Norges beste undergrunnsrockere
El Caco gjør det de kan best på plate nummer seks. 

ALBUM: 
Lillestrøm-trioen 
El Caco er etter hvert for veteraner innen norsk rock å regne. 

Så langt har bandet gitt ut hele seks album på sine fjorten år i bransjen. 
De fleste av dem av svært høy kvalitet. 
Derfor er det litt synd å konstatere at det store gjennombruddet fremdeles ikke har kommet. 

På et vis er det kanskje ikke helt uventet heller, for tross god melodisk følsomhet, er det noe med musikken til El Caco som gjør at den jobber seg sakte under huden på deg. 
Det kreves med andre ord tålmodighet for å bli dus med platene deres - og i disse tider hvor folk ofte er ute etter et kjapt musikkfiks, kan man fort havne i bakevja. 

I så hensende er det lite nytt når det kommer til bandets siste plate, «Hatred, Love & Diagrams». 
Her bugner det i subtile melodilinjer som vokser seg store i kapp med de sedvanlig gyngende og muskuløse gitarriffene til Anders Gjesti, og Fredrik Wallumrøds imponerende og mildt sagt slagkraftige trommespill. 

Man hører fortsatt litt Tool og noen hint av klassisk stonerrock, men mest av alt høres det ut som El Caco — såpass distinkt er lyden deres at det kreves ikke mer enn ti sekunder for å identifisere trioen. 

Førstesingelen «Hatred» drar veksler på en rullende groove og et velklingende refreng, og er et av de mest opptempo og rocka innslagene på plata. 
Ellers er det også denne gangen de lune og tyngre sakene som til slutt står igjen som vinnere. 
Blytunge «Sixty to Zero» sleper seg sakte av gårde før et intenst refreng får nakkehårene til å reise seg. 
Det samme gjelder episke «She Said» som nok en gang viser at Øyvind Osa er en kløpper på hjerteskjærende fraseringer. 

Man skulle gjerne sett 
El Caco på toppen av salgslistene, men det er nok en fare for at de fremdeles vil være en høyt skattet undergrunnsfavoritt også i 2012. 
