Skuffende tristesse fra Coen-brødrene
Man gleder seg alltid til å se en ny film av brødrene Coen og lurer på hva de har funnet på denne gang. 
Dessverre har de lagt seg i et ualminnelig melankolsk hjørne med fortellingen om en visesanger på 1960-tallet som aldri slo igjennom slik Bob Dylan gjorde. 

"Inside Llewyn Davis." 
Regi/manus: Ethan Coen, Joel Coen. 
Med: 
Oscar Isaac, Carey Mulligan, John Goodman, Justin Timberlake, Garrett Hedlund. 
Frankrike/USA 2013. 
1 time 44 minutter. 
Aldersgrense: 7 år. 
Egnethet: Ungdom/Voksen. 

Nå er det aldri dårlig, det Joel og Ethan gjør, men faren er at man går lei av den tafatte hovedpersonen de har diktet seg: 
Llewyn Davis, en mann med gitar og utmerket sangstemme, men som likevel går nedenom i løpet av den vinterkalde uka som handlingen varer. 

Det er forståelige grunner til at Davis er nedfor. 
Kompisen har akkurat tatt livet sitt. 
Dama det muligens er han som har gjort gravid, skjeller ham ut og vil heller være kjæreste med en annen artist. 
Og plata han nettopp har gitt ut med tittelen "Inside Llewyn Davis" (inspirert av sangene til den virkelig eksisterende artisten Dave van Ronk) selger dårlig. 

I en slik tristesse har regissørene hatt vett til å legge inn svarthumoristiske grep og komiske detaljer som får oss til å le av og med den stakkars trubaduren. 
Morsomst er episodene med en rødhåret katt, eid av et par av hans få venner. 
Dyret steller i stand utallige fortredeligheter. 
Lattervekkende er også John Goodman (The Big Lebowski) som levendegjør en jazzmusiker på storslått arrogant vis før også han bryter sammen. 

Men det holder ikke for en hel film. 
Er det av nostalgiske årsaker Coen-brødrene iscenesetter denne sørgelige historien til minne om 60-tallets musikkmiljø i New Yorks Greenwich Village? 
Mens man lurer på det, får man glede seg over folk music-låtene som låtskriver T Bone Burnett har forsynt skuespillerne med. 
Oscar Isaac, Carey Mulligan og Justin Timberlake synger utmerket, dog med et ironisk tvisyn som gjør at du mistenker regissørene for ikke å være så glad i sjangeren likevel. 
