Kjuteberta i dameblogg
Denne filmen ble til ved en nesten pinlig modernitet: 
Først la en sør-koreaner ut blogg om alt det dumme den teite dama hans sa og gjorde. 

Deretter laga landsfolka hans filmen «Yeopgijeogin geunyeo» etter bloggen, og så gjorde amerikanerne «My sassy girl» og fikk den til å likne alle andre filmer. 

Her er det med en fortellerstemme som utporsjonerer historien på en vittig-litterær overhead-måte som vanligvis er fingermerket til filmer som erstatter vidd med sjarm. 

Jesse Bradford ser ut som en jentespeiders anstendige storebror og han snakker som Donald Duck i så lange, kjedelige setninger at han antakelig har spyttkjertler i stedet for testikler. 
Så har vi den sjosne jenta. 
Elisha Cuthbert spiller en psykologisk uforklart personlighets-vegrer som detter når hun står, og det er ikke fordi hun bærer Liberaces støvletter. 
Alt hun gjør blir galt, og egentlig lukter det Erlend Loes uforløste kvinne-mismot av filmen. 
Kjuteberta er utagerende på den måten som plager vettet av menn, fordi de blir kåte (som de også blir av kirkevinduer, epler, hullemaskiner, Ellos-kataloger og asfalt-sprekker) og skremte samtidig. 
Bradford kunne hett Breidfjord og vært trilobitt-student i Trondheim, for han preges av en nyfødt tuslethet som norske film-menn er kjent for. 

Etter hvert funker filmen ganske bra som en romantisk komedie. 
Jeg vet ikke hvorfor. 
Kanskje blir alt romantisk etter halvannen time? 
