Spakt OL-spill
Kan det egentlig bli særlig morsomt å gå langrenn i spill? 
I «Torino 2006» gjøres det i alle fall et forsøk. 

Forsøket kunne vært langt bedre, men det er en litt utakknemlig jobb å skulle lage spillunderholdning av skøyter, bob, aking og langrenn. 
Særlig når det bare er basert på selve action-biten og ikke på «pakka» rundt. 

Alle utøverne har samme utgangspunkt, og det er bare den rent tekniske utførelsen som skal skille medaljevinnerne fra mengden. 

I lengen må det jo bli kjedelig. 
Og det blir det. 

Spillet er altså basert på det nært forestående Torino-OL, og du kan konkurrere i åtte forskjellige grener: alpint (slalåm, storslalåm, super-G, utfor), hopp (stor og liten bakke), skøyter (500 meter, 1000 meter og 1500 meter), langrenn, skiskyting, bob (to og firerbob), aking og kombinert. 

Opp til fire menneskestyrte spillere kan konkurrere i hver gren, og man kan konkurrere i alle øvelsene (15 totalt) for å finne en sammenlagtvinner. 

Men innholdet i det offisielle OL-spillet er rett og slett tynn suppe. 
Øvelsene er såpass enkle at selv de minst spillvante kan delta - noe som er en bra ting. 
Men stemningen rundt spillet - lyden, atmosfæren og kommentatorene - er rett og slett stusselig. 
Grafikken er helt OK, men ikke imponerende på noen som helst måte. 

For det første hadde det vært glimrende med skikkelig opplegg for online-spilling. 
Når ikke det er mulig, er det i alle fall for dårlig med maksimalt fire spillere. 

Dessuten er det ikke mulig å spille samtidig i de øvelsene det ville vært naturlig å gjøre det. 
Da tenker jeg for eksempel på langrennsdelen der det i det minste burde vært mulig å gå to og to. 
Istedenfor går man i tre-fire minutter en og én. 
«Ghost»-funksjonen (at man kan se skyggen av konkurrenten som allerede har fullført) hjelper noe, men det er langt fra godt nok. 

Når flere av øvelsene stort sett er basert på å holde rytmen blir det veldig ensformig i lengden å skulle konkurrere én og én. 

Dessuten blir resultatene presentert på en dårlig måte, og detaljer som at den som for eksempel leder slalåmrennet etter 1. omgang kjører sist av de beste i 2. omgang er utelatt. 
Hoppingen er for øvrig en forenklet utgave av RTL Ski Jumping-spillene, noe som heller ikke er med på å løfte helhetsinntrykket. 

Men det finnes noen lyspunkter også. 
De alpine øvelsene og ikke minst skiskyting er morsomme en stund, mens jeg personlig synes bob og aking er så kjedelig at de knapt nok fortjener å nevnes. 
De to øvelsene er for øvrig så å si helt like. 

Langrennsdelen i spillet er løst på en grei måte. 
Man må disponere kreftene fornuftig, og løypa er ikke lenger enn at det er overkommelig. 
Langrennsdelen i spillet er samtidig veldig sentral fordi den også er en del av øvelsene skiskyting og kombinert. 

Men etter noen få timer har du vært igjennom det som er verdt å få med seg, og det er strengt talt altfor lite. 
Torino-OL vil ikke bli husket av særlig mange pga det offisielle spillet - det er i alle fall sikkert. 
