Ida Jenshus:Frihet og hjemlengsel 

Nashville og Los Angeles er vel og bra, men Inderøya er hjemme. 

Ida Jenshus: 
"Two worlds" (Universal) 

Vi er et tynt befolket land med en hærskare priser som skal deles ut, men det er likevel bemerkelsesverdig at Ida Jenshus fikk en Spellemannspris for hvert av sine tre første album. 
De var alle i countryklassen, og de var alle vel fortjent. 

Sjangeren tatt i betraktning er det ikke rart at hun de siste årene har pendlet mellom sitt hjemlige Inderøya i Trøndelag og amerikanske musikkmetropoler. 

Ikke minst har hun rukket å bli venn med John David Souther, et sentralt navn i Los Angeles på 1970-tallet. 
Der samarbeidet han tett med folk som Linda Ronstadt, Glenn Frey, Don Henley, Jackson Browne, Warren Zevon, Chris Hillman, Dan Fogelberg og James Taylor. 

Og nå altså Ida Jenshus, som har tilbrakt mye tid i musikklåven hans i Nashville. 
71 år gamle J.D. har vært med på å skrive teksten på fem av sangene på denne platen og har ellers vært en viktig sparringpartner. 

Hun har imidlertid produsert albumet selv og har vært innom fem studio for å få det ferdig. 
Tittelen "Two words" spiller på Norge kontra USA, på hjemlengsel kontra frihetsfølelse . 
Kjærligheten har også sitt å si, som på "Point Reyes/Blood moon" der den strekker seg over det dype havet: 
Are you looking at the same moon as me? 

Hun åpner albumet med selvbiografiske "April child": 

I was born an April child 

I was always alone 

Living in my own little world 

All 
I ever wanted was a home 

30 år gamle Jenshus, født i april, har vokst opp og sett verden. 
Usikkerheten og behovet for andre vil likevel alltid være der: 

Winter comes to find us all 

Hard times always will 

The bitter wind is blowing now 

Just hold me close and be still 

En nydelig sang som bygger seg opp gjennom fem minutter. 
Ikke noe dårligere enn det Joni og gjengen gjorde tilbake på 70-tallet. 

"Greatest love" er av samme kaliber, med Viktor Krauss på kontrabass – bror av Alison. 
I det hele tatt er det en usedvanlig vakker og hudløs samling sanger. 

Ep-en "Let i go" for tre år siden viste at Jenshus er åpen for eksperimentering, og denne gang tar hun med to korte instrumentaler kalt "Deep sea" og "Arrival". 
De kommer i kjølvannet av like korte "The visitor", nydelig sunget ved pianoet. 
Ser du disse tre kuttene i sammenheng, har du fire spennende minutter. 

På "Love me like today" er vi tilbake på J.D. Souther-sporet. 
Jenshus framfører den alene med kassegitaren, mens hun skifter til piano på "So many times" med Alexander Pettersen på steelgitar. 

En naken oppbruddssang med et svakt håp om forsoning: 

Summer turned to winter 

and something broke 

Left us weary and small 

Maybe change is what we needed 

To understand the meaning of it all 

På "Never be the same" er kjærligheten sterkere; lydbildet også med Pål Hausen på perkusjon. 

Hun avslutter med tittelkuttet "Two words", om prisen man betaler for frihet og lengselen etter å komme hjem. 
Fela til Gjermund Larsen understreker følelsen av moderlandet. 
På alle måter en flott plate. 

Beste spor: 
"April child", "Greatest love", "So many times". 
