Tjue minutter kul action
Saorsie Ronan er perfekt, og "Hanna" kunne blitt en fantastisk Pippi-film om det ikke hadde vært for at manusforfatteren roter seg vekk i tåka. 

"Hanna": 
Amerikansk actiondrama. 
2011. 
1 time, 48minutter. 
15 år. 
Regi: Joe Wright. 
Med: 
Saorsie Ronan, Cate Blanchett, EricBana. 

I cirka tjue minutter er "Hanna" en Pippi-actionsom tråkker over Bessons "Nikita" med tunge truger. 
Saorsie Ronan erden mest perfekte jente-morderen noensinne. 
Hun har fått sitt livs rolle, menikke sitt livs manusforfatter. 

Det starter med at hun skyter hjort med pil og bue som enslags kvasi-same i skauen. 
Ronan har et annerledes utseende. 
Hun er rødhåra somen rev av Blanchett-arten, hun er rufsete som en Ronja Røverdatter — og i entid da alle tenkelige ansiktskonfigurasjoner strekes opp med tjukt kull, er hunnesten uten fjes. 
Det bleike ansiktet ser ut som et uoppdaga land. 
Hun har ikkeøyenvipper eller øyenbryn, hun ser egentlig ut som en finsk tidløshet og brukerdagene til å heise seg etter armene og trene skyting. 
Hun er en ny sortingenue, den uberørte naturjenta med mord-instinktet. 

Ronan har en gang mutert, og CIA-Blanchett er etter henne.Scenen der spesialsoldatene tror de har isolert den lille superfangen, erfantastisk. 
Men så tar det seg ned fordi manusforfatteren roter jentungen inn ien seinhippie-slarven bobil-familie på utenlands-tur, og for mye film går medtil å parodiere sivilisasjonen. 
Enda mer tid går med til å forsøke å gjenskapeen slags Grimm-stemning med pepperkakehus i Tyskland (og ulven tar bestemor),og filmen taper sitt momentum: 
Jenta skulle ikke være svak, hun skulle værefantastisk. 
Hun skulle vært filmens karismatiske kraftkvinne, hun skulle værtvårt bleike lille katarsis i en verden som ba om bank. 

Det gjør alle ting bare verre at den triste lilleCaribbean-kapteinen Tom Holland okkuperer urimelige andeler av handlingen medsine lite troverdige tennis-kostymer. 

Terningen? 
Den er for de første tjue minuttene. 
