Bokanmeldelse:Kjartan Fløgstad: 
«Magdalenafjorden» 

Smelteverk møter magisk realisme. 
Kjartan Fløgstad ligner seg selv i sin siste roman. 

Roman 304 sider Kr. 399,- Gyldendal 

Det kan minne om en form for selvoppgjør når sommerens 70-årsjubilant Kjartan Fløgstad legger på bordet en roman som tar opp i seg så mange velkjente elementer fra hans lange forfatterskap. 

Samtidig klarer Fløgstad å gi dem en ny tvist som gjør «Magdalenafjorden» til hans mest engasjerende roman på lenge. 

Det er en historie som har hovedvekten på 1930-, 40- og 50-tallet. 
Årtiene da ideologiene brytes i Europa, en verdenskrig raser over kloden og jernteppet deretter senker seg over menneskene. 

Vi møter norske smelteverksarbeidere og skipsredere, spanske falangister og kommunister, flyktninger, forrædere og overløpere. 

Virkelig historie og diktning glir sømløst over i hverandre i en mangslungen intrige der vi stadig introduseres for nye karakterer. 

Tre kvinneskikkelser med de assosiasjonsvekkende navnene Marina Noreg, Magdalena Freud Joyce og Adi Engberg har sentrale roller. 
De må betale en høy pris både personlig og ideologisk for å klare seg i et Europa som knaker i sammenføyningene. 

Men så er da også et sentralt sitat fra denne boka: 
«Ein ting er å overleva, noko anna å leva vidare». 

Enda en gang spadvender altså Fløgstad den kulturelle og politiske fellesarven vår godt og grundig. 
Stort sett vellykket og medrivende, men som alltid balanserer han hårfint mellom tvilsomme blødmer og analytiske lynglimt. 

Og forfatteren har ikke satt sine politiske kjepphester på stallen riktig ennå: 
En siste visitt til den første Minerva-kretsen gjør for eksempel at tidligere kulturminister Lars Roar Langslet må finne seg i å bli skrevet inn i overraskende selskap. 
