Ingen grunn til å avskrive Englands sinteste punkband
Selv med ny amerikansk vokalist. 

ALBUM: 
På papiret skulle det være ganske vanskelig for Gallows å reise seg etter at bandets karismatiske og frittalende frontfigur, Frank Carter takket for seg. 

I alle fall når hans karakteristiske breiale britiske tale blir erstattet med en amerikansk språklig sanger. 
Rarere ting har skjedd og Gallows lander imponerende fjellstøtt på sitt tredje og selvtitulerte album. 
Alexisonfire-vokalist Wade Macneil er så visst ingen hemsko. 

Gallows fortsetter nemlig å gjøre det de kan best — smart og velartikulert punk, med mengder av hooks, finurlige overganger og bøtter av energi og kaos. 
Sjekk for eksempel «Vapid Adolscent Blues», et stykke ilter rock som ikke mange andre gjør etter dem. 

Gjengen har en finesse og tyngde som aldri går på bekostning av det umiddelbare, noe som gjør at de skiller seg ut fram mange av sine sjangerkolleger. 
«Gallows» mangler noe av x-faktoren til «Grey Britain», men det er ingen grunn til avskrive dem. 
