«God’s own country» våger der «Brokeback Mountain» feiget ut
Overbevisende britisk debut. 

Den britiske regidebutanten Francis Lee ber om sammenligningen når han velger en historie om to homofile gårdsarbeidere som overnatter i Yorkshire-heiene for å passe en saueflokk. 

Han har selv lagt inn flere referanser til Brokeback Mountain, men filmen greier seg fint uten. 
For mye har skjedd siden sekstitallscowboyene omfavnet hverandre mellom buskapen i den Oscarprisede filmen. 
Hovedpersonen i Gods own country, Johnny (Josh O´Connor), er riktignok ulykkelig. 
Men det er ikke det faktum at han liker menn som gjør ham fortvilet. 
Han sliter med å finne sin plass i familien og på gården, og opplever at hverken faren eller bestemoren verdsetter ham. 

Etter farens hjerneslag har gården begynt å forfalle, og Johnny føler seg maktesløs. 
Han blir provosert da faren leier inn den rumenske landarbeideren Gheorghe (Alec Secareanu), men det skal forandre livet hans. 
Det tar bare tid før han innser at den ettertenksomme rumeneren, som kan bidra til å få gården på rett kjøl, kan være hans livs kjærlighet. 

Guds eget land 

Filmen handler om kjærlighet mellom menn, men også om tilhørighet og kjærlighet til jorden. 
Noen ganger er det umulig å skille lidenskapen fra buskapen. 

Når Johnny og Gheorghe går i klinsj første gangen, er det voldelig og de ruller rundt i sauemøkka. 
Sexscenene i Brokeback Mountain var forsiktige. 
Lees sexscener er mer eksplisitte og voldsomme, de går rett på sak og er i starten blottet for romantikk. 
Men noe skjer med de to mennene hver gang de er ute sammen i de endeløse og vakre Yorkshire-heiene, det er som om naturen selv griper inn. 

Johnny har over lang tid blitt ufølsom overfor omgivelsene han har vokst opp i, men sammen med Gheorghe ser han de med nye øyne. 
Det er en praktfull scene der sistnevnte stormløper opp mot en høyde, og Johnny følger etter, usikker på hva foregår. 
Men så skjønner han det da de når opp til toppen, og kan se utover hele vest-Yorkshire: 
Dette er i sannhet Guds eget land. 

Robust og øm 

Men alt er ikke idyll, veldig lite er det, egentlig. 
Når Johnnys far får et nytt slag øker presset for at han skal foreta seg noe med gården, og han håndterer situasjonen dårlig. 

Regissør Lee insistering på autentisitet og usentimental naturalisme gjør at de romantiske øyeblikkene forsvinner like fort som de dukker opp der vi minst venter det. 
Det er gjennom filmfotograf Joshua Richards ømme nærbilder at filmen henter mye av sin empati med rollefigurene og gir oss pusterom. 
Han bruker ikke forskjønnende filtre, det er krystallklare bilder som gjenspeiler de robuste omgivelsene og går nært nok til å fange opp skuespillernes lavmælte spill. 

Vi kan forstå hvorfor Johnny trenger Gheorghe, men det er vanskeligere å få øye på hva rumeneren ser i den ignorante jyplingen. 
Jeg greier ikke å bestemme meg for om det er en svakhet ved filmen. 
For det går an å se det på en annen måte: 
Kanskje er det nok for Gheorghe at noen trenger ham. 
Han viser stor ømhet for de små lammene, så hvorfor skulle hans medfølelse stanse der? 
