Charlie og snopebutikken
En, to tre – og sånn er det med det. 

Good Time Charlie og frontrunner Arle Hjelmeland har løpt noen runder og slitt ut halvdusinet med ekvipasjer i sin lange karriere – de i dødens posisjon hovedfeltet medregnet. 

Nå er den gamle traveren tilbake til start. 
Og har sågar voltet noen runder bakenfor der også. 
For det er 50-tallet i lyd, energi og trøkk – pønk før begrepet i det hele tatt eksisterte, nakent, rått og rett på sak. 
Lydkoloritten er retro, fra den tiden folk hadde overforbruksmåler og far brutalt skrudde av sikringen bare rørforsterkeren glødet litt der i furupanel-på-betong-kjellerstuen. 

Og der ligger også eneste anmerkningen på dette fyrverkeriet av et album – låtene hopper ut og omtrent på deg, du rekker knapt å skifte stemningsleie eller dansepartner før den neste kommer. 

Men: det må være et luksusproblem å være kjempegod på plate og enda bedre live – denne anmelder var lykkelig til stede da platen ble sluppet på Garage. 
Der og da satt terningsekseren som et vennlig spark i sentralnervesystemet. 

Gitarist Stein Karlsen har levert alle melodiene – live serverer han dem høykarbo. 
Hjelmeland synger bare bedre og bedre med årene – tekstene plukker han mest sannsynlig fra bluestreet han bare må ha i bakhagen. 
Bassist Morten Skage og trommis Einar Olsson kunne holdt et tog på skinner over Ulriken. 

Er du enig med vår anmelder? 
