«Folk som slåss» er nervepirrende og opplysende tv
Med Kristopher Schau som utmerket reiseleder. 

TV: 
«Norges første voldelige reiseprogram» kaller TVNorge denne serien, og det beskriver i hvert fall utgangspunktet ganske greit. 

Tilnærmingen og formen er nemlig til forveksling lik den Bård Tufte Johansen hadde med «Fotballkrigen», der han reiste verden rundt for å oppleve store fotballhatoppgjør, med alt som hører til av kulturelle og sosiale konflikter. 

I «Folk som slåss» er det kampsport som settes i fokus, og det av den mindre stuerene typen. 

Alt er lov 

Første program tar oss til Brasil, der det er trange tider for forløperen til dagens Mixed Martial Arts (MMA): 
Vale Tudo. 
Navnet betyr «alt er lov», og det er en nesten korrekt beskrivelse. 
Sporten i seg selv er for eksempel ikke det. 

Gjennom Jorge Pereira, en av de mest sentrale arrangørene fra storhetstida på 90-tallet, får vi en innføring som tar oss innom både Latin-Amerikas største slum og relativt ryddige treningsstudioer. 

Men Pereira har også sin egen agenda, og etter hvert som Schau nærmer seg målet om å få se en ekte Vale Tudo-kamp, vikles han ubehagelig tett inn i undergrunnskampsportens hardere realiteter. 

Åpenhet og selvinnsikt 

Med sine tidligere prosjekter har Schau for lengst etablert seg som en mann med interesse for de mørke sidene av mennesket. 
Først og fremst har han likevel en egenartet evne og vilje til å reflektere rundt dem, drevet av et nysgjerrig alvor og en kompromissløs ærlighet overfor både seg selv og oss. 

«Folk som slåss» bygges rundt nettopp disse egenskapene. 

Schau presenterer seg som en militærnektende pasifist som aldri har slått noen, men som likevel elsker å se folk slåss. 
Det er tydelig at han har motstridende følelser, og alle ligger tjukt utenpå. 

Det er som svetteperlene kan ses piple fram i panna når tv-crewet får beskjed om at de enten skaffer pengene de har lovet for kampen, eller ikke kommer seg hjem derfra. 

Engasjerende spenning 

Det er den reisendes blikk som preger «Folk som slåss» - med alt det fører med seg. 

Det gjør oss vel prisgitt bildet den lokalkjente Pereira ønsker å vise, men dét blir det også gjort et både interessant og morsomt poeng ut av. 
Det gir oss en følelse av oppdagerglede for hvert hjørne som rundes, og får oss til å kjenne på spenningen i møte med det ukjente og potensielt farlige. 

Viktigst av alt er at det er lett å kjenne seg igjen i. 
Med en så involverende reiseleder som Schau, gjør det «Folk som slåss» til et engasjerende, underholdende og smart stykke tv. 
