Sukkersjokk
Totalt blottet for skam leverer Cee-Lo Green en kaloribombe av en konsert. 

Da Skrillex headlinet Hovefestivalen i fjor oppfant kollega Marius Asp verbet "å skrilleriste". 
Grunnen: 
25-åringen klarte å, vel, filleriste sletten foran Hovescenen med sitt infernalske klubbuttrykk. 
Og det føles nesten på sin plass at Cee-Lo Green får sinn egen lille variant av "filleriste" etter kveldens konsert på Tromøya. 

Den knøttlille pluggen av en mann entrer scenen med et bredt glis, mens studiomusikerne han har med seg hamrer løs på instrumentene sine - trommer som gitar. 
Kjenner man katalogen til Atlanta-sangeren vet man at den roterer rundt soul og hiphop, om det er som soloartist, sammen med Danger Mouse i Gnarls Barkley, eller som rapper i gruppa Goodie Mob. 
Men i akkurat dette øyeblikket låter det som en rockekonsert som har gått helt av skaftet. 

Kjapt penser det riktignok inn på gjenkjennelig spor. 
Åpningslåta "Bright Lights Bigger City" dundrer ut fra scenen, Cee-Lo Green skriker "Everybody scream! 
It's alright!", og jommen vever de ikke også inn det umiskjennelige riffet fra INXS' klassiker "Need You Tonight" i kuttet. 
Og følger rike greit opp med ei litta Bowie-låt også ("Let's Dance"). 

Cee-Lo Green har nemlig en misjon, og den er like klokkeklar som den er hemningsløs: 
"I love all kinds of music! 
And I love all kinds of people! 
Do we have that in common?" skriker han på samme vis som baptistprestene man har sett på film. 

Gledesparaden svirrer logrende videre til discoleflening i form av "Fool For You" og "Wildflower" (begge fra The Lady Killer), samt en ypperlig tapning av Pussycat Dolls-låten "Don't Cha" - som Cee-Lo, deilig uviss om norsk jantelov, skryter av å stå bak som låtskriver. 
Og avslutter selvsagt med monsterhittene "Fuck You" (helt briljant pophåndverk, er den ikke?) og "Crazy". 
Merk: 
Samtidig kan han ikke få sagt nok om hvor høyt han elsker sterke kvinner og tequila. 
Sjelden har jeg sett svettekjertler arbeide så over evne. 

Riktignok er det den ørlille ripen i lakken ved dette showet: 
Cee-Lo Green er nemlig den som har det gøyest av alle på Hovefestivalen under konserten. 
For all del: 
Hovefolket danser, synger med og gliser mer enn de sannsynligvis kommer til å gjøre den resterende delen av festivalen. 
Samtidig skinner det klart gjennom at Cee-Lo blir støtt av øyeblikkene der publikum velger småprat over dansing. 

Men det er kun en bagatell. 
For med Kings of Leons umenneskelige døvhet på samme scene som et åpent sår på brystet, varmer det samtlige lemmer å se en mann være villig til å ofre både den høyre og venstre testikkelen i skamløshetens kammer for musikken han elsker - og forventer å få samme medisin tilbake. 
