De nærmeste mistenkte
Hvordan kjenner man en morder? 

PÅSKEKRIM: 
Når du i åpningsbilde i en krim ser ei ung jente sykle i langsom film med en blomsterkrans rundt hodet vet du bare at det neppe kommer til å gå henne særlig godt. 

Den fjortenårige jenta skulle vært maidronning i byens våropptog, men hun kom aldri fram. 
Sykkelen blir funnet langs veien, inn i skogen er et sted der det ser ut som noen har hatt underlige ritualer. 
Men hvor er jenta? 

Dukken i treet 
Dette er klassisk britisk krim, der humor og personligheter brukes for å lage kontrast og ramme rundt uhyggen. 
For hvem har gjort hva? 
Det spesielle, og vellykkede grepet i «Mayday» er at vi langsomt presenteres for mulige mistenkte uten at politiet er mer enn så vidt til stede. 

I stedet ser vi de potensielt skyldige gjennom øynene til deres nærmeste: 
Hva skal gutten tro der han ser faren slepe en bag stor nok til å skjule et lik inn i et kott og låse? 
Hva ska kona tro om utbyggeren som er stoppet i sine store planer på grunn av ungjentas aksjon, og nå har en liten jentedokke hengt i et tre i modellen av utbyggingen? 
Eller kona til politimannen tro når han kommer hjem med blod på skjorta? 
Eller hva gjør den aggressive mannen når han tror hans halvgale bror må ha gjort det? 
Alle kan ha gjort det. 

Nifst nært 
Slik ser vi de mulige mistenkte, ikke gjennom politiets kjølige øyne, men gjennom øynene til deres nærmeste, de som elsker dem, eller hater dem, eller begge deler. 
Det er et dyktig grep, og skuespillerne spiller fabelaktig. 

Langsomt dreier historien rundt der den skifter perspektiv gjennom de fem episodene. 
Det er intenst og nifst nært, spennende nok til å få deg til å måtte følge med, dyktig nok laget til at du føler tida er godt brukt. 
Anbefales. 
