Filmanmeldelse:«Phoenix» 

Strålende og engasjerende voksenfilm med ytterst tragiske forutsetninger. 

Tyskland. 
Regi: Christian Petzold. 
11 år. 
MED: 
Nina Hoss, Ronald Zehrfeld, Nina Kunzendorf. 

Nelly vender tilbake til Berlin sommeren 1945. 
Hun er så vidt levende, ansiktet er ødelagt, hele hennes egen verden lagt i grus: 
Hun har vært konsentrasjonsleirfange. 
Og har bare ett eneste mål i livet: 
Å finne sin elskede ektemann, Johnny. 

I den første tiden får hun hjelp av en jødisk representant, som forsøker etter beste evne å gjenopprette det lille som eventuelt kan gjenopprettes i de rykende ruiner av Det tredje riket. 
Men Nelly er nødt til å komme i gang på egen hånd; såret, skadet og knapt nok i stand til å stå på bena. 
Men det er altså denne lengtingen etter den store kjærligheten som holder hennes oppe. 
Selv om hun risikerer alt. 

Hele historien er fortalt med en neddempet ro og med avgrensede virkemidler. 
Den sitrende spenningen underveis er bare bygget opp av de antydede forutsetningene. 
Og til syvende og sist blir deg et moraldrama ut av det: 
Hvordan kan man leve videre når absolutt alt er borte? 
Hva er man villig til å ofre for å bygge opp og bevare et håp om at det tross alt finnes et liv? 

Dette er på ingen måte noen enkel film. 
Man må ha tid og kanskje noen historiske begivenheter i minnet for virkelig å få utbytte. 
Sånn sett; ukens klare voksenfilm. 
Men samtidig: 
Den tålmodige vil ha alt å vinne. 
Og det finnes en avslutningsscene, her, på om lag fem minutter, som er blant de mest fjetrende filmopplevelser jeg kan huske å ha opplevd. 
Noensinne! 

JON SELÅS 
