Når griser kan fly
Akkurat da du regnet med at animasjonsfilmene har nådd en tilstand av kollektiv koma, kommer denne gamle japanske filmen fra 1992 og slår rotta av stolen og graset på månen. 

Antihelten Porco Rosso, som flyr et råttent bounty hunter-fly over Middelhavet i begynnelsen av 1930-tallet mens fascistene ypper seg i Italia, er uten tvil årets mann. 
Stutt i trynet som en tungvektsbokser uten brukbar guard, feit som en Fredrikstad-supporter, forheksa fra mann til gris, rånete, men ærlig og lojal. 
En mann som blir håpløst elska av verdensdelens vakreste kvinne — Gina som synger franske chansoner i skummel kafé og sender koda meldinger til den frie verden som ennå ikke visste at den var den frie verden. 
En mann som holder til i et avsides James Bond-vik uten skandinaviske nudister og forfølger sjøflyrøverne høyt over Europas blå hav og idylliske landsbyer. 

Dette er for de kresne. 
Tro meg. 

Hayao Miyazaki er den nå 67 år gamle japaneren som laget den filmatiske magien «Det levende slottet», «Chihiro og heksene» og «Min nabo Totoro». 
Han er uttrykt anglofil og har i hvert fall oppdaget den visuelle romantikken i det klassiske Europa. 
Når han formidler små japanske kystbyer eller Milanos vakre fabrikkstrøk er det med en romantisk følsomhet for omgivelser som gjør at du får lyst til å ta bildet nede fra lerretet i sal 2 og henge det på veggen hjemme. 
I «Porco Rosso» finnes det en bakgrunnspoesi som man blir visuelt sulten av. 

Historien er en lærebok i romantikk, og de overbetalte manusforfatterne i California burde ta seg en tur til Japan og lære hva filmer skal handle om. 
Rosso slåss både mot de fargerike luftskurkene fra flyskurksambandet og han har en amerikansk erkerival som er ute etter alle damene. 
Han tilbes av verdens skjønneste dame som bor i hotell på øy og vet at hun antakelig aldri kan få den omskapte helten. 
Dessuten oppvartes han med guttaktig småjentethet av flykonstruktørens barnebarn, som bygger grisens nye fly og utgjør et slags seksuelt halvtabu i filmen. 
Til slutt slåss han for den lille jentas ære og dyd. 
Det er sånn det skal være og en ny bekreftelse på millenniumsmistanken: 
Regissører fra Asia kommer til å redde filmkunsten. 

«Porco Rosso» har riktignok sju års aldersgrense, men det er en film for voksne, og særlig de som følger hver minste strek med blikket. 
