Ingenting slår en vaskeekte skandale
Britene kan dette med skandaler, og BBC kan tv-drama. 
Dette, kombinert med strålende skuespillerprestasjoner, gjør «Ein engelsk skandale» til en skikkelig innertier. 

«Ein engelsk skandale» 

Britisk dramaserie i tre deler. 

BBC/Amazon 

Alle de tre episodene er tilgjengelige på NRK TV, mens serien har premiere på linært tv på NRK 1 mandag 11. november. 

I en tid hvor det er alment akseptert, ikke minst blant politikere, å heise regnbueflagget, er det lett å glemme at situasjonen for homofile - også i vår del av verden - var radikalt annerledes for bare få år siden. 
Den påminnelsen får vi rett i fleisen i «Ein engelsk skandale», en BBC-serie i tre deler basert på historien om den helt virkelige skandalen omkring den engelske politikeren Jeremy Thorpe. 

Thorpe var parlamentsmedlem i England i 20 år, og var også i en periode parlamentsleder i det liberale partiet. 
Karrieren tok brått slutt da han i 1976 måtte møte i retten, tiltalt for å ha bestilt drapet på sin tidligere elsker Norman Scott, noe han ble frikjent for. 

Hugh Grant er ganske enkelt fabelaktig i rollen som den tilsynelatende følelseskalde og kalkulerende, men muntre, munnrappe og omgjengelige Thorpe. 
Scenene som viser forholdet mellom ham selv og Scott, som spilles av den på alle måter fantastiske Ben Whishaw, er til tider hjerteskjærende. 
Grant levner ikke Thorpe mye ære, og framstiller ham som en mann med svært begrensede evner til å elske noen, selv ikke mannen som så åpenbart forguder ham. 

Noe av tragedien ligger selvsagt i tiden hendelsene fant sted i. 
Homofili var ulovlig, og Thorpe risikerte mye ved å leve ut legningen sin. 
Da han så sviktet elskeren sin, fant sistnevnte det for godt å prøve seg på en form for utpressing, og snart var begge fanget i en nedadgående spiral hvor mange ble tatt med i dragsuget. 

Til tross for den overordnede tragedien i saken, har BBCs dramatisering rikelig med glimt i øyet og mange små lommer fylt med den sedvanlige britiske humoren. 
Scenene hvor verdens mest ubrukelige leiemordere kludrer det til for seg selv og alle andre involverte, er kostelige. 
Whishaw skildrer på sin side Scott på en måte som gjør at vi aldri blir helt sikre på om han er grenseløst naiv eller en ekstremt kalkulert sjarmør, eller om det faktisk går an å være begge deler på en gang. 
Denne balansen mellom tungt og lett gjør serien til en fryd å se på, en sårvakker skildring av hvordan ting var dømt til å gå galt, fordi samfunnet var som det var, og fordi hensynsløse folk har en tendens til å få det som de vil. 
