Vant over prestasjonsangsten
The Ting Tings løper i alle retninger på andreplata. 

ALBUM: 
Det er åpenbart at det har vært vanskelig å samle tankene for Katie White og Jules De Martino etter den fantastiske suksessen med «We Started Nothing». 

Birmingham-duoen The Ting Tings ble stjerner over natten med singelen «That's Not My Name» og forseglet seinere statusen med «Shut Up and Let Me Go». 

Mange husker sikkert fortsatt at bandet måtte avbryte Hove-konserten sin da gulvet kollapset på grunn av det massive trykket fra publikum. 
Sånn går det når du lager samtidens mest dansbare elektropop. 

Eklektisk Slike blinkskudd kan naturlig nok en hodepine å følge opp, noe The Ting Tings ikke har lagt skjul på. 
Bandet vraket alt materialet de hadde brukt to år på å spille inn og dro til Spania med blanke ark og nye fargestifter. 

«Sounds From Nowheresville» er akkurat som tittelen indikerer, uten noen form for forankring i en spesifikk sjanger. 
Resultatet er mildt sagt eklektisk, men selv om det ikke finnes noen hits av kaliberet til singlene fra debuten, er det mye fin musikk å legge hodet i bløt til her. 

Varm og inkluderende Fra den episke overtureaktige «Silence», via den nesestyveren «Guggenheim» til melankolske «Day By Day», spretter The Ting Tings innom kjølig elektropop, dansepunk, reggae-inspirasjon og tilbakelent r'n'b. 

Hardfunky «Hang it Up» og «Give it Back» er kanskje de låtene som i størst grad peker tilbake de mest dansbare sakene fra forrige album. 

«Sounds From Nowheresville» er kanskje ikke det albumet verken fans eller band hadde sett for seg at de skulle lage for to år siden. 
Det gjør det likevel ikke til en dårlig plate, bare annerledes. 

Det den mangler av temperament, tar den igjen på å være varm, underfundig og inkluderende. 
