- Jeg kan ikke huske sist et slikt spol-tilbake-øyeblikk inntraff ved stereoen
Obliteration er utfordrende, sært og catchy. 

ALBUM: 
Jeg kan tenke meg at gutta fra Kolbotn er rimelig lei av å bli referert til som «unggutta». 
Så: 
Unggutta i Obliteration har med «Black Death Horizons» levert et helt nødvendig, og forfriskende tilskudd til den norske metal-sagaen; her de går bananas i et inferno av old og new-school ekstrem metal - alt servert i en temmelig strøken produksjon (elsker Autopsy-skarpen). 

Håndverket er idiotisk godt, særlig trommis Valbo og gitarist Torp understreker verdien av å rett å slett være vanvittig god til å spille, som en glemt kunst oppi samtidens metal-glamour (her har gamlingene mye å lære: gjør, ikke snakk). 
Jeg vil særlig trekke frem gitar-riffingen på «Sepulchral Rites» - jeg kan ikke huske sist et slikt «at det var? 
SPOL tilbake!!!»-øyeblikk inntraff ved stereoen. 

De balanserer tidvis på en knivsegg hvor flere låter tilsynelatende åpner litt «likt», men drar det frekt elegant i land gjennom subtile, harmoniske (og ikke sjeldent deilig disharmoniske) variasjoner og særdeles smarte arrangement. 

Det er nesten fortvilende å ikke få helt tak på vokalen, den lille hyle-toppen i vokalen er dessverre umulig å komme rundt - men det er jo en høyst subjektiv opplevelse som slett ikke trenger deles av andre. 
En litt strammere artikulert vokal hadde også fått frem mer av tekstene (nei, tenk - det er ikke bare skriking!), noe som for meg nok hadde vippet albumet helt over kanten. 

Ivar Peersen er gitarist og låtskriver i Enslaved. 
