«Emojifilmen»:💩🤢😡😴👎 

Sjarmløs og dårlig tenkt emoji-film. 

Jeg mottar, som de fleste andre, meldinger krydret med emojier. 

Kun hvis jeg kommuniserer med ganske unge barn, bruker jeg dem tilbake, og da helt på måfå. 

Ellers strekker jeg meg noen ganger til å skrive «smilefjes», altså med bokstaver, bak en melding. 
Da føler jeg at jeg er på trygg, ironisk grunn og sikker på ikke å love noe jeg senere ikke kan holde. 

Kanskje beveger vi oss mot et samfunn med færre ord og mer billedkommunikasjon, også mellom folk som kjenner hverandre godt. 

Alt er enklere med emojier. 
Eller? 

Det er tross alt mye strev med ord. 
De har mange valører og det blir lett feil. 
Emojier er antagelig enklere. 

Et raskt utvalg fra Emojipedia: 

Alt dette føler også jeg fra tid til annen, så fra nå av skal jeg jammen forsøke å bli flinkere til å la verden ta del av det. 

Men jeg kommer til å tenke mitt om hjelpeløshetsnivået til den som sender meg en «Jeg er hjelpeløs»-emoji. 
Uansett. 

«Emojifilmen er 💩» 

Disse symbolene har krydret hverdagen vår i snart et tiår og det er ingen overraskelse at noen har laget film om dem. 

Det er ikke engang en dårlig idé. 
Den er helt oppe i dagen. 
Og hvis for eksempel Pixar hadde fått ideen, kunne filmen sikkert ha blitt både morsom og rørende. 

Dessverre var det noen andre som tenkte tanken først og resultatet er langt, langt under ok. 
Det er nærliggende å ty til en a-ending som denne avisen som regel unngår, nemlig ræva. 

Emojifilmen er ræva (smilefjes). 

Langt mellom morsomme replikker 

Handlingen kan nesten virke artig, men er helt uengasjerende. 

Anton er en emoji som ikke klarer å holde seg til det uttrykket han har fått tildelt. 
Han skal uttrykke et såkalt «Meh» (duh, på engelsk), altså det oppsynet man lager når noen har sagt noe som er helt opplagt. 

Men Anton klarer ikke å være så snever. 
Han kjemper derfor for å få være seg selv (som omtrent alle i alle andre familiefilmer også gjør). 

Dette er upopulært i emoji-samfunnet, så Anton havner på rømmen og får hjelp av en svartkledd jente-emoji som var lei av å være en prinsesse-stereotyp og er blitt en hacker. 
Målet for flukten er Dropbox, hvor de kan leve i frihet i skyen. 

Igjen er dette noe som kunne ha vært gull i rette hender. 
Men her er det langt mellom morsomme replikker og ekstremt langt mellom slående karakterer. 

Sjarmløst er vel i grunnen det overordnede stikkordet. 

Sjarmløs, skamløs og søvndyssende 

Som karakterer er Antons foreldre de mest vellykkede, men de er bare med i noen få, korte scener. 
Filmen låner elementer fra Pixars Innsiden ut tilsynelatende helt skamløst, men har tydeligvis ikke forstått hva som gjør den filmen god. 

Hackeren kunne ha vært et interessant innslag av kjønnsbalanse-tenkning for ungene, men hun koker bort i kålen, som det meste av det andre. 

Folk som skal skrive doktorgrad om hvordan feministisk tankegods beveger seg inn i mainstream familiefilm, kan muligens likevel få noe igjen for kinobesøket. 
Og antagelig også ganske små barn som syns levende bilder og sterke farger er morsomme i seg selv. 

Men ellers sover nok de fleste av oss bedre, og billigere, hjemme. 
