Bokanmeldelse:Sofi Oksanen: 
«Da duene forsvant» 

Sofi Oksanen henter på ny leseren til Estlands politiske historie, i en romankomposisjon så suveren dramaturgisk og så rå i handling at du enten ikke makter å henge på eller bare må lese til siste linje. 

Roman 336 sider 399 kr. Oktober forlag 

Vi er igjen i Estland under annen verdenskrig, med en parallellhistorie som foregår på 1960-tallet. 
Tidspunktene settes elegant ved historiske frimerker. 
I motsetningen til i romanene «Stalins kyr» og gjennombruddsromanen «Utrenskningen» er det ikke kvinner som hovedpersoner. 

Roland og Edgar, to fettere og deres vidt forskjellige liv er fokus samt deres ulike skriftlige fremstillinger om hva som skjedde i Estland da russerne bla jaget ut og tyskerne erobret landet. 

Dessuten er det Juudit, mer utydelig, men fascinerende i sitt strev med å løsrive seg fra et dødt samliv med ektemannen Edgar, takle et komplisert forhold til Roland og la seg erobre av en tysk toppoffiser og ende ødelagt og shabby. 

Hun erobres og utnyttes, som det utpinte og herjede moderlandet Estland selv. 
Finsk-estiske 
Oksanen er den store kometen på den litterære himmel, så bejublet at hun stadig forstyrres som forfatter. 
Kritikere har påstått at Oksanen har hatt for lite tid til å utvikle denne nye boken. 
Denne anmelder synes det skal godt mot til å si at dette er dårlig. 
Det er en glimrende roman, om enn leserbrillene er ulike. 

Kan hende har Oksanen nettopp lykkes i å fremstille det kaotiske universet datidens Estland var, gjennom sin flimrende form, gjennom alle aktører som famlet etter nytt fotfeste da nye herrer erobret landet. 
Det ligger solid research bak det rike historisk-politiske stoffet, men leseren kan velge å trekke seg litt tilbake og flyte inn i ulike nivåer i teksten. 

Råskapen er omfattende både på slagmarken og i moralen. 
Her er kommunister, antikommunister, idealister som kjempet fra skogene (Roland), opportunister (Edgar), her er angivere (Edgar), sannhetsvitne (Roland). 
Tyskerne fråtser i duer og nipper champagne til. 
Teaterdramaturgen Sofi Oksanen skaper scener som søkker i leseren, i en unik fortettet, godt oversatt prosa. 

Oversatt av Turid Farbregd. 
