Dette smøreriet burde forlaget spart leserne for
Styr unna! 

Før danskenes yndlingsforfatter Jussi Adler-Olsen i 2006 slo gjennom med serien om antihelten Carl Mørch i avdeling Q, skrev han tre ambisiøse internasjonale thrillere. 

Deriblant «Hun takket gudene», som først ble utgitt under navnet «Firmaknuseren» i 2003. 
At Aschehoug nå har valgt å oversette denne halvgamle thrilleren, er en dårlig idé. 

Disse 745 sidene blir etter hvert en lidelse å kjempe seg gjennom, med sitt surrete og usannsynlige plott og et pinlig pompøst billedspråk. 

Virkelig hendelse 

Et slags utgangspunkt er en virkelig hendelse: 
4. oktober 1992 styrtet et israelsk fraktfly inn en leilighetsblokk i Bijlmermeer-komplekset i Amsterdam. 
43 omkom, men antallet antas å være høyere. 
Det ble seinere avdekket at israelerne fraktet kjemikalier i flyet, noe Adler-Olsen har spunnet videre på. 

Vi rykker noen år fram i tid, og møter den rike og kyniske forretningsmannen Peter de Boer. 
Han har spesialisert seg på å knuse firmaer på bestilling. 
Nå blir han presset av en hensynsløs forretningsmann til å knuse det kuwaitiske oljeselskapet Q-petrol. 

Han setter den eksentriske og smellvakre Nicky Landsaat på saken. 
Hun har vokst opp i en av Amsterdams gettoer med en innesluttet indonesisk mor, en ekstremt voldelig hvit far, en kriminell bror og en prostituert søster. 

Oppdraget hun får skal vise seg å bli langt farligere og mer omfattende enn de to hadde forutsett. 

Rotete og usannsynlig 

Ifølge Adler-Olsen selv, er thrilleren inspirert av store navn som John Grisham, Tom Clancy og Frederick Forsyth. 
Men dette er ikke danskens sjanger. 
Han har villet si veldig mye om altfor mye: 
Storpolitiske intriger, konspirasjoner og korrupsjon, tortur og bestialske drap, gettoer og innvandring. 

Både Peter og Nicky, som ikke overraskende blir forelsket i hverandre, har familiehemmeligheter med sterke bånd til indonesisk overtro. 
Forbindelsen til Bijlmermeer -ulykken skal vise seg å være like rotete og fjern som resten av intrigen. 
Eller intrigene. 

For hver gang vi nærmer oss en slags kjerne i plottet, innfører Adler-Olsen et nytt, enda mer konspiratorisk og usannsynlig plott. 

Malplasserte bilder 

Dette surret blir ikke bedre av forfatterens mislykkede forsøk på å skrive skjønnlitterært. 
«Peter er fanget i en type mareritt som kjører i sakte film rundt og rundt, og sender bevisstheten om å være medbestemmende på langfart.» 

Kurdistan, får vi vite, er «et luftslott som ville blafre for vinden til evig tid». 
Hele boka er bygget opp av disse malplasserte og pompøse bildene, som gjør denne håpløse thrilleren til et slit å komme seg gjennom. 

Avslutningen er så fjollete og sentimental at jeg sjelden har følt meg så snytt. 
