En litterær drøm går mot slutten
Steinar Løding med Bind 3 av makeløst romanverk. 

Hittil har dette skjedd: 
For tjue år siden utga Molde-dikteren Steinar Løding «Jernalderdrøm. 
Første bok. 
Flukten til Ninive». 
11 år seinere kom «Jernalderdrøm. 
Andre bok. 
Og. 
Forsøk på en poetikk.». 
For to år siden utga Løding «Jernalderdrøm. 
Tredje bok. 
Fragmenter av en aldri ferdigskrevet familieroman. 
Bind 1.» 

Litterært kraftverk 

Rett før jul sender Gyldendal ut boka «Jernalderdrøm. 
Tredje bok. 
Fragmenter av en aldri ferdigskrevet familieroman. 
Bind 2. Første del.». 
Andre del er bebudet i februar. 
Da vil det bli anledning til å komme tilbake til dette gigantiske verket i et større format i enn denne korte omtalen, som nærmest må være å betrakte som et slags forvarsel. 

Det virker som om Løding, dette litterære kraftverket av en forfatter, er i ferd med å avrunde denne gigantiske visjonen av verden, Historien med stor H og menneskene. 
Både hjemme og ute, for å si det slik. 
Dette til tross for at han selv kaller verket «aldri ferdigskrevet», noe som vel må innebære at fortellingen kan utvides både bakover og framover, enten av leseren eller forfatteren. 

Dikterens tårn 

Den oppdiktede skriveren Fartein Veøy fortsetter sin fortelling i denne nye romanen. 
Han sitter i et vindtårn i Fjære (en bygning som er mulig å identifisere i virkelighetens Molde). 
Han forsøker å nøste opp sin families historie, en saga som strekker seg tilbake til St. Croix i Karibien midt på 1800-tallet, da importen av slaver fra Afrika pågikk som verst. 

Språklig er Løding noe helt for seg selv. 
Fortellingen springer fra muntlig sjargong, for eksempel i erotiske eskapader i voldsom stil, til lange fotnoter i form av historiske utredninger. 
Jeg sier ikke mer nå, men siterer i stedet siste linje i boka baksidetekst: 

«Fortida er aldri død. 
Den mørkeste timen i den mørkeste natta. 
Den er ikke engang fortid.» 
