Ku’damm 59:Stor og rørende søndagsunderholdning | 
Anmeldt av Asbjørn Slettemark 

Ku’damm 59 byr på ett av de sterkeste og mest interessante historiske dramaene siden Downton Abbey. 

Seere som har fulgt NRK serieprogram trofast, har de seneste årene fått med seg en markant nivåheving i den tyske serieproduksjonen. 
Først tok de for seg krigens traumer i Krigens unge hjerte. 
Den uavhengige oppfølgeren Ku’damm 56 ble lagt til en danseskole på fasjonable Kurfürstendamm i etterkrigstidens Vest-Berlin. 
Serien skulle avsluttes med en tredje frittstående sesong fra 70-tallet, men historien fra 1956 ble så populær at den fikk sin egen sesong 2. 
Så nå er vi fremdeles sammen med søstrene Monika, Eva og Helga, deres mor og menn, og selvsagt danseskolen som er sentrum for handlingen. 

Hjelp, en kvinne kjører bil! 

Den første av de tre 90 minutter lange episodene åpner med et dramatisk smell, lyden av den gravide Monika som faller til bakken på Kurfürstendamms brede fortau. 
En regnvåt Monika er nettopp bryskt avvist av moren, som beskylder henne for å vanære familien med barn utenfor ekteskap. 
Etter fødselen våkner Monika på sykehuset, kun for å få beskjed om at søsteren Helga og hennes skaphomofile ektemann Wolfgang får foreldreansvaret for lille Doril. 

Samtidig som hun agerer som tante for datteren sin, får Monika en suksessrik karriere som rockesanger og danser sammen med barnefar, eks-konsentrasjonsleirfange og gladgutt Freddy. 
Helga? 
Hun vil ta lappen og kjøre bil, men nektes plent av den svartsyke psykiaterektemannen Jürgen Fassbender. 
Tenk om noen skulle se ham sitte i passasjersetet med en kvinne foran rattet? 
Mein Gott! 

Skyld og skam, forventninger og rock 

Bak og rundt søstrene skinner Berlin grått og gult av håp for fremtiden og frykten for fortiden, og Ku’damm 59 fortsetter der forgjengeren slapp: 
Hvordan var det å vokse opp i Tyskland på 50-tallet? 

Ikke bare er det tredje rikets grusomheter fremdeles nære i tid, men hvordan forholder foreldregenerasjonen seg til skyld, skam og egne avgjørelser? 

Samtidig kræsjer den ungdommelige utviklingen av rock, dans og fremtid med det konservative familiesamfunnet hvor fasade og forventninger trumfer alt. 
Ku’damm 59 blottlegger disse konfliktene på ypperste vis, med tre søstre som på ulike måter får forventninger presset opp i ansiktet. 
Serien bruker settingen, figurgalleriet og tidsånden til å skape et av de sterkeste og mest interessante historiske dramaene siden Downton Abbey begynte å regjere søndagskveldene. 

Lekkert filmet fra Munchs elskede kyst 

De tre episodene ser da også mer elegante ut enn det meste man kan se på skjerm om dagen. 
Scenen fra Munchs elskede kyst ved Travemünde er så perfekt komponert og lyssatt at man lurer på om det er en hyllest til den norske kunstneren. 
Dette står som perfekt motsats til de svette, velregisserte dansescenene fra familiens danseparkett. 
Her er det bare å la flatskjermen få jobbe for prisen. 

Ku’damm 59 føyer seg også fint inn i rekken av god tysk serieproduksjon. 
Landet som tidligere hadde Heimat som en av få internasjonale dramasuksesser, lager nå serier som tangerer BBCs storhet. 

Hemmeligheten med Ku’damm 59 er at den er laget for det tyske hjemmepublikumet. 
Serien forsøker ikke å snakke bredt og overforklarende til internasjonale seere, for den vet at det nasjonale traumet som etterkrigstiden er for tyskerne, er ømtålig og må behandles med nøyaktighet og adresseres direkte. 
Gevinsten blir mangfoldig: 
Gjennom å ta temaet på det dypeste alvor lager serien stor og rørende underholdning for NRKs seere. 
