Voksen desperasjon
Desperat velspilt samlivsdrama for et voksent publikum. 

HANDLER OM: 
Filmen er basert på en roman av Richard Yates. 
Det handler om Frank og April, ungt ektepar tidlig på -50-tallet i USA. 
De har alltid sett på seg selv som «spesielle», og derfor helt uegnet til det småborgerlige forstadslivet de likevel glir inn i: 

Vakker og moderne liten enebolig, han dagpendler til og fra grå dress-jobb i byen, hun overlever på sigaretter og martinis som forstadsfrue. 

Så oppstår den store muligheten: 
Hun får jobb som legasjonssekretær i Paris. 
Han har ingen jobb, man kan «finne seg sjæl». 
Tør han? 

DOM: 
Dette var hovedrollen Kate Winslet vant Golden Globe for. 
Og det er fantastisk velspilt, av henne og Leonardo DiCaprio, strålende beviser på hvorfor de faktisk er superstjerner - og fortjener å bli ansett for å være det. 

Men, OBS!: 
Denne filmen er det strengt motsatte av action, i alle fall den første timen. 
Romanens «handling» skjer mest i hovedpersonenes hode. 
Og fortellingens indre spenning bygges opp over et minimalt uttrykksregister. 

Siste time er mer handling. 
Da avslører menneskenes sanne natur seg; det blir en kamp på liv og død mellom de to. 
Og inni dem selv, i forhold til forventninger til livet, muligheter som kanskje kan brukes, redselen både for å lykkes og mislykkes, deres eget krav til hva de skal rekke før livet er over. 

På mange måter: 
En høyst tenkelig utvikling til det paret som en gang traff hverandre på «Titanic» - om han hadde overlevd... 

Det er vanvittig medrivende. 
Men mange vil finne det en anelse gammeldags og kanskje i kjøligste laget, i Sam Mendes (Kate Winslets ektemann) regi. 
Likevel vil enda flere - og jeg er blant dem - kjenne klørne av stor skuespillerkunst. 

Den definitive topprestasjonen står faktisk ikke verken Winslet eller DiCaprio for. 
Birollespesialisten Michael Shannon er mesteren, som mentalt ustabil nabosønn. 
