Ramsalt skattkiste!
Hiv-o-hoi for en artig film! 

Det britiske Ardman-studioet, med moderne klassikere som «Wallace og Grommit» og «Chicken run» på samvittigheten, har klart det igjen. 
Fusjonen med Hollywood-giganten Sony har definitivt ikke ødelagt den sprelske gleden ved å fortelle, «Piratene!» er en ramsalt skattekiste som bobler av kreativt overskudd. 

Som med Spielbergs Tintin er «Piratene» en hybrid av to bøker i en britisk serie om en outsider-gjeng med passe vellykkede pirater. 
De herjer rundt mens Victoria er Dronning, og Pirat-kapteinen, sjefen på skuta, har ett eneste mål: 
Å vinne «årets pirat»-kåringen, i filmen syrlig overdådig reality-parodi. 

Den onde dronningen som serverer utrydningstruede dyrearter til seg og sine må bekjempes - og uten å røpe for mye kan jeg fortelle at kapteinens kjæreste følgesvenn, papegøyen Polly spiller en særs viktig rolle. 

Med seg på laget får han etter hvert ingen ringere enn Charles Darwin, forrykende historieforfalskning følger. 
Det er noe herlig frekt ved «Piratene!» jeg finner svært tiltalende, og som man må lete lenger etter i sammenlignbare amerikanske prosjekter. 
Ikke bare har man funnet selvsagt plass til The Clash og The Pogues på lydsiden, her deformerer man dronningens ansikt og sparker rimelig vilt i de fleste retninger. 

Filmselskapet har måttet klippe til en spøk om spedalske som skapte bruduljer etter at den første traileren ble lansert, det kan gi et lite hint om hva man tillater seg her. 
Maritime entusiaster kan dessuten gi seg hen til gransking av detaljer på de mange sjørøverskipene! 

Noen av festlighetene er garantert falt bort i den norske dubben, som likevel fungerer overraskende godt. 
Ingen grunn til å ikke få med seg originalversjonen også, med britene Hugh Grant og Martin Freeman ved roret. 

Årets kuleste påskeegg kommer sjøveien, og det er bare å mønstre på med en eneste gang! 

ØYSTEIN DAVID JOHANSEN 
