Lene Alexandra:«Try To Catch Me» 
- Helt uten mål og mening 

(Sony) Ikke kalkun. 
Men hjelpes, så unødvendig. 

Hva er en «artist»? 
Ett er sikkert: 
Er du artist, bruker du ikke de tre påfølgende årene etter at du fikk platekontrakt på å «finne mitt musikalske uttrykk». 

Og når Lene Alexandra omsider er klar med en fattigslig femspors utgivelse, er det fordi hun har enda et TV-show å promotere. 
Spesielt kjedelig at slikt skjer i en tid hvor flere synes villige til å friskmelde (og endog sympatisere med) platebransjen. 

Ikke at Lene Alexandra gjør de verste versjonene av «My Funny Valentine», «All That Jazz», «Diamonds Are A Girl's Best Friend» og «Summertime» jeg noensinne har hørt. 

Problemet er at hun gjør dem i det hele tatt - uten å tilføre annet enn en stemme som er helt grei, men som også mangler teknikken, virtuositeten og originaliteten som må til for å forsvare en ny runde med disse for lengst ferdigtolkede sangene. 
«My Boobs Are OK» var i hvert fall morsom og - selv om den handlet om noe falskt - på sitt eget vis, ekte. 

Dette er helt uten mål og mening, og knapt av interesse for andre enn familie og venner av avsender. 

BESTE LÅT: 
«Try To Catch Me» 
