Bokanmeldelse:Trude Marstein: 
«Så mye hadde jeg» 

Sterk, ubehagelig og velskrevet roman om frihet og ansvar fra en av norsk litteraturs beste samtidsforfattere. 

Alle dårlige romaner likner hverandre, hver god roman er god på sin egen måte. 
I Trude Marsteins nye roman, er Tolstois Anna Karenina og Flauberts Madame Bovary byttet ut med norske Monika. 
Romanen går rett inn i et av litteraturhistoriens og dermed menneskelivets store temaer: 
Konflikten mellom frihet og ufrihet, følelser og fornuft. 

«Så mye hadde jeg» er antagelig Marsteins mest tilgjengelige roman til nå, et intenst borende familiedrama over nærmere fem tiår. 
Det har blitt en oppslukende leseopplevelse som ikke viker unna vanskelige, betente spørsmål, med en hovedperson som både fremkaller sympati og irritasjon. 

Romanen følger Monika fra Fredrikstad og hennes familie fra tidlig 1970-tall og frem til våren 2018 – en reise i livserfaring, gleder og sorger. 
Monika er yngst av tre døtre i en helt vanlig norsk familie, men der søstrene velger tradisjonelle yrker og trygghet med ekteskap og barn, er Monika drevet av et ønske om frihet. 
Det er en uro ved henne, en redsel for å stivne i faste mønstre, noe flyktig som stadig lengter til et annet sted. 

Lest denne? 
Årets sommerbøker 

Etter barndommen bosetter hun seg og studerer i Oslo. 
Et avbrutt hovedfag i litteraturvitenskap leder til jobb som lærer, frilansjournalist og tekstforfatter i et reklamebyrå. 
Barn er utenkelig for Monika, men hun får et barn. 
Og menn, mange menn. 
Monika er et lidenskapelig menneske med et sterkt behov for bekreftelser. 
Hun søker frihet, samtidig er hun sjelden alene over lengre tid, sjelden singel. 

Forholdene er mange og ender ofte i utroskap. 
Roar, Tollef, Øystein, Geir, Trond Henrik, Lars. 
Med Geir får Monika datteren Maiken, men også det forholdet tar slutt, og Maiken blir et vanskelig barn, en enda vanskeligere tenåring. 
Ved romanens ende er Monika en middelaldrende kvinne i slutten av femtiårene. 
Foreldrene er døde, datteren er voksen. 
Hva slags liv har hun levd? 
Hva sitter hun igjen med? 
Et sted i romanen oppsummerer Monika det slik: 
«Alt jeg hadde. 
Kunne jeg miste det? 
Ja, det var mulig. 
Men var jeg redd for det? 
Definitivt, men da sto redselen og lidenskapen og stanget mot hverandre.» 

Trude Marstein har skrevet om barn, alenemødre, familiekonflikter og utroskap også i sine tidligere romaner, men tar det til nye høyer i «Så mye hadde jeg», en bok som definitivt også kan bli forfatterens kommersielle gjennombrudd. 
Språket flyter godt, de mange intense scenene og hennes skarpe blikk for treffende dialoger og detaljer, skaper litteratur mange kan kjenne seg igjen i. 
Selv klisjeer som «det velter en flom av fortvilelse gjennom kroppen» eller «det tumler en bølge av gråt gjennom meg», tror jeg er tilsiktede fra Marsteins side. 
Det er som om hun vil si: 
Klassiske konflikter, krever klassiske klisjeer, og jeg er ikke redd for å bruke dem! 

Anmeldt av: 
Gabriel Michael Vosgraff Moro 
