Plateanmeldelse:Linnea Dale - «Good Goodbyes» 

Trives best i mørket. 

På første halvdel av Linnea Dales andreplate har tiden tilsynelatende stått stille siden debuten i 2012; låtene er lyse, slapt sammenhengende, daft sunget og rytmisk stolprete. 

Med unntak av det suggererende MGP-bidraget «High Hopes» da, som endelig gir en sårt savnet mørk nerve til Linneas låter. 
Og der hennes Lykke Li'ske stemmesensualitet får fritt utløp. 

Dessverre er disse låtene klart i mindretall her, ikke engang Paal Waaktaar-Savoy kan bringe magi til anonymiteten som preger store deler av platen, mens den mystiske grooven på en låt som «Promise» definitivt er en retning som Linnea Dale bør utforske mer og kanskje forfølge. 

Det er iallfall der at neglene hennes skraper direkte mot huden. 

BESTE LÅT: 
«A Room In A City» 
