Sawan byr på en lapskaus av orientalsk og kontinental mat.Men hvilken lapskaus! 

Her går det an å late som om man er langt, langt borte. 

- Tja. 
Det var opprinnelig arkitekt Lowzows privatbolig, under den andre verdenskrig skal tyske marineoffiserer ha boltret seg her, så ble det selskapslokaler og etter hvert eksklusiv restaurantdrift, sa Fredag. 

- Huset har i hvert fall en lang og broket historie. 

Trendy 
For tre år siden åpnet restaurant Sawan dørene, og ble ganske snart et trendy spisested med et yngre klientell enn forløperen «Le Canard». 

Lokalene er sobert innredet med valører i gull, oker og mørkt tre, og den uttalte ambisjonen er å skape et sted med respekt for tradisjoner, uten å være redd for å benytte moderne kjøkkenteknikker. 

Robinson og Fredag var blitt tildelt et bord i hjørnet av det største av flere rom, og studerte menyen med andakt. 

Orientalsk miks 
- Er det dette man kaller en eklektisk meny, undret Fredag, som konstaterte vel så mange japanskinspirerte innslag som thailandske. 

- Vi erfarte vel sist vi var her at en fusjon mellom de to høyst forskjellige tradisjonene fungerte veldig bra, sa Robinson. 

- Og så vidt jeg kan se har ikke menyen endret seg mye. 
Spør du meg er det en god ting. 

Bortsett fra seks hovedretter inneholder spisekartet et stort antall småretter, som egner seg godt til å dele, forklarte servitøren. 

Mange småretter 

Robinson og Fredag tok ham på ordet, og bestilte sju småretter og en stor. 

Først en sashimirett bestående av havabbor servert med ponzusorbet, dampet spinat, pinje-kjerner og lakserogn - en original vri på tilbehøret som absolutt falt i smak. 

Så fulgte to typer maki, seks biter med spicy tuna, chilimajones, sesamfrø og tørket chili, og seks med asparges, grillet hummerhale rullet i rispapir og toppet med rød curry-krem. 

Begge var kreative varianter av de klassiske japanske rullene, med en smaksvri mot det søte. 

Alt var også vakkert anrettet på lekre steinfat, slik som «sjefens kyllingsalat», en upåklagelig blanding av friske og søte smaker med både agurk, papaya, thai-basilikum og ristede peanøtter. 

Både Robinson og Fredag godtet seg over at så langt i måltidet var det ingenting som hadde tapt seg siden forrige besøk. 

Mørt og saftig 
Så fulgte den første av to rekeretter, store, saftige tigerreker, grillet og servert med salat, mynte og chili i en nydelig hvitløksaus. 
To satayspyd ble servert sammen med rekene, med kjøtt av iberisk svin, mørt og smaksrikt. 

- Jeg lurer på om ikke dette kjøttet hadde klart seg vel så bra uten den søte peanøttsausen, sa Robinson. 

Fredag var enig. 

Den andre rekeretten, måltidets eneste hovedrett, var en større type reker, grillet og servert med svartpeppersaus, som omsider brakte et fint sting inn i rekka av smaker hvor det søte hadde fått dominere. 

Men dessverre var rekene litt dvaske. 

Saus i kanne Fiskeretten var en klassisk grønn curry med kylling, men servert på utradisjonelt vis med sausen i en liten kanne ved siden av. 

- Oi, sa Fredag etter en munnfull. 

- Her kom omsider chilien, sa Fredag og tok en god slurk av vinglasset som var fylt med en Riesling av type Wachenheimer fra Bürklin-Wolf. 

Velg en tag for type anmeldelse! 
En av disse: 

Vinen hadde rikelig av både syre og fruktighet, og hadde passet godt så langt, men her kom den til kort. 

- Jeg vet ikke om noen vin hadde taklet denne curryen, sa Robinson. 

- Her hadde sausen tjent på litt mer sødme. 

Desserten ble også broderlig delt. 
Den besto av en blanding av friske bær, sorbet og en søtsyrlig granite, samt petit four - og spiselige blomster. 

- Selv om vi er på Oslo vest, går det an å late som om man er langt, langt borte. 
Og er man i orienten, så er man i orienten, sa Fredag og spiste en orkidé. 

• robinson&fredag;@dagbladet.no 
