Tafatt om norske menns forhold til utroskap, onani og alkoholbruk
Brit Aksnes har intervjuet 23 menn om samliv og sånt. 

Filmanmelder og journalist Brit Aksnes tar med «Mannemenneske» opp tråden fra ei bok Åshild Ulstrup utga i 1978, «Menn og elskere – kjærlighetens lykke og ulykke». 
I den nye boka skal vi få høre «ei stemme som sender deira indre monolog ut i det offentlege». 
Dette er naturligvis en bløff, siden en indre monolog ikke lenger er «indre» når den kommer ut. 
Vi kan møte slike monologer i romaner, men ikke i en dokumentar. 

Boka skal også være en spin-off etter en radioserie Aksnes lagde for P2s Ekko sammen med Ulstrup, «Mannfolk». 
Der var det fem menn som snakket med Aksnes om kjønnsroller, manndom og samliv. 

Boka gir oss selvframstillinger som ser ut som enetaler, men som åpenbart er skapt i en intervjusituasjon. 
Mange av historiene som fortelles viser tafatte menn med helt ordinære, flate opplevelser. 
De fleste strever med små ting, lurer på hva kvinner egentlig tenker på, og mange vet ikke om økonomien strekker til. 

Det er langt mellom dem som stikker seg ut, men bilmekanikeren som forteller om livet som mobbeoffer, den homofile legen og en velstående eks-bankmann på 80 år, er unntak som fester seg. 

Skjult metode 

Hovedproblemet med boka er at den skjuler sin metode. 
Mennenes historier blir svevende i løse lufta og dermed vanskelige å ta inn over seg. 
Aksnes gir svært få informasjoner om intervjusituasjonen, hvordan dialogen med de intervjuede har vært strukturert og hvordan hun fant fram til de 23. 
Hun sier at hun «har spurt 71 menn, og av desse svarte 23 ja. 
Framgangsmåten har vore å intervjue dei som har sagt ja og inkludere alle desse i boka.» 

Hva slags kriterium er dette? 
Vi får vite at hun har forsøkt å oppnå spredning i alder, utdanning, sivilstatus og geografi, men tid og sted er anonymisert, navnene er endra. 
Hun skriver at «alle menn har ei stemme som representerer ein mann». 
Er det nok? 

Mennene presenteres altså i løpende monolog. 
Aksnes er selv aldri til stede. 
Vi kan likevel ane hennes føringer siden samtlige kommenterer utroskap og onani, eventuelle partnere og sjalusi, alkoholbruk og forventninger til troskap og alderdom. 
Nesten alle er godt fornøyd med livet, glad i ungene og litt misfornøyde med utøvelsen av seksualitet. 
Vi hører svært lite om samfunnsengasjement, politiske holdninger, kulturelle preferanser. 

Det er ikke lett å se hvordan dette skal være viktig for leseren. 
Mangelen på kontekst, metode og vurderinger gjør den plagsomt utydelig. 
Aksnes burde ikke ha tryllet vekk seg selv. 
Det var jo ikke leseren, men henne de åpnet seg for. 
