Ingen andre enn Sonys regnskapsavdeling trenger «Hotell Transylvania 3»
En oppfølger verden hadde klart seg bedre uten. 

Som hovedregel vil jeg si at når en film gjør det bra og får oppfølgere, så er den tredje sjelden bedre enn de to første. 
Svært ofte hadde verden hatt det bedre uten. 
Det finnes hederlige unntak (Gudfaren, Toy Story, Aliens, Star Wars), men det finnes jammen meg hauger av søplete tredjefilmer som bekrefter at de er en pengemessig nødvendighet mer enn en fortellermessig. 

Sony Pictures Animations Hotell Transylvania var aldri en kjempegod idé i utgangspunktet. 
Den var for åpenbar. 
Og ingen har anstrengt seg for å gjøre den original. 
Litt sjarmerende, er kanskje det beste man kan si. 
Men samtidig klossete, sjelden ordentlig morsomt, og vimsete. 

Anstrengte ablegøyer 

Alle tre filmene virrer hit og dit, og er mest opptatt av den lille ablegøyen som er med i ni av ti scener. 
Den er ikke nødvendigvis knyttet til handlingen, men den er med for å gi adspredelse til de som er for små, kan man mistenke, til å legge merke til at det ikke finnes noen historie å fortelle. 
Og selv den ablegøyen virker anstrengt her. 

Det lukter av at en eller flere sjefer har kommet inn og sagt: 
Mangler det ikke noe her? 
Burde ikke den hunden hoppe opp og ned? 
Det blir slitsomt i lengden. 
Med mindre man er tre til fem år gammel, og selv da finnes det mengder av filmer som er av høyere kvalitet enn dette. 

En liten marxistisk analyse 

Det er fristende å gjennomføre en ørliten marxistisk analyse av disse filmene. 
Ingen av dem har vært kunstneriske suksesser, men har til gjengjeld innbrakt i underkant av syv milliarder kroner, og det før denne tredje har hatt premiere. 
Det totale budsjettet til alle tre (Wikipedia) har vært på 1,8 milliarder. 
Nå er jeg svak i prosentregning, men skjønner allerede at her er det en grei fortjeneste. 

Dette er filmer ingen andre enn Sonys regnskapsavdeling trenger. 
I hvert fall ikke de to siste. 
Altså snakker vi om en ren pengedrevet geskjeft. 
Ingen involverte elsker det de er med på. 
Det er mitt inntrykk. 
Og de elsker heller ikke meg. 
Så hva skal jeg bruke det til? 
Svaret er: 
Ingenting. 

De eneste som kan bruke dem er småbarnsforeldre som ønsker å sove ut i luftkondisjonerte omgivelser mens ungene måker innpå popcorn og ikke trenger oppfølging i 97 minutter. 
Dette er kapitalismens mørkeside, og det vil også være grunnen til at folk om noen år kanskje atter en gang begynner å marsjere i gatene for å ta produksjonsmidlene i egne hender. 

Svart hav 

Som i alle oppfølgere må man finne på noe nytt karaktergalleriet kan gjøre. 
Ferie er en av de vanligste ideene, og derfor velger naturligvis Sony den. 
Drac skal på ferie, han skal forelske seg, og resten er ablegøyer. 

Jeg så filmen med to 11-åringer. 
De er nok egentlig litt for gamle og har allerede sett nok gode filmer til å være i stand til å avsløre de dårlige. 
De oppsummerte at denne var bitte litt morsom noen få steder. 
Og det eneste som var på nippet til å være helt morsomt, var ideen om Gremlins Air, flyselskapet som Drac og monstrene bruker. 
Det er jeg enig i. 
Da lo jeg nesten. 
Men den sekvensen varer i kanskje to minutter. 
Og resten er svart hav. 

Med mindre, som sagt, man er veldig liten og syns det er morsomt med fargebilder som beveger seg og lager lyd. 
