Liten lengsel
«Kule kryp» trenger ikke ord. 

FILM: 
Ok, ikke døm med én gang du leser dette. 
Du kan trolig trygt ta med fireåringen din på sjarmerende «Kule kryp». 
Det innebærer å plassere nevnte fireåring halvannen time i kinomørket uten at det sies ett gjenkjennelig ord fra kravlerne der oppe. 
Men det kommer til å gå helt fint! 

Så flinke er animatørene og regiduoen med insektkroppsspråk og lydene i insektspråket at ingen kommer til å være i tvil om hva marihønene og maurene prøver å si. 
Merk også at podene kommer til å se anklagende på deg neste gang du likviderer en maur eller en edderkopp. 

Som «Ringenes herre» 

Iblant gir grepet til og med ordløsheten fortellingen en større følelsesmessig vekt, som når vår hovedperson, et marihønebarn med skadet vinge som kommer vekk fra familien, har vakre, men fåfengte drømmer om å tilhøre dem igjen. 
Heldigvis finnes en liten tropp av flittige, sorte maur som hittebarnet (hitteinsektet?) kan slå seg sammen med, hjelpe å transportere en eske sukkerbiter hjem til tua og etter hvert kjempe sammen med i en forsvarskrig mot de kjipe røde maurene. 

Slagscenen er en slags miniputtversjon av beleiringen på slutten av «Ringenes Herre: 
To tårn», full av dunkende dramatikk og oppfinnsom våpenbruk. 

Naturkjærlighet 

Det finnes svakheter. 
Dette universet ble opprinnelig konstruert som tv-serie, og i spillefilmformat blir historien tøyd og strukket litt mer enn hva den har godt av. 
Det blir mye frakting og mye flykting. 
Og når marihønen og mauren skiller lag, virker de to historietrådene underlig lite koordinerte. 
Det er utrolig hvor mye marihønen rekker å foreta seg mens de beleirede vennene står ved sin siste skanse. 

Men de gode sidene er mer vidtfavnende og vektige. 
Både de vide, frodige skogspanoramaene, utformet med en smittende begeistring for detaljene i naturen, og formidlingen av mot, frykt og lengsel hos de storøyde og seksbente, er imponerende gjennomført. 
At det en god stund etterpå fremdeles plager meg at det er ett av krypene jeg ikke fikk følge frem til en lykkelig slutt, viser at det også er mulig å kjenne berøringen fra sytrådtynne insektben. 
