Teateranmeldelse:«Tenk om» 

Tenk om; tenk om vi kunne styre skjebnen og ta enkelte valg om igjen. 
Vel, uansett ville jeg valgt å se Heidi Gjermundsen Broch i en hovedrolle. 

Musikaldronningen på Det Norske Teatret loser oss gjennom en fortelling om de filosofiske betraktninger rundt livets valg. 
Det gjelder i særdeleshet de små øyeblikk der en tilfeldighet kan være avgjørende for hvilken retning livet tar. 

DET NORSKE TEATRET 

Musikalens røde tråd er en kvinnes alternative valg. 
Gjermundsen Broch håndterer skjebnen til de to utgavene av Marianne - Mari og Anne - med variasjon, varme, intensitet og glød. 

Med små nyanser gir hun de to kvinnene hver sin identitet, samtidig som begge besitter den grunnleggende vemodige og sårbare følelsene «hva har jeg gjort med livet mitt», som gjerne kommer krypende under huden når man nærmer seg de førti. 

Handlingen i Yorkey og Kitts nye musikal er langt mindre konkret enn deres forrige suksess «Next to Normal». 
Men det dreier seg fortsatt om samtiden; om moderne mennesker som er svært så opptatt av egen selvrealisering, og som ikke alltid vet hvordan det skal forenes med det ofte besværlige følelseslivet. 
Klisjéene er i blant farlig nære, men humoren drar det hele i land. 

Mari og Anne omgås folk av ulike karakterer, aktivister, homser, lesber, leger, byplanlegger og aktivister, et lite minisamfunn som fremstilles med glimt i øyet og et skjevt blikk i denne velspilte oppsetningen i Moum Aunes lekne regi. 

I Erlend Loes oversettelse, godt støttet av dramaturg Ola Bø, er det også et stort hjerte for Oslo. 
Det dreier seg for eksempel om snertne replikker om Fjordbyen, hotellplaner, Valkyrien stasjon, og en Erling Fossen-pris (urban Oslo-entusiast). 

Et paradoks er det også at mens planleggerne Anne og Steinar (Kjosås) skaper den ene smarte løsning etter den andre for tigerstaden, så takler de dårlig å planere sine egne liv. 
Annes alter ego, Mari, har derimot grepet sjansen med Johs fra Leger uten grenser, også det med uforutsette konsekvenser. 

Melodien veksler mellom rene pop-ballader, via lavmælte viser, til blues-aktige riff. 
Ypperlig formidlet av teatrets sterke stall av musikalske skuespillere og det ni-manns sterke orkesteret. 

Rollene rundt Mari - Anne, har noe vekslende betydning. 
Pål Christian Eggen er varm og nærværende som legen, og Jon Bleiklie Devik er energisk pådriver for humor og tempo i en oppsetning som i blant blir noe gjentagende i uttrykket. 
Men som vinner med en sårbar og øm tone i bunn. 
