "alle" og hermed mener jeg "et flertal" af dommerne i højesteret, dømmer på baggrund af sagens reelle substans.
Vi får se.18. april 2012 - Bitten-Kirsti Nielsenhvad nu?Men hvad gør så et folk, der er fastholdt af en jernnæve i et bund korrumperet system?
En dommer ved en dansk byret har nedlagt navneforbud, men motiveringen for navneforbuddet er hemmelig. Lars Hedegaards advokat har ikke kunnet få den oplyst, selv om han bad om en forklaring i landsretten. Vi står altså i en situation, hvor offentligheden ikke må nævne attentatmandens navn, men ikke må få at vide, hvorfor de ikke må nævne det. Er vi gået over til hemmelig retspleje?
Myrdet for en satiretegning
Dangerous words 250 - a freedom conference in Sweden on Oct 1
Pundik - profeten, der tog fejl
Billedkunstner skal i retten for at nævne navnet på Lars Hedegaards attentatmand i titlen på et maleri
Der er forskel på postbude
Amerikansk universitet takker nej til politisk korrekthed på campus
Når multikulturalismen rammer middelklassen
Sådan kommer ytringsfriheden under pres på offentlige arbejdspladser
TFSs høringssvar om imamloven
180 timers samfundstjeneste for at skrive: Kom ikke til dette land og behandl det som om det var dit eget. Britain first
Et nødvendigt opgør med Vestens skyldkompleks Om Trykkefrihedsselskabet

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret højesteret højesteret


text:
Skat.dk: Told - importmoms - tilbagebetaling - forsendelsesprocedure
13 Aug 2014 11:03
1. afdeling, 297/2011
Fællesskabsforsendelse, toldsyn, afslutning, forsømmelse
H1 B.V. forestod transporten af et parti dvd-disketter, som var indført i Danmark fra et sted uden for EU. Dvd-disketterne skulle transporteres fra Danmark til Holland, hvor disse skulle frembydes for toldmyndighederne, og dvd-disketterne skulle herefter fragtes til den endelige modtager i Belgien.
H1 B.V. frembød ikke varerne i Holland og kørte direkte til modtageren i Belgien. Idet forsendelsen ikke blev afsluttet forskriftsmæssigt, efterlyste ToldSkat forsendelsen. Da der ikke blev reageret på efterlysningen, opkrævede ToldSkat importmoms, der i første omgang blev betalt af kautionisten, G7. ToldSkat imødekom ikke en senere ansøgning om tilbagebetaling af importmomsen, hvilket Landsskatteretten stadfæstede.
Højesteret lagde til grund, at Landsskatteretten havde taget stilling til, om importmomsen med rette var opkrævet i Danmark. Højesteret kunne derfor, udover spørgsmål om tilbagebetaling, prøve spørgsmålet om, hvorvidt der var opstået momsskyld i Danmark, jf. skatteforvaltningslovens § 48, stk. 1, 1. pkt.
Der forelå ikke oplysninger om tid og sted for, hvornår den første uregelmæssighed blev begået, jf. den dagældende toldkodeks artikel 203, stk. 1 og 2. Forsendelsesproceduren startede i Danmark, og Højesteret tiltrådte, at momspligten efter toldkodeksen indtrådte i Danmark, og at importmomsen med rette var opkrævet i Danmark, jf. den dagældende toldkodeks artikel 215, stk. 1, 3. pind, sammenholdt med momslovens § 12, stk. 1 og 2.
Højesteret fandt endvidere, at betingelserne for godtgørelse efter toldkodeksen ikke var opfyldt, jf. artikel 236 og artikel 239 i den dagældende toldkodeks. Det forhold, at den belgiske importør muligt havde medtaget importmoms vedrørende dvd-disketterne i sit momsregnskab, udgjorde ikke en særlig situation.
Landsretten var nået til samme resultat (dom af 17. oktober 2011).
Momsloven § 12, stk. 1 og 2
Toldkodeksen artikel 215, stk. 1, (dagældende)
Toldkodeksen artikel 236 (dagældende)
Toldkodeksen artikel 239 (dagældende)
Den juridiske vejledning 2014-2 D.A.4.9.3
Den juridiske vejledning 2015-1 F.A.23.2
Den juridiske vejledning 2014-2 A.A.1.9
Den juridiske vejledning 2014-2 A.A.10.3.3
Den juridiske vejledning 2014-2 F.A.12.7
Den juridiske vejledning 2014-2 F.A.12.10
Den juridiske vejledning 2014-2 F.A.13.4
Den juridiske vejledning 2014-2 F.A.13.7
(kammeradvokaten ved advokat Peter Biering)
Jytte Scharling, Jon Stokholm, Vibeke Rønne, Oliver Talevski og Kurt Rasmussen.
I tidligere instans er afsagt dom af Østre Landsrets 16. afdeling den 17. oktober 2011.
Appellanten, H1 B.V., har gentaget sine påstande om, at Skatteministeriet skal betale 106.843,70 kr. med procesrente fra den 15. juli 2005, subsidiært om hjemvisning til fornyet behandling ved SKAT.
For Højesteret er der fremlagt yderligere materiale om korrespondance mellem de danske og belgiske myndigheder i 2009 og 2010 til belysning af, om dvd-disketterne i 2004 blev frembudt for de belgiske toldmyndigheder.
Parterne har gentaget deres anbringender. H1 B.V. har dog anerkendt, at det ikke kan dokumenteres, at varerne blev frembudt for de belgiske toldmyndigheder.
H1 B.V. har særligt fremhævet, at EU-landenes toldkodeks ikke finder anvendelse. Sagen angår alene importmoms og tilbagebetaling heraf. Momslovens § 45, stk. 4, 1. pkt., giver mulighed for momsgodtgørelse i samme omfang som toldgodtgørelse efter toldkodeksen. Dette medfører imidlertid ikke, at fortolkning af momsloven i et og alt skal følge toldkodeksen. Reglerne i toldkodeksen kan således ikke "ad bagdøren" gøres anvendelige via en i øvrigt ikke klar henvisning i momsloven. Hertil kommer, at dobbelt betaling af moms ikke er hjemlet i EU-retten og vil stride mod neutralitets- og proportionalitetsprincipperne.
Der er ingen begrænsninger i Højesterets prøvelse af Landsskatterettens kendelse af 27. marts 2008, og der kan herunder ske en prøvelse af, om det var med rette, at der blev opkrævet importmoms i Danmark.
Skatteministeriet har særligt fremhævet, at der ved sager om importmoms og afgiftsgodtgørelse på varer fra tredjelande skal træffes afgørelse efter toldkodeksen. Den omstændighed, at der muligt også er betalt moms af varerne i Belgien, kan ikke medføre, at de danske skattemyndigheder alene af denne grund skal imødekomme kravet om tilbagebetaling af importmomsen, der er opkrævet med rette.
Spørgsmålet om momsskyld i form af dansk importmoms blev afgjort ved ToldSkats afgørelse af 17. marts 2005. Afgørelsen blev ikke indbragt for Landsskatteretten. Da det er en betingelse for domstolsprøvelse af en skatteforvaltningsafgørelse, at den administrative rekurs er udnyttet, kan spørgsmålet ikke behandles ved domstolene, jf. skatteforvaltningslovens § 48, stk. 1.
Momslovens § 12 og § 45, stk. 4 (tidligere stk. 6), 1. pkt., har følgende ordlyd:
Stk. 2. Når varen ved indførslen henføres under en ordning vedrørende forsendelse af varer inden for EU... indtræder afgiftspligten dog først, når varen ikke længere er omfattet af en af disse ordninger.
§ 45. stk. 4. Der ydes i tilfælde, hvor betingelserne for toldgodtgørelse efter EF's toldkodeks er opfyldt, afgiftsgodtgørelse i samme omfang som toldgodtgørelse.
Momslovens § 12 gennemfører bl.a. det dagældende sjette momsdirektiv (Rådets direktiv 77/388 (EOF) af 17. maj 1977) som ændret bl.a. ved Rådets direktiv 91/680 (EØF) af 16. december 1991.
I artikel 7 hedder det bl.a.:
1. Ved "indførsel af et gode" forstås:
2. Indførslen af et gode sker i den medlemsstat, på hvis område godet befinder sig, når det ankommer til Fællesskabet.
3. Uanset stk. 2 sker indførsel af et i stk. 1, litra a), omhandlet gode, såfremt dette gode efter sin ankomst til Fællesskabet henføres under ... en ordning vedrørende ekstern forsendelse, i den medlemsstat, på hvis område godet ophører med at være dækket af disse ordninger.
Artikel 10, stk. 3; har følgende ordlyd:
3. Afgiftspligten indtræder og afgiften forfalder på det tidspunkt, hvor godet indføres. Henføres goder straks ved ankomsten til Fællesskabet under en af de i artikel 7, stk. 3, omhandlede ordninger, vil afgiftspligten først indtræde og afgiften først forfalde på det tidspunkt, hvor goderne ophører med at være dækket af disse ordninger.
Skal der for de indførte goder svares told, landbrugsimportafgifter eller afgifter med tilsvarende virkning, der er fastsat som led i en fælles politik, vil imidlertid afgiftspligten indtræde og afgiften forfalde på det tidspunkt, hvor afgiftspligten indtræder for de pågældende fællesskabsafgifter.
Skal der for de indførte goder ikke svares nogen af disse fællesskabsafgifter, anvender medlemsstaterne de gældende toldbestemmelser ved fastlæggelse af afgiftspligtens indtræden og afgiftens forfald.
Sagen angår prøvelse af Landsskatterettens kendelse af 27. marts 2008. Ved denne kendelse stadfæstede Landsskatteretten ToldSkats afgørelse af 2. marts 2007 om ikke at imødekomme en ansøgning om tilbagebetaling af importmoms vedrørende en forsendelse af dvd-disketter inden for EU. Importmomsen blev oprindelig opkrævet hos G2 A/S, der var antaget som transportør og anført som hovedforpligtet i forsendelsesdokumentet (T1). Importmomsen blev efterfølgende efter pålæg af ToldSkat betalt af G7, der var kautionist for G2. H1 B.V., der forestod transporten af dvd-disketterne fra Danmark til den belgiske importør, G1, har herefter refunderet momsbeløbet til G7.
Landsskatteretten har i kendelsen til brug for bedømmelsen af spørgsmålet om tilbagebetaling taget stilling til, om det var med rette, at ToldSkat ved afgørelse af 17. marts 2005 havde opkrævet importmoms hos G2. Højesteret finder herefter, at spørgsmålet om, hvorvidt der er opstået momsskyld her i landet, kan prøves under denne retssag, jf. skatteforvaltningslovens § 48, stk. 1, 1. pkt.
Højesteret lægger efter bevisførelsen til grund, at dvd-disketterne blev indført her i landet fra et sted uden for EU. Udgangspunktet er herefter, at der skal betales importmoms i Danmark, jf. momslovens § 12. stk. 1. Da dvd-disketterne imidlertid i forbindelse med indførslen blev henført under toldordningen for ekstern fællesskabsforsendelse, jf. herved artikel 91 og artikel 92 i Rådets forordning om indførelse af en EF-toldkodeks (nr. 2913/92 med senere ændringer), er dette udgangspunkt fraveget, idet momspligten først indtrådte, da dvd-disketterne ikke længere var omfattet af denne ordning. Dette gælder efter Højesterets opfattelse, selv om der ikke skulle betales told af dvd-disketterne, fordi toldsatsen var sat til nul. Der henvises til momslovens § 12, stk. 2, sammenholdt med dagældende sjette momsdirektivs artikel 7, stk. 3, og artikel 10, stk. 3.
Den omhandlede forsendelse af dvd-disketterne blev ikke frembudt for toldmyndighederne i Holland eller Belgien, og proceduren for ekstern fællesskabsforsendelse blev således ikke afsluttet forskriftsmæssigt. Under disse omstændigheder ophørte de pågældende dvd-disketter med at være dækket af ordningen for ekstern fællesskabsforsendelse, således at momspligten indtrådte, på det tidspunkt og det sted, hvor den første uregelmæssighed, der kan betegnes som unddragelse fra toldtilsyn, blev begået, jf. toldkodeksens artikel 203, stk. 1 og 2, sammenholdt med præmis 53 i EU-Domstolens dom af 11. juli 2002 (Liberexim, sag nr. C-371/99). Forsendelsesproceduren begyndte i Danmark, og der foreligger ikke nærmere oplysninger om tid og sted for den første uregelmæssighed, der kan betegnes som unddragelse af toldtilsynet. Højesteret finder derfor, at momspligten indtrådte her i landet, jf. toldkodeksens artikel 215, stk. 1, 3. pind, sammenholdt med momslovens § 12, stk. 1 og 2. Højesteret tiltræder herefter, at importmomsen med rette er opkrævet her i landet.
Efter momslovens § 45, stk. 4 (tidligere stk. 6), 1. pkt., ydes i tilfælde, hvor betingelserne for toldgodtgørelse efter EF's toldkodeks er opfyldt, momsgodtgørelse i samme omfang som toldgodtgørelse. I denne sag er spørgsmålet, om betingelserne for toldgodtgørelse efter toldkodeksens artikel 236 eller artikel 239 ville have været opfyldt.
Højesteret tiltræder, at betingelserne for godtgørelse efter toldkodeksens artikel 236 ikke er opfyldt, allerede fordi det pågældende momsbeløb efter det ovenfor anførte "på betalingstidspunktet var skyldigt efter lovgivningen". Højesteret tiltræder endvidere, at betingelserne for godtgørelse efter artikel 239 heller ikke er opfyldt. Der er herved lagt vægt på, at der som anført af Landsskatteretten efter praksis skal foreligge en særlig situation, dvs. omstændigheder, der gør, at klageren er sat i en usædvanlig situation i forhold til andre. Det forhold, at den belgiske importør, G1, muligt har medtaget importmoms vedrørende dvd-disketterne i sit momsregnskab, udgør ikke en særlig situation, da de danske myndigheder som nævnt har været kompetente til at opkræve importmoms. Højesteret har endvidere lagt vægt på, at det efter bevisførelsen må lægges til grund, at der er udvist åbenbar forsømmelighed i forbindelse med transporten.
I sagsomkostninger for Højesteret skal H1 B.V. betale 50.000 kr. til Skatteministeriet. Beløbet dækker udgifter til advokat, og der er ved fastsættelsen taget hensyn til, at der for Højesteret har været spørgsmål om præjudiciel forelæggelse for EU-Domstolen.
I sagsomkostninger for Højesteret skal H1 B.V. betale 50.000 kr. til Skatteministeriet.

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret


text:
14-01-2020 | Skatter og afgifter
Ved den afsagte dom i dag (BS-24103/2019-HJR) har Højesteret ændret Vestre Landsrets dom af den 8. maj 2019, offentliggjort som SKM2019.316, og givet skatteyder dom for, at denne har krav på omvalg i sin selvangivelse for indkomståret 2010.
Sagen blev oprindeligt anlagt den 5. juli 2017 ved Retten i Horsens og blev efterfølgende ved Højesterets kendelse af den 4. juli 2018 henvist til behandling ved Vestre Landsret som 1. instans.
I den pågældende sag havde skattemyndighederne helt tilbage i 2012 ændret skatteyderens skatteansættelse for indkomståret 2010, idet skattemyndighederne nægtede den pågældende skatteyder fradrag for tab på nogle unoterede aktier. Skatteyderens revisor anmodede herefter om omvalg af den foretagne indkomstdisponering i det pågældende indkomstår, idet skatteyderen havde placeret nogle optagne lån i virksomhedsordningen under netop den forudsætning, at det selvangivne tab på de unoterede aktier ville begrænse dennes skattebetaling.
Dette blev afslået af skattemyndighederne.
Den efterfølgende domstolssag vedrørte herefter helt overordnet spørgsmålet om, hvorvidt skatteyderen havde krav på omvalg i henhold til skatteforvaltningslovens § 30, stk. 1, således at omtalte lån, der ved selvangivelsen for indkomståret 2010 blev placeret i virksomhedsordningen, i stedet kunne placeres i privat regi.
I sagen var det indledningsvis nødvendigt at få afgjort fortolkningen af bestemmelsen i skatteforvaltningslovens § 30, stk. 1. Ved kendelse af 4. juli 2018, hvor Højesteret henviste sagen til behandling for Vestre Landsret, fastslog Højesteret følgende:
”Højesteret finder på det foreliggende grundlag, at sagen rejser et principielt spørgsmål om anvendelsesområdet for skatteforvaltningslovens § 30, som der må antages at være et væsentligt behov for at få afklaret. Højesteret finder på den baggrund, at sagen har en sådan generel betydning for retsanvendelsen og retsudviklingen, at betingelserne i retsplejelovens § 226, stk. 1, for henvisning til behandling ved landsretten er opfyldt.”
Vestre Landsret (og tidligere SKAT og Landsskatteretten) fandt, at skatteforvaltningslovens § 30, stk. 1 måtte forstås således, at en forudsætning for omvalg var, at der var en direkte sammenhæng mellem det valg, som skatteyderen havde truffet og den ændring i ansættelsen, som skattemyndighederne efterfølgende har foretaget. Skatteministeriet procederede herpå i sagen for Højesteret.
For Højesteret procederede advokat Leo Jantzen på vegne af skatteyderen for, at der ikke i ordlyden af skatteforvaltningslovens § 30, stk. 1 eller dennes forarbejder var holdepunkter for at stille krav om en direkte sammenhæng mellem det valg, som skatteyderen havde truffet, og den ændring i ansættelsen, som skattemyndighederne efterfølgende har foretaget. Det blev gjort gældende, at bestemmelsen måtte forstås således, at det alene kunne kræves, at den ændrede ansættelse havde betydning for valget, og at valget som følge heraf havde fået utilsigtede skattemæssige konsekvenser.
Højesterets flertal på fire dommere gav skatteyderen medhold i sin fortolkning med følgende bemærkninger:
”Vi finder, at der ikke er holdepunkter i ordlyden af skatteforvaltningslovens § 30 eller i bestemmelsens forarbejder for at stille krav om en direkte sammenhæng mellem det valg, skatteyderen har truffet, og den ændring i ansættelsen, som skattemyndighederne efterfølgende har foretaget. Det bemærkes i den forbindelse, at der i forarbejderne tales om, at skattemyndighederne ved den ændrede ansættelse ”tilsidesætter selvangivelsen” og ikke enkelte poster i denne. Det bemærkes også, at det eksempel, der er anført på bestemmelsens anvendelsesområde, efter sin formulering alene kan anses som en illustration af bestemmelsens anvendelsesområde og ikke som tilsigtende en afgrænsning af anvendelsesområdet.
Vi finder, at de ”urimelige” skattemæssige konsekvenser, som forarbejderne henviser til, omfatter mere end de tilfælde, hvor der en direkte sammenhæng mellem det forhold, som ansættelsesændringen angår, og selvangivelsesvalget. Efter lovens ordlyd kan det således alene kræves, at den ændrede ansættelse ”har betydning for valget, og valget som følge heraf har fået utilsigtede skattemæssige konsekvenser”.
Vi finder herefter, at denne del af betingelserne i skatteforvaltningslovens § 30 er opfyldt i den konkrete sag."
Vedrørende den konkrete sag gjorde Skatteministeriet gældende, at betingelserne i skatteforvaltningslovens § 30, stk. 1 for selvangivelsesomvalg ikke var opfyldte. Dette med henvisning til, at der ikke var den fornødne sammenhæng mellem den foretagne ansættelsesændring og den placering af lån i virksomhedsskatteordningen, som skatteyderen ønskede omvalg af.
Heroverfor blev det gjort gældende, at den pågældende skatteyder havde krav på omvalg efter skatteforvaltningslovens § 30, stk. 1, da skattemyndighedernes forhøjelse af den i sagen omhandlende aktieindkomst for indkomståret 2010 netop på afgørende måde ændrede forudsætningerne for skatteyders indlæggelse af den private gæld i virksomhedsordningen.
I den pågældende sag udtalte Højesterets flertal følgende:
”Efter en samlet vurdering af [skatteyders] revisors anmodning af 26. november 2012 om omvalg og revisors forklaring i landsretten lægger vi til grund, at placeringen af lånene i virksomhedsordningen skete under den forudsætning, at det selvangivne tab på unoterede aktier ville begrænse [skatteyders] skattebetaling. Denne skattebetaling var en følge af, at placeringen af lånene i virksomhedsordningen udløste en skattepligtig hævning i virksomhedsordningen. Formålet med den oprindelige placering af lånene var at udnytte den højere skatteværdi af rentefradraget, der på daværende tidspunkt kunne opnås i virksomhedsordningen.
Vi finder herefter, at [skatteyder] har godtgjort, at ansættelsesændringen havde betydning for hans valg på selvangivelsen, og at valget som følge af ansættelsesændringen har fået utilsigtede skattemæssige konsekvenser. [Skatteyder] har derfor krav på omvalg efter skatteforvaltningslovens § 30.”
Som det fremgår af ovenstående, lagde Højesteret således afgørende vægt på, at en ansættelsesændring gennemført af skattemyndighederne havde betydning for den pågældende skatteyders valg på selvangivelsen, og at dette valg – som følge af ansættelsesændringen – fik utilsigtede skattemæssige konsekvenser for skatteyderen.
Med Højesterets dom er det nu fastslået, at omvalg efter skatteforvaltningslovens § 30, stk. 1 alene forudsætter, at den ændrede ansættelse havde betydning for valget, og at valget som følge heraf havde fået utilsigtede skattemæssige konsekvenser.
Såfremt du måtte blive involveret i en skatte- eller afgiftssag og ønsker en vurdering af denne eller en anden skatte- eller afgiftsmæssig problemstilling, herunder omvalg af indkomstdispositioner, er du altid meget velkommen til uforpligtende at kontakte os.
Skattesager vindes med strategi
Leder af TVC Advokatfirmas skatteafdeling, Torben Bagge, er blevet interviewet om advokatfirmaets førelse af skattesager og den vækst, der har været inden for skatterådgivning.

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret


text:
Skat.dk: Ejendomsvurdering - grundværdi - fradrag for forbedringer - intern kloakforsyning - intern varmeforsyning
31 Oct 2013 17:01
Retten i Aalborg, BS 4-51/2013
Grundforbedring, boligselskab, hovedanlæg, forsyning
Sagen angik, hvorvidt sagsøgeren havde krav på yderligere fradrag for udgifter til etablering af intern kloakforsyning og fradrag for udgifter til etablering af intern varmeforsyning.
Sagsøgeren fik ikke medhold i, at sagsøgeren var berettiget til yderligere fradrag for det interne kloakforsyningsanlæg, idet de af sagsøgeren markerede kloakforsyningsledninger ikke udgjorde et fradragsberettiget hovedanlæg. Retten lagde herved vægt på, at de pågældende kloakforsyningsledninger nøje fulgte bebyggelsens forløb.
For så vidt angår intern varmeforsyning fandt retten ikke, at anlægget udgjorde et fradragsberettiget hovedanlæg. Retten lagde vægt på, at der var tale om et selvstændigt varmeforsyningsanlæg, der var dimensioneret til det konkrete byggeri.
Denne sag angår spørgsmålet om, hvorvidt H1 er berettiget til yderligere fradrag for forbedringer i medfør af den dagældende vurderingslovs § 17 og § 18 for udgifter til etablering af kloakforsyningsledninger og varmeforsyningsledninger internt på en ejendom på ca. 40.000 m2.
H1 har nedlagt påstand om, at Skatteministeriet tilpligtes at anerkende, at sagsøger i henhold til Vurderingslovens § 17 er berettiget til fradrag i grundværdien for forbedringer ved vurderingerne 2001-2006 af ejendommen matr.nr..., beliggende ...1, for udgifter til etablering af interne regnvandsledninger markeret på bilag 13 samt for udgifter til etablering af intern varmeforsyning markeret på bilag 6. Sagen hjemvises til vurderingsmyndighederne til den beløbsmæssige opgørelse.
Subsidiært har H1 nedlagt påstand om, at Skatteministeriet tilpligtes at anerkende, at sagsøger i henhold til Vurderingslovens § 17 er berettiget til fradrag i grundværdien for forbedringer ved vurderingerne 2001-2006 af ejendommen matr.nr. ..., beliggende ...1, for udgifter til etablering af en mindre del af regnvandsledningerne end de på bilag 13 markerede samt for udgifter til etablering af dele af de interne varmeforsyningsledninger som markeret på bilag 6. Sagen hjemvises til vurderingsmyndighederne til den beløbsmæssige opgørelse.
Ved skøde af 24. september 1982 erhvervede H1 (herefter benævnt boligselskabet) en ejendom med henblik på opførelse af et antal rækkehuse med lejligheder til udlejning. Ejendommen blev erhvervet i ubebygget stand i september 1982, og byggeriet blev udført i perioden 1982 - 1983
Ved brev af 10. oktober 2005 fremsatte boligselskabet anmodning til SKAT om genoptagelse af skattebehandlingen af byggeriet med henblik på at opnå bl.a. fradrag for forbedringer som påstået under denne sag.
Vurderingsankenævnet traf den 26. januar 2010 afgørelse i sagen, hvor boligselskabet bl.a. blev indrømmet fradrag for tilslutningsafgifter til varme, der skønsmæssigt fastsattes til 198.342 kr., og blev nægtet fradrag for de under denne sag omhandlede udgifter til interne kloak (regnvands) - og varmeledninger.
Boligselskabet indbragte afgørelsen for Landsskatteretten.
Ved kendelse af 9. oktober 2012 traf Landsskatteretten afgørelse i sagen, bl.a. om, at udgiften til interne kloakledninger (regnvandsledninger) og intern varmeforsyning ikke kunne fradrages i grundværdien efter dagældende vurderingslovs § 17.
I Landskatterettens afgørelse af 9. oktober 2012 hedder det bl.a.:
760.612 kr.
Landsskatteretten godkender fradrag med 280.000 kr.
Landsskatteretten stadfæster vurderingsankenævnets afgørelse
288.167 kr.
Landsskatteretten stadfæster vurderingsankenævnet afgørelse
106.797 kr.
4.246.200 kr.
Landsskatteretten forhøjer fradrag for forbedringer med i alt 280.000 kr. Det samlede fradrag udgør herefter 280.000 kr. + 4.246.200 kr. eller i alt 4.526.200 kr.
Ejendommen består i dag af matrikel nr. ..., samlet areal 40.489 m2. På grundarealet er i 1983/84 opført rækkehuse med 119 lejligheder. Ejendommen er beliggende i boligområde ... med tæt/lavt byggeri i byzonen.
Kommunen solgte ved endeligt skøde af 10. februar 1983 ejendommen parcel nr. 2 af matr. nr. ... til H1 Boligselskab for en købesum på 95 kr. pr. m2 eller 3.846.455 kr. Overtagelsesdagen var den 1. marts 1982.
Det fremgår af skødets indledende bestemmelse bl.a. at
Parcellen sælges ubebygget, således som den er og forefindes, uden noget ansvar for kommunen med hensyn til jordbundsforholdene, idet bemærkes, at kommunen ikke giver nedslag i købesummen på grund af eventuelt dårlige bundforhold.
Parcellen overdrages med de samme rettigheder og forpligtelser, hvormed den hidtil har været ejet, idet der med hensyn til servitutter og andre byrder henvises til tingbogens udvisende.
Af skødets §§ 3, 4, 5 og 7 fremgår:
I købesummen er medregnet vejbidrag og bidrag til detailkloaksystemet, men ikke bidrag til drift- og vedligeholdelse af hovedkloaksystemet, renseanlæg, afskærende ledninger m.v., der betales i henhold til kommunens betalingsvedtægt.
Udgifter til den interne byggemodning (vej, sti, kloak, grønt anlæg, parkeringsplads m.v.), samtlige tilslutningsafgifter og udgifter til etablering af stikledninger skal afholdes af køber udover købesummen.
Bebyggelsen og benyttelsen skal ske i overensstemmelse med den for området vedtagne og tinglyste lokalplan ....
Udstykningsomkostningerne afholdes af kommunen, men såfremt aftalen hæves efter køberens ønske, kan kommunen kræve udstykningsomkostningerne godtgjort af køberen. ...
Af skema 3 til ansøgningsskemaet til boligministeriet om ansøgning om godkendelse af den endelige anskaffelsessum efter byggeriets færdiggørelse fremgår, at grundudgravning er påbegyndt den 28. september 1982, og at byggeriet er afsluttet den 28. december 1983. Byggeriet omfatter 109 lejligheder i alt 8.659 m2 og 10 ungdomsboliger i alt 262 m2.
Det fremgår videre, at den samlede anskaffelsessum udgør 54.559.040 kr., hvoraf grundudgifter udgør 9.773.785 kr., håndværkerudgifter udgør 36.285.783 kr. og omkostninger udgør kr. 8.499.471.
I "Grundudgifter" indgår bl.a. posterne "Tilslutningsafgift Vand" på 143.998,38 kr., "Tilslutningsafgift EL" på 838.140,00 kr., "Interne veje og P-pladser" på 1.570.923 kr. samt "Parkeringspladser" på 582.499 kr.
Under "håndværkerudgifter" fremgår bl.a. posten "Fjernvarmestik og tilslutning" på 46.604 kr., mens der i "Omkostninger" bl.a. er indeholdt posterne "Arkitekthonorar" på 1.249.921 kr. "Byggeledelse" på 62.495 kr., "Arkitekt/konduktør" på 249.984 kr., "Ingeniørhonorar" på 1.629.170 kr., "Ingeniør/konduktør" på 244.375 kr., "Jordbundsundersøgelser" på 195.910 kr. og "Landinspektør" på 222.083 kr.
Området er omfattet af kommunens lokalplan ..., hvoraf det bl.a. fremgår, at torveområderne bliver tilgængelige for bilister, og at man fra torvene kan køre et stykke længere ind på stierne indtil en afstand af max. 40 m de yderste huse. Der udlægges veje og stier i princippet som vist på lokalplanens bilag 2, og vejadgang til lokalplanområdet må kun ske fra ...2. Der udlægges 1½ parkeringsplads pr. bolig, jf. pkt. 4.2, og samtlige boliger inden for området skal tilsluttes kommunens fjernvarmeforsyning, jf. pkt. 8.2.
Det fremgår af oplysninger fra SKAT, at vejen ...2 og detailkloak blev etableret i 1973.
Klagerens repræsentant har fremlagt V&S-beregninger med estimat over anlægsudgifterne vedrørende kloak, vand og varme.
Ejendommens grundværdi ansættes efter byggeretsværdiprincippet. Vurderingerne for de påklagede år udgør:
14.649.300 kr.
14.691.200 kr.
27.913.300 kr.
3.315.400 kr.
De af vurderingsankenævnet godkendte fradrag vedrørende "eksterne veje og hovedstier" samt tilslutningsafgifter vedrørende kloak, vand og varme er ikke påklaget til Landsskatteretten.
Det fremgår af vurderingsankenævnets sagsfremstilling, at der er enighed mellem klager og SKAT om de interne boligveje. Endvidere fremgår af sagsfremstillingen, at det af SKAT godkendte fradrag på 1.377.884 kr. for boligveje var benævnt "Vejanlæg, inkl. afvanding, kantsten, fortov m.m.", samt at der i dette fradrag blev gjort op med parkeringsanlæg, som SKAT ikke kunne godkende fradrag for.
Af den af G1 APS til vurderingsankenævnet udarbejdede påstandsspecifikation fremgår, at fradragsarterne "Landinspektør", "Projektering og tilsyn" samt "Internt vejanlæg" ikke er påklaget til vurderingsankenævnet.
Interne forsyningsanlæg (kloak, vand og varme)
Retten bemærker, at den omhandlede ejendom er vurderet efter byggeretsværdiprincippet.
Retten bemærker indledningsvis, at det er lagt til grund, at det af vurderingsankenævnet med virkning fra 1973 godkendte fradrag på 450.000 kr. vedrørende "detailkloakbidrag" er knyttet til den generelle byggemodning af området, og dermed angår den eksterne kloakforsyning, som ikke er en del af klagen for Landsskatteretten.
På baggrund af sagens oplysninger, herunder særligt de nu fremlagte ledningskort, er det rettens opfattelse, at en del af det interne kloakanlæg, naturligt kan anses for et hovedanlæg i tilfælde af udstykning. Der er for så vidt angår venstre halvdel af matriklen tale om den del af ledningsnettet, der løber parallelt med ...x, mens der for matriklens højre halvdel er tale om det sammenhængende rørforløb, der har sin start i matriklens øverste højre hjørne (mellem ...x og ...y) og som indledningsvis løber parallelt med ...x, hvorefter det under vejen, ...1, løber syd mod kommunevejen, ...2, og slår et vinkelret knæk mod venstre (stadig under ...1).
Den resterende del af ledningsnettet som nøje følger bebyggelsens forløb, anser retten for anlagt til betjening af det konkrete byggeri, hvorfor der ikke er tale om forbedringer, der bevirker en stigning i den ubebyggede grunds værdi, jf. vurderingslovens §§ 17, jf. § 13.
Henset til oplysning i skødet om, at udgifterne til den interne byggemodning afholdes af køberen udenfor købesummen, samt den i skema 3 (støtte til almennyttigt boligbyggeri) fremlagte oversigt over byggeriets regnskabsposter finder retten det sandsynliggjort i tilstrækkelig grad, at ejeren har bekostet det interne kloakanlæg.
Landsskatteretten godkender herefter skønsmæssigt fradrag med 280.000 kr. for det etablerede kloakanlæg på grunden, og ændrer således vurderingsankenævnets afgørelse i overensstemmelse hermed.
Vandforsyning- og varmeforsyning.
Retten bemærker, at vurderingsmyndighederne har godkendt fradrag for tilslutningsafgifter vedrørende vand med 143.998 kr., og for så vidt angår varme med 198.342 kr. Retten bemærker videre, at tilslutningsafgifter typisk består af 3 forskellige dele; Investeringsbidrag, Stikledningsbidrag og byggemodningsbidrag, hvorved indikeres, at det er forsyningsselskabet, der har afholdt anlægsudgiften, hvilken kompenseres ved det opkrævede tilslutningsbidrag. Det har ikke været muligt at fremskaffe oplysninger, som mere præcist har kunnet afklare, om og i givet fald med hvor stort beløb, en andel af tilslutningsbidraget er gået til etablering af anlæg internt på grunden.
På baggrund af de fremlagte ledningskort over den interne varme- og vandforsyning på grunden, er det endvidere rettens opfattelse, at det på grunden værende varmeforsyningsanlæg er konstrueret således, at anlægget er selvstændigt dimensioneret til det konkrete byggeri. Varmeforsyningsanlægget er således opbygget omkring en selvstændig varmecentral indeholdende en varmeveksler som betjener samtlige bygninger på grunden. Anlægget er dermed helt selvstændigt og står ikke i direkte forbindelse med det offentlige fjernvarmeforsyningsnet, der alene betjener varmecentralen. De på grunden anlagte forsyningsledninger fra varmecentralen og ud til de enkelte bygninger må således anses for alene at være anlagt til betjening af den konkrete bebyggelse.
Tilsvarende gør sig gældende vedrørende vandforsyningen, hvor vandet fordeles til bygningerne via målerbrønde installeret efter tilslutning til den kommunale vandledning.
Efter en samlet konkret vurdering er det således Landsskatterettens opfattelse, at der internt på grunden ikke foreligger fradragsberettigede hovedanlæg vedrørende varme- og vandforsyningsledningsnettene.
Landsskatteretten stadfæster således vurderingsankenævnets afgørelse vedrørende disse punkter.
Boligselskabet har i det væsentlige procederet sagen i overensstemmelse med dets påstandsdokument af 11. september 2013, der er sålydende:
Under nærværende sag påstås sagsøgte tilpligtet at anerkende, at sagsøger er berettiget til fradrag for anlagte regnvandsledninger og fjernvarmeledninger og at sagen skal hjemvises til vurderingsmyndigheden med henblik på beløbsmæssig opgørelse.
Det bemærkes, at der i sagen er enighed om, at regnvandsledningerne er anlagt og bekostet af sagsøger.
De regnvandsledninger som sagsøger finder er fradragsberettigede fremgår af ledningskortet fremlagt som bilag 13 og markeret med blå farve. Der påstås ikke fradrag for spildevandsledningerne, da sagsøgte allerede anser disse for fradragsberettigede hovedforsyningsledninger.
De fjernvarmeledninger sagsøger finder er fradragsberettigede fremgår af ledningskortet fremlagt som bilag 6 og markeret med rød farve.
Der er således ikke enighed mellem sagsøger og sagsøgte om, at der internt på grunden foreligger fradragsberettiget hovedanlæg vedrørende varmeforsyningsnettet.
Sagsøger gør overordnet gældende, at udgifterne til etablering af internt regnvandsledningsnet markeret på bilag 13 og udgifterne til etablering af internt varmeforsyningsanlæg markeret på bilag 6 berettiger til fradrag efter vurderingslovens § 17.
Særligt vedr. varmeforsyning
De anlagte varmeforsyninger fremgår af ledningskortet bilag 6 og illustrationen bilag 14.
Ledningerne er anlagt i forbindelse med byggemodningen og byggeriet af sagsøgers grund. Ledningen tillige tjener den etablerede bebyggelse. Dette kan imidlertid ikke pr. automatik føre til, at ledningsnettet ikke udgør et fradragsberettiget hovedanlæg.
Det er således sagsøgers påstand, at de anlagte ledninger udgør således et hovedanlæg.
Der kan her henvises til Højesterets opsummering af praksis i SKM2013.369.HR, hvorefter et hovedanlæg positivt defineres som anlæg, "der betjener eller fremover vil betjene en større del af ejendommen".
De på bilag 6 markerede ledninger betjener en større del af ejendommen.
Højesteret har samtidig afgrænset hovedanlæg negativt som "stikledninger", "der betjener de enkelte bygninger eller boliger". De på bilag 6 markerede ledninger har ikke karakter af sådanne stikledninger, idet de ikke betjener de enkelte bygninger eller boliger, men dermed en flerhed af bygninger og boliger og dermed er omfattet af den positive afgrænsning, som betjenende en større del af ejendommen.
Højesteret har ved beskrivelse af hovedanlægsbetragtningen taget udgangspunkt i forsyningsledninger, og har ved denne generelle beskrivelse anført, at hovedanlæg ikke er de ledninger, der går "fra hovedledningen og til de enkelte bygninger eller boliger".
Dette stemmer overens med Højesterets sammenligning mellem en stor grund udlagt til tæt-lav bebyggelse og en traditionel rækkehusbebyggelse, hvor de enkelte rækkehuse er udstykket i selvstændige grunde. Højesteret anførte således, at "Baggrunden herfor er, at der alternativt ved en udstykning til f.eks. traditionel rækkehusbebyggelse ville være fradragsret for udgifter til fællesanlæg, som befinder sig uden for de enkelte udstykkede ejendommes skel."
Dette underbygges af Landsskatterettens kendelse af 31. marts 2011 vedrørende ejendommen ...3 (bilag 11). Her godkendte Landsskatteretten fradrag for udgifterne til det interne hovedforsyningsanlæg til varme uanset, at dette blev forsynet via et centralvarmeanlæg beliggende midt på ejendommen. Som bilag 12 har sagsøger fremlagt Ledningskortet over varmeledningerne på ejendommen, og det interne varmeforsyningsanlæg, som fører varme fra centralvarmeanlægget på ejendommen og ud til boliger - og som Landsskatteretten har godkendt fradrag for - er markeret med rød. Det er sagsøgers påstand, at varmeforsyningen på ejendommen ...3 er sammenlignelig med varmeforsyningen på den omhandlede ejendom, hvorfor de to tilfælde bør behandles ens. Der er ingen saglig begrundelse for at behandle sagsøger ringere end grundejeren i den nævnte sag.
For så vidt angår sagsøgtes påstand om, at den anlagte ledning ikke har en selvstændigt værdiforøgende karakter for grunden bemærkes det, at den på grunden anlagte spildevandsledning af Landskatteretten ses at være værdiforøgende. Sagsøger finder derfor, at Vurderingsmyndigheden passende kan anvende samme beviselighed til at fastslå fjernvarmeledningens værdi.
Skal sagsøger godtgøre, at forbedringerne har medført grunden en konkret værdistigning kan dette alene dokumenteres igennem et syn og skøn.
Da der ikke kan afholdes syn og skøn, medens sagen verserer ved Vurderingsankenævn eller Landskatteretten jf. Skatteforvaltningslovens § 47 accepteres der i administrativ praksis fradrag udfra afholdelse af den pågældende udgift.
Det bemærkes endvidere, at der allerede ved sagens førelse i Landskatteretten var fremlagt ledningskort. Baggrunden for Landskatterettens kendelse var derfor næppe manglende mulighed for at lave ingeniørtekniske beregninger.
Ad. Genanvendelighedssynspunktet
Der er ikke i ordlyd, motiver eller praksis støtte til et krav om, at en foranstaltning skal kunne genanvendes ved et nyt byggeri. Det er ikke usædvanligt, at et ledningsanlæg udbygges og at der kobles flere brugere på et ledningsanlæg, og at det således kan få en bredere anvendelse. Der er ikke noget belæg for, at disse ledninger skulle være mere eller mindre genanvendelige end de anlagte ledninger som Landskatteretten allerede har fundet er fradragsberettigede, i øvrigt uden at begrunde dette med ledningernes genanvendelighed.
Den omtalte dom, nu trykt som SKM2013.388.VLR ikke omhandler forsyningsledninger, men alene dræn. Det er sagsøgers opfattelse, at dommen ikke er i overensstemmelse med anden praksis på området, og det skal i den forbindelse bemærkes, at dommen af samme årsag er anket til Højesteret.
Sagsøgte har da heller ikke valgt at indskrive et sådant genanvendelighedskrav i den juridiske vejledning, hvoraf betingelserne for fradrag for forsyningsledninger fremgår.
Det bemærkes endvidere, at heller ikke Landskatteretten har taget dette genanvendelighedssynspunkt til sig. Landskatteretten har således ikke gjort genanvendelighedssynspunktet gældende i nogen kendelser siden dommens afsigelse.
I Højesterets dom SKM2013.369.HR var genanvendelighedssynspunktet ligeledes behandlet, og sagsøger hæfter sig ved, at heller ikke Højesteret har nævnt synspunktet i sin begrundelse.
Ad sagsøgtes subsidiære påstand
Sagsøger bestrider, at udgiften til anlæg af de interne varmeforsyningsledninger er indeholdt i det godkendte fradrag på kr. 198.342, som Vurderingsankenævnet godkendte for varmetilslutningsafgift, og som i øvrigt ikke har været behandlet af Landsskatteretten.
Opkrævet tilslutningsafgift medgår til de eksterne ledninger, som er anlagt af det pågældende forsyningsselskab, og som forsyner de enkelte ejendomme. De eksterne ledninger anlægges, så der føres en forsyningsledning hen til de enkelte ejendommes skel. Grundejeren anlægger og bekoster herefter det interne forsyningsanlæg på ejendommen og kobler dette forsyningsanlæg til de eksterne forsyningsledninger. Det fremgår af ledningskortet over de interne forsyningsledninger (bilag 5 og 6). Af ledningskortene fremgår, at disse er udarbejdet af Rådgivende Ingeniørfirma G2 og dermed ikke Fjernvarmeforsyningsværket, som ville have udarbejdet ledningstegningerne, såfremt de havde anlagt ledningerne. Forsyningen har i overensstemmelse med det ovenfor oplyste anlagt hovedforsyningsledningen ind på sagsøgers ejendom til bygning nr. 124, hvorfra sagsøger selv har anlagt det interne forsyningsnet til varme op for ejendommen. Ledningskort over den eksterne varme fra Fjernvarmen er fremlagt som bilag 14.
Det er dermed ikke relevant for denne sag at drøfte den afholdte udgift til tilslutningsafgift og størrelsen af det beløb, som Vurderingsankenævnet har godkendt fradrag for, da dette fradrag alene vedrører fjernvarmeledningerne udenfor sagsøgers ejendom. Og da nærværende sag alene vedrører spørgsmålet om, hvorvidt sagsøger er berettiget til fradrag i grundværdien for anlægsudgiften til fjernvarmeledningerne internt på sagsøgers ejendom.
Ad. Regnvandsledningerne anlagt på grunden
Sagsøgte har på bilag E markeret den del af kloakanlægget på ejendommen, som sagsøgte har godkendt fradrag for, og sagsøger har undtaget disse ledninger fra påstanden i denne sag.
Regnvandsledningerne, som er markeret på bilag 13, er beliggende tæt på bygningerne på ejendommen. Det hænger sammen med, at disse er etableret i forbindelse med byggemodningen af grunden, herunder opførelsen af den etablerede bebyggelse. Ledningernes funktion nær bebyggelsen, er den samme, som når denne etableres længere væk fra bygningerne.
De på bilag 13 markerede ledninger har ikke karakter af sådanne stikledninger, idet de ikke betjener de enkelte bygninger eller boliger, men dermed en flerhed af bygninger og boliger og dermed er omfattet af den positive afgrænsning, som betjenende en større del af ejendommen.
Dette stemmer overens med Højesterets sammenligning mellem en stor grund udlagt til tæt-lav bebyggelse og en traditionel rækkehusbebyggelse, hvor de enkelte rækkehuse er udstykket i selvstændige grunde. Højesteret anførte således, at
For så vidt angår sagsøgtes påstand om, at den anlagte ledning ikke har en selvstændigt værdiforøgende karakter for grunden kan det bemærkes, den på grunden anlagte spildevandsledning af Landskatteretten ses at være værdiforøgende. Sagsøger finder derfor, at Vurderingsmyndigheden passende kan anvende samme beviselighed til at fastslå fjernvareledningens værdi.
Da der ikke kan afholdes syn og skøn, medens sagen verserer ved Vurderingsankenævn eller Landskatteretten jf. Skatteforvaltningslovens § 47 accepteres der i administrativ praksis fradrag udfra afholdelse af den pågældende udgift. Sagsøger finder derfor - i overensstemmelse med ovenstående ikke, at der ved domstolsprøvelsen af den administrative afgørelse skal stilles andre krav. Jf. ovenstående argumentation vedrørende fjernvarmeledningerne.
Det er således fortsat sagsøgers opfattelse, at den anlagte ledning tilfører grunden værdi, da grunden naturligvis er mere værd med den anlagte ledning, end uden. Ledningen forsyner et større antal boliger, og vil såfremt grunden opdeles som en almindelig rækkehusbebyggelse komme til at forsyne flere forskellige matrikler.
Skatteministeriet har i det væsentlige procederet sagen i overensstemmelse med dets påstandsdokument af 9. september 2013, der er sålydende:
Til støtte for den nedlagte frifindelsespåstand gøres det gældende, at der ikke er grundlag for at tilsidesætte Landsskatterettens kendelse af 9. oktober 2012 (bilag 1), og sagsøgeren er derfor ikke berettiget til yderligere fradrag for udgifter til kloakforsyningsledninger eller fradrag for udgifter til varmeforsyningsledninger i henhold til vurderingslovens dagældende § 17.
Fradrag efter vurderingslovens § 17 er betinget af, at der foreligger en forbedring, der bevirker en stigning i grundværdien. Det er alene foranstaltninger, der påvirker værdien af den ubebyggede grund, som indgår i værdiansættelsen, jf. vurderingslovens § 13, stk. 1, og det er derfor også kun sådanne foranstaltninger, der er omfattet af vurderingslovens § 17. Udgifter til forbedringer, der har en sådan integreret sammenhæng med byggeriet på grunden, at det kun har reel værdi i forbindelse med dette, er ikke omfattet af vurderingslovens § 17, jf. bl.a. SKM2013.369.HR, SKM2013.388.VLR og SKM2012.112.VLR.
Praksis vedrørende vej- og forsyningsanlæg er i SKATs juridiske vejledning 2013-2, afsnit H. A. 3.3.2 sammenfattet således:
Det kunne fx være tilfældet i et område, som en lokalplan udlægger til tæt/lav bebyggelse, som jf ovenstående ville være berettiget til fradrag for anlæg uden for ejendommen.
Hovedanlægsbetragtningen er således en undtagelse til det ovennævnte udgangspunkt. Denne praksis er anerkendt i retspraksis, jf. SKM2013.369.HR. Højesteret udtalte endvidere bl.a., at:
Grundværdien er værdien af grunden med grundforbedringer i ubebygget stand under hensyn til beskaffenhed og beliggenhed og en i økonomisk henseende god anvendelse, jf. § 13, stk. 1. Der kan derfor kun gives fradrag efter § 17, hvis forbedringerne medfører en stigning af værdien i ubebygget stand.
Det påhviler efter fast retspraksis sagsøgeren at godtgøre, at en given foranstaltning har medført en forøgelse af grundens værdi i ubebygget stand, jf. eksempelvis SKM2012.112.VLR og SKM2013.388.VLR. Denne bevisbyrde har sagsøgeren ikke løftet.
Sagsøgte gør gældende, at det alene er de kloakforsyningsledninger, der er markeret på bilag E, der medfører en stigning i grundens værdi i ubebygget stand, og dermed udgør et fradragsberettiget hovedanlæg. Det er derfor alene udgifterne hertil, der er fradragsberettigede efter vurderingslovens dagældende § 17.
Sagsøgeren har ikke godtgjort, at de kloakforsyningsledninger, der er markeret på bilag 13 udgør et fradragsberettiget hovedanlæg. De pågældende kloakforsyningsledninger er anlagt således, at de nøje følger de på ejendommen opførte bygninger, og de har således ikke nogen selvstændig værdi for grunden i ubebygget stand. De pågældende kloakforsyningsledninger har kun reel værdi i forbindelse med byggeriet. De kloakforsyningsledninger, der er markeret på bilag 13 har derfor karakter af stikledninger og berettiger derfor ikke til fradrag, jf. SKM2013.369.HR, SKM2013.388.VLR og SKM2012.112.VLR.
Sagsøgeren har ikke godtgjort, at de på bilag 6 markerede varmeforsyningsledninger medfører en stigning i grundens værdi i ubebygget stand, og de udgør derfor ikke et fradragsberettiget hovedanlæg. Sagsøgeren er derfor ikke berettiget til fradrag efter vurderingslovens dagældende § 17 for udgifterne til etablering heraf.
Varmeforsyningsanlægget er konstrueret således, at det er selvstændigt dimensioneret til det konkrete byggeri. Anlægget er opbygget omkring en selvstændig varmecentral med en varmeveksler, der betjener samtlige bygninger på grunden. Anlægget er således helt selvstændigt og står ikke i direkte forbindelse med det offentlige fjernvarmeforsyningsnet. De på grunden anlagte forsyningsledninger fra varmecentralen og ud til de enkelte bygninger er således alene anlagt til betjening af den konkrete bebyggelse og har ingen værdi uden denne. Dette medfører, at varmeforsyningsanlægget ikke vil kunne finde anvendelse, hvis der blev opført en anden bebyggelse på grunden. Det af sagsøgeren anførte vedrørende genanvendelse af varmeforsyningsanlægget i forbindelse med et eventuelt andet byggeri bestrides.
Varmeforsyningsanlægget medfører derfor ikke en stigning i grundens værdi i ubebygget stand, jf. herved også SKM2013.388.VLR. Sagsøgeren er derfor ikke berettiget til fradrag for udgifterne hertil efter vurderingslovens dagældende § 17.
Det er korrekt, at grundejeren i den af sagsøgeren påberåbte Landsskatteretskendelse af 31. marts 2011 i j.nr. 08-00571 (bilag 11) fik godkendt et skønsmæssigt fradrag for etablering af varmeforsyningsanlægget; et fradrag svarende til mindre end 1/3 af grundejerens påstand. Baggrunden for, at grundejeren fik fradrag var, at Landsskatteretten ikke havde mulighed for at basere skønnet på ingeniørtekniske beregninger.
Såfremt retten måtte finde, at varmeforsyningsledningerne udgør et fradragsberettiget hovedanlæg, gør sagsøgte gældende, at udgifterne til anlæg af de pågældende forsyningsledninger er indeholdt i det fradrag på kr. 198.342,-, som sagsøgeren blev indrømmet ved vurderingsankenævnet for varmetilslutningsbidrag.
Udgifter i form af tilslutningsbidrag, som ikke dækker foranstaltninger vedrørende den konkrete ejendom, medfører ingen stigning i grundværdien, og sådanne udgifter er følgelig ikke fradragsberettigede, jf. herved også SKM2013.387.VLR.
I den juridiske vejledning 2013-2, afsnit H. A. 3.3.2 anføres det i overensstemmelse her følgende:
Anlæg af forsyningsledninger til vand, gas, el og fjernvarme uden for grunden dækkes ofte - navnlig ved offentlige værker - gennem betaling for de leverede enheder/forbrug. Anlæggene kan i de tilfælde ikke betragtes som fradragsberettigede grundforbedringer.
Ofte opkræves dog for disse anlæg et beløb i tilslutningsafgift samtidig med købet af den ubebyggede grund eller i forbindelse med bebyggelse. Vedrører tilslutningsafgiften eller en del heraf foranstaltninger, som har medført en stigning i den ubebyggede grunds værdi, gives der et fradrag i grundværdien.
Tilslutningsbidrag kan bestå af flere elementer. Af Dansk Fjernvarmes Tarifvejledning (bilag G) fremgår det, at tilslutningsbidrag kan bestå af investeringsbidrag, byggemodningsbidrag og stikledningsbidrag.
Investeringsbidrag dækker en del af fjernvarmeværkets engangsomkostninger, og de i bilag G oplistede engangsomkostninger er udtryk for generelle investeringer og ikke knyttet til den enkelte ejendom. Der kan således ikke opnås fradrag for udgifter til investeringsbidrag.
Det samme gør sig gældende med stikledningsbidrag. Sådanne bidrag er heller ikke fradragsberettigede, idet stikledninger er tæt knyttet til byggeriet, og dermed ikke udgør en foranstaltning, der medfører en stigning i grundværdien, jf. SKM2012.112.VLR.
Om byggemodningsbidrag er det i bilag G, side 10 anført, at:
Hvilke omkostninger kan dækkes af byggemodningsbidraget?
Har fjernvarmeværket besluttet at opkræve byggemodnings bidrag, skal dette bidrag anvendes til hel eller delvis dækning af fjernvarmeværkets omkostninger til etablering af hovedledninger i det nye udstykningsområde.
På den baggrund gør sagsøgte det gældende, at såfremt retten måtte anse det for godtgjort, at varmeforsyningsanlægget medfører en forbedring af den ubebyggede grunds værdi, er udgifterne til etablering heraf indeholdt i det varmetilslutningsbidrag, som sagsøgeren ved vurderingsankenævnets afgørelse af 26. januar 2010 (bilag D) blev indrømmet fradrag for.
Sagsøgeren er derfor ikke berettiget til et fradrag for udgifter til etablering af varmeforsyningsledninger, idet sagsøgeren i så fald ville få fradrag for den samme udgift to gange.
Efter vurderingslovens § 17, jf. § 13 stk. 1, gives der alene fradrag i grundværdien for forbedringer, der bevirker en stigning af værdien af grunden i ubebygget stand.
Dette er i praksis udmøntet således, at der som udgangspunkt gives fradrag for udgifter til f.eks. vej - og forsyningsanlæg mv., når disse anlæg er uden for den pågældende grund, mens der ikke gives fradrag for udgifter til anlæg på selve grunden, idet disse anses for at være en del af byggeomkostningerne.
Vedrørende større ejendomme - som i nærværende sag - er praksis, at der som en undtagelse til ovennævnte udgangspunkt gives fradrag for udgifter til anlæg på selve grunden, såfremt udgifterne kan anses for afholdt til etablering af såkaldte hovedanlæg, der betjener en større del af ejendommen. Der kan således gives fradrag for udgifter til et hovedanlæg, der f.eks. består af en hovedforsyningsledning, der betjener eller fremover vil betjene en større del af ejendommen, mens stikledninger fra hovedledningen og til de enkelte bygninger eller boliger ikke udgør et hovedanlæg, og dermed ikke giver adgang til fradrag.
Vedrørende boligselskabets påstand om kloakforsyningsledninger finder retten, at disse ledninger efter de fremlagte rids og fotos over området må anses for nøje at følge bebyggelsens forløb, og dermed må anses for at betjene de enkelte bygninger, idet ledningsforløbet har karakter af stikledninger.
Vedrørende boligselskabets påstand om varmeforsyningsledninger bemærkes, at det fremgår af sagens oplysninger, at grunden er forsynet med et selvstændigt varmeforsyningsanlæg, der er dimensioneret til det konkrete byggeri. Retten finder, at de i sagen omhandlede varmeforsyningsledninger - rækkende fra varmeforsyningsanlægget og ud til de enkelte bygninger - må anses for anlagt til betjening af de enkelte bygninger, og derfor ikke omfattet af begrebet hovedanlæg.
Herefter, og da ingen del af boligselskabets påstand således kan anses for grundværdiforøgende udgiftsafholdelse, jf. vurderingslovens dagældende § 17, jf. § 13 stk.1, tages Skatteministeriets påstand om frifindelse til følge.
Sagens værdi udgør en skattemæssig besparelse for boligselskabet på 76.177 kr. Efter sagens værdi, omfang og resultat pålægges det boligselskabet at betale sagsomkostninger til Skatteministeriet med 25.000 kr. inkl. moms, der dækker udgift til advokatbistand.
H1 skal betale sagsomkostninger til Skatteministeriet med 25.000 kr.
De idømte sagsomkostninger skal betales inden 14 dage, og forrentes efter rentelovens § 8 a.


text:
Påkrav og ophævelse kommet frem til lejer - Ny kendelse fra 2015
afsagt fredag den 14. august 2015 Sag 217/2014
SEB Ejendomme I A/S (advokat Anne Louise Husen)
I tidligere instanser er afsagt kendelse af Retten i Kolding den 15. maj 2014 og af Vestre Landsrets 4. afdeling den 11. juli 2014.
I påkendelsen har deltaget tre dommere: Niels Grubbe, Marianne Højgaard Pedersen og Jens Peter Christensen.
Kærende, A (lejer), har nedlagt påstand om, at fogedsagen afvises, subsidiært at sagen nægtes fremme, mere subsidiært at sagen hjemvises til fortsat behandling ved landsretten.
Indkærede, SEB Ejendomme I A/S (udlejer), har nedlagt påstand om stadfæstelse.
Den 26. februar 1986 indgik A aftale med daværende udlejer om leje af lokaler på 2. sal i Hafniahus II, beliggende Foldegade 33, 7100 Vejle, til kontorformål til brug for sin advokatvirksomhed. Med virkning fra november 1986 indgik parterne endvidere aftale om leje af depotrum i ejendommen Hafniahus II.
Udlejer har siden 2011 foretaget ombygning af bygningen, hvori Foldegade 33 er beliggende. Da parterne ikke kunne nå til enighed om, at lejer skulle flytte til et andet lejemål i bygningen, således at lejers lokaler på 2. sal kunne indgå i ombygningen, foretog udlejer ombygningen uden om lejers lejemål på 2. sal.
Udlejer sendte den 13. november 2013 påkrav til lejer om betaling af forfalden leje mv. for henholdsvis kontorlejemålet og depotlejemålet. Begge påkrav blev sendt både som almindeligt og anbefalet brev. Påkravet vedrørende kontorlejemålet var adresseret til advokat Jens Antonsen, Foldegade 33 2, 7100 Vejle, og påkravet vedrørende depotlejemålet var adresseret til advokat Jens Antonsen, Depotrum Foldegade 33, 7100 Vejle.
Den 19. november 2013 sendte udlejer brev om ophævelse af kontorlejemålet og brev om ophævelse af depotlejemålet, ligeledes med både almindelig og anbefalet post, og ligeledes adresseret til henholdsvis advokat Jens Antonsen, Foldegade 33 2, 7100 Vejle og advokat Jens Antonsen, Depotrum Foldegade 33, 7100 Vejle.
Det fremgik af alle brevene, at de var sendt med almindeligt såvel som anbefalet brev. Udlejer modtog alle de 4 anbefalede breve retur med påtegning om, at brevene ikke var afhentet.
Af Track & Trace udskrifter fra Post Danmark for de anbefalede breve af 13. november 2013 med påkrav om betaling fremgår bl.a., at brevene blev forsøgt afleveret den 14. november 2013 samt følgende bemærkning: ”Vi lægger snarest en besked i brevkassen”. Det fremgår endvidere, at forsendelserne blev lagt til afhentning den 15. november 2013, blev returneret til afsender den 30. november 2013 og blev udleveret til afsender den 2. december 2013.
Af Track & Trace udskrifter fra Post Danmark for de anbefalede breve af 19. november 2013 om ophævelse af lejeaftalerne fremgår bl.a., at brevene den 20. november 2013 blev forsøgt afleveret samt følgende bemærkning: ”Vi lægger snarest en besked i brevkassen”. Det fremgår endvidere, at forsendelserne blev lagt til afhentning den 21. november 2013.
En medarbejder fra Post Danmark har ved mails af 24. februar og 10. marts 2014 oplyst, at de anbefalede breve blev anmeldt på modtagerens adresse henholdsvis den 14. og 20. november 2013, at der de samme datoer blev lagt besked i modtagerens postkasse om forsendelserne, og at anmeldelsesblanketterne blev lagt i postkassen ved ejendommen Foldegade 33 og ikke i postboksen.
Den 25. november 2013 betalte lejer de skyldige beløb.
Udlejer indbragte sagen for Fogedretten i Kolding, som afsagde kendelse den 15. maj 2014 om, at udlejers anmodning om udsættelse af lejer af kontorlejemålet og depotrum kunne fremmes. Af fogedrettens begrundelse fremgår bl.a.:
”Fogedretten lægger til grund, at udlejer har sendt påkrav og ophævelser til lejer med anbefalet brev. Det fremgår af track and trace udskrifter, at forsendelserne har været lagt til afhentning på posthuset efter at de har været forsøgt afleveret. Søren Pedersen, Post Danmark, har i en mail til udlejer oplyst, at brevene er anmeldt på modtagerens adresse henholdsvis den 14. og 20. november 2013, og at ”anmeldelsesblanketten er lagt i postkassen ved ejendommen Foldegade 33 og ikke i postkassen”.
Uanset lejers forklaring om, at han fandt brevet med påkravet oven på et postkassebatteri i opgangen den 25. november 2013, må fogedretten herefter lægge til grund, at udlejers påkrav er kommet frem den 14. november 2013 og, at ophævelsen er kommet frem den 20. november 2013.
Lejers betaling af husleje er således sket efter påkravsfristen, og efter at lejemålet blev ophævet.”
Lejer kærede fogedrettens kendelse til Vestre Landsret, som afsagde kendelse den 11. juli 2014. Af landsrettens kendelse fremgår bl.a.:
”Landsretten er enig i fogedrettens resultat og begrundelsen herfor. Landsretten stadfæster derfor fogedrettens kendelse.
Fogedrettens kendelse stadfæstes.”
Under en udkørende fogedforretning den 12. august 2014 afsagde Fogedretten i Kolding kendelse om at fremme fogedforretningen med henblik på at udsætte lejer af lejemålet, og fogedretten erklærede lejer for udsat af og udlejer for indsat i besiddelsen af lejemålet Foldegade 33, Vejle.
Procesbevillingsnævnet har den 22. september 2014 meddelt lejer tilladelse til at kære Vestre Landsrets kendelse af 11. juli 2014 til Højesteret, således at tilladelsen alene omfatter spørgsmålet om, hvorvidt de i sagen omhandlede påkrav og ophævelsesmeddelelser må anses for at være kommet frem.
Ifølge en udskrift fra Advokatnøglen af 17. marts 2014 var A's adresse på daværende tidspunkt Foldegade 33 2, Postboks 211, 7100 Vejle.
Der er fremlagt breve af 15. maj og 21. oktober 2013, som lejer, A, har sendt til udlejers advokater. På brevpapiret er A's adresse angivet som ”Dokken, Foldegade 33, 2. sal, 7100 Vejle”.
Der er endvidere fremlagt fotos af brevkasseanlægget ved indgangen til Foldegade 33, hvoraf det fremgår, at det på en af brevkasserne i brevkasseanlægget var angivet ”A”.
Erhvervslejeloven I erhvervslejelovens § 69, stk. 3, 1. pkt., hedder det:
”Udlejeren kan kun hæve lejeaftalen som følge af for sen betaling, hvis lejeren ikke har berigtiget restancen senest 3 dage efter, at skriftligt påkrav herom er kommet frem til lejeren.”
Postloven m.v. I postlovens § 7, stk. 1, 1. pkt., hedder det:
”Omdeling af adresserede og uadresserede forsendelser skal ske til adressatens brevkasse, brevkasseanlæg, brevindkast, postboks eller til andre med modtager aftalte omdelingssteder.”
I lovens § 8, stk. 2, hedder det:
”Brevkasseanlæg skal opstilles i eller ved etageejendomme med flere afleveringssteder (husstande, erhverv m.v.) Det påhviler ejeren at opstille brevkasseanlæg og at give postvirksomheder adgang til anlægget.”
Tilsvarende bestemmelser er fastsat i bekendtgørelse nr. 727 af 24. juni 2011 om postbefordring og postvirksomheder § 8, stk. 1, 1. pkt., og § 9, stk. 3, 1. og 2. pkt. I bilag 1 til bekendtgørelsen er fastsat regler for opstilling af brevkasser og brevkasseanlæg samt etablering af brevindkast. I bilaget hedder det bl.a.:
”3. Regler for opstilling af brevkasseanlæg i etageejendomme
Ved et brevkasseanlæg forstås et fælles anlæg indeholdende en brevkasse for hvert afleveringssted (beboelse) i ejendommen (opgangen).
Brevkasseanlæg skal opstilles i eller ved hver opgang i etageejendomme.
Brevkasseanlæg skal placeres indvendigt eller udvendigt nærmest muligt ejendommens hovedindgangsdør (-døre) på et sted i stueetagen eller ved hovedindgangsdøren, hvortil omdeleren har let og uhindret adgang, og hvor han uden ulempe kan foretage aflevering af forsendelser i anlægget.”
A har navnlig anført, at lejers advokatkontor på 2. sal i Foldegade 33 var lukket i perioder i november 2013 på grund af udlejers ombygningsarbejde, som hindrede for adgang til lejemålet. Det var derfor påregneligt, at udlejer, som tidligere sket, ikke ville opkræve husleje i november 2013.
Advokatkontorets postadresse er postboks 211, 7100 Vejle, hvor advokatkontorets post er afhentet gennem 25 år, og hvortil tidligere breve fra udlejer er afleveret. Kontorets adresse var ikke ændret i forbindelse med lukningen af kontoret i november 2013.
I stueetagen er der et ”postkassebatteri”, hvor postkasserne løbende bliver fyldt op af reklamer, tryksager, ugeaviser mv., som derefter placeres oven på ”postkassebatteriet”, hvorfra det falder ned og bliver fjernet. ”Postkassebatteriet” var tidligere placeret i ejendommens kælder og er flyttet til stueetagen uden aftale med lejer. Lejer bruger ikke ”postkassebatteriet” til modtagelse af post og har aldrig modtaget normal post i ”postkassebatteriet”.
Den 25. november 2013 fandt lejer udlejers påkrav oven på ”postkassebatteriet”. Lejer betalte beløbet samme dag, lejer fik kendskab til påkravet, og således inden for påkravsfristen. Først under fogedsagen blev lejer bekendt med udlejers ophævelsesbrev.
Det er ubestridt, at udlejers påkrav og ophævelse ikke blev sendt til lejers postboks. Hverken påkrav, ophævelser eller anmeldelsesblanket blev afleveret til lejer personligt eller forsøgt afleveret til lejemålets adresse, Foldegade 33, 2. sal, formentlig på grund af udlejers byggearbejder. Inden udlejers byggearbejde modtog lejer anbefalede breve på kontoret på 2. sal, og hvis kontoret var lukket, blev der lagt besked ved døren til kontoret. Udlejer har i modsætning til tidligere ikke rettet henvendelse til lejer via mail eller fax, hvilket udlejer havde en særlig anledning til, dels fordi denne fremgangsmåde tidligere er anvendt, og dels fordi udlejer i en længere periode ikke opkrævede husleje på grund af lejemålets tilstand, jf. også Post Danmarks forretningsbetingelser for breve indland, pkt. 7.8.1.
Brevene vedrørende depotrummet er stilet til advokat Jens Antonsen, Depotrum, Foldegade 33, 7100 Vejle, hvilken adresse ikke eksisterer.
Post og anbefalet post med påkrav skal afleveres til lejers adresse, som den er anført i lejekontrakten. Lejer bør kunne regne med, at kontorets post sendes til kontorets postadresse, postboks 211, 7100 Vejle, eller modtages direkte på kontoret på 2. sal. Udlejer har ikke løftet bevisbyrden for, at påkravet er kommet frem til lejer før den 25. november 2013. Postanmeldelse for anbefalede breve skal ifølge Post Danmarks forretningsbetingelser for breve indland afleveres på adressen, hvilket er Foldegade 33, 2. sal, eller postboks 211, 7100 Vejle, hvilket ikke er sket. Postlovens § 8 har ikke til formål at ændre Post Danmarks regler for aflevering af anbefalede breve. Post Danmarks forretningsbetingelser for leje af postboks er uden betydning, da de gælder fra 1. januar 2015.
Lejer har i øvrigt henvist til Højesterets kendelse af 12. september 2013 (UfR 2013.3325).
SEB Ejendomme I A/S har navnlig anført, at lejer har haft adgang til lejemålet under hele ombygningen, jf. byggeleder Niels Olav Nielsens forklaring i fogedretten, og at der ikke er foretaget ombygninger ved indgangen til Foldegade 33, hvor lejer havde sin postkasse. Ud lejer er forpligtet til at opsætte postkasserne i ejendommens opgang i stueetagen, jf. postlovens § 8, stk. 2.
Udlejer er berettiget og forpligtet til at sende påkrav og ophævelser til lejemålenes adresse, idet lejer drev sin forretning fra dette sted. Når Post Danmark ikke kunne træffe lejer og aflevere det anbefalede brev mod kvittering, måtte anmeldelsen af det anbefalede brev lægges i lejers postkasse i stueetagen, idet der på grund af postloven ikke er mulighed for at opsætte postkasser på 2. sal, hvor lejemålene var beliggende.
Lejer kan ikke undlade at kontrollere sin postkasse, selv om lejer har indgået aftale med Post Danmark om leje af postboks. Leje af postboks friholder ikke lejeren fra at opstille brevkasse ved indgangen, jf. Post Danmarks forretningsbetingelser for leje af postboks pkt. 1.1.
Udlejer har tidligere sendt påkrav og ophævelser til lejemålets postadresse. Lejer har ikke krav på, at påkrav og ophævelser sendes pr. mail eller fax, uanset om dette er sket i forbindelse med påkrav i oktober 2013 i samarbejde med udlejers advokat. Påkrav og ophævelser i forbindelse med denne sag er sendt fra administrationen i overensstemmelse med sædvanlig praksis. Lejer ved fra tidligere sager mellem parterne, at udlejer afgiver påkrav, når lejer ikke betaler leje. Lejer undlod bevidst at betale leje for at provokere, og lejer havde i denne situation særlig anledning til at holde øje med sin post.
Det er bevist ved udskrifter fra Post Danmark ”Track & Trace” og ved mails fra Post Danmark, at påkrav og ophævelser er kommet frem henholdsvis den 14. og den 20. november 2013, idet de er forsøgt afleveret til lejer, og besked om de anbefalede breve er lagt i lejers postkasse. Det er irrelevant, om postkassebatteriet var fyldt op af reklamer mv., hvilket i øvrigt bestrides, idet ejendomsmesteren dagligt påser sådanne forhold.
Påkrav og ophævelser er sendt med almindelig og anbefalet post. Efter retspraksis og litteraturen er det anbefalede brev kommet frem til kærende den dag, postvæsenet har anmeldt brevet til lejer, og hvor lejer kunne gøre sig bekendt med påkravene, selv om lejer ikke afhenter de anbefalede breve. Der er ikke krav om, at lejer modtager brevene personligt. Påkravene og ophævelserne sendt med almindelig post er ikke kommet retur.
Lejer betalte først restancen den 25. november 2013, og udlejers ophævelse af lejemålene er derfor berettiget. Det er i øvrigt udlejers erfaring, at lejer ikke modtager post, der er belastende for ham.
Denne sag drejer sig om fogedudsættelse efter ophævelse af erhvervslejemål som følge af betalingsmisligholdelse, og hovedspørgsmålet er, hvornår udlejers breve med betalingspåkrav og ophævelse må anses for at være kommet frem til lejeren. Det er udlejeren, der har bevisbyrden for, at betalingspåkrav og ophævelse af lejeaftalen er kommet frem så betids, at ophævelsen er gyldig og sket, inden lejeren berigtigede restancen, jf. erhvervslejelovens § 69, stk. 3, 1. pkt.
Ved vurderingen af, hvilke krav der kan stilles til beviset for, om en meddelelse er blevet afsendt og er kommet frem til adressaten, må der tages udgangspunkt i de forhold, der kendetegner det enkelte område, jf. Højesterets kendelse af 15. oktober 2012 (UfR 2013.165).
Højesteret finder, at et brev til en lejer med betalingspåkrav eller ophævelse af lejemålet, som udlejer har adresseret korrekt og sendt både som almindelig og anbefalet post, som udgangspunkt må anses for at være kommet frem til lejeren på den dag, hvor brevet og meddelelsen om det anbefalede brev ved normal postbesørgelse er afleveret på adressen, herunder i brevkasse. Dette gælder, uanset at lejer undlader at afhente det anbefalede brev på posthuset. Udgangspunktet må fraviges, f.eks. hvis postbesørgelsen ikke er normal, eller hvis udlejeren ved eller burde vide, at særlige forhold hos lejeren såsom bortrejse eller hospitalsindlæggelse kan bevirke, at han ikke ser posten.
Højesteret lægger til grund, at udlejers breve med betalingspåkrav og ophævelse af lejeaftalerne blev sendt både som almindelig og anbefalet post henholdsvis den 13. og 19. november 2013. Dette har udlejer godtgjort dels ved kopier af brevene, hvori datering og fremsendelsesmåde er angivet, dels ved bekræftelser fra Post Danmark på den anbefalede forsendelse, her i form af udskrifter fra Post Danmark ”Track & Trace”.
Brevene vedrørende kontorlejemålet var adresseret til advokat Jens Antonsen, Foldegade 33 2, 7100 Vejle, og brevene vedrørende depotlejemålet var adresseret til advokat Jens Antonsen, Depotrum Foldegade 33, 7100 Vejle. Højesteret finder, at disse adresseringer var korrekte adresseringer til lejerens og hovedlejemålets adresse. Dette støttes af, at lejeren på sit brevpapir, som han anvendte til breve til udlejers advokater i maj og oktober 2013, angav, at advokatkontoret havde adresse Foldegade 33, 2. sal, 7100 Vejle, og det må være resultatet, selv om advokatkontoret ifølge den digitale advokatfortegnelse, Advokatnøglen, havde adresse Foldegade 33, 2. sal, postboks 211, 7100 Vejle.
Højesteret lægger endvidere til grund, at udlejers breve med betalingspåkrav og ophævelse samt meddelelser om de anbefalede breve blev lagt i lejers brevkasse henholdsvis den 14. og 20. november 2013. Dette har udlejer godtgjort ved Track & Trace-udskrifter samt oplysninger fra Post Danmark, herunder om sædvanlig postbesørgelse af almindelig post.
Udlejers almindelige og anbefalede breve med betalingspåkrav og ophævelse må derfor som udgangspunkt anses for at være kommet frem til lejer henholdsvis den 14. og 20. november 2013.
Lejer har anført, at han burde kunne regne med, at post til advokatkontoret blev sendt til adressen postboks 211, 7100 Vejle og afleveret i hans postboks. Han har endvidere anført, at han burde kunne regne med, at post til advokatkontoret, der ikke blev afleveret i hans postboks, blev afleveret direkte på advokatkontoret på 2. sal i ejendommen Foldegade 33 og ikke i hans brevkasse.
Det følger af postlovens § 8, stk. 2, og bekendtgørelse nr. 727 af 24. juni 2011 om postbefordring og postvirksomheder § 9, stk. 3, samt pkt. 3 i bilag 1 til bekendtgørelsen, at brevkasseanlæg skal opstilles i eller ved etageejendomme med flere afleveringssteder. Pligten til at opstille brevkasseanlæg gælder uanset, om postmodtageren har indgået en aftale med Post Danmark om leje af postboks. Ved indgangen til Foldegade 33 var opstillet et brevkasseanlæg, hvor lejeren havde en brevkasse, med navnet ”A”. Lejeren har i fogedretten forklaret, at det er sket, at klienter har afleveret post i brevkassen. Herefter finder Højesteret, at lejer måtte forvente, at post fra udlejer kunne blive afleveret i brevkassen ved indgangen til Foldegade 33.
Efter bevisførelsen er der ikke grundlag for at antage, at udlejer var bekendt med, at lejers advokatkontor var lukket i november 2013. Der er heller ikke grundlag for at antage, at udlejer tidligere sædvanligvis – bortset fra et enkelt tilfælde – har sendt påkrav til lejer også pr. mail eller fax. Det, som lejer har anført om ombygning af ejendommen og om, at udlejer ikke tillige sendte påkrav og ophævelsesbreve pr. mail eller fax, kan derfor ikke føre til, at udlejers breve med betalingspåkrav og ophævelse undtagelsesvis ikke kan anses for at være kommet frem henholdsvis den 14. og 20. november 2013.
Højesteret lægger herefter til grund, at udlejerens breve med betalingspåkrav og ophævelse kom frem til lejeren henholdsvis den 14. og 20. november 2013.
Da udlejers påkrav således kom frem til lejeren den 14. november 2013, og lejeren først berigtigede restancen den 25. november 2013, opfyldte udlejers ophævelse af 19. november 2013 den tidstermin, der er en betingelse for gyldig ophævelse efter erhvervslejelovens § 69, stk. 3, 1. pkt.
Med disse bemærkninger stadfæster Højesteret landsrettens kendelse om at fremme fogedsagen.
A skal i sagsomkostninger for Højesteret inden 14 dage fra denne højesteretskendelses afsigelse betale 8.000 kr. til SEB Ejendomme I A/S. Beløbet forrentes efter rentelovens § 8 a.

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret