Estetisk nytelse i usannsynlig vakre ørkenlandskap
Dessverre kommer dramaet i skyggen i «14 kilometer». 

FILM: 
Hadde den like usannsynlig overfylte lastebilen som glir tungt over Saharas sanddyner blitt byttet ut med godt utstyrte eventyrere i en Land Rover, kunne store deler av denne filmen vært brukt som uimotståelig reklame for påkostet ørkensafari. 
Denne estetiske nytelsen er skapt av den spanske regissøren Gerardo Olivares og hans dyktige kamerafolk. 
Olivares har laget en rekke dokumentarfilmer for TV og oppnådde mye oppmerksomhet rundt dokudramaet «La Gran Final», som til dels foregår i samme del av Sahara som «14 kilometer». 

Rømmer mot nord 
De 14 kilometrene er havstrekningen fra Tanger til sørspissen av Spania, men vi starter i Mali, der fiskerne er ute og setter garn og vi ser dem som silhuetter mot glødende kveldssol. 
Men livet er ikke engang tilsynelatende idyllisk for tenåringen Violeta (Aminata Kanta), som blir giftet bort til en eldre mann for ti kuer og noen sekker salt. 
Hun bestemmer seg for å rømme nordover, mot Europa. 

Samtidig, i det sørlige Niger, blir den talentfulle fotballspilleren Buba (Adoum Moussa) oppfordret til å forlate «verdens fattigste land» og søke lykke i nord. 
Violeta og Buba møtes på et herberge og havner på nevnte lastebil som beveger seg nordover mot Algerie og Marokko. 

Kontraster Dilemmaet rundt forskjønnelse av lidelse kommer uunngåelig til syne i en film som denne. 
Glidende luftfoto av ørkenens former, vakre kjoler og tuaregenes teltleire mot knallblå himmel, med nydelig musikk av Youssou N? 
Dour og Santi Vega. 
Jeg skjønner at Olivares vil ha fram kontrastene, men denne dokumentariske, observerende og i stor grad forskjønnende stilen blir altfor framtredende, på bekostning av det menneskelige drama. 
De to i hovedrollene er utvilsomt amatørskuespillere og replikkene Olivares gir dem, er klisjeer og overrasker sjelden. 

Menneskesmugling er et velkjent tema, gjennom reportasjer, film og bøker. 
Denne filmen ville tjent på skuespillere med et større register som lar oss kjenne på smerten. 
I stedet blir det antydninger og vel enkelt spill over hele linja. 
«14 kilometer» kom for øvrig på spanske kinoer i 2007, så den har tatt seg god tid på veien til Norge. 
