Déjà vu
3D-teknologien bidrar som vanlig ikke med noen vedvarende effekt her, bortsett fra den lille hodepinen man kan få av den. 
Og generelt må det sies at «Resident Evil: Afterlife», seriens fjerde installasjon, preges av en overveldende, nesten lammende følelse av déjà vu og «sett det før». 
Likevel er dette kanskje den beste «Resident Evil»-filmen så langt, en ganske likefrem zombiesplattersak med skurker som går med solbriller inne, underjordiske slemminghovedkvarterer og relativt sobert klippede actionsekvenser (det går, for en gangs skyld, å skjønne som skjer - det er ingen selvfølge i denne typen eventyr lenger). 
Det ubestridelige faktum at Milla Jovovich - med den der fine, skjeve tannen i underkjeven - i aller høyeste grad er noe for øyet, redder som vanlig stumpene. 
Således var det ingen dum idé å klone heltinnen slik at det er flere av henne å se på i filmens begynnelse. 
Hadde vært artig å se henne i noe annet enn et dataspill snart, dog. 
MORTEN STÅLE NILSEN 
