Ypperlig viking-roman!Bokanmeldelse: 
Jan Ove Ekeberg: 
«Den siste vikingkongen. 
Djevelens rytter» 

Den andre boken i Jan Ove Ekebergs vikingserie har alt en god historisk underholdningsroman skal ha og er enda bedre enn den første. 

Det starter rett på sak med at Harald Hardråde gjør seg klar til et nytt slag. 
Senere følger den ene spennende scenen etter den andre i en bok uten nevneverdige dødpunkter. 

Handlingen tar til fem år etter at forrige bok sluttet. 
Harald er 20 år og befinner seg i Holmgard, en by vi i dag kjenner som Novgorod i Russland. 
Her har Harald vært siden slaget på Stiklestad, og han har opparbeidet seg en posisjon som en av de fremste i forsvarsstyrkene til fyrst Jaroslav. 

Husker du? 
«Vikings»-skaperen hyller Thorbjørn Harr 

Ved sin side har Harald Eiliv Ragnvaldsson, som på mange vis har erstattet den rollen Rane Kongsfostre en gang hadde overfor unge Harald. 
Harald har innsett at krigerlivet er det eneste rette for ham, men det gir også fiender som ikke vil noe annet enn å se ham dø. 

Inspirert av «Game of thrones» 

Leserne introduseres dessuten for en annen, oppdiktet og interessant hovedperson; krigerkvinnen og khazaren Kitai, datter av en høvding og bedre i kamp enn de fleste menn. 
Store deler av livet har hun tilbrakt på hesteryggen. 
Kitai lyster også etter hevn, og i løpet av boken flettes hennes livsskjebne sammen med Harald sin. 

Fått med deg? 
Engelsk «Vikingane» solgt til Netflix: 
– Sinnssykt moro 

Ekeberg har skapt sin helt egen beretning om Norges siste vikingkonge, men det er også mulig å se inspirasjon fra andre store epos. 
Kitas bror, den vettløse kjempen Boga, minner for eksempel om Hodor i George R.R. Martins «Game of Thrones». 
Kitai har trekk som får en til å tenke på Daenerys Targaryen fra samme serie og ikke minst Legertha fra «Vikings». 
Det kan også virke som Ekeberg er inspirert av historiske suksessforfattere som Bernard Cornwell og Conn Iggulden. 

Fengende og god underholdning 

En av Ekebergs styrker er evnen til å balansere historiske og tidsriktige detaljer med driv og engasjerende scener. 
Det er vanskelig å skrive fengende og god underholdning som også oppleves historisk korrekt. 
Ekeberg vever informasjon lett og fint inn i teksten, og leseren presenteres for flere ulike kulturer, deres kultus og normer. 

Husker du? 
- TV-tabben vil følge meg hele karrieren 

Han faller ikke for fristelsen til å forskjønne. 
Her er det både dritt, møkk og andre kroppsvæsker, våpnene sitter løst og karakterenes atferd oppleves stort sett autentisk. 
Men: 
Kitai skildres til tider som en kvinnelig superhelt uten en eneste svakhet og følelse. 
Her røyk nesten sekseren! 

Oppbyggingen av de ulike scenene fungerer bra, boken flyter bedre enn den forrige. 
Her er mange fine skildringer og betraktninger som aldri glir ut, men er akkurat passe dosert i forhold til resten av teksten. 
Mange av metaforene er treffende og dialogene lettleste og effektive, samtidig som det henger en historisk atmosfære over flere av dem. 
Noen ord er kanskje litt moderne, men de passer inn i settingen forøvrig. 

Fascinerende karakterer 

«Djevelens rytter» oppfyller sjangerkravene til en vellykket historisk underholdningsroman: sterke og fascinerende karakterer, litt kjærlighet, mye snacks for den historieinteresserte og ikke minst nok dramatikk til å holde leseren i ånde. 

Ekeberg vet hvor viktig konflikter er for historien, og boken har mange av dem. 
Når en konflikt er løst, er det alt lagt ut en ny som spinner handlingen videre. 
Slutten sitter akkurat der den skal, lander historien og knytter trådene i boken sammen, samtidig som leseren får et mykt nedslag etter all dramatikken. 

Og ikke minst skaper den lyst til å lese neste bok i serien. 

«Djevelens rytter» er en gjennomarbeidet og solid andrebok fra en forfatter som behersker sjangeren til fingerspissene. 
Det blir spennende å se hvordan Ekeberg har tenkt å toppe dette. 

Anmeldt av: 
Elin Brend Bjørhei 
