Album nummer 13 er Joe Henrys beste på 13 år
Glimrende fra Madonnas svoger! 

ALBUM: 
Bare stemmen er nok til å låne et ekstra øre til amerikaneren Joe Henry (53). 
Når låtene også holder mål, hans egen produksjon er glimrende og musikerne er fra øverste hylle, har du tre grunner til. 

Joe Henry har gitt ut egne plater jevnlig, men har de siste åra gjort seg stadig mer bemerket som produsent - for folk som Hugh Laurie, Bonnie Raitt, Rodney Crowell og Loudon Wainwright III. 

Toppmusikere Uansett hva han gjør og hvem han jobber med, sørger han for å knytte til seg enere - som Greg Leisz (gitar), Jay Bellerose (trommer), David Piltch (ståbass) og John Smith (mandola/gitar). 
The Milk Carton Kids bidrar også denne gang. 

Tilbakelent Albumene hans har vært veldig bandorientert. 

Soloalbum nummer 13 er ikke det, tvert imot er «Invisible Hour» hans kanskje mest tilbakelente og nedstrippede album. 

Det kler ham overraskende bra, med tanke på at han vanligvis har skjemt oss bort med til dels intrikate arrangementer. 

Jazzfeeling 
Her er litt irsk inspirasjon og klezmer. 
Jazzfeelingen som gjorde «Scar» (2001) til en moderne klassiker er til stede litt her og der, mest i klarinettspillet til sønnen Levon Henry (22). 

Men i hovedtrekk er dette singer/songwriter-orientert, med tekster som kretser rundt det å være gift. 
Sjøl har han han 27 år sammen med Madonnas søster, Melanie Ciccone. 

Elegant 
Det akustiske gitarspillet er smakfullt og elegant, og rammer inn melodiene godt, 

Høydepunktene er mange. 
La meg bare nevne nydelige «Grave Angels» og «Lead Me On» med Lisa Hannigan på vokal, den sparsommelig orkestrerte åpningen «Sparrow», «Plainspeak» (med flotte harmonier) og avsluttende «Slide». 

Joe Henry spiller under Bergenfest 12. juni. 
