Konsertanmeldelse:Mister moment 

Et tjuetalls ungdommer fikk komme opp på scenen for å danse under «Teqkilla». 
Det kom godt med, for som konsertartist trenger M.I.A. all den hjelp hun kan få. 

Konsert: 
M.I.A. Sted: 
Enga, Øyafestivalen Publikum: 
Ca. 7000 Aktuell CD: «Maya» 

Dette er ikke de beste dagene for Mathangi «Maya» Arulpragasam: 
M.I.A. 

I mai ble hun regelrett karakterdrept i en profil i The New York Times Magazine. 
Hva verre er: 
Det tredje albumet hennes, «Maya», er hennes verste, og ligger denne uken på en svak 37. plass på VG-listen. 

M.I.A.s karriere har mistet en smule moment. 
På scenen mister M.I.A. moment hvert femte minutt. 

Det er mulig hun går for en form for «nonchalant giddalaushet», men faktum er at en av verdens mest spennende personer på scenen fremstår som ukarismatisk. 
En kløne i en glitrende tømmerhoggerskjorte. 

Pausene er mange og lange, låtene tværes ut, bassen sluker til tiden store deler av musikken. 
M.I.A. har en spinkel stemme, og er den dårligste danseren på scenen (den beste kaller hun bare «White Boy from Baltimore»). 
Tre burkakledde kvinner står bak tre mikrofoner, men jeg tror ikke de synger. 

Tidligere, mer sjarmerende materiale som «Bucky Done Gun» blir nesten borte i kaoset. 

Da hun kom tilbake på scenen og gjorde «Bamboo Banga» og «Paper Planes», begge fra hennes beste album, «Kala» (2007), ble det med ett ganske hyggelig. 
Men det var i seneste laget. 

MORTEN STÅLE NILSEN 
