Mesterlig om en av vår tids store tragedier
Kan våpenmakt bekjempes med pc og mobiltelefon? 
Grasrotjournalistene i «City of Ghosts: Raqqa» har troen, men betaler en høy pris for sin aktivisme. 

City of Ghosts: 
Raqqa 

Sjanger: 
Dokumentar / Krigsfilm 

Medvirkende: Abu Bakr Al-Baghdadi, Hamoud, Hassan, Hussam, Naji Jerf, Mohamad. 

Regi: 
Matthew Heineman 

USA, 2017 

Lengde: 1 t. 28 min. 

Aldersgrense: 
15 år 

Spesielt to scener fra «City of Ghosts: Raqqa» vil bli sittende igjen i bevisstheten lenge. 
I den første blir vi introdusert for en ung mann som elsker å filme, og som etter hvert bruker kompetansen sin til å dokumentere grusomhetene begått av IS etter at de tok kontroll over den syriske byen Raqqa og gjorde den til sitt hovedkvarter. 
Han forteller at faren har oppfordret ham om å slutte med denne typen grasrotjournalistikk fordi han frykter at det vil få sønnen drept. 
I et senere klipp er fotografen i eksil i Tyrkia etter at IS har fått ferten av ham og gruppen han tilhører, «Raqqa is Beeing Slaughtered Silently». 
IS har utlovet dusør til den som kan fange ham, men de har foreløpig ikke lyktes. 
I stedet tar de faren til fange, og publiserer en film hvor han blir henrettet med et skudd i pannen. 
Vi får på nært hold se sønnens ansikt mens han ser på videoen og forteller at dette bare gir ham mer styrke til å fortsette kampen mot den grusomme organisasjonen som holder hjembyen hans som gissel. 

Aktivisme 

Dette er bare ett av mange harde tap den utrettelige gruppen opplever i sin kamp mot IS. 
Likevel fortsetter de, med å filme med skjult kamera i Raqqa, med å henge opp plakater med regimekritiske budskap, og ikke minst med å formidle usensurerte nyheter på sin nettside, nyheter som etter hvert er blitt plukket opp av medier over hele verden. 
På den måten har de klart å vise oss som sitter i våre trygge stuer hva som skjer i landet deres. 

Historien om det som startet som et lite opprørsprosjekt blant unge middelklassemenn i Raqqa er mesterlig fortalt av den amerikanske regissøren Matthew Heinemann. 
Ved hjelp av en miks av de syriske journalistenes egne opptak, voiceover og nye intervjuer, forteller han historien mer eller mindre kronologisk. 

Brutale scener 

Dette er ikke en film for sarte sinn. 
Seerne må gjentatte ganger være vitne til at mennesker blir henrettet av IS-bødlene. 
I en av scenene ligger hodeløse lik til spott og spe på gata mens deres avkuttede hoder er spiddet på gjerdestolper. 
«Game of Thrones» har fått kritikk for å være for brutal i sine voldsskildringer. 
Her får vi på aller grelleste vis se at virkeligheten dessverre kan være akkurat like ille. 

Filmen bidrar også til å understreke det viktige poenget om at det er flest muslimer som blir drept av IS og deres medløpere. 
Den stiller motstanden mot å slippe syriske flyktninger inn i Europa i et usedvanlig grelt lys. 
Scenen hvor tyske høyreradikale demonstrerer mot flyktninger er til å bli deprimert av, om man ikke allerede er blitt det av resten av filmen. 
Men nettopp i møte med en slik historieløshet er det viktig at noen tar den personlige belastningen med å dokumentere grusomhetene og fortelle historien om hva syrerne flykter fra. 
Det klarer de modige journalistene i Raqqa is Beeing Slaughtered Silently, noe de også har fått mye anerkjennelse for, blant annet gjennom en internasjonal pressefrihetspris i 2015. 
Heinemanns nøkterne og rolige fortellerstil bidrar til å vise utviklingen til de syriske journalistene, fra de var vanlige, sorgløse middelklasseungdommer med framtidstro og kjærlighet til sin vakre hjemby ved Eufrat, til i dag, hvor de for lengst har innfunnet seg med at de kan bli drept på grunn av arbeidet sitt når som helst. 
Dette er sånn sett en personlig historie mer enn en film som gjør rede for de politiske hendelsene som har hensatt Syria til denne håpløse situasjonen. 
Det gjør den bare enda sterkere. 
