Wannabe Ville vesten
— Morgan Kane hadde nok snudd i døren, kommenterte Smith da han sto på dørterskelen til Big Horn Steak House. 

SMITH OG SMULE ble stående og betrakte de gigantiske hornene som pryder fasaden til biffspesialisten i Lodin Lepps gate 2b. 

— Jeg kan ikke forstå at de har fått lov til å sette opp noe slikt midt i vårt vakreste kulturminneområde, mente Smule. 

— Jaja, smaken er som baken. 

Smith hadde ulvehunger og dro henne utålmodig inn i lokalet. 
Der ble de møtt av flere horn, og et sammensurium av falske præriehjul, hestesko, pistoler og andre remedier fra cowboyland. 

— Etter besøket å dømme er dette et populært sted, sa Smule og så seg rundt. 
En hyggelig servitør hadde vist dem til det siste ledige vindusbordet. 

— Kanskje maten er fantastisk, sa Smith håpefullt. 

DET MANGLET I ALLE FALL ikke på valgmuligheter. 
Biff i alle tenkelige varianter og størrelser dominerte menyen. 
De to matmonsene bestemte seg for å droppe alkoholen, men la merke til at vinkartet var variert og oversiktlig, dominert av rødt, med tips om hvilke viner som passet til hva. 

Smule gikk direkte til salatbuffeen, mens Smith ville prøve en kombinasjonsforrett bestående av kyllingvinger, løkringer, scampi og hvitløksbrød. 
Den var en nokså tam affære. 
Både løkringene og scampien bar preg av å være tilberedt lang tid i forveien. 
Det var nok også kyllingvingene, men de var kjøttfulle og saftige og smakte av sterk barbecuesaus. 
Salaten retten ble servert på, hang trist med hodet. 

— Frisk, sprø salat er mangelvare på restaurantene her i byen, sa Smule. 
Innholdet i skålen hennes var til forveksling lik kantinesalaten på jobben. 

DA VAR HOVEDRETTENE straks bedre. 
Smiths «Surf and Turf» besto av scampi og indrefilet fra grillen, med en klatt lunken boksmais, en halv stekt tomat og pommes frites som kjedelig tilbehør. 

— Kjøttet er utmerket. 
Saftig og mørt, og perfekt stekt. 
Det skal de ha poeng for! sa Smith begeistret. 

Smith var enig. 
Hennes indrefilet kunne nesten skjæres med gaffel. 
Hun konstaterte dessuten også med glede at bearnéssausen hadde den syrlige, deilige smaken av hjemmelaget. 

Hun sto over desserten, men Smith ville prøve husets brownie med vaniljeis. 
Den var, som de fleste desserter ved byens restauranter, på det jevne. 

— Men espressoen var rykende varm og god. 
Det skal de ha, sa Smith. 

Er du enig med våre anmeldere? 
Si din mening i kommentarfeltet: 
