Charlie Wilson's war
”Charlie Wilson’s War” forteller den smått utrolige historien om hvordan en ukjent kongressmann i USA sto sentral i kampen mot russerne i Afghanistan på 1980-tallet. 

Veteranregissør Mike Nichols har laget en morsom og underholdende film om en særdeles lite morsom og underholdende del av vår nære verdenshistorie. 

Og med Tom Hanks i hovedrollen er dette et forholdsvis trygt kinovalg for alle filmglade mennesker med selv den minste interessen for internasjonal politikk. 

Hemmelig operasjoner 

Året er 1980, og kongressmann Charlie Wilson fra Texas sitter i komiteen for hemmelige operasjoner. 
En av Texas’ rikeste kvinner, Joanne Herring (Julia Roberts), overtaler ham til å åpne pengesekken i kampen mot russerne i Afghanistan. 

Wilson og CIA-agenten Gust Avrakatos (Philip Seymour Hoffman) begynner arbeidet med å utstyre afghanerne med våpen for å bekjempe russerne. 
Men dette skal få langvarige konsekvenser som ingen hadde tenkt på. 

Høy sigarføring 

Det er befriende å se Charlie Wilson sno seg rundt i Washington med høy sigarføring. 
Han omgir seg med den beste spriten og de beste damene. 
Mon tro om slike figurer ennå finnes? 
Tom Hanks spiller ham med en stor dose sjarm og gjør Wilson til en lettlikt fyr med sympatiske trekk. 

Det kan være litt vanskelig å spore hans store motivasjon til den enorme operasjonen han hiver seg inn i, som setter hans behagelige liv som kongressmann i fare. 
Men en scene fra en flyktningeleir i Pakistan setter en stopper for det. 
Vi skjønner! 

Julia Roberts stråler 

Det er gøy å se samspillet mellom Hanks og Julia Roberts. 
Sistnevnte stråler i scenene som den sterkt konservative Joanne Herring, en herskapelig sørstatsdame med religiøst bestemte mål og meninger. 

Men det er Philip Seymour Hoffman som ble Oscar-nominert for birollen som CIA-agenten Avrakatos. 
Han gjør en fin jobb, men en nominasjon er i overkant godt betalt. 

Bortgjemt budskap 

”Charlie Wilson’s War” trekker klare paralleller til dagens situasjon i Midt-Østen. 
Amerikanerne er i ferd med å gjøre samme type feil nå som de gjorde i Afghanistan for 20 år siden, og det er åpenbart at dette som er filmens budskap. 

Det er litt synd at budskapet trykkes inn nærmest som en fotnote etter at Charlie Wilsons suksesshistorie er blitt fortalt. 
Men da hadde det heller ikke vært en like spennende film, bare depressiv 
