Plumbo hjelper ikke mot dårlig musikk
...og ikke mot dårlige kritikker heller. 

ALBUM: 
La oss bare innrømme det: 
Det ville vært noe i nærheten av en bombe om et album fra det selvutnevnte harrybandet med det uspiselige navnet Plumbo ville blitt omfavnet av kritikerne. 
Er ikke noe av vitsen å irritere oss som mener noe om musikk? 

Piraja «Rådebank» (et biluttrykk) gis ut på Piraya Music, oppkalt etter en farlig fisk som holder til i Sør-Amerika. 

Men Plumbo er helt ufarlige, der de flyter på en medgangsbølge basert på en uheldig glipp. 

Bandet fikk sine 15 minutter i spotlighten da frontfigur Lars Erik Blokkhus var uheldig med ordvalget da bandet hentet prisen for beste låt under Spellemannprisen i januar. 
Det ble ramaskrik, men så slo det over i sympati og finale i Grand Prix. 

«Svarte-Per» «Ola Nordmann» hadde strengt tatt ingen ting i Grand Prix å gjøre, men plutselig snakket hele Norge om rølpebandet som i årevis har levd av å spille harrymusikk på «bøgda». 
Hvem husker Torgeir & Kjendisene nå? 

Blokkhus forklarer det med reine ord i den dønn ærlige låten «Svarte-Per»: 
«Jeg klarte å drite meg ut igjen (...) 
Jeg skulle si takk, takk, takk, men ett ord var alt jeg rakk / jeg er så lei, lei, lei, det var jo tull / jeg burde nok ha greid å holde kjeften og jeg angra jo, for jeg mente ikke no?». 

Klinger dårlig 
Det er rein poesi sammenliknet med mange av de øvrige tekstene på albumet. 

Hovedproblemet er at det ofte klinger dårlig. 
Tekst og musikk spiller ikke alltid på samme lag. 

Pseudo-rock Plumbo er mer rølpete enn D.D.E. noen gang har vært, og med sitt snevre tekstunivers (i hovedsak damer, drikking pg bilkjøring) når de ikke trønderne til knærne på tekstsiden. 

Musikalsk er det «ekte» pseudo-rock — pop med dansebandtekster, forkledd som heavyrock med innslag av irske fløyter. 

Det svinger, men samtidig er det kleint å høre på. 

Rap-samarbeid 
Det er vanskelig å skjelne den ene melodien fra den neste. 
Samarbeidet med rapperen Endless, «Ta meg», er akkurat like mye pseudo, og heller ikke spesielt vellykka. 

Produksjonen til Blokkhus og Henning Hoel Eriksen er dessuten flat og endimensjonal. 

Kanskje det er riktig, det Blokkhus synger i «Svarte-Per»: 
«Jeg er sjef for møkkamann / Fest og moro det er alt jeg kan». 
