TV-anmeldelse:NRKs «Lykkeland» gjør at man blir ekstra glad i sosialdemokratiet 

Det norske oljeeventyret er blitt til både smart og hjertevarmt kvalitetsdrama. 

Etter flere år med ulike forsøk på å fornye nordisk noir-sjangeren har pendelen svinget tilbake til klassisk periodedrama i høstens største norske dramasatsing, Lykkeland. 

Periodedrama er som kjent et tveegget sverd. 
På sitt svakeste er det en kjedelig oppvisning i eksotiske kostymer og talemåter. 
På sitt beste gir det spennende innblikk i store samfunnsendringer. 

I likhet med serier som Mad Men og Downton Abbey forteller Lykkeland historien om en brytningstid. 
Nærmere bestemt da Norge gikk fra å være et forholdsvis ubetydelig land i internasjonal sammenheng, til å bli en oljenasjon i verdensklassen. 

Viser et nyansert bilde 

Som tittelen referer til er dette på mange måter en suksesshistorie: hvordan vi ble verdens rikeste land, hvordan velferdsstaten ble vårt stolte varemerke, og hvordan dette ga mange flere muligheten til å klatre oppover på samfunnsstigen. 

På tross av de gullkantede rammene for denne historien klarer Lykkeland å vise de nære menneskelige aspektene ved et samfunn i rask endring og vekst. 
For alt har en pris, noe ikke minst nordsjødykkerne fikk kjenne på kroppen. 

Store omveltninger betyr også at noen mister noe de har kjært, enten det er en liten bondegård eller automatisk anerkjennelse i lokalsamfunnet. 
Mye av seriens sterkeste sider ligger nettopp i å vise dette nyanserte bildet. 

Gjelder både kjønn, klasse og kultur 

I starten av serien møter vi et Stavanger i knestående. 
Havet er i ferd med å tømmes for fisk og de lokale industriene trues av konkurs. 
Bedre blir det ikke av at de internasjonale oljeselskapene som har lett etter olje utenfor norskekysten er i ferd med å trekke seg ut. 

Det hele ser ganske mørkt ut. 
Men så, lille julaften 1969, driller vi oss inn i tidenes største oljebrønn og alt endres. 

Det er tusen måter å fortelle historien videre på. 
Manusforfatterne har valgt å ta utgangspunkt i unge mennesker liv, og det gjør de smart i. 
For det er nettopp hos den unge generasjonen den største omveltningen foregår. 

Det dreier seg ikke bare om velferdsøkning og rikdom, men også om endringer i samfunnsstrukturer knyttet til kjønn, klasse og kultur. 

Tvangsgiftes som 17-åring 

Vi møter bondedatteren Anna Hellevik, en smart og ambisiøs ung dame, som allerede har brutt konvensjonelle forventninger ved å forlate familiegården for å ta utdanning. 

Hun er kjæreste med redersønnen Christian Nyman, arving til byens største hermetikkfabrikk. 
Sistnevnte mangler det store engasjementet for familiebedriften og trives bedre som Nordsjødykker og hobbygitarist. 

Vi stifter også bekjentskap med er Torill Torstensen, som tilhører det lokale bedehusmiljøet. 
Bare 17 år gammel blir hun gravid med en av de amerikanske oljearbeiderne som er i ferd med å forlate byen. 

Dette blir en stor skandale i menigheten hennes, og hun regelrett tvinges av sin mor til å gifte seg med en eldre mann hun ikke kjenner, for å unngå skammen. 

Varm om hjerteroten 

Til slutt møter vi også Jonathan Kay, en ung jurist fra USA, som er sendt til Norge for å forsøke å få det amerikanske oljeselskapet ut av avtalen, da de ennå ikke har funnet olje. 
Han møter Anna, som på dette tidspunktet jobber på rådhuset, og de to viser seg å ha mer til felles enn bare store drømmer og store ambisjoner. 

Som kvalitetsdrama lykkes Lykkeland på flere nivåer. 
Thrillerelementet i serien er selvfølgelig knyttet til hvordan Norge klarte å beholde oljeinntektene i statskassen, slik at de kunne komme hele nasjonen til gode i mange generasjoner fremover. 

Som seer blir man varm om hjerteroten av å se hvordan norsk mentalitet, likhetstankegang og jordnærhet vinner over amerikanske kapitalistkrefter. 
Man blir rett og slett ekstra glad i sosialdemokratiet. 

Gir en ekstra bismak 

Den sterke emosjonelle historien i serien knytter seg til de to kvinnelige hovedkarakterene. 
I disse dager, med diskusjoner om mangel på kvinner i styrerom, er det ikke vanskelig å føle på hvordan den dyktige og driftige Anna aldri får den anerkjennelsen hun fortjener. 

Isteden må hun bruke de ikke like smarte mennene rundt seg til å være talerrør for gode ideer og strategier. 
Det er ingen tvil om at hun er en CEO in the making, men det gir en ekstra bismak å vite at det sannelig ikke er sikkert at hun hadde fått jobben i dag heller. 

Den vondeste historien er uten tvil Tirils. 
Som ugift og gravid har hun egentlig ingen andre muligheter enn å ta til takke med ektemannen hun får utdelt. 
En særdeles ubehagelig scene fra ektesengen få dager etter fødselen viser hva slag konsekvenser slike avtaler har. 
At Tiril tør å bryte ut der veldig mange andre ville resignert, gjør henne dermed til en av seriens helter. 

Lykkeland leverer smart og underholdende drama, som får det til å røre på seg i både hjerte og hjerne. 
Persongalleriet byr på både dybde og kompleksitet, i den grad at alt ligger an til en sesong 2. 
Vi kan i hvert fall håpe. 
