Burde leses av mange voksne
Line Baugstø med barneroman om kjønnsskifte. 

Hvordan ville du reagert hvis du fikk en ny jente i klassen, som viste seg å ha vært gutt? 
Eller hvis det var datteren din som skulle dele garderobe med henne i gymmen, eller du var lærer eller rektor på skolen der hun skulle begynne? 

På et vis er det synd at Line Baugstøs nye roman er myntet på barn som stort sett leser bøkene selv. 
For «Vi skulle vært løver» kunne med fordel bli lest av en del voksne også. 
Det er en varm og reflektert fortelling om et tema som har vært mye omtalt i det siste, med tv-serien «Født i feil kropp» og en rekke medieoppslag. 
For ikke å glemme Caitlyn Jenner. 

Mus som vil være løve 

Men skjønnlitteraturen har en evne til å trekke oss lenger inn i tematikken. 
Tilsynelatende enkle spørsmål får flere nyanser. 
Ting du trodde du visste om deg selv, hvordan du ville opptrådt i gitte situasjoner, er ikke lenger så åpenbart. 
Og godt er det. 
Skråsikkerhet avler ikke toleranse, men det gjør romaner. 
Og Baugstøs bok er en god representant. 

Den handler om Malin, en ganske gjennomsnittlig 12-åring. 
En grå mus, ifølge seg selv, som gjerne skulle vært løve: 
«Det er ingen som vet at jeg elsker ting som bråker». 
Hun mangler en bestevenninne etter at den gamle valgte de kule jentene, derfor er hun ekstra glad for å få Leona i klassen. 
Og det tar ikke lang tid før de blir venner. 
Men så skjer det noe som får alt til å rakne. 

Kjønnsskiftet blir ikke avslørt før omtrent halvveis i boka, etter en rekke små hint og mystiske spor som gir spenning til første halvdel. 
Det er egentlig uhørt å ødelegge spenningen i en anmeldelse på denne måten. 
Men siden du som leser dette trolig ikke er i hovedmålgruppa, derimot en som kanskje skal formidle boka videre, tar jeg sjansen. 
Og spenningen holdes oppe etter avsløringen også. 

Kjent mal 

Boka handler også om andre og vel så gjenkjennelige former for transformasjon. 
Baugstø gir gode beskrivelser av det ubarmhjertige forholdet mellom jenter som er på vei til å bli ungdom. 
Noen blir det senere enn andre, og det kan være sårt. 
Da hjelper det ikke med flere kompliserende faktorer. 
«Jeg tenker at mamma antagelig ikke skjønner hvordan det er å være jente i sjuende klasse», tenker Malin et sted. 

Handlingen følger et kjent mønster, så kjent at det begynner å ligne en mal for barneromaner, spesielt fra Aschehoug: 
Middels populær hovedperson med venn som skiller seg ut, svikter ham eller henne for muligheten til å stige i gradene (eller for å unngå å falle), men gjør et modig valg til slutt. 
Baugstø får det likevel til å funke, dels på grunn av en hovedperson som er usedvanlig lett å forstå, og en løsning som ikke tas lett på, selv om den endelige slutten er vel idyllisk. 
Og noen av bifigurene er rene glansbilder - gode forbilder, men ikke så troverdige. 

Men språket løfter boka. 
Ikke fordi det er så poetisk, her er noen fine bilder, men de dominerer ikke. 
Det er først og fremst stødig og funksjonelt, med korte setninger som sitter godt i munnen på en 12-årig jente og er tilsvarende lette å lese. 
Slik blir boka en verdifull døråpner til et komplisert tema. 
Og en rørende og engasjerende historie, ikke minst. 
