Sekstiåtterskrekk
Blod, bevegelser og billige gys til terningkast to. 

I 2014 er det få ting som står like høyt i kurs i Hollywood som en god skrekkfilmfranchise. 
Den såkalte «found footage»-sjangerens suksess har medført et paradigmeskifte hvor skrekkfilmer tilsynelatende bare blir billigere og billigere å lage, samtidig som inntjeningen bare synes å øke for hver oppfølger. 

Og med kostnadseffektive filmserier som «Insidious», «Paranormal Activity» og «The Purge» på markedet, er det store spørsmålet hvordan man skal kunne skille seg ut i mengden. 

«Deliver Us From Evil» er både grotesk, overnaturlig og spekket med scener hvor kamera filmer en eller annen form for videoskjerm. 
Men den besitter et visst særpreg i sitt iherdige forsøk på å koble sammen eldgamle babylonske demoner og Jim Morrison. 

Eric Bana spiller politimannen Ralph Sarchie, som har en uforklarlig sjette sans for uhumske kriminalsaker, hvilket blant annet innebærer at han hører The Doors’ greatest hits når det er skumle ting på gang. 

«Deliver Us From Evil» er en type skrekkfilm hvor all uhygge er et resultat av lyssetting, klipperytme og musikk. 

Fotograf Scott Kevans mørke, regntunge bilder av The Bronx er et New York man gjerne skulle sett mer av på film. 
Men så fort det er tid for viktige plottmomenter, trekker regissør Scott Derrickson publikum resolutt tilbake til de visuelle klisjeenes trygge, forutsigbare verden. 
Og selve plottet er både latterlig, forutsigbart og tuftet på en absurd banal forståelse av det okkulte. 

Men at man forsøker å utvide skrekkfilmsjangerens publikum — som tradisjonelt består av ungdom - ved hjelp av toneangivende gammelmannsrock er, om ikke annet, en smule uventet. 
