Brutalt comeback
Kratos er tilbake, mer rasende og brutal enn noen sinne. 
Med «God of War II» er et av tidenes heftigste actionspill et faktum. 

Tenk om alle spill var som dette. 

12-15 timer uten et eneste dødpunkt. 
Ikke et eneste pregløst område, ikke en eneste intetsigende sekvens hvis eneste funksjon er uinspirert fyllmasse. 

I «God of War II» skal du hamle opp med horder av fiender, nedkjempe en gigantisk statue som har blitt vekket til live, kose deg med to nakne fristerinner i et romersk bad og unnslippe Hades til tonene fra svulstig musikk og med et Roma i flammer som slående kulisser. 

Alt dette i løpet av den FØRSTE TIMEN! 

Seriøst, «God of War II» hånler av nærmest samtlige spill i denne genren. 
Det leier deg ikke gjennom dritkjedelige innledningsbrett, men kaster deg rett ut i spektakulær action. 

Og følger opp med time etter fandenivoldsk time i den abdiserte krigsgudens blodige sandaler. 
Resten av spillet er ikke like heseblesende som innledningen, du får mange pusterom hvor utforsking, miljønavigering og oppgaveløsing erstatter den blodige slakten. 

Men «God of War II» er ikke kjedelig et eneste sekund. 
Det sørger givende slåssing, varierte miljøer, overdådige bosser og en herlig historie snytt ut av nesen til den greske mytologien for. 

Spillet er riktignok ekstremt brutalt, ingenting å si på 18-årsgrensen. 
Men i kontekst er ultravolden naturlig, gresk mytologi er liksom ikke for pusekatter i utgangspunktet. 

Jeg blir i det hele tatt litt rørt. 
Utviklerne følger opp et av de beste spillene på PS2 til nå med en studie i eksepsjonelt spillhåndtverk fra A til Å. 
Alt er mulig i spillenes verden, noe Sony her demonstrerer uanstrengt. 

Som virkelighetsflukt og interaktiv underholdning fungerer nemlig «God of War II» helt fantastisk. 
Verdenen som bretter seg ut er preget av fantasirikdom og skaperglede, som igjen følges opp av udiskutable utviklerferdigheter i alle ledd. 

Historien var derimot noen hakk mer interessant i forgjengeren, og en del spennende nyheter til tross (kamp i luften og mulighet til å stanse tiden blant annet), det er først og fremst mer av det samme du får her. 

Jeg hadde absolutt ikke hatt noe imot å bli overrasket av uventede vendinger; det er litt tydeligere enn forrige gang at «God of War»-konseptet fungerer fordi det stjeles uhemmet fra andre spillkonsepter som fungerer. 

Men det er et særdeles intelligent tyveri, og måten det hele er satt sammen på, er et problem for alle andre som forsøker seg i samme genre. 
Det å skulle overgå «God of War II» er ingen enkel oppgave, for å si det sånn. 

Vi går nå over til en ny generasjon spillkonsoller med supergrafikk, men det at årets tre klart beste spillopplevelser så langt kun er ute på den aldrende Playstation 2, gir en overbevisende konklusjon. 

«Final Fantasy XII»,«Okami»og «God of War II», alle belønnet med terningkast 6 her på VG Nett, viser oss at suveren spillbarhet trumfer overlegen teknologi. 
Det kan nesten virke som om det må slutte å komme spill til PS2 før innkjøp av ny konsoll kan anbefales uten forbehold. 

Men når det er sagt: 
God grafikk er et hyggelig bonus. 
Og jeg gleder meg som en unge til «God of War 3» på Playstation 3. 

PS: 
Det er dessverre en stund til dette spillet er i salg, utgivelsesdatoen ble flyttet to ganger etter min veldig tidlige deadline. 
«God of War II» er - såvidt jeg kan se - i salg fra onsdag 25. april. 

Den brutale hissigproppen Kratos vender tilbake i PS2-spillet God of War II. 
VG Netts spillanmelder er ekstatisk. 
