Ingen vei tilbake for gatekunstneren Dolk
Dolk viser muskler ved å inngå et samarbeid med fasjonable Galleri Brandsrup. 

I fjor sommer åpnet kunstneren Dolk utstillingene Rip 
On og Rip Off på Galleri s.e i Bergen. 
Med utstillingene gjorde Dolk et brudd med den typiske gatekunsten han var blitt så kjent for. 
Mens deler av fanskaren var skeptisk, ble de nye verkene applaudert av andre. 
Aftenpostens kritiker elsket det han så. 

Verkene var abstrakte, minimalistiske og svært posh. 
Med lakkerte og skinnende aluminiumslerret og med nitidige stiftede lerret, tok Dolk «estetisk vandalisme» til et nytt nivå. 
Siden har det ikke vært noen vei tilbake. 
Det ballet på seg med to utstillinger i Danmark, den ene på kanskje Skandinavias mest spennende og suksessfulle museum, AROS Kunstmuseum, og hos Galleri Jacob Bjørn i Århus. 

Nå er han klar for en ny runde, med utstillingen «Feint» hos fasjonable Galleri Brandstrup på Tjuvholmen i Oslo. 

I fjor var det som om et plaster ble revet av: 
Smertefullt for noen, men samtidig helt nødvendig for kunstneren selv. 
Det vi ser hos Galleri Brandstrup kan være etterdønningene av sjokket etter at han forlot gaten og trådte inn i de større galleriene. 
Nå har kunstneren fått litt tid til å modne. 

Riktignok leker Dolk seg med noe av det samme han gjorde i «Rip On»-serien. 
Også den nye utstillingen er preget av minimalistiske, store aluminiumslerret laget av kostbare materialer og med en tidkrevende lakkering. 
Men de er svært forskjellige fra det vi har sett tidligere. 
Denne gangen handler det ikke om skinnende og glamorøse overflater, om såre riper eller nitid stiftearbeid, men om noe så alvorlig som sensur. 
Verkene er roligere og har en mattere lakkering. 
I tillegg er de ikke like «perfekte» som «Rip»-seriene. 
Men Dolk er like ambisiøs. 

Verkene på Brandstrup inneholder en dobbelthet. 
På den ene siden er de minimalistiske med en gjennomført lakkering. 
På den andre siden har de noe som roter det hele til. 
Dette grove laget med maling er ifølge kunstneren mønsteret på et malingsrulle-brett. 
Et slags overtramp og en maktdemonstrasjon, hvor en maler over noe. 
Eller «buffing», som det heter på gatekunst-språket. 
Det minner om det som kommuner og Statens vegvesen faktisk gjorde etter at gatekunstnere hadde satt sitt preg på bybildet - de malte over. 

Helt fri for «gateelement» er han altså ikke. 
Som kunsthistoriker er det uansett helt andre ting jeg først og fremst forbinder de nye verkene med: 
Referanser til minimalisten selv, Mark Rothko eller Frank Stella sitt skulpturelle og abstraherte uttrykk, og ikke minst, den litt sølete og rå Robert Motherwell. 

Dolk er fortsatt anonym. 
I fjor, da han lanserte sitt brudd med stensilkunsten, tenkte jeg at det å bevare anonymiteten virket en smule unødvendig, på grensen til pompøst. 
Men nå når jeg står her i utstillingen skjønner jeg det. 
Dolks valg om å forbli anonym bidrar til å skille kunsten fra personen som lager den. 
Det er kunsten som er i fokus. 
Alt annet er overflødig. 
Det som begynte som en nødvendighet i gatekunstens til tider ulovlige virke (spraying i offentlig rom), er nå blitt en av Dolks store styrker: et personvern, en fred og ro til å rendyrke kunsten. 
Det synes. 

Det er krevende lage en oppfølgingsutstilling etter en så stor suksess som «Rip»-seriene. 
Jeg ser på den nye utstillingen som mange kanskje ser på en musikers plate nummer to - den vanskelige oppfølgeren. 
Dolk er en hardtarbeidende og gjennomtenkt kunstner, og jeg mener at han innfrir forventningene. 

Dolks kunstneriske skifte og verkene vi ser hos Brandstrup ett år senere, får meg til å tenke på en bok skrevet av Cal Newport, lektor i datavitenskap ved Georgetown University i USA. 
I 2012 skrev han «So Good They Can't Ignore You», hvor han argumenterer for at hardt arbeid og utholdenhet er viktigere enn lidenskap dersom man ønsker å gjøre karriere. 
Ifølge ham handler det altså ikke om hva du gjør, men om hvordan du gjør det. 
Galleri Brandstrup er litt av et nøkkelhull å komme igjennom. 
Galleriet er svært kresent, og det er internasjonalt konkurransedyktig. 
De satser tungt på å få kunstnerne sine ut i den store verden, og Dolk viser helt klart muskler ved å inngå et samarbeid med dem. 
Det venter et større og internasjonalt publikum like rundt svingen nå. 
