Bomtur til Valhall
British Sea Power roter det til for seg på fjerde forsøk. 

ALBUM: 
Du kjenner kanskje skuffelsen når bandet du likte en gang går i en retning du ikke liker? 
Når de roter det til, kanskje fordi de bruker så lang tid at det som starter som en fin produksjon ender opp som en overprodusert, pompøs variant? 

Lag på lag 
Undertegnede oppdaget British Sea Power først da studioalbum nummer to kom i 2005, det nostalgiske, mørke og episke, men også melodiøse poprockalbumet «Open Season». 
Der låter de som et britpopband på date med David Bowie, The Smiths og Arcade Fire. 
På de fem første låtene på «Valhalla Dancehall» minner de mer om danske Mews lag-på-lag-pop. 

For lenge 
I likhet med Mews siste, tok det BSP uforholdsmessig lang tid å spille inn albumet — 18 måneder på en gård i Sussex og øya Isle of Skye. 
Det er kanskje i lengste laget, for det er akkurat som om musikken har formert seg litt utenfor kontroll og vokst dem over hodet. 
Det som skjer da er at man nesten umiddelbart tenker: 
Er dette alt de fikk til på 18 måneder? 

Endret lydbilde 
Men det skjer positive ting sånn cirka fra låt nummer seks. 
Etter et vedvarende øs, endrer lydbildet seg og du får møte den melodiøse siden av BSP, der musikken ligger som et teppe i stedet for å framstå som en tykk lydvegg som det føles vanskelig å trenge igjennom. 
Først med «Luna», som starter friskt med følgende tekstlinje: 
«Hey, are you going to the disco / hey, are you hoping that you all get laid?» og så «Baby», som ikke går noen steder på over fire minutter. 
Singelen «Living Is So Easy» er for så vidt også friksjonsløs, men både den og «Observe The Skies» gjør et forsøk på å fenge. 

«Fuck'em» 
Episke «Once More Now» er et Sigur Rós-aktig nøkkelspor på vel 11 minutter som ikke bare flyter stille av gårde, men også flyter litt ut. 
Det kan høres ut som om vokalisten utbryter et «fuck'em» idet låten ebber ut, uten at jeg skjønner hva eller hvem som har fortjent kraftuttrykket. 
Kanskje han rett og slett har oppdaget at plata ikke holder helt mål? 

British Sea Power finner etter hver tilbake til formelen som ble brukt med større hell på «Open Season» og «Do You Like Rock Music?» (2008), men de to albumene virker likevel mer gjennomarbeidet enn denne noe forvokste produksjonen. 
