Bokanmeldelse:Mara Lee: 
«Future perfect» 

Mara Lee er et lite feiltrinn unna et mulig mesterverk. 

Hils på Dora, Lex og Trip. 
En absurd familie av skakke skikkelser. 
Dora er den vakre syersken som lager klær for funksjonshemmede. 
Hun har to sønner med to ulike fedre: 
Lex, hvis far var invalid. 
Trip, hvis far skal være en ukjent adelsmann fra Paris. 

I den svenske bygda Kvitorp blir familien uglesett. 
Ikke bare er Dora mystisk og vakker, men hun legger seg også «på rygg for hvem som helst». 

Men det skal bli verre for denne merkelige familien. 
Når alle tre blir forelsket i den vakre tenåringen Chandra, starter de store forviklingene. 
Trip og Chandra finner hverandre gjennom gjensidig forelskelse og lek. 
Dora dyrker henne. 
Lex må derimot kue sine følelser og holde seg på avstand. 

Så skjer det noe fatalt. 
I en desperat handling klarer Lex å sende sin lillebror til Paris. 

«Future Perfect» er en original, skitten og smertefull historie å lese, og er hakket mer ambisiøs enn Lees forrige roman, «Salome», som kom på norsk for tre år siden. 
Jeg får assosiasjoner til filmen «Winter's Bone» fra 2010 med Jennifer Lawrence i hovedrollen under lesningen: en liten bygd fylt med kynisk sladder og rå kulde. 

Mara Lee skriver glimrende. 
Språket hennes sløver aldri; det er energisk og kraftfullt. 
De språklige bildene sitter igjen hos leseren, for eksempel skildringen av oktoberkulden: 
«En fredfull kulde, en slik man kan strekke ut hånden og ta på, skjære ut skulpturer av eller gjemme seg i». 

Om forfatteren: 

Selv om «Future Perfect» er en knallgod roman, så mener jeg at potensialet er enda større. 
Lee kunne ha skapt et mulig mesterverk. 
Dessverre gjør hun et lite feiltrinn. 
Hun forlater Dora, Lex og klaustrofobiske Kvitorp og lar Trips utsvevende liv i Paris ta for mye plass. 

I Paris forsøker Trip å døyve savnet etter Chandra ved å tilby sine tjenester til byens homofile. 
Han blir som sin mor: lett på tråden. 
I tillegg er han, uten å vite det, på sporet av sin far. 

Underveis blir vi kjent med enda flere rare og skakke skikkelser, og da synker intensiteten. 
Jeg vil heller lese enda mer om Lex, Dora og Trip. 
Det er samspillet mellom disse tre som er sprengkraften i denne historien. 

Oversatt av Pernille Rygg. 
