Et såret First Aid Kit imponerer igjen
Tryggheten på egne låter og harmonier gjør Ruins til et sterkt album. 

Søstrene Klara og Johanna Söderberg i duoen First Aid Kit er en gjennomført rik suksesshistorie. 
De ble oppdaget via en cover av Fleet Foxes’ «Tiger Mountain Peasant Song» for snart ti år siden og tok verden og spesielt Amerika med sin hitlåt «Emmylou» i 2012. 
Nå er de fremme ved sitt fjerde album, og deres neste konsertbesøk i Norge er i store Oslo Spektrum i mars. 

Oppskriften bak suksessen er like enkel som den er god: 
Lag sang på sang i det erkeamerikanske folkpop-segmentet med fokus på myk melodiføring, akustiske gitarer og det lekre samspillet i søstrenes stemmer og harmonier. 

Nye Ruins følger i den samme musikalske tradisjonen som duoens tre foregående album, selv om den Portland-bosatte produsenten Tucker Martine er ny mann på laget. 
Det er ikke ett sekunds tvil om at det er First Aid Kit vi hører, og det er ikke ment som kritikk. 

Tidvis mer fyldig countryrock 

Det man likevel kan høre her og der, for eksempel i åpningen «Rebel heart», høydepunktet «Distant star» eller avslutningen «Nothing has to be true», er at nevnte Martine tidligere har jobbet med bandet The Decemberists, som lener seg mer mot fyldigere countryrock enn ren folkpop. 

Andre steder, som i albumets ferskeste single «Postcards», er musikken i et rent og velkjent countryballade-land. 
Mens den første singlen «It’s a shame» med sitt jublende arrangement ikke hadde gjort seg bort i popselskapet hos Haim. 

Musikere som R.E.M.s Peter Buck, Wilcos Glenn Kotche og Midlakes McKenzie Smith er med i backingbandet her, men de gjør ikke mer ut av seg enn å strø musikalsk stjerneglans og erfaren stødighet over de ti låtene. 
For det er aldri tvil om hvem som står i sentrum for det hele. 
Ingen får stå i veien for søstrene Söderberg og deres harmonier, og igjen: 
Det er ikke kritikk. 

Sterkt preget av et brudd 

Tekstmessig er det likevel en endring til noe mørkere. 
Forårsaket av to søstre som ifølge et intervju med NTB ble utslitt på grensen til sammenbrudd på turnéveien etter forrige album Stay Gold i 2014, og ikke minst at hovedforfatter Klara brøt med kjæresten i forkant av låtskriving og innspilling. 
Da blir det fort reale countrypoplinjer som dette, hentet fra nevnte «Postcards»: 

«We were looking to mend it but 
we tore it apart, and I went and broke my own goddamn heart. 
See life’s not what you make it baby, send me a postcard when you get to where you're going». 

Ikke nødvendigvis original og høyverdig poesi, det kan innvendes, men Ruins er full av såre tekstlinjer som kler denne ofte så kjærlighetsutsatte musikksjangeren godt. 

Tro på egne ferdigheter 

Ikke alle de ti låtene på Ruins sitter like godt, og første halvdel er overlegent best. 
Likevel er det en gjennomgående trygghet og tro på egne låtskriverferdigheter – og vokalharmonier – som gjør at dette albumet imponerer mer enn den vel polerte forgjengeren Stay Gold. 

Ta bare den korte låten «To live a life» midtveis. 
Nokså tam og flat med bare stemme og akustisk gitar i to minutter, før søstrene kliner til sammen i siste vers. 
Man blir rett og slett rørt, og det er alltid et godt tegn. 

First Aid Kit spiller i Oslo Spektrum 13. mars. 
