Perfekt, rett og slett
Denne filmen er så filmatisk gjennomført at stemningene føles intellektuelle, som akademiske påstander. 
Det er ingen ulempe. 

Når John Travolta er god, tilhører han den tunge toppen. 
I «Lonely hearts» spiller han en gubberund, sorgskadd politimann som for å helbrede sin samvittighet, engasjerer seg i selvmordene til ensomme kvinner som ble lurt av en sol-og-vår-mann. 
I et perfekt kompaniskap med James Gandolfinis 120 kilo intelligens dystrer han seg gjennom en film som gjengir 1940-tallets merkelige naivitet med sympatisk gjennomskuelse. 
Dessuten kombinerer den omsorgen for verdens ubotelige kynisme med en veldig amerikansk historie om hva lidenskapene og ettertankene gjør med mennesker. 

Jared Leto og Salma Hayek svermer seg sinnssykt gjennom litt bleike amerikanske småbylandskaper der de utnytter ensomme menneskers svakhet med grunn hjerteråhet. 
Ubønnhørlig nærmer Travolta og Gandolfini i en etterforskning som minner om en lang begravelse. 

Dette er undervisning i hvordan film skal lages. 
Hver detalj. 
Hver bevegelse. 
Hver unnlatelse. 
