Latent, men allerede slukket
Det er sånn som dette: 
Det er fare for at parodienes tid er forbi. 
Alt er gjort. 

Alvoret er daglig dummere enn ironien. 
Det kommer til å regne flammende kuer, og Frederic Hauge blir eneveldig president. 

Derfor tilhører «Meet the Spartans» en utdødd kulturform, den er glør i et slokt bål. 
Først kommer en trening av spartanerbarn som er en parodi på «Alexander», så blir filmen en parodi på «300», og etter hvert møter Kong Leonidas en pingvin i ødemarken, Britney Spears dumpes i grava, Paris Hilton har pukkelrygg og alle spartanerne er latent homofile som synger «I will survive» og oppfører seg som latent homofile mens forskjellige amerikanske TV-show paraderer i omgivelsene. 

Det er som en syttendemai med bare norske flagg og bare rosa fjes. 
Motstandsløs neroverbakke. 

Jeg ser foreløpig bort fra at overlevende, latent homofile spartanere vil føle seg støtt over humoren i denne filmen, men jeg ser også bort fra at dritings folk med promille som er lavere enn IQ-en deres kommer til å le, sjef, og at noen andre, for eksempel to slitne sjømenn, kommer til å ha glede av å se ti ukjente skuespillere med barberte brystkasser som står stille i et studio og lirer av seg de mest utbrukte vitsene i den amerikanske lireboka for vitser som man lirer av seg i utbrukte, underbudsjetterte filmer som denne. 
