Sissel:«My Heart» 

(Universal) 

Sissel er på sporet, men hva vil hun egentlig si med denne søtsuppen? 

Så er det kommet; Sissels hjerte i form av en plate. 
Og «My Heart» bekrefter det vi vet: 
Sissel har en sjelden lys, varm og inntagende stemme. 
Dessuten har den modnet; klangen er rundere og teknikken bedre smurt enn før. 
Sissel er i det hele tatt på sporet av noe hun passer til, i landskapet mellom pop og musikal, klassisk og folkemusikk. 
Men hun forstrekker seg ved å prøve å gjøre alt på én gang. 

Som sviskeparade er nok platen tilfredsstillende. 

Sissel binder på sett og vis sammen ulike stiler ved bare å synge som hun gjør. 
Popsangen «Wait A While» har en fin 80-talls musikalschwung, «The Sleeping Princess» sjarmerer, og nynningen i «Romance» er lekker til åpning. 
Men Sissel strever for åpenbart med Bach, klinger ujevnt i Lloyd Webbers «Pie Jesu» og tilfører altfor lite kjøtt og blod til Saint-Saëns' arie «Mon Cæur...». 

Arrangør Jorge Calandrelli legger til og trekker fra originalene og koker alle sangene - med folketonen «Jesus din søte forening å smake» som skrekkeksempel - inn i den samme orkestrale søtsuppen. 
Den domineres av honning, sukker og fløte (les: harpe, strykere og obo), og er bare spritet opp med litt «stilriktige» elementer her og der; som cembalo i Bach og bandoneon i Piazolla. 

Med denne miksen løfter han frem noe, men sauser til like mye av det Sissel faktisk måtte ha på hjertet. 
