Stort om død og grådighet
Oversatt av Kari Bolstad, Gyldendal 332 sider. 
Kr. 339,- 

En fraskilt svensk mor som arbeider med arkeologi i Hellas, reiser høsten 2004 hjem til Stockholm. 
Hun skal besøke sin vidt bereiste sønn Henrik som har en leilighet der. 
Hun finner sønnen død i sin seng, myrdet etter det hun forstår. 

Politi og rettsmyndigheter mener imidlertid noe annet; selvmord med sovepiller. 
Men moren Louise Cantor er standhaftig: 
Sønnen er drept. 
Hun gir seg ut på en reise i hans fotspor for å avsløre morderen. 
Og hun finner ham - etter en lang tur som ender i en elendig og ufyselig dødsleir for AIDS-syke i Mosambik. 

Henning Mankell har skrevet ypperlige krimromaner. 
Men også «rene» romaner. 
«Kennedys hjerne» er begge deler. 
Gjennom Louise Cantor opplever vi en gruoppvekkende virkelighet i Afrika - med millioner av HIV-smittede, AIDS-syke, døde og døende. 
Vi blir stilt ansikt til ansikt med kyniske hvite leger som prøver på å utnytte de syke. 

De eksperimenterer med pasientene, gir dem injeksjoner og «prøvekluter», alt for å finne frem til en virksom vaksine mot AIDS. 
Et botemiddel som det kan gjøres store penger på, særlig kanskje i den hvite del av verden som sitter med midlene. 
«Medisiner er råvarer som kan være like mye verdt som edelstener.» 

Dette må være Mankells alvorligste bok. 
Ikke bare ferdes vi i fargerike og interessante miljøer både i Nord-Sverige, i Australia, i Spania og først og fremst Mosambik. 
Det hele bæres også oppe av en kraft, et raseri og et engasjement for alle de fattige i verden som er makeløst. 
En nifs erkjennelse av at vår verden befinner seg i en stadig større elendighet: 
Vi er på vei mot den endelige katastrofen! 
Afrika er i ferd med å bli utryddet. 
Og hva med oss i Europa? 
Hva med vår mangel på moral, vårt umettelige pengebegjær? 

Hovedfienden i dette drama om liv eller død for oss alle, det er etter Mankell begjæret etter penger. 
Det utsetter mennesker i dag for de mest utrolige og skamløse lidelser. 
«Hvert sekund av døgnet flytter grådigheten sine posisjoner fremover - grådigheten er i ferd med å oppnå verdenshegemoni.» 

Hele Mankells bok viser konkret at det ingen grenser finnes for hva mennesker er villige til å gjøre av grådighet. 

Boken inneholder svakheter. 
Eventyret om president Kennedys forsvunne hjernehalvdel er en av dem, det har lite med bokens hovedtema å gjøre. 
Langtekkeligheten som tross alt vinner innpass her og der, er en annen. 
Likevel: 
En rystende, god og meget tankevekkende roman. 

YNGVAR USTVEDT 
