Elin Furubotn:Førsteklasses utførelse 

Hun vet å velge samarbeidspartnere. 

Elin Furubotn: 
"Ikkje gå deg vill" (Grappa) 

Forrige gang var det Stavanger Symfoniorkester. 
Denne gang har Elin Furubotn samlet et førsteklasses lag i studio. 

Renate Engevold og fela hennes viser godt igjen i den folkeviseinspirerte åpningen "Elva kan danse". 
Den handler om vanskelige dager som kan komme, men slutter med en liten trøst: 
Regnet kan piske og taket blir lekk, regnet kan vaska tårene vekk. 

"Bønn fra utflyttet sønn" er lysere, en vennlig korreks fra en sønn til sin masete mor. 

"Gi deg hen" står på sin side godt plantet i norsk visetradisjon. 
Salige Erik Bye kunne sunget denne, mens trompeten til Torbjørn Økland og plystringen til Børge Fjordheim tilfører noe ekstra. 

Tittelkuttet "Ikkje gå deg vill" handler om dobbeltmoral og ender med det vi finner varianter av i alle de store verdensreligionene: 
Vær mot andre som du vil at andre skal være mot deg. 
Verre er det ikke. 

I vakre "Ta vare på" rimer hun livet med sivet, noe du vanligvis bør unngå for enhver pris, men Furubotn slipper unna med det. 
Stavanger-artisten er blitt en bedre og bedre vokalist. 
På den følsomme folkemusikk-inspirerte "La deg gå" viser hun at stemmen duger til det også. 

Så gjør hun et hopp over i radiopopen med "Eg har glemt". 
En frisk låt med en tekst det er lett å kjenne seg igjen i. 

Så skifter hun gir igjen. 
"Stillheten kommer" framføres uten instrumenter, men med nydelig koring. 
Noe nær en vuggevise og vakker som bare det. 

Så spriter hun opp folkemusikken i "Klagemur". 
Lekkert gitarspill og herlig mannskoring, pluss en tekst om alle tabbene man gjør og behovet for noen til å trøste. 

Hun runder av med "Ulike folk", en stillferdig vise om å være fornøyd med det man har. 

Og det hun virkelig kan være fornøyd med foruten sin egen prestasjon, er musikerne. 
I tillegg til de nevnte er Morten Abel og Magnus Rød Haugland sentrale. 

Dessuten er produksjonen til Abel, Furubotn og Fjordheim enestående bra. 
De ulike stilartene knyttes sammen, og detaljene er utsøkte. 

Beste spor: 
"Gi deg hen", "Lyden av stillhet", "Eg har glemt", "Ulike folk". 
