text:
Udvalgte danske afgørelser fra 3. kvartal 2011
Af Gitte Holtsø 21. oktober 2011
I dette nyhedsbrev har vi samlet de mest interessante og betydningsfulde afgørelser fra tredje kvartal 2011.
Afgørelser fra Højesteret
ISS Facility Services A/S og Dansk Industri mod Silkeborg Kommune
Højesteret har den 18. august 2011 stadfæstet Vestre Landsrets afgørelse, hvorefter Landsretten afviste, at Silkeborg Kommune har overtrådt EU's udbudsregler eller handlet ansvarspådragende ved at annullere et udbud angående skolerengøring med henblik på selv at varetage opgaven
Sagen drejede sig om et begrænset udbud af rengøringsservice på 17 skoler i Silkeborg Kommune (SK), som blev offentliggjort af SK i september 2005. Fem virksomheder, herunder ISS Facility Services A/S (ISS), afgav konditionsmæssige bud, og SK afgav selv et kontrol-bud. Den 30. marts 2006 meddelte SK tilbudsgiverne, at SK havde besluttet at annullere udbuddet. SK havde i den forbindelse oplyst, at SK i stedet: "…overgår til en ny og moderniseret form for rengøring…".
ServiceIndustrien indgav en klage over denne beslutning til den daværende Konkurrencestyrelse (KS), som iværksatte en undersøgelse af sagen. I forbindelse med denne undersøgelse uddybede SK den oprindelige begrundelse i et brev til KS, idet det oplystes, at Silkeborg byråd ud fra det angivne forventede timeforbrug i de indgivne tilbud havde vurderet, at det var urealistisk, at man med disse tilbud kunne opretholde det ønskede kvalitetsniveau. Eksempelvis havde ISS angivet et forventet timeforbrug på 65.776 timer, hvilket var 12.250 timer mindre, end SK på det tidspunkt selv brugte på opgaven. SK havde derfor besluttet i stedet at forsøge at effektivisere den interne organisering af rengøringen, bl.a. med henblik på at udnytte eventuelt synergipotentiale fra kommunesammenlægningen.
KS indbragte herefter sagen for Klagenævnet for Udbud (KfU) med påstand om, at beslutningen om at annullere udbuddet var blevet truffet på et usagligt grundlag, idet den var baseret på en uunderbygget formodning om, at tilbudsgiverne ikke ville være i stand til at opfylde SK's krav til kvalitet og arbejdsmiljø, uagtet at tilbuddene i øvrigt opfyldte alle de i udbudsbetingelserne fastsatte krav hertil, og uagtet at eventuel manglende opfyldelse af disse krav ville give SK adgang til at påberåbe sig misligholdelse af kontrakten. KS mente derfor, at SK havde overtrådt det udbudsretlige ligebehandlingsprincip.
KfU fandt, at selvom SK som udgangspunkt havde ret til at annullere udbuddet, var det i strid med ligebehandlingsprincippet at træffe en sådan beslutning, når denne: ”…alene bygger på uunderbyggede formodninger og subjektive forventninger…". KfU gav derfor KS medhold.
Sideløbende med denne sag anlagde Dansk Industri m.fl. sag ved KfU med påstand om, at SK havde handlet erstatningsansvarspådragende ved at annullere udbuddet. KfU fandt dog, at selvom SK havde handlet i strid med ligebehandlingsprincippet, kunne SK lovligt have annulleret udbuddet med henvisning til beslutningen om selv at løse opgaven efter en intern reorganisering. Der var dermed efter KfU’s opfattelse ingen tilbudsgivere, der var blevet påført noget tab, og KfU frifandt derfor SK i forhold til erstatningsspørgsmålet.
Både erstatningsspørgsmålet og spørgsmålet om, hvorvidt SK havde overtrådt udbudsreglerne ved at annullere udbuddet, blev herefter indbragt for Vestre Landsret.
Landsretten afviste, at SK havde overtrådt ligebehandlingsprincippet, eftersom det var ubestridt, at SK efter annullationen selv havde varetaget rengøringen, hvorfor der ikke var grundlag for at antage, at annullationsbeslutningen havde haft til formål at begunstige eller fravælge bestemte tilbudsgivere. Landsretten bemærkede, at selvom ingen af tilbudsgiverne var blevet oplyst om, at timetalsangivelsen ville blive tillagt betydning ved tilbudsvurderingen, var dette ikke i strid med gennemsigtighedsprincippet, idet den manglende gennemsigtighed ikke kunne have ført til forskelsbehandling. Landsretten fandt derfor heller ikke, at SK havde handlet ansvarspådragende.
Landsrettens dom blev anket til Højesteret. I sin dom understreger Højesteret, at en ordregiver som udgangspunkt er berettiget til at annullere et udbud, forudsat at beslutningen herom ikke forfølger et usagligt formål. Højesteret fremhævede, at SK uanset valget af begrundelse havde annulleret udbuddet med henblik på at udføre opgaven selv, og dette kunne efter Højesterets opfattelse ikke anses for et usagligt formål. Højesteret understregede i denne forbindelse, at selv hvis SK's beslutning udelukkende havde været baseret på en uunderbygget formodning om, at tilbudsgiverne ikke ville kunne levere det ønskede kvalitetsniveau, ville dette ikke ændre på, at selve formålet med beslutningen kunne karakteriseres som sagligt. Højesteret fandt derfor, at SK hverken havde handlet i strid med udbudsreglerne eller ansvarspådragende.
Per Aarslef A/S mod Amager Strandpark I/S
I en dom af 5. april 2011 har Højesteret fundet, at Amager Strandpark I/S har overtrådt udbudsreglerne ved at tildele en kontrakt angående anlæg af Amager Strandpark til Hoffmann/Boskalis JV i stedet for Per Aarsleff A/S. Amager Strandpark I/S er derfor blevet pålagt at betale kr. 8 millioner i erstatning til Per Aarsleff A/S.
Det begrænsede udbud, som var sagens omdrejningspunkt, blev udskrevet den 1. august 2003. Af udbudsbetingelserne fremgik blandt andet, at ukonditionsmæssige tilbud ville blive afvist, at den angivne pris skulle være fast og omfatte alt, der ikke specifikt var angivet som bygherreleverance, og at alle for hovedentreprisens gennemførelse nødvendige vejrligsforanstaltninger inklusive udvidede vinterforanstaltninger skulle være indeholdt i tilbuddet.
Tre virksomheder, herunder Per Aarsleff A/S (PA) og Hoffmann/Boskalis JV (HB), afgav konditionsmæssige tilbud. I HB's tilbud var anført, at Danske Entreprenørers Standardforbehold af 2001 (DES 2001) skulle være gældende for kontrakten, hvilket bl.a. indebar, at der skulle ske særskilt betaling for snerydning og ikke-overenskomstmæssige vinterforanstaltninger.
Den 23. april 2004 besluttede Amager Strandpark I/S (AS) at tildele kontrakten til HB. Grundlaget for denne beslutning blev beskrevet i et notat med titlen "Tilbudsvurdering", hvoraf det fremgik, at AS’ tekniske rådgiver havde vurderet, at DES 2001 ganske vist indebar en række forbehold, herunder i forhold til betaling for vinterforanstaltninger, men at disse kunne prissættes og derfor ikke var at regne for væsentlige. DES 2001-forbeholdene blev derfor prissat til kr. 2,5 millioner, og på baggrund af den derved fremkomne pris var HB's tilbud det økonomisk mest fordelagtige (kr. 183.517.000 i forhold til kr. 191.057.188 fra PA).
Den 6. maj 2004 indgav PA klage over denne beslutning til Klagenævnet for Udbud (KfU) med påstand om, at AS havde handlet i strid med ligebehandlingsprincippet ved ikke at afvise HB’s tilbud, idet de forbehold, som i kraft af DES 2001 var indeholdt heri, vedrørte grundlæggende elementer i udbudsbetingelserne, og idet den økonomiske konsekvens af disse forbehold i øvrigt ikke kunne fastlægges med tilstrækkelig sikkerhed, hvorfor prissætning ikke var mulig.
KfU fandt, at bestemmelsen i udbudsbetingelserne om, at vejrligsrisikoen i det hele blev pålagt entreprenøren, udgjorde en markant skærpelse i forhold til det lovmæssige udgangspunkt i den dagældende bekendtgørelse om byggeri i vinterperioden, og at dette derfor måtte betragtes som et grundlæggende element i udbudsbetingelserne. KfU fandt endvidere, at DES 2001 entydigt udgjorde et forbehold imod denne bestemmelse, og at værdien af dette forbehold ikke med tilstrækkelig sikkerhed kunne fastlægges, idet der ikke i udbudsmaterialet var fastsat nogen grænse for vejrligsrisikoens værdi. KfU fandt derfor, at AS havde været forpligtet til at se bort fra HB's tilbud, og annullerede AS’ beslutning om at indgå kontrakt med HB. Ved efterfølgende kendelse af 8. marts 2005 pålagde KfU endvidere AS at betale erstatning til PA svarende til kr. 5 millioner i form af positiv opfyldelsesinteresse.
Disse to kendelser blev indbragt for Østre Landsret, som afsagde dom i sagen den 5. februar 2008. Blandt andet på baggrund af en række vidneudsagn fandt Landsretten, at beregning af prisen for vinterforanstaltninger var en sædvanlig byggeøkonomisk beregning, hvorfor det uden væsentlige vanskeligheder var muligt at prissætte de forbehold, som DES 2001 indebar. Et forbehold imod bestemmelsen om risikoen for vinterforanstaltninger indebar dermed efter Landsrettens opfattelse ikke nogen risiko for fordrejning af konkurrencen imellem tilbudsgiverne, og denne bestemmelse kunne derfor heller ikke anses for grundlæggende med deraf følgende pligt til afvisning. Landsretten frifandt derfor AS.
Landsrettens dom blev anket til Højesteret. Til brug for Højesterets vurdering blev der afgivet en sagkyndig erklæring om blandt andet opgavens karakter samt om, hvorvidt der findes en entydig standard for prissættelse af vinterforanstaltninger. Af erklæringen fremgik det, at opgaven måtte regnes for kompliceret, at tidsplanen for denne måtte betragtes som stram og ufleksibel, at hovedentreprisen i betragtelig grad var udsat for vejrlig, og at der ikke kunne siges at findes nogen entydig standard for udførelse af sådanne beregninger.
Ud fra disse betragtninger om opgavens karakter fandt Højesteret, at vilkåret om, at entreprenøren i alt væsentligt skulle bære risikoen for vejrlig, måtte betragtes som et grundlæggende element i udbudsbetingelserne, og da HB's tilbud i kraft af DES 2001-bestemmelsen indeholdt forbehold imod dette vilkår, var AS forpligtet til at se bort fra HB's tilbud, uanset om dette kunne prissættes på en saglig måde eller ej.
Da AS således havde overtrådt det udbudsretlige ligebehandlingsprincip ved at tildele kontrakten til HB, og da det var ubestridt, at PA ville have fået tildelt kontrakten, hvis AS havde afvist tilbuddet fra HB, fandt Højesteret, at AS havde handlet erstatningsansvarspådragende over for PA. AS blev derfor pålagt at betale erstatning til PA svarende til kr. 8 millioner i form af positiv opfyldelsesinteresse.
Afgørelser fra byretterne
Kartoffelproducentforening og tidligere formand idømt bøder for forsøg på koordinering af medlemmernes priser og produktionsmængder
Retten i Kolding har idømt Dansk Kartoffelproducentforening og dens tidligere formand bøder for at opfordre foreningens medlemmer til at koordinere deres priser samt at begrænse udbuddet.
Retten i Kolding har den 6. september 2011 fastslået, at Dansk Kartoffelproducentforening ("Foreningen") og foreningens forhenværende formand har overtrådt forbuddet i konkurrencelovens § 6 ved at opfordre til at hæve priserne på spisekartofler samt begrænse udbuddet ved at lade kartoflerne blive i jorden. Foreningens opfordringer blev fremsat på et stormøde den 3. september 2009, som Foreningen havde indkaldt til efter længere tids frustration blandt foreningens medlemmer over de faldende kartoffelpriser. Foreningens daværende formand havde nogle dage efter stormødet deltaget i et tv-interview, hvori opfordringen til at hæve priserne og begrænse produktionen blev gentaget. Opfordringen fremgik endvidere af Foreningens hjemmeside. Retten i Kolding afviste Foreningens påstand om, at opfordringerne til at begrænse produktionen alene skete af hensyn til kvaliteten.
Retten i Kolding lagde ved fastsættelsen af bøden til Foreningen vægt på, at en opfordring fra en brancheforening til medlemmerne, som har til formål eller følge at begrænse priskonkurrencen mellem disse, må anses for at være en alvorlig overtrædelse. Retten fandt endvidere, at det var en skærpende omstændighed, at Foreningen i 2008 havde modtaget en indskærpelse fra Konkurrencestyrelsen om ikke at forsøge at påvirke medlemmernes prisfastsættelse eller øvrige forretningsbetingelser, og at Foreningen havde underskrevet en erklæring herom. Selvom Foreningen kun har 180 medlemmer og dermed repræsenterer en mindre del af den samlede kartoffelavlerbestand i Danmark, fandt retten på baggrund af ovenstående handlingsforløb, at bøden til Foreningen skulle fastsættes til kr. 500.000.
Ved fastsættelsen af bøden til Foreningens forhenværende formand lagde retten vægt på formandens fremtrædende og centrale rolle, samt det forhold, at formanden havde deltaget i et Tv-interview, hvori opfordringen til at hæve priserne og begrænse produktionen blev gentaget. Retten påpegede endvidere, at det var en skærpende omstændighed, at den forhenværende formand var blevet gjort bekendt med Konkurrencestyrelsens tidligere henvendelse til Foreningen samt, at formanden selv havde underskrevet en erklæring om, at Foreningen ville overholde dansk lovgivning. Bøden blev efter en samlet vurdering fastsat til kr. 25.000. Dommen er efterfølgende blevet anket til Landsretten.
Afgørelser fra Statsadvokaten for Særlig Økonomisk Kriminalitet
Børnetøjsforretningen Ticket to Heaven A/S og en tidligere indehaver af en børnetøjsforretning har vedtaget bøder på henholdsvis kr. 300.000 og kr. 25.000 for overtrædelse af konkurrenceloven
Ticket to Heaven A/S og den tidligere indehaver af butikken Bambino Børnetøj har vedtaget et bødeforlæg udstedt af Statsadvokaten for Særlig Økonomisk Kriminalitet ("SØK") for overtrædelse af konkurrencelovens forbud mod konkurrencebegrænsende aftaler ved i fællesskab at have aftalt maksimum rabatsatser ved salg af Ticket to Heavens produkter på internettet.
Ticket to Heaven og Bambino havde i forbindelse med udsalg i deres respektive internet-butikker indgået en aftale om, at der maksimalt ville blive givet en rabat på 30% på Ticket to Heavens børnetøj. Konkurrencestyrelsen foretog i oktober 2008 en kontrolundersøgelse hos Ticket to Heaven, og på baggrund af det fundne materiale blev sagen anmeldt til SØK i marts 2009.
Selve aftalen løb fra den 25. januar 2008 til den 31. januar 2008. SØK har ved fastsættelsen af bøden for Ticket to Heaven tillagt det vægt, at Ticket to Heaven har erkendt overtrædelsen, og at denne blev bragt til ophør kort efter, at overtrædelsen havde fundet sted.
Bambino Børnetøj er ophørt med at eksistere pr. 31. december 2010, og derfor er det den tidligere indehaver af virksomheden, der har vedtaget en bøde på kr. 25.000.

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret


text:
Aftenklokker | ✨ Sølvstænk i dit gyldne hår : læs teksten og download melodien på tinnitusarchive.org. 2019-01-12
Aftenklokker. 45cat 2019-01-12
Aftenklokker Rating: 9,3/10 1075 reviews
tekst efterlyses til
Gabi Festsange - Sølvbryllup Gabi's Hjemmeside med festsange, papirklip,hjemmebag,gavemærker og meget mere Mel. Tak for gode som for onde år, sølvstænk i dit gyldne hår. Lyser om din fine tinding, livet mod sin aften går. Kærlighed kan aldrig ældes, men behersker liv og død. Smyk dit hår med blomsterranker, glem at det som sne er hvidt. Lyser om din fine pande, livet mod sin aften går, livet mod sin aften går. Lyser om din fine tinding, livet mod sin aften går.
Sølvstænk i de gyldne lokker, furer på din fine kind. Tak for gode som for onde år, sølvstænk i dit gyldne hår. Smyk dit hår med blomsterranker, Glem at det som sne er hvidt. Skænk mig alderdommens stilhed, skøn som vårens viltre leg. Når ved kvæld jeg sidder her på dækket, efter dagens travlhed og besvær, går min tanke hjem med fugletrækket til den pigelil som jeg har kær. I min længsel har den trøst jeg fundet, at hun stoler fuldt og fast på mig, i den lille fiskerby ved sundet ved jeg at hun længes li'som jeg.
Kim Larsen:Sølvstænk Lyrics
Sølvstænk i de gyldne lokker, furer på din fine kind. Sømanden og stjernen Hør min sang du klare aftenstjerne, du som funkler hist på himlens blå, tag en hilsen med dig til det fjerne hjem til den jeg altid tænker på. Snart skal livets aftenklokker, Ringe solfaldstimen ind. . Hvad gør det, at kinden rynkes lidt, læben kysser lige blidt. Ømt jeg kysser dine kinder, som den dag jeg fik dig kær. Den, der elsker sødt og rent som vi, lever altid ung og fri.
Sølvstænk i dit gyldne hår : læs teksten og download melodien på tinnitusarchive.org
Hvad gør det, at snefnug drysser tæt, hvad gør det, din fod bli'r træt. Derfor beder jeg dig aftenstjerne, når dit milde skær du sender ned, lys da også for mit hjertes terne og bring bud om trofast kærlighed. Varmt og ungt dit hjerte banker, søde pige i dit smil. Afspil den version med det antal vers, som du har skrevet og bruge den som ledsagelse til din festsang, når alle skal synge med. Lyser om din fine tinding, livet mod sin aften går. Lyser om din fine pande, livet mod sin aften går. Varmt og ungt dit hjerte banker, søde pige i dit smil.
Blomst kan visne, træ kan fældes, blegne kan hver kind så rød. Tak for gode som for onde år, sølvstænk i dit gyldne hår. Tak for gode som for onde år, sølvstænk i dit gyldne hår. Snart skal livets aftenklokker, ringe solfaldstimen ind. Sølvstænk i de gyldne lokker Musik og Tekst: Traditionel. Tak for gode som for onde år, Sølvstænk i dit gyldne hår. Stadig nynner i mit øre, hjertets melodi.
Blunder kys bag blomsterranker, tindrer vårens blå april. Sølvstænk i de gyldne lokker, Furer på din fine kind. Snart det sidste guld forsvinder, og dit hår får sneens skær. Tak for gode som for onde år, sølvstænk i dit gyldne hår. Smyk dit hår med vårens blomster, kærlighed har altid ret. Husk, at du kan købe musikken for kr. Tak for gode som for onde år, sølvstænk i dit gyldne hår.
Sølvstænk i de gyldne l
Lyser om din fine pande, livet mod sin aften går. Varmt og ungt dit hjerte banker, Søde pige i dit smil. Lyser om din fine pande, livet mod sin aften går, livet mod sin aften går. Smyk dit hår med blomsterranker, glem at det som sne er hvidt. Dansk tekst: Siegfried Pedersen Snart skal livets aftenklokker, ringe solfaldstimen ind.
Dansk tekst: Siegfried Pedersen Snart skal livets aftenklokker, ringe solfaldstimen ind. Lyser om din fine pande, Livet mod sin aften går, Livet mod sin aften går. Lad os gråne sammen du og jeg, du er stadig ung for mig. Vi fra Danmarks lyse bøgeskove, sætte kursen mod det store hav, stævned' over sø og salten våge, hvor så mangen sømand fandt sin grav. Lyser om din fine pande, Livet mod sin aften går. Sølvstænk i de gyldne lokker, furer på din fine kind. Varmt og ungt dit hjerte banker, søde pige i dit smil.

matches:
in fine
in fine
in fine
in fine
in fine
in fine
in fine
in fine
in fine
in fine
in fine
in fine
in fine


text:
Skat.dk: Selskabstømning - Hæftelse for sælger og bank - Indbyrdes erstatningsfordeling
22 Mar 2001 16:24
SKM2001.85.HR
I 75/1999, I 77/1999
Selskabstømning, Erstatningsansvarlig
Højesteret ændrede landsrettens dom og pålagde sælger at betale 8.365.267 kr. svarende til selskabets tab samt konkursomkostninger (dissens for at begrænse erstatningsansvaret til skattevæsenets tab på 5.444.709 kr.). Der var enighed om, at banken var solidarisk erstatningsansvarlig for skattevæsenets tab. Ved den indbyrdes fordeling af erstatningsbyrden måtte der tages udgangspunkt i de principper, der var fastlagt i UfR 200.365 H. Der var ikke grundlag for at fravige disse principper, selv om sælger tillige hæftede efter aktieselskabslovens § 115, stk. 5. Sælger skulle bære det kontante merprovenu, efterbeskatning af investeringsfondsmidler og rentefordelen af det kontante merprovenu. I det indbyrdes forhold skulle sælger herefter betale 4.449.043 kr. og banken 995.666 kr.
Aktieselskabsloven § 115, stk. 2 og 5
Konkursloven § 93, nr. 1 og 2
Konkursloven § 94 nr. 4
I 75/1999:
A-banken A/S
(advokat TS)
1. B ApS under konkurs og
(advokat MS) Biintervenient: Advokat JF
(advokat SB)
og I 77/1999:
1. B ApS under konkurs
2. A-banken A/S
Østre Landsrets dom af 3. februar 1999
A-banken A/S (banken) har gentaget sine påstande.
HH har over for B ApS under konkurs (konkursboet) påstået frifindelse mod betaling af 5.444.709 kr. med tillæg af procesrente og har over for banken nedlagt påstand om friholdelse for ethvert beløb ud over 2.286.088 kr., som han måtte blive tilpligtet at betale til konkursboet. Over for bankens påstand om friholdelse har HH påstået frifindelse.
B ApS under konkurs har påstået stadfæstelse, idet det beløb, som HH skal betale til konkursboet, dog skal forhøjes til 8.365.267 kr.
Banken har for Højesteret gjort gældende, at det beløb, som HH ved en eventuel fordeling af erstatningsbyrden forlods skal fralægge sig, skal opgøres således:
1) det kontante merprovenu på 1.958.503 kr.,
2) det beløb på 1.167.289 kr., der ved likviditation ville være blevet udløst ved efterbeskatning af investeringsfondsmidler ud over det hensatte,
3) likviditetsfordelen - nettorentegevinsten - af post 1 fra den 14. september 1990 til sagsanlægget den 14. september 1995 (327.585 kr. i tilfælde af, at sagen anses for en bruttosag, 403.941 kr. i tilfælde af, at sagen anses for en mellemformsag, jf. symmetriforrentningsprincippet i kildeskattelovens § 62 E, 3. pkt.) og af post 2 fra den 21. november 1991, hvor efterbeskatningen forfaldt til betaling, til sagsanlægget,
4) likviditetsfordelen - nettorentegevinsten - af post 1 og 2 fra sagsanlægget til den 21. december 1998, hvor HH indbetalte 5.444.709 kr. til konkursboet.
Banken og HH er enige om, at HHs kontante merprovenue kan opgøres til 1.958.503 kr. De er endvidere enige om at anvende en nettorentesats på 4,125 % p.a. og om, at renten af merprovenuet i perioden fra 14. september 1990 til sagsanlægget herefter er 327.585 kr. beregnet efter principperne i Højesterets dom af 24. november 1999 (UfR 2000 s. 365).
Banken har bestridt at være regrespligtig over for HH for nogen del af en eventuel hæftelse efter aktieselskabslovens § 115, stk. 5, ud over 5.444.709 kr.
HH anerkender for Højesteret, at han over for konkursboet er erstatningsansvarlig efter dansk rets almindelige erstatningsregel, og gør ikke for Højesteret gældende, at konkursboets krav er bortfaldet som følge af passivitet eller forældelse. Han gør over for banken yderligere gældende, at denne i forhold til ham skal bære også den yderligere erstatning ud over 5.444.709 kr., som han måtte blive dømt til at betale til konkursboet, hvis han hæfter efter aktieselskabslovens § 115, stk. 5.
HH har anført, at det beløb, han forlods skal betale i det indbyrdes forhold, er 2.286.088 kr., hvilket er summen af det kontante merprovenu på 1.958.503 kr. og forrentningen heraf fra den 14. september 1990 til sagens anlæg.
Beløbet i konkursboets påstand fremkommer således:
Anmeldte selskabsskatter inklusive efterbeskatning
vedrørende investeringsfondshenlæggelser 5.444.709 kr.
Renter i henhold til selskabsskatteloven frem til og med
december 1998 2.920.558 kr.
i alt 8.365.267 kr.
Seks dommere - udtaler:
HH - sælgeren af overskudsselskabet - har erkendt, at han ved salget af selskabet på uforsvarlig måde tilsidesatte skattevæsenets interesser og derfor er erstatningsansvarlig for skattevæsenets tab på 5.444.709 kr.
Aftalen om overdragelse af selskabet havde ikke karakter af en normal forretningsmæssig disposition. Den blev indgået med det for HH på forhånd ukendte C A/S, repræsenteret ved KS. Om dette selskab forelå der alene de i dommen nævnte oplysninger, bl.a. om revision med forbehold og om en tidligere begæring om tvangsopløsning på grund af manglende regnskab. Ifølge aftalen skulle købesummen på ca. 16 mio. kr. overføres til sælgers pengeinstitut "mod afregning af selskabets likvide midler", der var opgjort til ca. 18 mio. kr. Handelen blev afviklet ved, at sælger på et tidspunkt, hvor adgangen til at disponere over selskabets midler alene tilkom ham, accepterede henvendelsen fra A-banken som repræsentant for køber om at modtage købesummen mod samtidig at overføre selskabets midler til banken - uden angivelse af kontohaver. Vi finder, at sælgeren under de angivne omstændigheder må have indset, at han som aktionær i det solgte selskab stillede dettes midler til rådighed for køberen i forbindelse med dennes erhvervelse af aktierne i selskabet, og at han dermed overtrådte aktieselskabslovens § 115, stk. 2.
Ved den gennemførte overførsel blev selskabets midler indsat på KSs konto, og tilbageførsel fra ham, jf. lovens § 115, stk. 4, er udelukket. Vi tiltræder herefter, at HH hæfter for selskabets tab efter § 115, stk. 5, og derfor til boet skal betale 8.365.267 kr. samt konkursomkostninger som påstået for landsretten.
Dommer 7 udtaler vedrørende forholdet mellem konkursboet og HH:
Er forbudet mod selvfinansiering i aktieselskabslovens § 115, stk. 2, blevet tilsidesat, og kan køberen ikke tilbagebetale de udbetalte selskabsmidler, "indestår de, der har truffet eller opretholdt dispositionerne efter stk....2, for selskabets tab", jf. § 115, stk. 5. Denne bestemmelse må efter min opfattelse forstås således, at den alene omfatter aktionærer, bestyrelsesmedlemmer eller direktører i selskabet, som på det tidspunkt, da den omhandlede disposition blev truffet eller opretholdt, var vidende om de faktiske omstændigheder, som bevirkede, at dispositionen var i strid med forbudet i stk. 2. Er der i forbindelse med salg af et overskudsselskab sket overtrædelse af selvfinansieringsforbudet derved, at selskabets midler i forbindelse med handelens berigtigelse er blevet overført til en konto tilhørende køberen, kan sælgeren herefter kun pålægges hæftelse efter stk. 5, såfremt det efter indholdet af overdragelsesaftalen eller det i øvrigt foreliggende kan anses for godtgjort, at sælgeren var vidende om, at overførselen skete til en konto tilhørende køberen. Uagtsomhed hos sælgeren er således ikke tilstrækkeligt til at pålægge denne hæftelse efter stk. 5.
I den foreliggende sag var det i overdragelsesaftalens pkt. 5.2 bestemt, at køber efter overførselen af købesummen til sælger var legitimeret til at disponere over selskabets konti. Denne bestemmelse kan alene forstås som udtryk for, at køberen var legitimeret til at disponere som ny eneaktionær, og ikke som en bestemmelse om, at selskabets midler skulle overføres til køberen. Af telefaxen af 14. september 1990 fra køberens pengeinstitut, A-banken, til HHs pengeinstitut, D-bank, fremgik alene, at overførselen af købesummen til D-bank var betinget af, at selskabets midler overførtes til A-banken. Det fremgik således ikke, at selskabets midler ville blive overført til en konto tilhørende køberen. Der foreligger heller ikke andre omstændigheder, som giver grundlag for at fastslå, at HH var vidende herom. Efter det foran anførte finder jeg herefter, at der ikke kan rejses krav mod HH i medfør af aktieselskabslovens § 115, stk. 5.
For Højesteret har HH som nævnt erkendt at være erstatningsansvarlig over for konkursboet efter dansk rets almindelige erstatningsregel. Jeg stemmer herefter for at tage hans påstand om frifindelse mod betaling af 5.444.709 kr. med tillæg af sædvanlig procesrente fra sagens anlæg til følge.
Der afsiges for så vidt angår forholdet mellem konkursboet og HH dom efter stemmeflertallet.
Samtlige dommere udtaler herefter:
Af de grunde, der er anført af landsretten, tiltræder Højesteret, at A-banken er erstatningsansvarlig for skattevæsenets tab og derfor skal betale 5.444.709 kr. til konkursboet.
Højesteret tager herefter konkursboets påstand til følge.
Både HH og banken har på uforsvarlig måde medvirket til den ulovlige selvfinansiering. Det solidariske erstatningsansvar herfor omfatter skattevæsenets tab på 5.444.709 kr. Herudover påhviler der HH en merforpligtelse vedrørende renter efter skattelovgivningen og omkostninger ved selskabets konkurs i kraft af hans hæftelse for det tab, som selskabet har lidt som følge af den ulovlige udbetaling til KS, og som KS ikke har dækket ind ved tilbagebetaling til selskabet.
Det solidariske ansvar for skattevæsenets tab kan efter selskabets særegne karakter - et overskudsselskab uden anden beskyttelsesværdig selskabsinteresse end skattevæsenets kreditorinteresse - ikke udstrækkes til at omfatte selskabets videregående tab. På denne baggrund - og da A-banken ikke var rådgiver for HH om den disposition, som udløser hans hæftelse efter aktieselskabslovens § 115, stk. 5 - kan HH ikke rejse krav mod A-banken i anledning af den nævnte merforpligtelse.
Ved den indbyrdes fordeling af den fælles erstatningsbyrde på de 5.444.709 kr. mellem banken og HH må der også i en sag om selskabstømning som den foreliggende - en såkaldt "mellemformsag" - tages udgangspunkt i de principper, der er fastlagt i Højesterets dom af 24. november 1999 (UfR 2000 s. 365).
Af beløbet på 5.444.709 kr. skal HH herefter forlods bære det kontante merprovenu på 1.958.503 kr. Det må efter det foreliggende lægges til grund, at alternativet til salget var en likvidation af selskabet, som ville have udløst en efterbeskatning af investeringsfondsmidlerne på 1.167.289 kr. ud over, hvad der var hensat hertil i regnskabet. HH skal derfor også forlods bære dette beløb. Herudover skal medregnes et beløb til kompensation for den økonomiske værdi, der for HH var knyttet til rådigheden over det kontante merprovenu på 1.958.503 kr. i perioden fra udbetalingen den 14. september 1990 til sagsanlægget. Parterne er enige om, at denne fordel beregnet efter principperne i den nævnte højesteretsdom kan opgøres til 327.585 kr. Der er ikke grundlag for at fravige disse principper som følge af, at HH tillige hæfter efter aktieselskabslovens § 115, stk. 5. Højesteret finder heller ikke grundlag for at tillægge renter af beløbet på 1.167.289 kr. i efterbeskatning af investeringsfondsmidler eller for at tillægge renter for tiden efter sagens anlæg.
Den del af den fælles erstatningsbyrde på 5.444.709 kr., som HH i det indbyrdes forhold forlods skal bære, udgør herefter i alt 3.453.377 kr.
Der er ved fordelingen af det resterende beløb på 1.991.322 kr. ikke grundlag for at fravige det i ovennævnte dom fastlagte udgangspunkt. Beløbet skal derfor deles lige mellem HH og A-banken.
I det indbyrdes forhold skal HH herefter betale 4.449.043 kr. og A-banken 995.666 kr.
HH og A-banken A/S skal til B ApS under konkurs in solidum betale 8.365.267 kr., dog således, at A-banken A/S højst skal betale 5.444.709 kr., med tillæg af procesrente fra den 14. september 1995. HH skal anerkende, at han yderligere er forpligtet til at erstatte B ApS under konkurs omkostningerne ved konkursens indtræden og boets behandling, jf. konkurslovens § 93, nr. 1 og 2, og retsafgift, jf. konkurslovens § 94, nr. 4.
I det indbyrdes forhold skal HH af det beløb, for hvilket der hæftes solidarisk, bære 4.449.043 kr. og A-banken A/S 995.666 kr., alt med procesrente fra den 14. september 1995.
I sagsomkostninger for Højesteret skal HH og A-banken A/S in solidum til B ApS under konkurs betale 350.000 kr. I det indbyrdes forhold bærer HH 175.000 kr. heraf og A-banken A/S 175.000 kr.
I forholdet mellem HH og A-banken A/S skal hver part betale egne sagsomkostninger for Højesteret.
Landsrettens sagsomkostningsafgørelser stadfæstes.

matches: Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret Højesteret