Innsiktsfullt om følelsenes overtak over fornuften
Elleve stilsikre noveller er høstens gavepakke fra en forfatter som mestrer antydningens kunst. 

«… og (hun) tenkte på hvor skjult de andres hensikter er for oss. 
Selv om fornuften vår forteller oss hva som skjer, tolker følelsene våre hendelsene på sin egen måte, og følelsene vinner alltid. 
Det er nesten umulig å se verden fra den andres ståsted, ….». 
Dette sitatet fra novellen «Mann over bord» uttrykker veldig klart hva mange av disse novellene dreier seg om. 

Line Baugstø er en erfaren forfatter. 
Åtte romaner og to novellesamlinger samt en rekke barnebøker har hun beriket litteraturen med siden debuten i 1986. 
Denne boka er hennes tredje novellesamling og 

inneholder elleve stilsikre, noen ganger morsomme, andre ganger mer ettertenksomme og alvorlige noveller. 
De handler om alt det som blir sagt, men enda mer om det som aldri blir sagt, og som den ene oppfatter så annerledes enn den andre. 
Tydeligst blir dette i novellen «Kveldens hovedperson» der vi får den samme tildragelsen fortalt både fra hans og hennes synsvinkel og skjønner at begge to tar grundig feil fordi de ikke snakker tydelig, bare antyder. 

Novellen «Møte» , om alle uhellene som vederfares kvinnen som skal på jobbintervju, er til å bli både svett og uvel av. 
Slik virker også skrekkhistorien «En hund etter hyttebøker» — som i sin du-form involverer leseren sterkt. 
Novellen som har gitt tittel til boka handler om Anna som etter skilsmissen ukritisk benytter både kloke koner, urtemedisin og astrologi for å finne seg selv og skaffe seg et nytt liv, og kanskje en ny mann. 
Det ender med en ikke helt vellykket nett-dating. 
«Mann over bord» forteller morsomt om to venninner som sjekker menn på danskebåten. 
Svakest er etter min mening novellen «Den røde steinen», om naboskap. 

Den blir litt for opplagt og løsningen litt for enkel. 
«Penger med bein» - om et ektepar på Cuba-ferie og følelsen av å bli utnyttet økonomisk av lokalbefolkningen, er også et litterært hvileskjær, selv om den sier noe fint om kommunikasjon mellom ektefeller.Den nevnte «antydningens kunst» er kanskje best til stede i «Sokkedans», om den uregjerlige tanten som lever kunstnerliv og ikke lar seg binde av konvensjoner, og hva som blir konsekvensen i forhold til unge nieser i en sårbar alder. 
