Åpningsscenen er grotesk, men westernserien «Godless» vil mer enn å sjokkere
Oser av vrengt religiøs symbolikk. 

«Godless» er ikke serien for deg som synes «Game of Thrones» er for brutal. 
Sånn, da er du advart. 
Netflix’ nye westernserie åpner med en massakre, og fortsetter i et blodig spor. 
Men den har større ambisjoner enn å sjokkere med gørr og grusomheter. 

Serieskaper Scott Frank er manusforfatteren bak filmer som «The Wolverine» og «Minority Report», og har åpenbart sansen for spenning og mystikk, i kombinasjon med komplekse plott og like komplekse karakterer. 

Gudsforlatt 

Jeff Daniels gjør sin første tv-rolle siden «The Newsroom», som den djevelske bandelederen Frank Griffin. 
Jack O’Connell er avhopperen Roy Goode, som søker tilflukt i den den lille byen La Belle, på flukt fra sine tidligere våpenbrødre. 
La Belle er et gudsforlatt sted, bokstavelig talt. 
Et halvferdig kirkeskjelett er det første som møter deg, men innbyggerne har ventet i månedsvis på pastoren sin. 
Ikke bare fordi de gleder seg til messe. 
Etter en tragisk gruveulykke er det nesten bare kvinner og barn igjen i byen. 
De er som en flokk med lam som venter på løvene – eller Frank og hans 31 røvere. 

Tittelen «Godless» er ikke bare ment å signalisere råskap. 
Dette er en serie som oser av vrengt religiøs symbolikk. 

Frank er en djevelskikkelse som ser på seg selv som en slags gud. 
En slags frelser som lar de små barn komme til seg. 
Eller: 
Lokker foreldreløse barn over på den mørke siden. 
Han liker å gå med prestekrage og følger et merkelig moralsk kompass. 
Roy var som en sønn for ham, og det er en tydelig Gud/Jesus-allegori der. 

Konstruert skurk 

Hvor godt Roys etternavn stemmer med personligheten hans, er et hovedspørsmål, både for seerne og for de som tar ham inn. 
Herunder rancheieren Alice Fletcher (Michelle Dockery fra «Downton Abbey»), som selv har fått en ukristelig status i byen, grunnet mystiske omstendigheter. 

Alice er en av flere beintøffe kvinner i serien. 
En annen er Mary Agnes (Merrit Wever fra «The Walking Dead»), en lederskikkelse i byen. 

Nær sagt hver scene er mulig å tolke i ulike retninger, hvis du har lyst. 
Men du trenger ikke. 
Spenningsplottet står på egne bein, og serien er visuelt sterk, der den veksler mellom lange strekk med mektige naturbilder, og nærbilder av støv og skitt og ødeleggelser. 
«Godless» er blodseriøs og selvironisk på samme tid, med skakk humor og uhøytidelig omgang med westernsjangeren. 
Noen ganger henfaller den til melodrama, når staute menn redder hjelpeløse barn og kvinnehjerter samtidig. 
Men så snur det gjerne i neste scene. 

Aktuell tematikk 

En annen innvending er bestialitetens plass i historien. 
Kampscenene er nydelig koreografert, og vel hører det til sjangeren, men må virkemidlene være så voldsomme? 

Mye er nok med for å illustrere Franks spaltede personlighet, men den kan framstå litt konstruert – en moderne skurk som gjøres interessant i kraft av motsetningsfylte handlinger. 
Vi har sett det før, det betyr ikke at det er troverdig. 

Men så får vi en slags forklaring - en forhistorie, som i likhet med andre deler av historien rulles opp gjennom fiffige tilbakeblikk-sekvenser i falmede svarthvitt-toner. 
Franks fortelling er en blanding av barndomstraumer og religiøs indoktrinering, som i sum kan ha ført til et forskrudd syn på religion, og dertil grufulle handlinger. 
Ikke en helt uaktuell problemstilling i dag. 
