«Neruda» er en vågal film om jakten på kommunisme
Filmen har mer til felles med «Fight Club» enn med «Motorsykkeldagbøkene». 

Pablo Neruda er en legende i Chile. 
Som landets største poet – han fikk Nobelprisen i 1971 – opplevde han å se sin lyrikk bli kanonisert og ble berømt over hele verden. 

Nerudas var politiker i det kommunistiske partiet, og siden han var en beryktet intellektuell, ble han forhatt av Chiles ytre høyre. 
Derfor er Nerudas liv relevant for å forstå landets moderne og vonde historie. 

Men filmregissør Pablo Larraín, er ikke interessert i å lage en ordinær film om fortiden. 

Regissør Larraín var sist å se på norske kinoer med den amerikanske filmen «Jackie». 
Både den og hans gjennombruddsfilm «Stem nei» var eksperimentelle forsøk på å gjenfortelle historiske hendelser, men samtidig kommentere hvordan man aldri kan være sikker på hva som er sant og hva som er myte. 

Larraín samarbeider igjen med den mexicanske superstjernen Gael García Bernal (og som spilte «Che» Guevara i «Motorsykkeldagbøkene»). 
Sistnevnte spiller politimannen Peluchonneau som har fått i oppdrag å arrestere Neruda for oppvigleri. 
Men han har også fått oppdraget med å fortelle oss publikummere historien om denne jakten. 
Etter hvert forstår vi at Peluchonneau er en svært upålitelig forteller. 
Kan vi egentlig stole på det vi ser? 

Det vil sikkert irritere mange at en film om en såpass viktig person i en såpass sårbar periode tar slike vågale, kunstneriske sjanser. 
«Neruda» har mer til felles med puslespill-krim à la «Fight Club» (1997) eller «De Mistenkte» (1995) enn med «Motorsykkeldagbøkene». 
Men den sier noe interessant om virkelighetens maktforhold, berømmelse og ære likevel. 

Den får oss til å tenke på mer enn bare politiske tragedier i Chile, og på forfattere som Neruda og Borges. 
Av og til er det «legenden» og ikke landet som bør utforskes. 
