Fine farger
«Lokomotivet Thomas - jernbanens konge» har sterk moral og svak historie. 

FILM: 
Den britiske sognepresten Wilbert Awdry skrev sin første bok om lokomotivet Thomas i 1946. 
De 26 første av uhorvelige mange TV-episoder ble sluppet i 1984 og siden er det blitt modelltog, dokker, spill, fargebøker og en masse annet som foreldre ikke har hjerte til å nekte sine barn. 

TV-episodene er gitt ut på en rekke dvd-er, men «Jernbanens konge» er den andre filmen som er laget. 
Den første, «Thomas and the Magic Railroad», kom for tretten år siden. 

Skurkefri sone 

Denne gangen er det greven av Sodor som sysselsetter Thomas og vennene i arbeidet med å sette i stand et gammelt slott. 
Iblant trengs det flere enn ett lokomotiv for å trekke en last og da lærer de å samarbeide. 
Det er mulig jeg går litt surr i navnene, men James kommer stadig til kort i sin kappkjøring med strømlinjeformede Spencer, mens antikke Stephen blir pusset opp og satt i arbeid, selv om han ikke er like sterk som Thomas, Percy og de andre. 

Filmen er som helhet en skurkefri sone og det mest dramatiske som skjer, er et par nestenulykker og en noe motløs stemning når Stephen forsvinner. 

Mild i trynet 

Det er nok flere grunner til at Thomas ikke har havnet på kino oftere. 
Også for de aller minste finnes det mer spenstige filmer å velge mellom, med mer minneverdige historier som bærer hele veien. 
Her er det for mange «rollefigurer» med for lite personlighet. 
Lokomotivene har ulik farge, men alle har det samme månefjeset og stemmene kunne muligens vært litt mindre teatralske. 
Dessuten er det ikke tilfeldig at de færreste tegnefilmstjerner er skinnegående - det gir mindre frihet. 

På den annen side er det et «fargeflott» univers Thomas og vennene tøffer omkring i. 
Slik er det gjerne når man ikke har budsjett til 3D. 
