Fru Johnstens mareritt
Tenk om du var en både vellykka og vakker ung kvinne, og så våkna du en morgen og oppdaget at du hadde hovedrollen i en Sundance-film. 

Det er ille. 
Filmer som assosieres med Robert Redfords superkule vinterfestival, blir laga av folk som har hørt om menneskene, men aldri truffet dem. 

I Phil Morrisons utpensla bondelands-fordom er det Embeth Davidtz som får oppleve den verste av alle nedturer: 
Kunsthandlersken som likner lettknuselig Audrey Hepburn-lampe, reiser med ektemannen sin herr Johnsten for å møte folka hans i sørstaten North Carolina, og de viser seg å være lett tilbakestående bilmekanikere, husmødre og folk som røyker innendørs sammen med gravide. 
Dessuten er alle uhøflige og inneslutta som komikere i en Reese Witherspoon-film om hjerneskaden som oppstår hos mennesker som har kjørt bil på grusvei. 

Ja, det er en kjedelig film. 
Ja, den er fordomsfull på en litt innsmigrende, nedvurderende måte uten egentlig innhold eller poeng. 
Det viktigste som skjer er at kunstdama fra Chicago begynner å røyke som en slags kulturell offerhandling som når vestlige journalistdamer besøker pyramidene iført slør for ikke å bli sett av terroristene. 
