Konsertanmeldelse:OnklP & De fjerne slektningene 

Mens bladene bukker under til kulden i byen, blomstrer slektstreet for fullt på Rockefeller. 

KONSERT: 
OnklP & De fjerne slektningene 

STED: 
Rockefeller, Oslo 

PUBLIKUM: 
Utsolgt (cirka 1300) 

AKTUELT ALBUM: 
«Slekta II» 

﻿Komboen av rap og rock har sjelden lagt grunnlaget for band som noen egentlig trenger å huske. 
Unntakene begrenser seg nesten til Rage Against The Machine, rock-flørtingen til Run DMC og et par genistreker fra The Roots. 

Og selvfølgelig Beastie Boys. 
Norges nye yndlinger, Onkl P og de fjerne slektningene, legger listen høyt når de entrer Rockefeller til lyden av «Sabotage». 

Men det er ikke hvem somhelstsom danner fillefamilien. 
Sentrale hoder fra Norges kanskje mest hardtarbeidende band, altså Åsmund Lande og Knut Oscar Nymo fra Oslo Ess, samt Johan Larsson, Simen Stensland og Turbo-trommis Tommy Akerholdt. 

Dessuten er det ingen banebrytende opplysning at Pål «Onkl» Tøien er en av landets beste rappere. 
Han var strengt tatt den første som beviste at rap på østlandsk kunne høres fett ut. 
«Han flow’er som en amerikaner» pleide man å si, og er dessuten en av få rappere fra årtusenskiftet som fortsatt dropper gullvers, nesten gang på gang. 

Men det kunne ha gått skeis for ham, som med mange andre talentfulle rappere, da han bestemte seg for å bli rockestjerne. 
Hallo, Mos Def og Looptroop. 

Og ja, kvaliteten på slektas låter har variert, men det låter allerede bedre på «Pust», deres første låt ut mot et fullpakket Rockefeller. 
Basslinja er stram, og lyden omfavner den semisnøvlete flyten langt bredere enn man er vant til på plate. 
Det blir mykere med ska-rocken i «Panderosa», tar seg opp med «Kjellern» og «6 om Morran», og Oslo holdes i et ballegrep under en imponerende godt gitarglasert versjon av klassikeren fra Onkls solodebut, «Noia», hvor Jaa9 også hjelper til. 

Duoen glimrer også på de dundrende trommene på «Dem». 
På «Tinghus», blir de akkompagnert av Oslo Ess’ egen Einar Stenseng og Stein Torleif Bjella – sistnevnte for anledningen kledd i Batman-logoen anno 1989. 
Og her går slektstreffet ned til bondegården i en jovial låvefest hvor Jaa9 og Onkl burde egentlig ha funnet fram de gamle Felleskjøpet-dressene fra rapens kortlevde bonderomantikk. 
Admiral P dukker selvsagt opp i familiemiddagen til «Se deg gå». 

Den pulserende «Slektaskjorte» er en tøff kombinasjon av rap-machoisme og harde gitartepper, mens «Beita» har allsangkoringer på Kvelertak-nivå. 
Kveldens to desidert feteste kutt, selv om den ormete synthen fra «En Til» også holder mål. 

Etter «Vakkert Liv» trår gjengen av scenen, og kommer selvsagt tilbake til tidenes mest forutsigbare «encore». 
De har ikke dratt selve låten enda. 

Men først åpner de med «Gærn», hvor silhuetter av strippere smeller opp på bakteppet. 
Om Slekta er keene på å få opp Outkast-diskusjonen igjen er uvisst, men dette publikummet bryr seg neppe om objektivisering. 
Det bør dog sies at sex og slektstreff burde holde seg så atskilt som mulig. 

Og jeg er kanskje ikke helt enig i omtalen av «Styggen på Ryggen» som åretsdesidert største låt, men den er såpass sterk at jeg holder kjeft og lytter hver bidige gang den spilles på radio. 
Publikums måte å verdsette låten på er stikk motsatt – strupene deres «kommer ikke herfra i livet». 

Versene droppes hjerteskjærende, men Onkl og slekta tror på en lykkelig slutt. 
Til konfetti og enorme ballonger over «Medisinmannen». 

En ekte berg-og-dalbane i beste rockestjernestil. 
