Som en harryvariant av Slipknot
Five Finger Death Punch med mer klein testosteron-metal. 

ALBUM: 
Det er vanskelig å krangle med suksessen til de amerikanske testosteronrockerne Five Finger Death Punch. 
Det er heller ikke så vanskelig å forstå appellen, men det er hakket verre å applaudere den. 

Som alltid handler det om kontante riff, slå-seg-på-brystet-attityde og basale slagordtekster, «ripped up - zip it up / really never gave a fuck / wrecking ball - fuck em all», og så videre. 

Ivan Moody kan frasere et refreng og det er noe av bandets umiddelbare styrke. 
Produksjonsmessig låter det også etter boka - stort og breialt. 
Musikalsk høres 5FDP ut som en blanding av de like slagordfikserte Disturbed og en småharry utgave av Slipknot. 

Den slags har jo også sitt bruksområde, og når det gjelder å snakke unge, frustrerte tenåringer etter munnen, er det få som er så flinke til nettopp det som disse gutta. 

De gjør forøvrig sin variant av «House of the Rising Sun», men denne gangen ligger huset i Sin City og ikke New Orleans. 

Digg det den som orker. 
