Litt trist og litt glad
Tidlig på 2000-tallet hadde Pete Doherty en brukbar sjanse til å bli virkelig stor. 
Men i dag er nok de som husker skandaleoppslagene adskillig flere enn de som kan nynne en Babyshambles-låt. 
Seks år etter forrige album har Doherty og vennene hans likevel sin sleivete, erkebritiske sjarm i behold. 
Låter som den country-aktige "Picture Me in a Hospital" og ska-utskeielsen "Dr. No" lykkes på et eller annet vis med å høres både muntre og triste ut på en gang. 
Men det er hele 16 spor på "Sequel To The Prequel", og de halvforløste ideene er langt flere enn de fullt ut realiserte sangene. 
Man får følelsen av at en bedre plate ligger begravet like under overflaten her, men at bandet ikke har hatt ork til å spa den frem. 

Pete Doherty og Babyshambles kommer ikke til å rykke opp i rockens førstedivisjon i 2013 heller. 
Antakelig kommer de aldri til å gjøre det. 
Og med tanke på helsen deres, er det kanskje like greit. 
