Renault Clio:Fjerde generasjon 

TOSCANA (DinSide Motor): 
Nykommeren bygger bro mellom småbilene og Golf-klassen. 

Ofte, når det kommer en ny generasjon av en modell tar vi til floskelen "evolusjon mer enn revolusjon". 
Et erkeeksempel er dagens generasjon VW Passat i forhold til forgjengeren. 

Men i dag kan vi ikke bruke den frasen. 
Her snakker vi, tross en plattform som i utgangspunktet er kjent fra tidligere, om en helt flunkende ny-ny generasjon. 

Overrasker 

Med 300 liter bagasjeplass, helt grei plass for en mann på 195 centimeter i baksetet, en ultramoderne og knøttliten, men sprek bensinmotor samt et av de spenstigste chassis i klassen - hvem skulle trodd det? 

Trodd hva? 
At det dreier seg om nyeste generasjon Renault Clio, selvfølgelig. 
Det dreier seg om den fjerde generasjonen i rekken som ble innviet i 1990 og vi kunne visuelt måle utviklingen da hver av de fire generasjonene sto utstilt langs prøvekjøringsløypa vår i det nordlige Toscana i Italia. 
Tilsammen er de til nå blitt solgt i 12 millioner eksemplarer. 

Overlegent bedre 

Både første og tredje generasjon Clio ble i sin tid valgt til "Årets Bil" i Europa, noe vi ikke i noen av tilfellene hadde spesielt stor forståelse for. 
Den bilen vi nå har vært og testkjørt, derimot, ville vi ikke ha noe å si på om den fikk minst pallplass ved neste kåring. 
Leser man bare tall og spesifikasjoner, kan det se ut som om dette må være en overdrivelse, men det er totalopplevelsen som teller, og med den i bakhånd står vi ved at dette er et stort sprang fremover. 

Mer spenstig look 

Det første som slår oss når vi beveger oss mot testbilen er at den designmessig ser enda mer dynamisk ut enn da vi få dager før så den på Renault-standen på bilutstillingen i Paris. 
Det er den første store forskjellen i forhold til forgjengeren - "Årets Bil 2006". 
Og det er ikke bare på grunn av mer ungdommelige og frekke fargevalg inn- og uttvendig på testbilene. 
Nye Clio ser rett og slett en god del mer spenstig og tøff ut. 
(i Frankrike kaller de ikke bilen "Clio 4" i forhold til forgjengeren, som ble kalt "Clio 3", men "Nouvelle Clio" - altså "Nye Clio"). 
Et blunk til Apple og "nye iPad" snarere enn iPad3...? 
Legg især merke til den muskuløse linjeføringen og kupé-fasongen. 

Tilpasning 

For øvrig legger Renault vekt på muligheten til individuell tilpasning av bilene både innvendig og utvendig. 
Faktisk kan kjøperen selv påvirke valg av en rekke karosseridetaljer, som speilhusene og beskyttelsen i nedkant av dørene. 
Noe man ikke kan påvirke, er imidlertid antall dører. 
Clio kommer i første omgang bare i femdørs utgave, hvilket jo er like greit her i Norge hvor svært få bryr seg om tredørsutgavene. 
Men bilens sporty kupé-linjer som vi nevnte ovenfor, blir forsterket av den "skjulte" bakdøren med "usynlig" dørhåndtak - et grep som fikk sin første suksess i moderne tid med Alfa Romeo på modellen 156. 

Designen skal for øvrig gjenspeile både de reelle dynamiske ambisjonene, samt ønsket om å posisjonere bilen helt i toppen av B-segmentet. 

Avmagringskur 

Dette bekreftes av de økte dimensjonene. 
Clio fortsetter å vokse - men som vi skal se går dette ikke ut over bilens kjøredynamikk på noen måte - tvert imot! 
Bilen er nemlig blitt hele 100 kilo lettere enn sin forgjenger. 
I tillegg er den bredere, men lavere, har fått en anelse lengre akselavstand og bredere sporvidder. 
Det er oppskrift på spenstigere kjøreegenskaper, og slår ikke feil i dette tilfellet heller. 

Ingen ren småbil lenger 

For tallfetisjistene er lengden på Clio nå 406,2 centimeter. 
Det er 3,5 mer enn forgjengeren - som var en av de største i klassen. 
Mer tankevekkende: 
Det er omtrent midt mellom dagens Toyota Yaris (bestselger i småbilklassen), og nye VW Golf. 
Bredden har for sin del økt med 2,5 centimeter og er nå 173,2. 
Imidlertid har bilen som nevnt blitt lavere - en god del, faktisk - ned 4,5 til 144,8 centimeter. 
Det har imidlertid ikke gått utover klaringen til taket - her har man tenkt plassutnyttelse mer intelligent ganske enkelt. 

God plass 

For det neste som slår oss er nettopp plassforholdene og, i motsetning til hva vi av og til skriver er det ikke forholdende i førersetet vi først stifter bekjentskap med, men bagasjerommet, da man jo selvsagt må laste sine bag-er og kofferter et sted før ferden går videre. 
Og i Clio fikk vi plass til en god del mer enn forventet i det vi jo i utgangspunktet anser for å være en "småbil". 
Så er da også plassen relativt god - 300 liter etter VDA-normen, og i tillegg lett å utnytte. 

Hyggelig oppdatert 

Så var det selve kupéen, da. 
Ikke noe å utsette på den, verken når det gjelder kvalitetsopplevelse eller romslighet. 
Det verste man kan si er kanskje at den i likhet med bilens eksteriørdesign bærer preg av en designmessig "vingling" - hver generasjon får en helt ny type utseende. 
Men når man har landet på dette, synes vi resultatet er riktig vellykket, med en ørliten minus i margen for setene foran, som kunne gitt bedre støtte, men som vi for øvrig fant ga et godt komprromiss mellom fasthet og sittekomfort. 

Interiørbilder 

Soveplass bak 

Bakseteplassene er tilgodesett med en like god romfølelse, selv om det kan føles som om det mangler noe lys, da sidevinduene skråner bratt oppover (kupé-fasongen). 
Plassfølelsen er for øvrig høyst reell - på en av våre test-etapper falt faktisk en velvoksen mann på godt over 190 i søvn sittende i baksetet og fikk seg en velfortjent middagslur der bak. 

Tidsriktig yngre 

Førermiljøet fant vi tiltalende i utseende og kvalitetsfølelse og om ergonomien i det store og det hele er grei, fant vi noen detaljer litt plundrete, med plassering av knapper på midtkonsoll og ved seter (setevarme). 
I den røde versjonen vi kjørte hadde vi høyeste utstyrsnivå med et såkalt "flammerødt" interiør. 

Dette er spreke og ungdommelige takter og bilen oppleves adskillig mindre traust enn forgjengeren. 
I den gule bilen, med midterste utstyrsnivå, ser vi et eksempel på et mer tilbakeholdent interiør, men med såkalt individualiserte detaljer, som det spesielt designede rattet, for eksempel, samt detaljer i dørene, rundt girspaken og luftdysene. 

Stor skjerm 

Renault lanserer også et nytt multimediasystem med nye Clio - R-link. 
Renault omtaler det selv som et slags integrert nettbrett, og det har på øvre utstyrsnivå både internett og navigasjon. 
Skjermen er syv tommer stor og det er muligens ikke fritt for at Renault har latt seg inspirere av Peugeot som har en lignende løsning i nye 208. 
Her betjener man det som finnes av informasjons- og underholdningssystemer ombord. 
For vår del fant vi betjeningen av navigasjonen noe omstendelig - her lønner det seg å lære seg hvordan det fungerer skikkelig, før man legger i vei. 

Som i stadig flere biler, finner man en egen "Eco"-knapp, som har til hensikt å redusere forbruket ved å endre på gassresponsen og tilgjengelig effekt. 

Flott bensinmotor 

Vi kjørte Clio i de to versjonene som ventes å bli mest solgt i Norge - én bensin og én diesel - og vi skal ta dem i omvendt rekkefølge i forhold til den vi kjørte dem i. 

Hvis bilen er blitt større, kan man trygt si at motoren er blitt mindre. 
Det vil si - 0,9 liter har ikke helt ukjent i denne klassen tidligere, men en tresylindret motor med nevnte, mildt sagt beskjedne slagvolum, som gir så gode ytelser, har vi ikke mange eksempler på. 
Ford har jo gått opp løypa her med sin imponerende 1.0-motor, som vi har testet i Ford Focus. 

Overraskende skyv 

90 hestekrefter og et dreiemoment på 135 newtonmeter høres ikke allverden ut, men gjør underverker i den lette Clio. 
Vi likte motoren godt, og takket være turboen skyver den svært bra fra noe over 2.000 omdreininger og en stor del av dreiemomentet er tilgjengelig over et bredt register, noe vi merket godt på de svingete og underholdende veiene i Italia. 
Bilen føles faktisk kjappere enn de oppgitte 12,2 sekundene fra 0-100 skulle tilsi. 

Og motorlyden? 
En fint avdempet versjon av en mindre karakteristisk trippelsylinderlyd enn forventet, som faktisk ga et ganske sportslig inntrykk. 

I en spesielt forbruksoptimert utgave som kommer senere, bruker denne motoren bare 0,43 liter per mil og slipper ut 99 gram CO2, i følge de offisielle tallene. 

Frisk og nøysom diesel 

Den fornyede 1,5-litersdieselen er selvsagt mer forutsigbar. 
Den har et mer kraftfullt skyv, og fra lavere turtall, så den passer bedre til rene transportetapper og i avslappet kjørestil i bakker og svinger. 
Også den med 90 hestekrefter, men den varter opp med 85 flere newtonmeter dreiemoment - nærmere bestemt 220. 

Men like morsom som 0.9 TCe - det syntes ikke vi den var. 

0,32 liter 

Også på dieselsiden finnes det en spesielt økonomisk variant. 
Renaults 1,5-liter kommer i en ny 90-hesters utgave, og i en kommende forbruksoptimert versjon skal den klare seg med 0,32 liter og 83 gram CO2. 
Det er svært lavt, om man ser litt bort fra hybriden Toyota Yaris. 

Kjøreopplevelsen 

Til fransk bil å være, overrasker det noe at vi ikke si at det som karakteriserer kjøreopplevelsen best er komfortnivået, selv om det kan kalles helt greit og på nivå med standardene i klassen. 
Nei, det er selve kjøredynamikken, med det velbalanserte understellet og den presise og kvikke styringen, som fører tanken hen til den beste i klassen i så måte, nemlig Ford Fiesta. 
I de ovenfor nevnte toscanske svingene imponerte bilen oss med sin retningssikkerhet og den finfine balansen ingeniørene har oppnådd takket være grep vi allerede har beskrevet - lettere bil, liten motor foran, bredere sporvidde og lavere tyngdepunkt. 

En kjøremessig åpenbaring fra Renault, denne bilen, altså. 
Og spesielt med bensinmotoren under panseret, tross dieselens høyere dreiemoment. 

Mindre bra 

Men alt er ikke rosenrødt, og skal vi plukke på noe blir det i hovedsak den dårlige - faktisk elendige - utsikten bakover, og særlig tre-kvart bakover. 
Dessverre er dette noe som ofte karakteriserer nyere biler, og særlig de som har gitt prioritet til dynamikk i linjeføringen. 
Vi har allerede nevnt en til tider plundrete betjening. 
Noen småting ellers som den gammeldagse antennepisken på taket, at hanskerommet har et lokk av typen som detter ned på leggene dine og at de manuelle girkassene bare har fem trinn (selv om dette ikke egentlig viste seg å være noe handicap for kjøreopplevelsen. 

Mellom to stoler? 

Et mulig ankepunkt kan dessuten være at, siden denne bilen går "mot strømmen" som i dag vil at småbilene slutter å vokse og forblir småbiler, har nye Clio vokst seg oppover mot kompaktklassen. 
Den kan dermed gjøret livet vanskeligere for Renault Mégane - som nok i sin tur bør øke sine dimensjoner i neste generasjon for å holde avstanden. 
Dette vil i særlig grad gjelde i tilfellet Clio stasjonsvogn (kalt "Sport Tourer" i Norge), når denne lanseres i mars 2013, i tillegg til flere motorvarianter - hvorav ikke alle vil bli importert hit. 

Nye Renault Clio lanseres her i Norge fra 21. november og importøren har en (beskjeden) ambisjon om å selge 500 biler i løpet av 2013. 
Vi mener den fortjener en mye bedre skjebne enn det. 
Av oss får den i hvertfall en solid femmer på terningen. 

Flere bilder: 

Tekniske data: 
