TEST: WD TV Live mediespiller
Western Digital overbeviste med WD TV. 
Nå er oppfølgeren her, og det meste har blitt bedre. 

Alle som har brukt en binders til å dirke opp kontorskuffen hjemme fordi nøkkelen er borte, vet at smått kan være veldig godt og veldig nyttig. 

WD TV Live er slik: 
Beskjeden når det kommer til dimensjoner, alt annet enn beskjeden når det kommer til prestasjoner. 
Oppfølgeren til en av våre desiderte mediespillerfavoritter det siste året, WD TV, er altså her, og den gjør nesten alt riktig. 

Boksen kan spille det aller meste du måtte ha liggende av digitale mediefiler, det være seg bilder, videoer, filmer og musikk. 

Næmen, så uskyldig 

De fysiske målene på WD TVs storebror er nøyaktig de samme som hos lillebror, og selv fjernkontrollene er identiske. 
Forskjellene finner du først og fremst på baksiden, og på innsiden, selv om mange, deriblant oss, mener gråfargen kler boksen enda bedre enn den pianolakkaktige finishen til WD TV. 

For det første får du nå enda flere tilkoblingsmuligheter. 
HDMI-utgangen (v1.3) er fortsatt der, det samme er USB-porten og den optiske lydutgangen. 
Western Digital har derimot forminsket kompositt og lyd-utgangene i form av en 3.5mm-kontakt, og like godt lagt til en komponent-utgang (også det en 3.5mm-plugg). 

Alt dette har de nok først og fremst gjort for å plass til det WD TV Lives største nyhet, noe mange av være lesere og andre WD TV-brukere har etterspurt fra dag én: 
Nettverkstilkobling. 
Nå pryder nemlig en Ethernet-kontakt baksiden, og dermed skal det plutselig være en smal sak å hente bilder, film og musikk fra eksterne nettverksdisker, PCer og Macer. 

(Mange lesere vet sikkert allerede at det i lang tid har vært mulig å installere såkalt tredjepartsprogramvare på gamle WD TV, som blant annet gjør det mulig å få den lille, svarte boksen på nett. 
Nå er dette altså mulig uten å gå omveien rundt uoffisielle løsninger.) 

Rett på nett 

Etter å koblet til en Ethernet-kabel, var vi umiddelbart på nett. 
Ingen konfigurering, ingen transfigurering (det siste er ikke en gang et ord, men du forstår hva vi mener). 
WD TV Live har riktignok ikke trådløs tilkobling, men en godkjent USB-plugg med Wlan tar seg av den saken om du vil ha det trådløst. 

Neste steg besto i å koble seg til vår lokale nettverksdisk, eller NAS hvis du ikke liker å sløse med bokstavene. 
Det gikk også smertefritt, selv om vi først måtte finne ut at WD TV Live ikke vil koble seg til NAS-enheter som bare har aktivert Apples såkalte "afp"-protokoll. 
Skrur du derimot på "smb", den vanligste standarden for å koble seg til andre Windows-enheter, er det grei skuring. 
Legg inn brukernavn og passord, så kan du fritt navigere rundt på NASen. 

Innloggingsinformasjonen lagres lokalt, slik at du slipper å legge det inn på ny hver gang du skrur på WD TV Live (fjernkontrollen er heller ikke spesielt gunstig å skrive med, så dette vil du uansett helst unngå). 

Vi aktiverte også fildelingsfunksjonen på Macen vår, og, sannelig, etter noen sekunder dukket også den opp i listen over tilgjengelige nettverksenheter på WD TV Live. 
Regla er den samme her: 
Skriv inn brukernavn og passord, logg på. 

Du kan også streame musikk, video og annet medieinnhold fra såkalte streamingservere. 
Vår NAS-disk kjører en variant kalt Twonkymedia, og etter å ha aktivert denne blir alt indeksert innhold tilgjengelig for WD TV Live. 
Hvis du allerede har satt opp en streamingserver, for eksempel til bruk med Xbox 360 eller PlayStation 3, ser vi derimot ingen grunn til å anbefale det sammen med WD TV Live - da er det enklere å forholde seg til ett nettverksvolum. 

På toppen av det hele kan du koble til en USB-disk eller to til WD TV Live, og deretter dele disse både på det interne og det eksterne nettet. 
Det er nemlig mulig å logge seg på WD TV Live, slik at du kan se, og bruke, alle enheter som er knyttet til den vesle boksen. 

Enheten støtter ikke såkalt gigabit-Ethernet, men vi opplevde aldri nettverkshastigheten som noe problem i løpet av testperioden. 

Takler det meste - uten hakking 

Et av de beste argumentene for å kjøpe WD TV ga vi i allerede mars, da vi altså testet forgjengeren: 
Den takler så å si alle formater, enten det gjelder lyd, bilde eller video. 
Det har naturligvis ikke forandret seg med Live-versjonen, som tvertimot har forbedret formatlista på et vesentlig punkt. 

WD TV taklet ikke DTS digitallyd, noe som gjorde at du måtte bruke en ekstern receiver for å få spilt av filmer med digitalt lydspor. 
Koblet du WD TV rett i TVen hørte du ikke et pip. 
Nå er altså det rettet opp, og alle filmene med digitale lydspor som vi har spilt av gjennom WD TV Live fungerte utmerket. 

Faktisk er det bare ett format vi har vært borti i løpet av testperioden som Live ikke liker, og det er Apples Lossless-format. 
Flac, et annet nerdelydformat, fungerer derimot bra, det samme gjør filer kjøpt gjennom iTunes som ikke har kopibeskyttelse (DRM). 
Har de derimot DRM, vil WD TV Live like lite vite av slike filer som du eller jeg vil. 

Vi hadde heller ingen problemer med å spille av filmer over nettverket, uansett hvilken kvalitet det var snakk om. 
En 1080p-fil på 7-8 gigabyte i mkv-format ble spilt av fra en Mac koblet til et trådløst nettverk uten hakking, og alt vi kastet mot den grå boksen ble tatt i mot med åpne hender. 

Kapitler og menyer 

Hvis du tilhører dem som ripper DVDene dine over i VOB-format eller som ISO-fil, bør du derimot være oppmerksom på at WD TV Live, som sin forgjenger, ikke viser DVD-menyen, og heller ikke støtter kapittelinndeling. 
Det betyr ikke at du ikke kan veksle mellom lydformater eller ulike undertekster - det gjør du fra "options"-menyen når filmen er i gang -, men du kan altså ikke uten videre velge for eksempel ekstramateriale fra filmene dine. 

Kapittelinndeling fungerer fint hvis du koder filmene dine i mkv-format. 

Den eneste tingen vi er direkte misfornøyd med, er måten WD TV Live håndterer bildevisning på. 
Det er rett og slett ikke mulig å manuelt bla seg gjennom bilder du har liggende på harddisker eller på PCen: 
Her MÅ du bruke avspillingsknappen. 
Den tar deg gjennom bildene i et forhåndsdefinert tempo (som du heldigvis kan justere), men det er uansett ikke en optimal måte å gjøre det på. 

Ting som ikke fikk plass andre steder 

Med nettverksfunksjonaliteten har du nå også muligheten til å foreta lettere filbehandling direkte på WD TV-boksen. 
Du kan kopiere, flytte og slette filer fra (og mellom) alle enheter som er koblet til boksen, så sant du har tilstrekkelige tilgangsrettigheter. 

Menysystemet er ikke veldig ulikt det er på forgjengeren, men orienteringen er ørlite forandret. 
Hastigheten på menynavigeringen virker å være som før, og det går stort sett kjapt å flytte seg rundt i meny- og filhierarkiet. 

Av en eller annen grunn - vi tipper den lave prisen på snaue 1000 kroner kan være forklaringen - følger det ikke med verken Ethernet og HDMI-kabel, så sørg for å ha liggende et ekstra eksemplar hvis du ønsker å bruke boksen samme dag som du får den. 

Vi savner forøvrig en bokmerkefunksjon, der det er mulig å legge til kataloger fra nettverksvolum som er knyttet til disken. 
Hvis du har organisert musikken eller filmene med dype kataloghierarkier, må du kanskje gjennom en to-tre-fire kataloger før du er framme ved filmen eller serien du var på jakt etter. 
Et bokmerke kunne ha gjort denne operasjonen atskillig enklere. 

Du kan nå se videoer fra YouTube rett fra WD TV. 
Vanligvis er knøttsmå videoer i det som kun kan karakteriseres som VHS-kvalitet ikke noe særlig å se på en stor flat-TV, men videokvaliteten på YouTube har generelt sett blitt bedre, og en del av materialet vi fant holdt overraskende høy kvalitet. 
Det er riktignok ingen fryd å søke seg fram til videoer, ene og alene fordi fjernkontrollen er så liten at den ikke har plass til noen form for tastatur, men hvis du har lyst til å bla deg gjennom populære videoer, temavideoer eller annet YouTube-innhold som ligger inne som ferdige kategorier, kan det fungere som tidsfordriv i ny og ne. 

Fototjenesten Flickr er derimot ingen suksess. 
Bildene er altfor små, og hvis du velger å blåse dem opp via zoom-funksjonen forringes bildekvaliteten naturlig nok betraktelig. 

Konklusjon 

Så, jada, WD TV Live har noen små svakheter, men dette er først og fremst en boks laget for musikk og video, og den oppgaven løser den mesterlig. 

Det er enkelt å koble seg til andre enheter på lokalnettet, den spiller av det aller meste uten å bevege seg over hvilepuls, den har ikke vifter og er derfor musestille i bruk, og den tar ikke større plass enn en pocketutgave av, tja, Bibelen. 

På toppen av det hele kommer prislappen. 
WD TV Live koster ganske nøyaktig det samme som WD TV kostet da den kom tidligere i år, samtidig som du får langt mer for pengene. 

Har du liggende en haug med musikk og film på en harddisk eller fire, er dette en boks du absolutt bør sjekke ut. 

Takk til Komplett.no for utlån av produktet! 
