Den onde stemmen
Finnes det en mer irriterende singer/songwriter enn James Blunt? 

ALBUM: 
«I am so brilliant, my voice is crazy, if you listen I sound kind of like an alien», ertet humorprogrammet «Mad TV» i en uforglemmelig videoparodi på James Blunts «You're Beautiful». 

Weird 
Al Yankovic var også på ballen med den opplagte «You're Pitiful». 

Blunt må med andre ord ha truffet noe med sin hitsingel fra 2005/2006, som kan utløse et slikt ras av aggressive parodier. 

Så er det selvsagt også noe av en skjebne å begå én gigantisk, superirriterende pophit når du samtidig er en godt under middels medioker singer/songwriter med en stemme som har et par riktig kjipe karakteristika: en liksomsårbar skjelv og en géleaktig falsett. 

I kombinasjon gjør dette Blunts stemme til et ondt terrorvåpen. 

Låtskrivingen på dette tredjealbumet tviholder på en slags trubadurgrunnstilling. 

Innpakningen er enten jovial poprock i et visst tempo, eller noen bunnløst deprimerende pianodrevne ballader — begge deler så livløse og bleke at det får den siste A1-skiva til å framstå som «Dark Side Of The Moon». 

Og det finnes absolutt ingen gode grunner, ikke ti sekunder med musikk en gang, som gir noen indikasjon over hodet på at James Blunt har noe mer å bidra med til pophistorien. 
