Pinlig umorsomt om karneval som går for langt
Dette er historien om to nitriste fjols som tror at livet blir bedre hvis de later som om de tilhører en annen yrkesgruppe. 

Den ene er en tidligere amerikansk fotball-proff som har torpedert karrieren sin med en partyskade, mens den andre er en dataspillutvikler som blir konsekvent overkjørt av ufyselige kollegaer. 
Når de iført politiuniformer stiller opp på det de feilaktig tror er et karneval, går det plutselig opp for dem at politifolk i Los Angeles åpenbart har et voldsomt drag på damene. 
Og det må jo utnyttes. 
Det er så pinlig å se på at det gjør vondt, og verre skal det bli. 
For den dummeste av dette i overkant tåpelige tospannet er fullstendig ute av stand til å stoppe mens leken er god, og han har samtidig en slags magisk evne til å dra med seg sin marginalt smartere kompis. 
Etter hvert skaffer de seg en politibil, forfremmer seg selv og begynner å spane på noen voldelige, øst-europeiske våpenhandlere. 
Dermed er det duket for forviklinger langt oppe på organisert kriminalitet-nivå. 

Man kan antakelig ikke bebreide en b-komedie av dette kaliberet for å ha usannsynlig handlig, men kom igjen, dette blir for dumt. 
Ett sted må grensen trekkes, og det burde ha skjedd ganske kort tid inn i dette manuset. 
Her er idiotien enerådende, og figurene er karikert langt inn i det pute-tv-pinlige. 

Hadde det nå i det minste vært morsomt. 
Mye kan tilgis hvis man i løpet av filmen kan få seg en god latter eller to, men da nytter det ikke å satse på b-laget både foran og bak kamera. 
Dette ble bare fornærmende dumt. 
Og ja, selvsagt må vi lide oss igjennom det flaue, halvmoralske alvoret i slutten. 
At Andy Garcia har gått med på å spille i dette merakkelset av en film, er kanskje det aller minst begripelige av det hele. 
