Plateanmeldelse:OnklP & De fjerne slektningene - «Slekta II» 

Fabelaktig slektstreff. 

OnklP & De fjerne slektningene 

OnklP og slekta har ikke akkurat ligget på latsida i 2014. 
Tidlig på året kom Oslo Ess med fulltrefferen «Alle hjerter deler seg»» og nå har kjernen herfra, sammen med OnklP og resten av slekta, kommet med sitt andre album. 
Og fremdeles låter det forbilledlig frodig, friskt og vitalt. 

Singlen «Styggen på ryggen» har fortjent ført til at spesielt OnklP har fått et publikum som han neppe trodde var mulig med sin hiphop-bakgrunn. 
«Styggen på ryggen» er en utleverende klassiker, en hjerteskjærende historie om å leve 24/7 med angsten hengende fast i nakken, og en låt som forsterker teksten gjennom onkelens rap-teknikk der han starter hver linje på det høyeste for så konsekvent å gå nedover i tonefall. 

Slik understrekes fortvilelsen og resignasjonen i ordene på en mesterlig måte. 

Det er mer enn nok gi faen-noia på resten av «Slekta II» også, men fremført i mer klassisk OnklP-stil, med en røffere attityd til problemene rundt seg. 
Tekstene er fremdeles mørke, men ikke resignerte som i tilfellet med «Styggen på ryggen». 
Og ikke like sterke, men likevel gode. 

Albumet åpner breialt, fresende og melodisk med «Pust», en oppjaga punk-låt som sprer «teenage angst»» i alle kanaler, og fortsetter med en slentrende Jokke-inspirert gladsak med ska-beat. 

Og slik fortsetter det; slekta leker seg hardt, kontant og lekende gjennom punk, ska og reggae (Admiral P-gjestende «Se deg gå» er faktisk mer admiral enn onkel) med pop-perfeksjonisme i fingertuppene. 

Slekta er bedre enn noensinne på refrengene («Medisinmannen») og det er bare naturlig at denne overskuddsplaten avsluttes med noe som minner om en soulballade med raust blåserarrangement. 

Med andre ord: 
Det er bare å ta av seg capsen for årets beste rock-band, OnklP & De fjerne slektningene! 

BESTE LÅT: 
«Styggen på ryggen» 
