Farlig nært vignetten til en innsamlingsaksjon på tv
Nas og Damian Marley: to brødre som ikke er brødre. 

|||ALBUM: 
«En veldedighetsplate du kan spille i bilen». 
Slik har Damian Marley beskrevet årets samarbeidsprosjekt med rapperen Nas. 

Queens møter KingstonPå «Distant Relatives» møtes altså Queens og Kingston, og når vi husker «Road To Zion» - muligens den beste låten på Damian Marleys hederlige «Welcome To Jamrock»-album fra 2005 - virker ikke dette i utgangspunktet som noen dum idé. 

Begge herrene leverer også flere fokuserte og presise vers her. 

I tillegg kler de to stemmene hverandre godt; Marleys lodne, melodiøse patois og Nas spisse signatur flettes sammen til noe både behagelig og tidvis tankevekkende. 

Særlig beviser låter som «As We Enter», «Land Of Promise» og «Dispear» at samarbeidet mellom Nas og Marley kan være fruktbart. 

For trygg produksjon Tematisk dreier det seg hovedsakelig om brorskap på tvers av grenser, tredje verden-problematikk generelt og Afrika-kontinentets utfordringer spesielt. 

Noe av tekstmaterialet biter, mens noe føles vel oppskriftsmessig. 

Oppskriftsmessig er dessverre også produksjonen på platen. 

Og siden navnekombinasjonen «Nas/Marley» i seg selv har kraft nok til å nå et stort publikum, kunne man håpet at de to etablerte musikerne ville benytte sjansen til å vise fram noe av alt det spennende som skjer i produksjonsstudioer på Jamaica eller rundt om i USA om dagen. 

Eller i Angola og Nigeria, for den saks skyld. 

Men i stedet kjennetegnes lydbildet på «Distant Relatives» av en pregløs rockfestival-reggae med fuzzgitarer og kordamer. 

Ikke for bileneDermed blir det for trygt og voksent, og spor som «Count Your Blessings» og «My Generation» ligger farlig nært opptil lyden av vignetten til en TV-innsamlingsaksjon. 

Altså noe du ikke har lyst til å spille i bilen din. 

Damian og broren Stephen står for de fleste produksjonene, og det kunne med fordel vært luftet ut i studio i større grad. 

Flere fremoverskuende og overraskende produksjoner ville løftet prosjektet mange hakk, og en mer vågal musisering ville lokket Nas og Marley oftere utenfor komfortsonen som de stort sett beveger innefor her. 

«Distant Relatives» er altså blitt en trygg og trivelig plate som absolutt er egnet på verandaen i sommer, men det er likevel uunngåelig å spørre: 
Hvor er Stephen di Genius når man virkelig trenger han? 
