«Ferdinand:»Unødvendig nyfilmatisering 

Historien om oksen Ferdinand er kjempesøt, men en ny versjon er ikke nødvendig. 

Historien om oksen Ferdinand som elsker å lukte på blomster er en historie de flest av oss kjenner fra Walt Disneys nydelige kortfilm fra 1938. 

Hver jul setter mange av oss seg ned julaften for å se på juleshowet From all of us to all of you hvor den 7 minutter lange filmen er et fast innslag. 
Det er en vakker tegnet og fortalt film. 
At noen til slutt falt for fristelsen å lage en ny versjon er ikke overraskende, men Carlos Saldanhas film er overflødig. 

Det blir urettferdig overfor den dataanimerte 2017-varianten av Ferdinand å sammenligne de to. 
Det er likevel vanskelig å unngå, selv om den nye filmen har sine gode sider full av spillopper og fargerik galskap. 

Irriterende hester 

I likhet med mange av dagens barnefilmer produsert i Hollywood, fortelles historien med full fres og få pauser. 
Filmen introduserer en rekke nye karakterer. 
De søteste er pinnsvinene, mens de arrogante hestene er ordentlig fæle. 
Hvorfor noen mente det var en god idé å dubbe dem med en dialekt som er en blanding av tysk og bergensk må gudene vite. 
Hvis målet var å få dem enda mer irriterende, fungerer det fint. 

Som seg hør og bør i moderne barnefilmer må det også være plass til minst ett dansenummer. 
Det er helt unødvendig. 

Det er først mot slutten av filmen, som varer i 1 time og 46 minutter, at historien finner frem en liten dose følelser. 
I scenene hvor Ferdinand er tilbake på stedet som trener okser til tyrefekterarenaen, er både gode og hjertevarme. 
Spesielt det øyeblikket hvor han skjønner at kampen er rigget og oksen aldri har en sjanse. 
Sånn sett er filmen et fint innlegg i debatten mot tyrefekting. 

Nå er ikke Ferdinand helt uten humor og sjarm. 
Barn uten forhold til den gamle filmen vil nok finne mye å le av. 
Spesielt er scenen hvor den store oksen forviller seg inn i en porselensbutikk, ustyrtelig morsom. 
