Filmanmeldelse «Hotell Transylvania 3: Monsterferie»:Andredivisjons-animasjon 

Transylvaniapersoner på kjærlighetsjakt. 

ANIMASJON/BARNEFILM 

«Hotell Transylvania 3: Monsterferie» 

USA. 
6 år. 
Regi: Genndy Tartakovsky. 

NORSKE STEMMER: 
Christoffer Staib, Selma Joner, Scott Maurstad m.fl. 

Sony-studioets «Hotell Transylvania»-serie er animasjon for de små som ligger flere hakk under det beste fra Pixar og DreamWorks. 

Men midt i fellesferien, med ikke altfor mye for de minste på kinoprogrammet, er denne tredje filmen om den snille patriarken Dracula, datteren hans Mavis og den fargerike monstergjengen deres, grei nok skuring likevel. 

Denne gangen dreier det seg om at Mavis bekymrer seg for at pappa er ensom, og at de halvhjertede forsøkene hans på nettdating – også «monstre» har Tinder i våre dager – ikke fører frem. 

Hun bestiller en ferie til hele gjengen, om bord på et cruiseskip som skal ta dem fra Bermuda-triangelet (selvsagt) til Atlantis (like selvsagt). 
Kanskje «Drac» kan slappe av litt og muligens treffe noen? 

Det gjør han. 
Nærmere bestemt kapteinen på skipet, den blonde Doris Day-«lookaliken» Ericka, som han sporenstreks forelsker seg hodestups i. 

Det vennene våre ikke vet, er at Ericka er oldebarnet til selveste Van Helsing, monsterjegeren fremfor noen. 
De vet heller ikke at også olding selv befinner seg om bord, i form av et hønngammalt hode festet til en steampunk-robotokropp. 

Filmmakerne ser ikke overraskende for seg Atlantis som en glorete versjon av Las Vegas på vannet, og de mange sang- og dansenumrene som nesten alltid er med i de litt mindre prestisjetunge animasjonsfilmene for de små, er tallrike og heseblesende her også. 

Ikke toppklasse, nei. 
Men koselig nok. 
