Plateanmeldelse:Queens Of The Stone Age - «...Like Clockwork» 

Rocken lar seg kanskje ikke redde. 
Men Josh Homme (40) går ned med flagget til topps - leve dronningene! 

ALBUM: ROCK Queens Of The Stone Age « ... 
Like Clockwork» (Matador/Playground) Ved årtusenskiftet ville mange satt gode penger på at den tidligere Kyuss-«stonerrockeren» Josh Homme og hans Queens Of The Stone Age (QOTSA) skulle bli bandet som reddet rock 'n' roll fra sengevætende engelskmenn og bransjehorete amerikanere med Pearl Jam-komplekser. 

«Songs For The Deaf» (2002) var det store hvite håpets kunstneriske og kommersielle høydepunkt. 
Så kom trøbbel. 

Homme har en eksentrisk åre. 
Han er for metal for både indie- og «classic rock»-folket, og for psykedelisk for deler av metalpublikumet.«Lullabies To Paralyze» (2005) og «Era Vulgaris» (2007) var fullstappede og vanskelig håndgripelige. 
I 2009 slo han sine pjalter sammen med Dave Grohl (Nirvana, Foo Fighters) og John Paul Jones (Led Zeppelin) i «supergruppen» Them Crooked Vultures. 

Takk og farvel til QOTSA? 
Heldigvis ikke. 

Stakkato 

Den første halvdelen av « ... 
Like Clockwork" domineres av den typen stakkato, tørre rifflåter som er blitt Hommes spesiale. 
Disse eksploderer alltid i uventede klanger og temaer. 
«Smooth Sailing» er årets mest sexy rocklåt. 
«Fairweather Friends» er så hyperaktiv at den føles som en rockopera på 3:45 minutter. 

Nyheten er likevel at Homme i større grad enn noen gang før slipper løs balladesangeren i seg. 

Han har alltid hatt en anvendelig stemme, i stand til å skifte vokal «persona» etter behov. 
I flere av sangene på « ... 
Like Clockwork» er han en kryptisk soulsanger: 
«The Vampyre Of Time And Memory» og «Kalopsia», for eksempel (sistnevnte kunne vært et høydepunkt på John Grants siste, om det ikke hadde vært for det hardtrockende breaket). 

Det beste eksempelet er tittelkuttet. 
En ambisiøs, symfonisk soulballade, delvis sunget i falsett. 
Det er den mest bevegende innspillingen hans noen gang. 

Albumet er stappet med celebre gjester: Alex Turner (Arctic Monkeys), Trent Reznor (Nine Inch Nails), Mark Lanegan, og - heisann - Elton John. 
Dave Grohl er tilbake bak trommene. 
Selv gamlebassisten Nick Oliveri har fått lov til å stikke innom igjen. 

Man legger knapt merke til dem. 
Det er, som sagt, Josh Hommes show, dette. 

Homme skriver riff mer enn melodier. 
«... Like Clockwork» er et for krevende, innadvendt album til at han vil nå nye lyttere. 
Hans dager som utfordrer til «tronen» er trolig forbi. 

Det gjør ingenting så lenge han fortsetter å operere på dette nivået. 

BESTE LÅT: 
«... Like Clockwork» 

MORTEN STÅLE NILSEN 
