Plateanmeldelse:John Fogerty: 
«Wrote A Song For Everyone» 

Creedence-karaoke. 
Noen av verdens beste sanger, redusert til «kjendisreality». 

ALBUM: ROCK John Fogerty «Wrote A Song For Everyone» (Vanguard/Sony) Vis meg den som ikke blir et gladere, mer helt menneske av å høre en Creedence Clearwater Revival-låt - hvor som helst, når som helst - og jeg skal vise deg en tåpe. 

Så det er fint, for å si det mildt, at Creedence og John Fogerty fremdeles spilles. 
Over alt, hele tiden. 
Ikke minst i Norge, hvor disse sangene nesten er for folkemusikk å regne. 
Selv ikke dansebandkulturens forsøksvise annektering har klart å suge livet ut av dem. 

Det er med andre ord ikke slik at dette er musikk som ligger og gisper etter oksygen på pophistoriens skraphaug, i desperat behov for å bli gjenoppdaget. 
Creedence-innspillingene har overlevd, og vel så det, av én enkel grunn: 
De er - som The Beatles' - perfekte. 
Fullkomne. 
De kan ikke forbedres. 
Glitrende sanger, kraftfullt og definitivt fremført. 

Nå har Fogerty - eller rettere sagt kona Julie, som hadde «ideen» - fått det for seg at disse sangene bør spilles inn på nytt. 
I duettutgaver, med et kobbel «kjendisvenner». 
En dårlig idé. 

Foo Fighters prøver å «rocke opp» den i utgangspunktet hundre prosent rockende «Fortunate Son». 
Keith Urban, hvis primære bedrift her i verden er å være gift med Nicole Kidman, sløser bort «Almost Saturday Night», som nå er ribbet for sitt ilende, frydefulle elgitarriff. 

Sønnene Shane og Tyler Fogerty lager døll «roadhouse»-boogie av «Lodi». 
Noe av det samme skjer når Zac Brown Band tar over «Bad Moon Rising». 

«Wrote A Song For Everyone» og Telecaster-orgien «Hot Rod Heart», med henholdsvis Miranda Lambert og Brad Paisley, er OK countryrock. 

«Who'll Stop The Rain», med Bob Seger, «Have You Ever Seen The Rain», med Alan Jackson, og «Someday Never Comes», med Dawes, er alle prektige, respektfulle, som var de innspilt på en musikkskole. 

Tørre, ødelagte «Born On The Bayou» er platens kvalifiserte katastrofe. 
Det vil ikke overraske noen at det er Kid Rock som «bidrar» her. 

To nye sanger også, der Fogerty får holde på alene. 
Utypisk episke «Mystic Highway» (fin) og «Train Of Fools» (står og stamper på stedet hvil). 

Og jo. 
«Long As I Can See The Light», ytterligere opp-gosplet av My Morning Jacket, er ikke dum. 

Jennifer Hudson og Allen Toussaints «Proud Mary» gir «Proud Mary» et livlig New Orleans-arrangement. 

Men ellers: 
For en meningsløs øvelse dette er. 

BESTE LÅT: 
«Mystic Highway» 

MORTEN STÅLE NILSEN 
