Blodig mesterverk
Etter fem år og flerfoldige utsettelser marsjerer norskutviklede «Age of Conan» ubeskjedent rett inn i onlinespillenes elitedivisjon og krever sin rettmessige trone og krone. 

Det var med en klump i halsen jeg logget inn i Hyboria for første gang, knapt nok noen minutter etter at Funcom åpnet dørene. 
Halsklumpen kom ikke av bekymring for kvaliteten på selve spillopplevelsen, «Age of Conan» hadde allerede imponert meg i betaversjonen. 
Jeg visste hva som ventet meg og mitt alter-ego på stranden utenfor byen «Tortage». 

Det var heller ikke frykten for onde trollmenn eller fryktingytende barbarer som gnaget, men redselen for tekniske problemer, krasj, programmeringsfeil og andre utriveligheter. 
For knapt et par uker siden var det nemlig nok av disse i «Age of Conan», for at spillet skulle bli fullstendig stabilt og kjøre knirkefritt kunne det virke som det trengtes et lite mirakel. 

Miraklenes tid er åpenbart ikke omme, for en mer problemfri slipp av et onlinespill har jeg aldri opplevd før. 
Det sikreste tegn på at ting har gått bra, er når Conan-dedikerte diskusjonsforum rundt omkring på nettet stilner. 
Ingen har tid til nyttesløst munnhuggeri når man isteden kan bedrive skikkelig øksehuggeri. 

For min del ble det strengt tatt ikke huggeri overhode, min nyskapte helt var nemlig en prest fra nasjonen «Aquilonia», nasjonen hvor Conan selv er konge. 
Prester er som kjent ikke så veldig voldelige av seg, selv om de av å til må klubbe folk i hode. 
Iallefall hvis de bor i Hyboria. 

Totalt er det tolv klasser i «Age of Conan», disse er fordelt på de fire erketypene magiker, kriger, prest og tyv. 
Selv innenfor samme erketype er klassene svært ulike, de har alle sine egne styrker, svakheter og særegenheter. 
«Herald of Xotli» for eksempel, tilhører erketypen magiker, men kan når som helst forvandle seg til en infernalsk demon og kaste seg hodestups inn i kampens hvitglødende hete. 

At «Age of Conan» har ligget i utvikling i over fem år merkes, utallige finurlige detaljer er så sømløst integrert at man knapt nok legger merke til dem. 
Magikere og prester får for eksempel en behagelig innlæringskurve fordi de har nærmest ubegrensede mengder mana på de første tyve nivåene. 
En løsning som står i sterk kontrast til andre spill i genrén som gjerne insisterer på at mana er noe man må gjøre seg fortjent til. 

Det skal dog sies at magikere og prester ikke bare lever livets enkle, glade dager i Hyboria. 
Som prest vil du temmelig kjapt oppdage at du mangler tradisjonell livsmagi, du kan ikke bare trykke på en knapp og helbrede en designert medspiller. 
Noen typer livsmagi helbreder alle vennligsinnende innenfor en begrenset radius rundt presten, de kraftigste kun i et begrenset område rett foran ham. 

Resultatet er at presten må delta mye mer aktivt i kamphandlingene, noe som da også gjelder de andre klassene. 
Som kriger må du selv sørge for at du er innenfor rekkevidde før du svinger sverdet i selvvalgt retning mot ufyseligheter av ymse slag. 
Maskinen kaster ikke terning for å se om du bommer, treffer du ikke er det fullt ut din egen feil. 
Da du til enhver tid kan se hvor fienden forsøker å parrere angrepene dine, er fientlige blokker heller ikke tilfeldige. 

Utseendemessig er «Age of Conan» rett og slett fantastisk. 
Én ting er det rent tekniske, også detaljnivået, den kunstneriske kvaliteten og nivået på animasjonene imponerer stort. 
At det er det vakreste onlinespillet noensinne er det ingen tvil om, kanskje er det tidenes grafisk mest imponerende rollespill også. 

Særlig er de såkalte «fatalities» et herlig skue. 
Snikmorderen gjør noen kjappe bevegelser før han med kirurgisk presisjon kutter hovedpulsåren på den uheldige motstanderen. 
En «Priest of Mitra» leviterer fiendens lammede kropp rundt to meter opp i været mens et kraftig, hellig lys flommer ut av fiendes bryst, deretter slenges den livløse kroppen tre-fire meter bortover gresset. 

Skal man sette fingeren på noe og være ekstra pirkete, finnes det litt smårusk å ta tak i. 
Samtale-systemet kunne hatt godt av en liten overhaling, det er unødvendig kronglete å justere de ulike kanalene. 
Dessuten er gruppemedlemmer knapt synlig på minikartet og et par av de senere oppdragene fungerer ikke skikkelig. 
Sammenliknet med spillets styrker, blir dette allikevel temmelig uvesentlig. 

«Age of Conan» har imøtegått og forbipassert de allerede skyhøye forventningene med syvmilstøvler og godt driv, ikke siden jeg for første gang spilte «World of Warcraft» har jeg blitt så oppslukt av et onlinespill. 
«Age of Conan» presterer ikke bare på papiret, det har den helt spesielle gløden som skiller de beste fra de veldig gode. 
Det er ikke perfekt, men det er jommen meg ikke langt unna! 

PS: 
«Age of Conan» fungerer kun over Internett, og koster 15 euro i måneden å abonnere på. 
Den første måneden er inkludert når du kjøper spillet. 

Fredag lanseres det norske onlinespillet «Age of Conan» i Europa. 
Dette er spillets lanseringstrailer. 
