Pompøsitetens konge
Meat Loaf overforer - igjen. 

||| 
ALBUM: 

Meat Loaf 
— Marvin Lee Aday (62) — fra Dallas, Texas, har gitt den svulstige og teatralske rocken et ansikt, og er nok derfor en artist man enten elsker eller hater. 

Karrieren rammes inn av det som etter mye ståk skulle bli trilogien som startet med «Bat Out Of Hell» i 1977 (40 millioner solgte!), fortsatte med toeren med panghiten «I'd Do Anything For Love (But I Won't Do That)» i 1993 og ble avsluttet med «Bat Out Of Hell III: The Monster Is Loose» (med en duett med Marion Ravn) i 2006. 

Tre år tidligere ble han kjent som artisten som kuppet Fredrik Skavlans «Først og sist» - da han regelrett tok over som programleder. 

May og Vai gjesterStudioalbum nummer ti åpner med tunge drønn og dramatiske felestrøk og glir over i fengende gitarriff og Meat Loafs noe anstrengte og skrikende stemme — og tonen er satt for en slags rockopera om en såret soldat og hans framtidsutsikter («I don't want peace on earth / I just wanna go og home»). 
Her synges det om kjærligheten og døden og armageddon. 

At Brian May (Queen), Steve Vai og Justin Hawkins (The Darkness) gjester på gitarer, at en annen «brølape», skuespiller Jack Black, synger duett på «Like A Rose» og at det her og der flørtes med metallsjangeren, blir en slags understreking av at den pompøse og episke rockens fyrtårn bare følger oppskriften. 

Og ingen forventer vel noe annet. 

Overdimensjonert«Hang Cool Teddy Bear» strekker seg over vel en time, med balladene «Did You Ever Love Somebody» og «Lets's Be In Love» som pusterom. 

Fengende er det ofte, men like fullt overdimensjonert og hult. 
Men det er ihvertfall gjennomført, det skal han ha. 

Og mitt beste Meat Loaf-minne er fortsatt den da 33 år gamle og overvektige «gutten»s hovedrolle i musikkfilmen «Roadie» fra 1980. 

Det er veldig lenge siden. 
