Fjern-romantikk med Anne Snakkivei
To helt forskjellige mennesker har truffet hverandre som studenter, og derfor holder de sammen på en fjern måte hele livet, hele livet — men av uvisse grunner elsker de hverandre, og så går det galt. 
Ekstrem bortkastethet. 

"One day": 
Amerikansk komedie. 
2011. 
1 time, 45minutter. 
11 år. 
Regi: 
Lone Scherfig. 
Med: 
Anne Hathaway, Jim Sturgess,Patricia Clarkson. 

Denne filmen hadde jeg også alvorlige fordommer mot, i ogmed at jeg hadde sett den før. 
Men jeg liker egentlig Anne Hathaway, og jegliker egentlig Jim Sturgess, og egentlig liker jeg romantiske komedier med kulefolk som kombinerer moderat avkledning med en slags flørtete stand up. 
Dethjalp ikke. 
Danske Lone Scherfig har laget en psykologisk tvilsomkonsept-komedie; det vil si at den består av form i stedet for poeng. 
Hathawayog Sturgess har post-eksamensk nestensex en gang i fortida, og så får vi se dempå samme dato i følgende år, som om de var fanga i en litt håpløsFacebook-extension. 
I løpet av den tida utvikler de så stor kulturell fjernhetat det fører til kjærlighet. 
Nei, jeg kjøpte heller ikke den. 

La oss se på hva filmen lærte oss: 

Når en komedie starter med melankolsk klunkemusikk og du fårfølelsen av at du er i begravelsen til den stygge andungen. 
Nårjentunge-hovedpersonen bærer designerversjonen av bibliotekar-brillen for at viskal skjønne at hun er intellektuell og ikke tenker på toalett-seter når noensier 3,14. 
Når dama sier at hun har drukket for mye vin, men uttaler Dexterprikkfritt. 
Når hun kakler som Brenda Blethyn under nakenbading. 
Når mennkommenterer damers kjole. 
Da vet du at det blir en teit slutt. 
Og det blir det. 
