Ekstremt brutalt om utsatte kvinner
Blodige beskrivelser fra forfatter Sara Omar. 

Det starter så blodig og brutalt at man øyeblikkelig aner konturene av hva slags bok man er i gang med. 
I første scene får en ung pike sin aller første menstruasjon mens hun sykler. 

Da faren får øye på blodflekkene på kjolen, tror han at hun har hatt sex for første gang. 
I lys av skammen som nå er brakt over familien, må jenta straffes. 
Mens tilskuere roper og støtter faren, kutter faren først av datterens tunge med kniv. 
Deretter kutter han av ørene inntil kraniet. 
Deretter slås hun i hjel. 

Og slik settes den dystre og dramatiske tonen. 

Utgivelsen av "Dødevaskeren" førte til at forfatter Sara Omar måtte leve under politibeskyttelse, og romanen har blitt en av de mest omdiskuterte bøkene i Danmark siden den har et svært kritisk blikk på islam. 

I romanen følger vi pikebarnet Frmesk helt fra hun er født. 
Livet hennes starter tragisk nok med å være uønsket av sin far, siden hun er jente. 
Deretter får vi beskrevet hvordan jenter og kvinner behandles i dette samfunnet, som finner sted i Kurdistan i 1986. 
Bakteppet for historien er en by preget av krig og folkemord. 
Tanten hennes er «dødevasker»; altså en som vasker kvinnene som er drept for å unngå skam. 
Dette er kvinner som ingen andre vil ta på. 

Det er en mørk bok. 
Det er beskrivelser av voldtekter, vold og undertrykking av kvinner. 
Boka er voldsom, og kanskje unødvendig voldsom. 
Og nører den ikke opp under stereotypier? 
For dette er ikke en nyansert bok. 
Antakeligvis blir den også som bensin på bålet for de islam-fiendtlige. 
"Jeg skriver om menneskeretter", kontrer Sara Omar når hun blir spurt om nettopp dette i intervjuer. 

Uansett. 
Romanen er ikke bare beksvart. 
Lyspunktene skimtes mellom linjene. 
Om de sterke kvinnene. 
Om deres sterke samhold og hva de må holde ut. 
Om mennene som mener godt, men som fanges av felleskapets press. 

Romanen minner tidvis om Margaret Atwoods roman, og nå tv-serie, "The Handmaid's Tale", som også beskriver kvinner som undertrykkes i brutale samfunn. 
Forskjellen er bare at Sara Omar sier hun er inspirert av virkeligheten. 

Omar skriver fengende. 
Kapitlene er korte, og de avsluttes gjerne med cliffhanger, altså midt i en handling, hvor man tvinges til å bla videre. 
Det er en styrke. 
Sara Omars budskap gjentas flere ganger i romanen - at Koranen burde tolkes mildere og mindre bokstavelig, og et ønske om å reformere islam. 
Og nettopp dette budskapet er så kontroversielt at det har ført til behovet for politibeskyttelse. 
