Live fra Leipzig
Liker De Brahms? 
Kanskje ikke i altfor store doser. 
Men det stemmer ikke for disse live-innspillingene fra Gewandhaus i Leipzig. 

For her får vi Brahms i alle slags farger, ikke bare høstlige. 
Brede, sangbare melodier skifter med fulltonende og hymniske begynnelser og avslutninger. 
Og i konsertene kreves en tyngde og kraft som byr på store utfordringer til solistene. 

For å ta det siste først: 
I de to klaver-konsertene er Nelson Freire solist. 
Brasilianeren Freire, årgang 1944, har ikke samme popularitet som Argerich eller Pollini, men han har de siste årene vært mer og mer etterspurt. 
Og med rette, for han spiller bare bedre og bedre. 
Hans tolkninger av Chopin, Schumann og Liszt er på høyde med Pollini og Argerich – han var da også Argerichs mangeårige klaverpartner. 
Og i Brahms’ klaverkonserter får vi en tyngde og virtuositet som er så overveldende at hans spill kan sammenlignes med de aller beste tolkninger: Pollini, Brendel, Zimerman. 
Freire har den kraft og tyngde som skal til hos i Brahms, og som vi for eksempel kan savne hos en Wilhelm Kempff. 
Chailly og Freire får frem et vel av detaljer ekstra tydelig i de to konsertene (cd 6 og 7). 

I fiolinkonserten (cd 5) er Leonidas Kavakos solist, i en lysende og virtuos tolkning der kjemien mellom dirigent og solist er den beste. 
I konserten for fiolin, cello og orkester (cd 5, spor4-6) er Vadim Repin solist på fiolin, Truls mørk på cello. 
De to står særdeles godt til hverandre, har den samme oppfatning av dette verkets dramatikk og spenningsfylde. 

Om man vil ha Brahms’ symfonier med et av Europas aller beste orkester og en dirigent med sans for både nyanser, tyngde og episk bredde, er denne live-innspillingen så absolutt å anbefale. 
Av de Ungarske dansene svinger det (cd 3, spor 25-27) og Akademisk festouverture har den rette patos (cd 3, spor24). 
Siden dette er en komplett innspilling, får vi den alternative åpningen av Fjerde symfoni (cd2, spor 9), samt 2. sats av Første symfoni i den originale versjon fra uroppførelsen (cd 3, spor23). 
Jeg setter imidlertid et spørsmålstegn ved at Intermezziene op.116 nr.4 og op. 117 nr. 1 er med i versjoner for orkester, gjort av Paul Klengel (cd 3, spor 2-3). 
De lyder adskillig bedre i originalen, altså for klaver. 
