Beatles-musikal på amerikansk
Det tar litt tid å innstille seg på å se en Beatles-musikal. 
Men i stigende grad trives man med at 30 låter fra det verdensberømte liverpoolbandet levendegjøres i en fiksjonsfortelling fra 60-tallet. 

Det starter mykt med at en ung mann sitter på stranden ved Mersey-elva i hjembyen Liverpool. 
Sårt og lengtende begynner han å synge «Girl». 
Straks er man inne i den dei-lige, nostalgiske Beatles-stemningen. 

Tro dog ikke at hele den oppdiktede historien finner sted i Liverpool, bandets hjemby. 
I stedet har amerikanerne rappet Beatles-epoken og lagt den til USA. 
Mye funker, men egentlig er det irriterende frekt. 
Hvorfor laget ikke britene denne filmen? 

I stedet, USA. 
Forflytningen skjer da unge Jude (Jim Sturgess) bryter opp fra Liverpool og drar over dammen for å lete opp en far som sviktet hans mor. 

Slik får regissør Julie Taymor et springbrett til å sluse helten inn i 60-tallets radikale hippie— og studentmiljø. 
Men jeg tror ikke helt på at den unge arbeiderklassebriten så lett får innpass hos et søskenpar fra en velstående familie. 

La gå – snart er det «love, love, love» mellom Lucy (Evan Rachel Wood) og Jude som snart etablerer seg i Greenwich Village i New York. 
Og den som tror at navnene er et forvarsel om «Hey Jude» og «Lucy in the Sky with Diamonds», får aldeles rett. 

Smått om senn venner jeg meg til musikalsjangeren. 
Da blir jeg til dels imponert av regissørens evne til å integrere Beatles-låtene i en tidsepoke preget av fredsdemonstrasjoner mot Vietnamkrigen. 
Taymor er dyktig til ikke å redusere tekstene til søt nostalgi, men ta ut alvoret og aggresjonen i flere av dem. 
Som når «Strawberry fields forever» blir til en vegg av blødende bær. 
Fiksjonen om Jude og Lucy iscenesetter også den brutale strofen i sangen «Girl»: 
«She's the kind of girl who puts you down / When friends are there, you feel a fool.» 

En annen låt bildelegges av en uhyggelig ballett av nesten nakne, asiatiske kvinner. 
Det skaper assosiasjoner til det berømte bildet av My Lai-massakren. 
Andre scener, som når Lucys bror kjemper i Vietnam, tipper derimot over mot det komiske på grunn av musikalinnpakningen. 

Men alt i alt er det svært mye å glede seg over. 
Artisten Dana Fuchs gjør en lekker tolkning av sangerinnen Sadie. 
Teamet av skuespillere og sangere utfolder seg ekstatisk og livlig, i ekte glede over å levendegjøre tidenes mest berømte popband. 

Gå og nyt det. 
