Knausgårds Munch-utstilling er en genistrek:Kunstanmeldelse: 
«Mot skogen - Knausgård og Munch» 

Da Edvard Munch kuttet ut fylla og begynte å male dekorative bilder kom den store suksessen! 
Det er en ny genistrek av Karl Ove Knausgård å trekke fram denne siden av kunstneren i Munchmuseets nye utstilling «Mot skogen – Knausgård om Munch». 

En så lys og livsbejaende versjon av Munch har du ikke sett før. 
Denne utstillingen burde museet sende verden rundt. 

Mange av disse bildene ble vist på Munchs store publikums-suksesser i Berlin og Oslo i 1927. 
Så det er feil det som er skrevet i pressen og sagt på TV i forkant av utstillingen, at nesten ingen malerier er vist før. 
Bare 6 av 143 kunstverk (maleri, grafikk, skulptur) har aldri vært på utstilling. 

Knaus + Munch 2: 
Knausgård også ute med bok om Munch 

De er bare ikke vist på nesten hundre år. 

Derfor er dette blitt kanskje den bredeste og mest publikumsvennlige rene Munch-utstillingen som noen gang er vist på museet. 

Et resultat av samarbeidet mellom Karl Ove Knausgård og museets kurator Kari Brandtzæg, som sto bak 2000-tallets beste norske utstilling «Kyss frosken!» på Tullinløkka sammen med Magne Magler Wiggen og Sune Nordgren. 

Lest? 
Skilsmisse er ikke liv og død, sier Karl Ove Knausgård i stort intervju (VG+) 

Utstillingen viser en ny Munch, da han begynte å male lysere, lettere, dekorative motiv, naturbilder og portretter. 
Han hadde kuttet ut å skape bilder med de indre sjelelige dybdemotiv, selv om han ikke helt hadde sluttet å være utfordrende, eller åpenbare sin ensomme sjel. 

Nesten all verkene i Munchmuseets nye utstilling er fra perioden etter at Munch fikk akutt rangel-psykose, hørte stemmer som ropte «drittmaleren Munch» og ble innlagt over et halvt år på nerveklinikk i København i 1908/09. 
Munch kalte disse bildene «det alkoholfrie maleri». 
Han ble tørrlagt etter opplevelsen! 

Lest Knausgårds årstids-serie: 
Terningkast 5 og «Flott finale» 

De to kuratorenes utstilling rendyrker denne «alkoholfrie» perioden til Munch, ispedd noen eldre bilder, men utelater nesten alle Munchs mer kjente, ikoniske kunstverk og lykkes på en suveren måte å vise oss en annen og i dag for mange ukjent Munch. 
Publikum får møte en Munch som stråler i sine mange lysere, koloristiske varianter. 

Knausgård er ute etter de enkle følelsene hos Munch, den skjøre, skrøpelige som kan utløse tårene, ikke den store fornyeren. 
Han har plukket ut de fleste bildene, men det er tydelig at kurator-kloen til Brandtzæg har sikret den avgjørende estetiske helheten som en slik utstilling krever. 
(«Et strålende samarbeid, men vi kranglet noen ganger», fortalte Karl Ove Knausgård under visningen i formiddag). 

Ari Behn om sitt møte med Knausgård: 
– Som å møte Gandalf 

Utstillingen er delt i fire deler: 

Først blir publikum med inn i avdelingen med det lyse, lette, men også kraft og energi symbolisert ved solen. 
Andre del kan beskrives med Munchs egne ord: 
«Jeg lever i menneskelig ensomhet hvilket egentlig er mitt vesen». 
Natur-bilder uten mennesker. 
I tredje avdeling kommer vi tett på hvor rå, skjør og uferdig Munch kunne være når han laget sine bilder. 
Han fjernet ikke rifter eller klumper med stearin, om vinteren fikk han hester til å trampe på bildene som lå under snøen. 
Siste avdeling er den positive Munch som setter pris på sine venner og andre gjennom en rekke portretter. 

Utstillingen gjør Munchs malerier om til nye friser, nye serier, noe han selv ønsket å gjøre mer, men ikke fikk til. 
Slik er utstillingen et slags pionerarbeid i å skape flyt og se Munch på en ny måte. 

Det er en bragd av Munchmuseets direktør Stein Olav Henrichsen, samtidig med at han har loset «Lambda» i havn i Bjørvika, å holde en slik offensiv utstillingsprofil. 
Den nye vrien med Karl Ove Knausgård er helt klart en ny fjær i hatten for Munchmuseet (ideen hadde kurator Jon-Ove Steihaug), som de siste årene har framstått med en svært god og nytenkende ledelse. 

Anmeldt av: 
Børre Haugstad (tidligere kunstansvarlig journalist i VG, nå frilanser og forfatter av boken «Krig, Kunst og Kollaps») 
