Iherdige trommetriks er ikke nok
Vakkert, men på grensen til stillestående fra Food deres stjernehjelpere. 

||| 
ALBUM: 
Virker umiddelbart spennende, dette. 
Duoen Food — den engelske saksofonisten Iain Ballamy og den norske trommeslageren Thomas Strønen — gir ut sin sjette plate, med gjestespill fra jazzstjerne Nils Petter Molvær og østerrikske Fennesz. 

Prima lagSistnevnte er en helt for alle som liker knitrende, skurrende elektronisk musikk og han har tidligere samarbeidet med vidt forskjellige typer som Frode Grytten og Mike Patton. 

Et prima lag musikere, og tidvis skaper de også veldig vakker, meditativ improvisasjonsjazz. 

Særlig interessant blir det på «Mictyris», når Strønen får slått skikkelig fra seg, omgitt av motstridende stemningsrapporter. 
Mot slutten av «Fathom» er det dessuten lett å identifisere Fennesz sine varme dønninger av vridd og elektronisk bearbeidet gitarlyd. 

Nesten sløvendeMolværs gjenkjennelige romklanglur føles derimot noe forutsigbar på denne innspillingen, selv om den ofte er ubestridelig skjønn, og det samme kan kanskje sies om albumet i sin helhet. 

For dessverre er «Quiet Inlet» blitt en noe safere affære enn undertegnedes Food-favoritter — «Veggie» og «Last Supper», begge utgitt på etiketten Rune Grammofon. 

Det er lett å ty til vidde- eller fjordjazz-begreper, overraskelsesmomentene er færre og ofte virker monotonien sløvende, på tross av Strønens iherdige trommetriks som hele tiden prøver å drive musikken videre. 
