Cancer Bats gyver løs med flammende engasjement
Kanadiske punkere i toppform. 

ALBUM: 
Når fansen ikke var helt sikre på hva Toronto-gjengen Cancer Bats egentlig hadde på tapetet for fremtiden, så kvitterer bandet med å klaske sitt første album på tre år, «The Spark that Moves», i fjeset på oss. 
Og det helt uten forvarsel – en såkalt overraskelsesutgivelse som ikke har vært annonsert i forkant. 

Litt sånn som Beyonce og Avenged Sevenfold har gjort før dem. 
Kanskje ikke til den samme globale hakesleppet som Queen B påkalte da hun introduserte stuntet, men like fullt veldig gøyalt for de som har ventet på noe godt fra den kanten. 

Det er gode ting kvartetten baler med på sitt sjette album. 
Ingenting er radikalt forandret, men energinivået er på topp – inspirasjonen og låtene like så. 
«Gatekeeper» går rett i strupen på deg og forteller med all tydelighet at selv om man blir eldre, så er det ingen motsetning i det å ha noen år på baken og ha et flammende, semipubertalt engasjement intakt. 
Ingen runde kanter i Cancer Bats-universet, med andre ord. 

Det låter grovkornet, iltert og autentisk. 
Milevis unna den formaterte og glattpolerte punken som spiser opp mesteparten av markedsandelene. 
Som alltid sørger gjengen for å muskle opp låtene sine med innslag av tunge stoner-riff og gyngende groover, som i den umiddelbart fengende «Brightest Day». 
Gjengen tar ellers stoner-arven såpass på alvor at de til og med har et Black Sabbath-tributeband på siden, passende nok døpt Bat Sabbath. 

«The Spark that Moves» fremstår i det store og det hele som et overskuddsprosjekt hvor bandet har fokusert på gjøre akkurat det de har lyst til, uavhengig av hva som må til for å komme inn på den ene eller den andre spillelisten. 

Det er ofte når man slutter å overtenke at musikken blir genuin og vital. 
Som her. 
