Thriller med trykk
Aksel Hennie er god som stadig mer desperat nordsjødykker i 70-tallsrealistiske «Pionér». 

FILM: 
Man kan på forhånd få inntrykk av at «Pionér» er en thriller som bruker nordsjødykkerne som springbrett, mens de nevrologiske skadene, rettssakene, oljerikdommen og resten av det store bildet, legges til side for å gi oss «a thrill». 
En konspirasjonshistorie fra rørleggingen av Nordsjøen på slutten av 70-tallet? 
Høres ut som en røverhistorie, ei oljeglatt skrøne. 
Det kunstneriske resultatet er imidlertid mer komplekst enn som så. 

Én sak er i hvilken grad ingrediensene i handlingen stemmer overens med historiske fakta, men det norske oljeeventyret har utvilsomt vært et spill, særlig i starten, der lille Norge skulle finne en plass blant de store oljegutta og ikke la seg overkjøre av drevne aktører i bransjen, særlig amerikanerne. 
Det var et til tider skittent spill og «Pionér» går ikke av veien for å antyde konspirasjoner. 

Stjerne i sentrum 

Erik Skjoldbjærgs forrige film, «Nokas», var en utforskning av actionsjangeren. 
Han snevret inn den mest omtalte ranssaken i vårt fredsommelige lands historie til å handle om selve ranet i Stavanger, intet mer. 
Fakta var kjente, skurkene yrkeskriminelle og forbrytelsen åpenbar. 

«Nokas» var ren action, uten psykologiske portretter. 
Filmen hadde ingen stjerner og nesten bare amatører. 
Selve hendelsen spilte hovedrollen. 
I «Pionér» har vi Norges største filmstjerne i sentrum, denne gangen som Petter Jensen fra Grorud, eventyrlysten og disiplinert, klar for smerte og store utfordringer. 

Aksel Hennies nordsjødykker har måne og hengebart, trist singlet og urein hud. 
Her er det 70-tallsrealismen som gjelder og vi snakker mer Gene Hackman enn Robert Redford. 
I starten er det godlynt machostemning, med jubel og spasertur på havbunnen. 
Så skjer det en fatal ulykke og det er uklart hvem som har skylda. 
Petter har svært personlige motiver for å finne ut hva som gikk galt, han merker raskt at flere aktører misliker det han gjør og at store interesser står på spill. 

Klaustrofobisk 

Skjoldbjerg og hans team av manusforfattere har sveiset sammen en medrivende historie, med en Aksel Hennie i sentrum som får fram Petters tiltakende desperasjon etter hvert som, eh, trykket øker. 
Mye av filmen foregår innendørs, i trykktanker, på skip, i laboratorier. 
Når Petter beveger seg utendørs, er skylaget tungt, det blåser og regner. 
Aller helst er det natt og nesten like mørkt som på havdypet. 

Men der undervannsscenene har en episk skjønnhet, er Petters verden kompakt og klaustrofobisk. 
Lyddesign og musikk bidrar til en trykkende, paranoid stemning som holder presset helt til den noe overtydelige slutten. 
