Skoleeksempelet på en rapkonsert
Under to uker etter at Quentin Hanley var innblandet i en skyteepisode i Denver, spytter han et kuleregn over Tromøyas minste scene. 

Schoolboy Q på Kasino, Hove Publikum: ca. 1500 Aktuelt album: 
«Oxymoron» 

Kvart på fire er et irriterende tåpelig tidspunkt å plassere den tidligere gatekriminelle LA-rapperen Schoolboy Q. Men selv om klokken er telt-vorspiel, har flere hundre hoder samlet seg spent foran lille Kasino. 

DJ-en tenner publikum før rapperen stiger ut på scenen, med låter fra Chief Keef, Bauer og ASAP Ferg. 
Litt billig, absolutt, men det er det lov å ty til for å løsne et norsk middagspublikum. 

Det er urettferdig å sammenligne Schoolboy Qs siste skive mot den langt mer artikulerte Kendrick Lamars, men han har en live-magnetisme på nivå med sin Black Hippy-kollega. 
Noe som merkes spesielt av at Q ikke har falt for fristelsen av å drasse med seg band. 

Alt han har er en kompis som trykker på play-knappen - det eneste han trenger for å dominere et etterhvert fullpakket Kasino. 
Det viser seg allerede under den aggressive åpningen med «Fuck LA» hvor både hender og skrik skyter i været i takt med den velskrudde bassen fra Hoves minste scene. 

Autoriteten til det tidligere Crips-medlemmet er blodtøft, men han viser seg også som litt av en entertainer mellom kuttene. 
Både når han på tøysete vis truer en ølkaster («I’m gonna throw his bitch ass on the side»), får publikum til å tro at Tyler the creator skal komme ut på scenen, og når han, på groteskt vis, får en hau hvite kids til å skrike «Fuck that nigga/kill that nigga». 
Ironien er påfallende for de av oss som husker Arne Myrdal, som pleide å henge ikke så mange kilometer unna Tromøya. 

Det aller drøyeste er likevel hvordan han får Hove i hedonistisk transe midt på dagen, spesielt under «Gangsta, Gangsta» og den utrolige avslutningen med Man Of The Year» - hvor de som ikke kastet øl, plukket sagmugg fra bakken og kastet det på hverandre. 

Mot slutten går han i en liten tirade mot festivalen for å ha booket ham til en så kort konsert, for han innså underveis at han kunne ha bevart den magiske stemningen i minst i en halvtime til. 
Noe han absolutt har gjort seg fortjent til for neste gang. 
