Skate Turismo
«Skate» gjør det samme for skateboardgenren som «Gran Turismo» i sin tid gjorde for bilspill. 

Jeg har aldri stått på skateboard eller snowboard. 
Faktisk har jeg aldri vært overhodet interessert i ekstremsport i det hele tatt. 
Men «Skate» gjør at jeg føler meg som en ekte skater. 

I snart ti år har «Tony Hawk»-serien vært det eneste alternativet for folk som vil skate i dataspillform. 
Men karrieren til Tony har vært ujevn, og med årlige utgivelser har serien hatt problemer med å fornye seg, og utviklet seg til å bli en overdådig studie i avanserte komboer og overnaturlige drømmetriks. 

«Skate» tar det hele ned på jorda igjen. 

Det som gjør «Skate» så annerledes fra konkurrenten, er kontrollsystemet. 
En spake kontrollerer kroppen din, den andre beina på brettet. 
En knapp for høyre hånd, en for venstre. 
Og det er det meste. 
Man hopper ved å plassere beina riktig på brettet, og så flytte spaken fort i motsatt retning. 

Det høres simpelt ut, men det utgjør hele forskjellen. 
For det føles bare så utrolig riktig. 

Etter noen timers spilling, er det hele nemlig 100% intuitivt. 
Du føler at du har full kontroll, og håndkontrolleren blir en del av kroppen din, og du og spillkarakteren blir en. 

Og da kommer du i sonen. 
«Skate» handler nemlig ikke om å hoppe 20 meter over motorveien mens du snurrer brettet rundt som et helikopter, det handler om å få til små finurlige triks. 

Gleden i «Skate» kommer av å rulle nedover gata, utføre en perfekt grind, og en flick videre opp på fortauet. 
Det handler ikke om å nå målet, men reisen dit. 

Lyden av hjulene mot asfalten, stål mot fortauskanter når man grinder og dunket når du lander etter et hopp er nærmest som terapi å regne. 
Jeg fant meg selv rullende i timesvis uten mål og mening rundt i den svære byen i spillet, bare for fornøyelsens skyld. 
Å utføre en bra grind, eller få til en fin flick er rett og slett tilfredsstillelse nok i seg selv. 

Og når jeg fikk til en fin sekvens, så satt jeg plutselig en halvtime i filmredigeringsverktøyet, for å finpusse en film med meg selv i hovedrollen, der jeg i sakte film kan nyte bevegelsene til figuren min i spillet. 

Animasjonene er nemlig utrolig imponerende i «Skate». 
Bevegelsene til skaterne og brettet er nesten som poesi å regne når man leker seg med filmredigeringsverktøyet. 
Selv for meg, som egentlig ikke er interessert i skateboard i det hele tatt. 

Spillet har en historie, men denne er verken spesielt dyp eller fengende, det handler mest om å gjøre spesifikke triks eller mestre spesielle områder, for å få penger og sponsorer. 
Men at historien er såpass i bakgrunnen passer spillet utmerket, for dette handler om deg og brettet ditt. 

I tillegg til gleden av å rulle rundt i byen å kose seg, kan man kan spille online mot andre. 

Spillet har en del irritasjonsmomenter, som fotgjengere som går i veien når du skal utføre utfordringer og et kamera som av og til gjør det vanskelig å se hvor du er på vei. 

Men det blir egentlig som å klage på en kvise på nesa til en fotomodell. 
Spillet er rett og slett så deilig å spille at du tilgir slike små irritasjonsmomenter. 

«Skate» er et fantastisk spill i en genre som lenge har stagnert. 
Det er et spill som bør nå ut forbi sin egen målgruppe, et spill som kanskje er litt vanskelig å lære seg, men helt fantastisk givende når man først har kommet inn i det. 

Det er et spill som fanger deg, som spiser opp timene dine, og som vil gi deg mange fine innekvelder i høst. 

PS: 
Lanseres på Xbox 360 torsdag 27. september og på PS3 torsdag 11. oktober. 
Det er PS3-versjonen som er testet. 

EA Black Box forklarer innholdet i PS3- og 360-spillet «SKATE» i denne traileren. 
