Søtladent, søvndyssende og uengasjert fra Bøksle
Toner ned den tradisjonelle folkemusikken. 

ALBUM: 
Etter suksessen med juleplata 
«Det hev ei rose sprungen» i 2009 og (i ny utgave) i 2010, er det vanskelig å omstille seg som lytter. 
Julestemningen hviler liksom over «Svalbard» også, enten vi vil eller ikke - til tross for at vi bare skriver august. 

Folkemusikk 

Debuten «Elverhøy» (2006) var en forfriskende miks av folkemusikk, viser, pop og jazz, med vekt på det første. 

Også «Morild» fra 2009, med nye versjoner av stort sett kjente folketoner og viser, er mest vellykket når Bøksle nærmer seg sangene som er holdt i mer tradisjonell folkemusikkdrakt - norsk eller keltisk. 

Søvndyssende 

Dette er dessverre enda mer nedtonet på «Svalbard», hennes første studioalbum siden 2009, med et lite unntak for «Skumring» - med Marie Klåpbakken på hardingfele. 

I stedet er det blitt et lett duvende album med sønvdyssende strykere. 
Pent, men uengasjerende og litt blodfattig. 

«Orions belte» 

Albumet har for øvrig ikke så veldig mye med øygruppa i nord å gjøre, bortsett fra at hun har fått Cecilie Larsen til å sette tekst til Geir Bøhren og Bent Åseruds «Svalbardtema» fra filmen «Orions belte». 

Larsen har skrevet en fin tekst, men det pussige er at denne sangen ikke trenger ord. 
De gjør tvert imot melodien mer anonym. 

Sindre Hotvedt 

Cecilie Larsen har samarbeidet med Bøksle lenge. 
Det har også Sindre Hotvedt, som har en finger med i det meste også på dette albumet, som produsent, arrangør, komponist og pianist. 

Dessverre har han en tendens til å falle ned på de i overkant søtladne arrangementene han etter hvert er blitt kjent for. 

Anonym 

Bøksle kan selvfølgelig flyte lenge på en nydelig vokal, men hun er også avhengig av spennende låter og dynamikk. 
«Svalbard» er overraskende anonym. 

Best på et album som utmerker seg ved å rulle svært så sakte framover er «Venter», som vokser seg ganske mektig etter hvert - ikke minst takket være Bøksles overbevisende sang. 

Men først på folkemusikkinspirerte «Hugtatt», på tampen av albumet, blir det fart i gjengen. 

Klisjeer 

Tekstene til Larsen, om vind og storm, vidder og hav, sol og måne, kler forsåvidt Bøksles stemme. 
Men det dukker også opp klisjeer som «vil sveve igjen / over sommerdugg i eng / la oss danse min venn / alle sommervalsens runder» («Hildring»). 

Og hva er forresten vitsen med å legge inn et bonusspor uten tittel som ville glidd rett inn på albumet når som helst, ei vise som dessuten viser seg å være et av albumets beste spor? 
