Mer skarp visepop fra Jan Eggum
En av Norges beste tekstforfattere er i storform. 

Jan Eggum er en egen sjanger: 
Melankolsk, ettertenksom og skarp visepop vil for alltid være synonymt med bergensmusikeren. 

Solvarme, tilbakelente «Rio» (2015) var et kjærkomment stilskifte, men det er visse typer låter Eggum behersker bedre enn noen andre. 
Og det er nettopp et slikt album han har laget nå. 

Skakke toner, en herlig bassgang og en usedvanlig skjelmsk tekst gjør åpningssporet «Feil moral» til albumets beste låt. 
Mens «Kjærlighet som kommer» er mer klassisk Eggum om skjebner som flettes sammen for en stakket stund. 

«Svik» fortsetter i samme stemningsleie, men akkompagneres av skarp samfunnskritikk, og den svulstige oppvekstvisen «Laksevåg» er en herlig blanding av Erik Bye og Tom Waits. 

«Medalje» byr på en av Eggums mest treffende tekster på lenge, mens mørke «Gå vekk fra han» er en fascinerende, ubehagelig studie i usikkerhet og sjalusi. 

Et par overflødige låter er det selvfølgelig. 
Forglemmelige 
«Der inne» og «Damen min» kunne med fordel vært skåret bort, men «Bak en vegg» har en nerve som gjør at hver verselinje formelig dirrer. 

«Eg vil se Gud» er herlig frekk og funky, tittelsporet en sjarmerende, liten trall om å se det store i de små ting. 

Helt på tampen glir albumet dessverre over i det anonyme: både tittelsporet og «Vi vil jo det» kun trivelig fyllstoff på en ellers svært sterk utgivelse. 

Gjestespill fra musikere som Kjetil Møster, Jørgen Sandvik, Chris Holm og Oslo Strings gjør at hver tone oser av kvalitet. 
I kombinasjon med knallsterke tekster er dette uten tvil en av Eggums beste på lenge. 
