Teateranmeldelse:Liv og lidenskap 

Med et stjernelag på scenen, har Liv Ullmann laget en forestilling full av liv, lidenskap og melankoli. 

NATIONALTHEATRET: 
«Onkel Vanja» 
Av Anton Tsjekhov Bearbeidet av Liv Ullmann, basert på David Mamets versjon 

Regi: 
Liv Ullmann Scenografi: 
Milja Salovaara 

Med: 
Sverre Anker Ousdal, Anders Baasmo Christiansen, Anneke von der Lippe, Stine Mari Fyrileiv, Frøydis Armand, Øystein Røger, Anders Mordal, Kari Simonsen. 

Ullmanns regihåndtering av menneskelige relasjoner er som kjent svært så stødig. 

Med «Onkel Vanja» får hun Tsjekhovs persongalleri fra slutten av 1800-tallet til å angå oss med alle sine svakheter, følelser, og sine beske observasjoner. 
Her er intet tilgjort jåleri eller eim av forgangen tid. 
Vanja & Co er levende og livfulle individer, formidlet med en troverdighet som vekker sterk sympati. 

Tsjekhov behandler de store temaene; livet, døden og kjærligheten. 
Vi befinner oss på landet, på et gods der livet er forholdsvis stillestående og arbeidskrevende. 
Vanja og niesen Sonja har arbeidet jevnt og trutt for å understøtte Sonjas far, en professor, i hans arbeid. 
Da professoren og hans langt yngre og vakre kone Jelena gjester godset bryter det følelsesmessige kaos løs hos de andre. 

Det er som om et sannhetsserum har funnet veien til deres blodårer, og uten blygsel utleverer de tanker, lyster, brustne drømmer, undertrykt sinne. 
Også det vondeste brettes ut; begjær og lidenskap som ikke gjengjeldes, og det å ikke bli sett, ikke bli elsket, eller å være i stand til å elske. 

I denne eimen av tungsinn og melankoli er det flust av besk humor som Ullmann har sørget for er utmerket ivaretatt. 
Baasmo Christiansen er en rufsete frodig og jordnær Vanja som byr på solide doser av munter selvinnsikt og Øystein Røger er skarpt til stede som legen Astrov. 
Sverre Anker Ousdal legger stor patos i sin herlige karikatur av en selvforherligende professor. 

Von der Lippe viser en Jelena med moden og lett slentrende overbærenhet. 
Hun er den vakre, men vil helst bli sett som menneske. 
Den unge Sonja, renskåret spilt av Fyrileiv, vil helst bli sett som kvinne. 
I likhet med de fleste i Tsjekhovs univers, så aksepterer de sin skjebne. 

Kanskje de gjør det fordi det er slik livet er; fullt av hendelser og tilfeldigheter som kan være ganske så brutale. 
Som Vanja sier: 
Når man ikke har et eget liv må man skape en illusjon. 

Teater er illusjon. 
Men det kan også oppleves som virkelighet som morer og berører, slik «Onkel Vanja» på Nationaltheatret gjør. 
