Konsertanmeldelse Springsteen:Erobreren 

ATLANTA(VG) 
To prosent tårer, to prosent politikk. 
96 prosent fest. 
Bruce Springsteen (62) anno 2012, på vei mot Norge. 

Verdenspremiere: 
Bruce Springsteen & The E Street Band Sted: 
Philips Arena, Atlanta Publikum: 
Ca 18 000 Aktuell plate: 
Wrecking Ball. 
Tre konserter i Norge i juli. 
Han har alltid vært familiefaren, selve gudfaren som holder New Jersey-gjengen i The E Street Band samlet. 
Det har han gjort i flere tiår før Sopranos ble skapt. 
Men aldri har jeg sett Bruce Springsteen fylle en arena med så mye kjærlighet og så få fakter som under verdenspremieren på «The Wrecking Ball»-turnèen i Atlanta søndag kveld. 

Sammen med familien legger han ut på en to og en halv time heidundrande rock'n roll-fest fylt med ablegøyer, allsang-halloi og øredøvende lydnivå i front av et band som teller seksten mann og kvinner foruten han selv. 
Innledningsvis er denne blandingen av The E Street Band og Seeger Session-kompet uutholdelig lite samspilte, men det kommer garantert til å sitte når de nærmer seg Norge i juli. 
Politikken taler for seg selv i kveldens mange nye låter, og tross alt det den uoppslitelige fest- og rock'n soul-predikanten Bruce Springsteen skaper av ellevill entusiasme, er det de små innsmettene av alvor som blir sittende. 

Stikkordet er Clarence Clemons, Springsteens sjelevenn, bandkompis og bestebuddy gjennom over førti år. 
«Big Man» døde i fjor sommer, 69 år gammel. 
Spenningen var stor rundt hvordan Springsteen ville hedre Clemons når hans faste saksofonist ikke lenger sto på Springsteens høyre side. 
Vi fikk mer enn vi trodde var mulig. 

- Clarence slutter ikke i The E Street Band når han dør. 
Han slutter når vi dør, sa Bruce Springsteen i bestevennens begravelse i Florida sist juni og sang deretter «10th Avenue Freeze Out» akustisk - historien om hvordan The E Street Band startet gjennom øynene til Scooter (Bruce selv) og Big Man. 

For alt blir i familien. 
Søndag var det nevøen Jake Clemons som hadde tatt onkels rolle. 
Allerede i tredje låt, «Badlands», imponerte han bak saksofonen. 
Deretter brakte han arven videre fra nesten alle signaturlåtene til onkel Clarence, som «The Promised Land», «Thunder Road», «Born To Run» og «Land Of Hope And Dreams» - sistnevnte den eneste låten vi hører Clarence selv på fra Springsteens ferske album, «Wrecking Ball». 
Etter hvert i turnèen er jeg sikker på at Jake Clemons også drister seg ut på «Jungleland», så sentral var han under verdenspremieren i Atlanta. 
Og veldig mye mer i fokus enn den andre av Bruce Springsteens eldste bestevenner, Steven «Giovanni Henriksen» van Zandt fra Lilyhammer, New Jersey. 
Sjelden har Little Steven holdt seg så markant i bakgrunnen som søndag kveld. 

- The E Street Band har et kall, og det forblir det samme! poengterer Bruce Springsteen idet han setter tonen for kveldens sterkeste låt, «My CIty Of Ruins». 
Skrevet til sitt kjære, men en gang så dommedagsdømte Asbury Park. 
Denne kvelden er Clarence Clemons symbolet. 
Etter å ha presentert familien - bandet - gjentar Springsteen spørsmålet mot publikum: 
«Er det noen vi savner?» 

Responsen er enorm. 
Deretter fylles Springsteens øyne av tårer når han synger låtens meningstunge sistevers. 

Det er ikke bare rørende, det er direkte berørende i tillegg. 

Hyllesten til Big Man er kortvarig, men likevel svært intens. 
Utover det viser Springsteen seg å være den samme bajasen i lekegrinda som han alltid har vært - muskuløs, ustoppelig publikumsfriende og med et overskudd av en annen verden. 
Midtveis løper han ut blant publikum og crowdsurfer på hendene deres tilbake til scenen, og selvfølgelig dras en ungjente opp for dans på scenen under «Dancing In The Dark». 
På mange måter burde en Bruce Springsteen-konsert bli tilgjengelig på blå resept, dersom det er god medisin å se folk grine av glede i nærmere tre timer. 
Og det er det jo. 

Rundt 80 000 nordmenn kan altså rense strupen og belage seg på en real dansefest med masse allsang i sommer. 
Bruce Springsteen kommer til å erobre alle nok en gang. 
Kanskje har han da tonet ned hyllesten til sin avdøde venn Clarence Clemons, men i Atlanta søndag var den bare så gripende sterkt til stede. 

For hva gjør han ikke når han avslutter hele showet med nettopp «10th Avenue Freeze Out», selve basisen for hele storfamilien, The E Street Band? 
Idet tekstlinja «and the Big Man joined the band» lyder, løfter Springsteen mikrofonen mot himmelen og lar publikum - med nevene knyttet samme vei - brøle uavbrutt i et helt minutt. 

Det er i sannhet makt i de knyttede never også, iallfall de med en usynlig rose av kjærlighet mellom fingrene. 

Dette spilte han: 

We Take Care Of Our Own Wrecking Ball Badlands Death To My Hometown My City Of Ruins The E Street Shuffle Jack Of All Trades Seeds Easy Money Waitin' On A Sunny Day The Promised Land Soul-medley med blant annet «The Way You Do The Things You Do» (The Temptations) Shackled And Drawn Lonesome Day The Rising We Are Alive Thunder Road Rocky Road Land Of Hope And Dreams Born To Run Dancing In The Dark American Land 10th Avenue Freeze Out 
