Safe:Årets skuffelse fra spenningskonge | 
Anmeldt av Asbjørn Slettemark 

Kongen av forstadsspenning slår seg sammen med Dexter. 

Ingen skriver bedre spenning fra forstaden enn Harlan Coben. 
Siden gjennombruddet med Tell No One i 2001 (gitt ut på norsk med tittelen Ikke et ord) har han levert en lang rekke tette hverdagsthrillere fra New Jerseys småbyer, hvor mørke hemmeligheter, utroskap og sjokkerende overraskelser lusker hånd i hånd forbi hvitmalte gjerder og perfekte fasader. 

Når han slår seg sammen med Michael C. 
Hall – mest kjent fra tittelrollen i seriemorderserien Dexter – for å utforske den øvre middelklassen i England, er det mildt sagt lett å bli veldig nysgjerrig. 
Dessverre erstattes begeistringen fort av oppgitthet over hvor lite fengende Safe er. 

Overvåker datterens sosiale medier og SMS-er 

Dexter, unnskyld Michael C. Hall, gestalter kirurgen og enkemannen Tom Delaney. 
Da datteren hans forsvinner, setter han i gang en desperat leteaksjon. 
Samtidig som han viser bildet hennes til alle han treffer, tråler han hennes sosiale medier, mobiltelefon og private meldinger. 
Han avdekker hva datteren og alle rundt ham har av hemmeligheter. 

Så langt minner handlingen i stor grad om forstadsdissekeringen Harlan Coben gjør på boksidene, men Safe klarer aldri å spille det elegante, sidesnuende thrillerdrivet ut på skjermen. 

Audition til Weekend med Bernie? 

Michael C. 
Hall klarer tidvis å få frem frykten som driver tenåringsforeldre til vanvidd, og serien er på sitt beste og mest harlancobenske når Tom Delaney dykker ned i datterens univers av kjærester, kodede SMS-er og uforståelige avgjørelser. 

Handlingen skjemmes derimot av en overdrevet nabofamilie som oppfører seg som på audition til likpassere i Weekend med Bernie, og historien med den franske læreren som utsettes for et komplott, får heller aldri skikkelig fotfeste. 

Hver gang Safe får litt fremdrift, beveger den seg videre til en av underhistoriene som drar føttene sakte gjennom våt jord. 
Den uforståelige avgjørelsen om å legge handlingen til et gated community i England i stedet for Cobens hjemmebane i New Jersey fremstår også umotivert, og Michael C. 
Hall oser ikke akkurat av troverdighet når han klossete sier ting som blimey, I must dash. 

Laget fransk film av Tell No One, bommer med Safe 

Safe åpner med en tittelsekvens som effektivt blander den speilede byen i politiserien Bosch med bokshusene fra Weeds, men utvikler seg mest til en kjedelig, litt fjollete variant av engelsk småbykrim. 

Delaney og kompisen Josh Mason lusker rundt i hager, på togstasjoner og barer mens de leter etter datteren, og med insisterende thrillermusikk som dundrer på lydsporet blir man nesten sjøsyk av hvor vindskeiv Safe blir. 

Harlan Cobens historier burde være perfekte for filmatisering, noe franske Guillaume Canet viste da han gjorde Tell No One til en voldsomt sterk thriller i 2006. 
I Safe har den mystiske spenningen endt opp med å bli forbløffende lite engasjerende, og den eneste grunnen til at jeg så ferdig serien, var fordi Cobens navn står stemplet over tittelen. 

Neste gang tenker jeg meg om før jeg setter av åtte serietimer til Coben-serie, for Safe var dårlig reklame for en av bransjens aller beste. 
