Junior HR / People Partner
Маю дуже різноплановий досвід роботи, бо прожила насичену половину свого життя. Мрія бути вчителем і 16 років прекрасного професійного досвіду, який я завжди буду згадувати з тепло у серці. Я з тих вчителів, що були друзями для школярів, бо підтримували, допомагала, мотивувала, а зараз пишаюся тим, що ми залишаємося друзями протягом всього життя. 
Потім був переїзд і новий етап роботи в державній установі. Зовсім інші правила, інший стиль життя, більше відповідальності, кадрової документації, бюрократії, але знову ж люди. Тобі треба знайти з ними спільну мову, бо від цього залежить твоя робота. Є поставлена задача і її треба виконати незалежно чи перед тобою депутат, який ногою двері відчиняє, чи керівник підприємства, що банально не вміє користуватися комп'ютером, тому не розуміє, що таке песик, коли ти запитуєш про електронну пошту.

Потім я все ж таки повернулася до психології та багато вчилася, практикувала, консультувала. Організувала власний жіночий клуб, щоб допомагати жінкам розвиватися. Мені подобалося допомагати дівчатам знаходити себе, пізнавати свої нові сторони та надихати на ще більші зміни. 

Прийшла війна, окупація Донбасу та анексія Криму. Я не змогла стояти осторонь, тому звісно займалася волонтерством як тільки могла. Так і почався етап в моєму житті, як психолога-консультанта для родин загиблих в АТО (війні). Спочатку це були щотижневі зустрічі, де я намагалася просто дати людям землю під ногами та бажання жити. Потім ми шукали ресурси, нові мотиви для життя і жили. В результаті нашій організації майже 8 років і ми займаємося соціально-психологічною допомогою. Це і психологічне консультування й арттерапія, подорожі Україною, щоб познайомитися з такими ж спільнотами. Ми вже стали великою родиною, тому я допомагала з організацією та проведенням свят як Новий Рік, День Незалежності, День Святого Миколая для діток, спільні пікніки, майстер-класи з приготування їжі. Ми робили все можливе, щоб допомогти цим людям, в тому числі оформлення документів, побутові потреби як привезти дров, зробити ремонт, знайти фінансування, щоб дитину зібрати в перший клас, чи поховати матір у якої до цього загинув син на війні.
В 50 років я усвідомила, що хочу себе реалізувати в новій ролі, а саме HR менеджером. Все своє життя, я працювала з людьми, допомагала їм чим можу, мотивувала розвиватися та навчатися, організовувала різні заходи. Не хочу займатися рекрутингом, тому що для мене це занадто ресурсно та емоційно затратно, витрачати себе на людей. які можливо, не стануть частиною команди.
Не хочу, щоб це дійсно лякало, але це те чим я пишаюся - Нагороджена орденом княгині Ольги ІІІ ступеня (Президентом України П.Порошенко) у 2018 році. Це не про серйозність та якусь пафосність, а про те, що я дійсно всі 8 років як психолог-консультант робила все від себе можливе, щоб допомогти родинам загиблих в АТО (війні) Сумської області.
Не хочу, щоб це дійсно лякало, але це те чим я пишаюся - Нагороджена орденом княгині Ольги ІІІ ступеня (Президентом України П.Порошенко) у 2018 році. Це не про серйозність та якусь пафосність, а про те, що я дійсно всі 8 років як психолог-консультант робила все від себе можливе, щоб допомогти родинам загиблих в АТО (війні) Сумської області.
Маю дуже різноплановий досвід роботи, бо прожила насичену половину свого життя. Мрія бути вчителем і 16 років прекрасного професійного досвіду, який я завжди буду згадувати з тепло у серці. Я з тих вчителів, що були друзями для школярів, бо підтримували, допомагала, мотивувала, а зараз пишаюся тим, що ми залишаємося друзями протягом всього життя. 
Потім був переїзд і новий етап роботи в державній установі. Зовсім інші правила, інший стиль життя, більше відповідальності, кадрової документації, бюрократії, але знову ж люди. Тобі треба знайти з ними спільну мову, бо від цього залежить твоя робота. Є поставлена задача і її треба виконати незалежно чи перед тобою депутат, який ногою двері відчиняє, чи керівник підприємства, що банально не вміє користуватися комп'ютером, тому не розуміє, що таке песик, коли ти запитуєш про електронну пошту.

Потім я все ж таки повернулася до психології та багато вчилася, практикувала, консультувала. Організувала власний жіночий клуб, щоб допомагати жінкам розвиватися. Мені подобалося допомагати дівчатам знаходити себе, пізнавати свої нові сторони та надихати на ще більші зміни. 

Прийшла війна, окупація Донбасу та анексія Криму. Я не змогла стояти осторонь, тому звісно займалася волонтерством як тільки могла. Так і почався етап в моєму житті, як психолога-консультанта для родин загиблих в АТО (війні). Спочатку це були щотижневі зустрічі, де я намагалася просто дати людям землю під ногами та бажання жити. Потім ми шукали ресурси, нові мотиви для життя і жили. В результаті нашій організації майже 8 років і ми займаємося соціально-психологічною допомогою. Це і психологічне консультування й арттерапія, подорожі Україною, щоб познайомитися з такими ж спільнотами. Ми вже стали великою родиною, тому я допомагала з організацією та проведенням свят як Новий Рік, День Незалежності, День Святого Миколая для діток, спільні пікніки, майстер-класи з приготування їжі. Ми робили все можливе, щоб допомогти цим людям, в тому числі оформлення документів, побутові потреби як привезти дров, зробити ремонт, знайти фінансування, щоб дитину зібрати в перший клас, чи поховати матір у якої до цього загинув син на війні.
В 50 років я усвідомила, що хочу себе реалізувати в новій ролі, а саме HR менеджером. Все своє життя, я працювала з людьми, допомагала їм чим можу, мотивувала розвиватися та навчатися, організовувала різні заходи. Не хочу займатися рекрутингом, тому що для мене це занадто ресурсно та емоційно затратно, витрачати себе на людей. які можливо, не стануть частиною команди.