Tynt og deilig
For tredje gang er Mario flatpakket i en todimensjonal papirverden. 
Det er duket for en både engasjerende og ironisk opplevelse. 

I 1996 demonstrerte Nintendo (via spillutvikleren Square) en sjarmerende evne til selvironi med SNES-spillet «Super Mario RPG». 

Etter å ha skapt Mario-spill på løpende bånd siden tidlig 80-tall, ble etablerte varemerker kjørt gjennom blenderen og tilsatt ingredienser fra både rolle- og eventyrspill. 

Ut kom en befriende lite selvhøytidelig spillopplevelse, et skeivt, perspektivforstyrrende morospeil rettet mot Nintendos særegne stil. 

Det er her du finner opphavet til «Paper Mario»-serien, en serie som debuterte på Nintendo 64 i 2000 (2001 i Europa), og som nå har fått sitt tredje spill. 

«Super Paper Mario» har i likhet med de to forgjengerne en todimensjonal spillverden laget av virtuelt papir. 
Alt i spillet, fra rollefigurer til bygninger og planter, er papirtynt. 

Og i steden for å bare være en morsom gimmick, brukes dette til å skape både interessant og morsom spillbarhet. 

Du kan dessuten gjøre de todimensjonale miljøene tredimensjonale i tidsbegrensede perioder, noe som åpner veier videre og avduker diverse hemmeligheter. 

Historien er noe som tilsynelatende kunne vært laget av Shigeru Miyamoto etter alt for mye sake: 
Spillet starter med at den onde grev Bleck arrangerer ekteskap mellom prinsesse Peach og Marios erkefiende Bowser, noe som ifølge profetien vil iverksette verdens undergang. 

Så går spillet tilbake i tid, og Marios eventyr begynner. 
Målet er å stanse Bleck, og på veien får han hjelp fra både Luigi, Peach og Bowser. 
Som ennå ikke har giftet seg, altså. 

Det er noen få rollespillelementer igjen, du har for eksempel et team med spillfigurer å styre, du får erfaringspoeng og du går opp i level. 
Men i bunn og grunn er det OK å kalle dette et actioneventyr med plattform- og rollespillelementer. 

Og det er uansett sterkt vanedannende og vellaget spillbarhet som står i sentrum. 
Her er det bestandig noe nytt å slåss mot, nye hemmeligheter å finne, nye oppgaver å løse og nye gjenstander å sanke. 

Den glimrende humoren, den elleville skapergleden og den vennlige fleipingen med Nintendo danner dermed toppen av kransekaka. 

Joda, litt av gleden kommer fra varm Nintendo-nostalgi også, jeg innrømmer det. 
Men nå er det nå en gang sånn at alle vi som har vokst opp med Nintendo og deres rare, søte gjeng med spillfigurer, nok bestandig vil holde følge med Mario. 

I tykt - og i tilfellet «Super Paper Mario» - i tynt. 

PS: 
Lanseres fredag 14. september. 

Scener fra Nintendo Wii-spillet Super Paper Mario. 
