Bokanmeldelse:Paolo Giordano: 
«Menneskekroppen» 

Italienske Paolo Giordano er blitt sammenlignet med Erich Marie Remarque på grunn av sin sterke soldatroman «Menneskekroppen», som nå foreligger på norsk. 
Sammenligningen er slett ikke uten mening. 

Men der Remarque i «Intet nytt fra vestfronten» skrev om første verdenskrig, er det en langt nærmere virkelighet Giordano tar for seg. 
Nemlig den vestlige krigføringen i Afghanistan, en krig som vi fremdeles sliter med å avslutte på en verdig måte. 

I formen er dette en slags kollektivroman, der flere fortellerstemmer fra den samme troppen slipper til med sine beretninger fra oppholdet i Afghanistan. 
De er på såkalt fredsoppdrag, noe som innebærer at de lever et isolert, men også utsatt liv på basen, helt til de blir tvunget ut på en livsfarlig eskorte. 

Det er korte, presise skildringer av scener, tanker og følelser blant soldatene. 
En form for skitten realisme, med ubarmhjertige portretter av mennesker styrt av begjær, sjalusi og ynkelighet, men også med glimt av ekte lengsel etter noe bedre og dypere å fylle livet med. 

Først og fremst må de finne ut av hvordan de skal forholde seg til hverandre, men også forholdet til dem der hjemme har en sentral plass. 
Hjerteskjærende epostutvekslinger med Italia viser bare den totale mangelen på sammenhengen mellom tilværelsen i et fiendtlig ørkenlandskap og livet i fredelige Europa. 

Etter hvert som handlingen vikler seg ut, ser vi enda tydeligere det irrasjonelle og helt fastlåste ved situasjonen soldatene befinner seg i. 
Først og fremst mangler de evne og mulighet til ekte og sannferdig kommunikasjon om det de opplever og utsettes for. 
Hærens tenkemåte ødelegger ethvert tilløp til oppriktighet mennesker imellom. 

Paolo Giordanos grep er å legge en slags deskriptiv hinne over desperasjonen han skildrer, og dette stillferdige toneleiet er med på å gjøre historiene enda mer ladete. 

Amerikanske Phil Klays bok «Hjemkomst» kom på norsk for noen måneder siden. 
Også den tar for seg soldaters historier fra krigen i Irak og Afghanistan i skjønnlitterær form. 
Sammen med Giordanos roman, formsikkert oversatt av Hilde Sophie Plau, utgjør den et særdeles viktig bidrag til aktuell samtidslitteratur. 
Begge kan anbefales på det varmeste. 
