«Los Bando:»Rockete sjarmbombe med godt driv 

Har du en rocker i magen? 
Da er dette filmen for deg. 

Gitaristen kan ikke synge, bassisten er for ung, og sjåføren har ikke lappen. 
Utgangspunktet for bandet Los Bando 
Immortale er ikke det aller beste. 
Da er det bra det blir god film ut av galskapen. 

Christian Los Los Bando plasserer seg fint i sjangeren roadmovie. 
Rammen rundt er en utmerket måte å bringe forskjellige karakterer sammen på, rote opp i forholdene, for så å ende et annet sted enn der de startet. 

Halleluja, vi skal på tur 

Målet for Los Bando er NM i rock i Tromsø. 
Aksel (Jakob Dyrud) har meldt dem på, men Grim (Tage Hogness) tror ikke de er klare for scenen. 
Etter en audition blir den ni år gamle cellisten Thilda (Tiril Marie Høistad Berger) med på laget – med falsk tillatelseslapp fra sine fraværende foreldre. 
Grim våger ikke å fortelle 
Aksel at han ikke kan synge, men med Martin (Jonas Hoff Oftebro) bak rattet på sin brors stjålne Jesus-van med en minibar som synger halleluja, legger de ut på tur. 

På veien fra Hedmark til Troms har regissør 
Lo fått til det som ofte er mangelvare i ungdomsfilmer. 
Han greier å lage ordentlig friksjon mellom karakterene. 
Filmen skildrer forholdet mellom barna og foreldrene godt. 
Foreldrene fremstår som egoistiske. 
De legger planer for ungene uten i det hele tatt å spørre hva de egentlig vil. 
Lo viser dette uten å utbrodere eller gjøre stort melodrama ut av det, men det er nok følelser mange barn lett kan kjenne seg igjen i. 

Ekte og naturlig 

Los Bando har også skikkelig driv, og det er karakterene som er med på å føre handlingen fremover. 
Det skjer mye morsomt underveis på turen, og Frank Kjosås som Martins hissige Jesus-bror er en fryd. 

Heldigvis får ikke det ytre dominere. 
Spenningen ligger i forholdet mellom de fire reisekameratene. 
Kjemien dem imellom er selve nerven, og du dras inn i deres lille univers fordi de skildres som ekte mennesker, ikke bare karakterer i et plott. 
Du ender opp med å bry deg om dem, og da er det lett for selv en voksen filmanmelder å leve seg inn i historien. 

Christian 
Lo har også et knippe naturtalenter å jobbe med. 
Spesielt er Tiril Marie Høistad Berger et funn. 
Hun er sårbar, samtidig som hun bærer på mye sinne og raseri rett under overflaten. 
Her er det ikke noe overspill eller kunstig dialogføring, alt er ekte og naturlig. 

Los Bando er en skikkelig sjarmbombe av en feelgood-film med en passe dose humor og alvor. 
Det er også deilig å få servert et lydspor som består av harde rocklåter, ikke bare klissete pop. 
Med andre ord; send ungdommen på kino! 
