Matanmeldelsen:Pepper med piff 

Der peppern gror er blitt et populært spisested. 
Det er lett å skjønne hvorfor. 

Rådhusplassen er fylt med folk som vandrer, sitter på benker og fortauskafeer i ettermiddagssolen. 
Vi skrår over gaten mot køen som snirkler seg ut av døren til Der peppern gror. 

Da vi besøkte stedet for første gang rett etter åpning for snart tre år siden, var det god plass i lokalet. 
Nå er det blitt et av de mest populære stedene i strøket – både Bordvenninnen og Spisevennen har tidligere måttet snu i døren grunn av pågangen. 
Derfor har vi sikret oss ved å bestille bord i forveien. 

Køsniking? 

– 
Det føles som å snike i køen når man går forbi alle dem som venter, sier Bordvenninnen. 
Inne er det fullt ved alle bordene, men vår servitør er akkurat ferdig med å tørke av bordplaten og sette frem en blikkboks med bestikk og servietter. 

– 
Der peppern gror føyer seg inn i rekken av spisesteder som legger seg på en uformell linje – de balanserer på grensen til det hippe, mener Spisevennen. 

Menyen omfatter også mye mer enn de tradisjonelle indiske restaurantene: 
Her får du gatemat, smaksmeny, personalmat og noe de kaller Mutterns hjørne, som fås når moren er til stede i kjøkkenet. 

– 
Her står det at Der peppern gror er en hyllest til foreldrene, den første generasjonen arbeidsinnvandrere fra Punjab til Norge på 70-tallet, leser Bordvenninnen fra spisekartet. 
– Karrikyllingen her skal være godkjent av svigermor. 
Det er betryggende, og da vet jeg hva jeg skal ha til hovedrett. 

Rett i gapet! 

Vi begynner med å dele tre forretter: 
Gol gappe, fritert kylling og akkar. 
Kyllingen er anbefalt av vår servitør etter at han har spurt om vi liker spicy mat. 

Spisevennen er usikker på om han vil ha lam eller kylling, men blir anbefalt kylling haryali med tandoorisaus ved siden av. 
Jeg ber om mahdi gosht, lam i en spicy tomatsaus. 

– 
Når dere skal spise disse, sier servitøren og peker på fatet med kikert/potetblandingen som er omgitt av et eggeskalltynt lag bakt semolinadeig, – ta dem i én jafs, ellers blir det mye søl. 
De to kannene har en skarp mintsaus og en mildere tamadindsaus. 
Kyllingen er en av mine favoritter, vær så god. 

– 
Han sa ikke noe om den friterte akkaren, men den har også futt, sier Spisevennen etter en bit av de sprø blekksprutringene. 

De sprø, møre, friterte kyllingbitene glir også ned i rekordfart, og til slutt mesker vi oss med å poppe Gol gappen i munnen. 

– Mintdressingen har jammen sting, sier Spisevennen. 

Full kontroll 

– 
Her har vi en observant servitør, sier Bordvenninnen. 
Hun har nettopp satt fra seg det tomme vinglasset, og servitøren er øyeblikkelig på plass og spør om hun vil ha påfyll. 
Spisevennen henger seg på og foreslår at han og jeg deler en stor flaske chakra, indisk øl. 

Vi sitter langt inne i lokalet og har utsyn både mot folkelivet på Rådhusplassen og kjøkkenet, der det er full aktivitet. 

– 
Det ser ut til at både kokkene og servitørene har full kontroll, sier Bordvenninnen mens maten flyr ut til bordene rundt oss. 

Det tar ikke lang tid før servitøren er på plass og rydder plass til tallerkener og fat, for nå er hovedrettene nesten klare. 

Litt etter står små bøtter med ris, to typer nanbrød, tre typer chutney, serveringsfat og kasseroller på bordet. 

– Savner dere noe? 
Det er bare å si fra, sier servitøren. 

Ut å stjele munnfuller 

Bordvenninnens kylling i karri består av kyllingstykker på benet som tydeligvis har fått en lang tid i gryten, for det møre kjøttet løsner lett fra benet. 
Tomatsausen har tydelig sting av chili og koriander, og en smakebit er for lite, så jeg dypper krisp nan i sausen. 

Spisevennen skryter av sin haryali tikka-kylling, store stykker som er grønne av å ha blitt marinert i en blanding av mynte, chili og garam masala. 
Tandoorisausen ved siden er kraftig, men delikat. 

Mitt lam kommer i en brunrød tomat- og løksaus spettet med krydder som bukkehornkløver. 
Retten varmer godt, og både Bordvenninnen og Spisevennen er bortom kasserollen for å prøve. 

– Kjøkkenet holder samme høye nivå som da de startet, sier begge. 

– 
Det er ikke rart at folk står i kø for denne maten, sier Bordvenninnen. 

Ildfull avslutning 

Hovedrettene er kommet i store porsjoner, men vi har spist opp rubb og rake. 
Bordet ved siden av har ikke orket alt, men får plastbokser og en papirpose til å ta med restene i. 

Vi ber om dessertkartet, som har fem valg. 
Vi tar chili- og sjokoladekake, sitara brulée, som er vaniljekrem med stjerneanis, og en ispinne med mango- og ingefær-is. 
Ingen av rettene skuffer, men sjokolade- og chilikaken med en stor kule kokossorbet er den soleklare favoritten. 

Regningen kommer på litt over 2000 kroner for tre retter for tre personer med et par flasker øl og noen glass vin. 

– Prisnivået er omtrent som de fleste indiske i Oslo, men maten skiller seg positivt ut. 

Spennende retter 

Hyggelig atmosfære 

Meget bra service 

Andre gode indiske 

Jewel of India: 
Indisk i toppklasse på Frogner og Sandaker 

Mantra by Mister India: 
Restaurant/bar med spennende retter i Dronningens gate 

The Indus: 
God indisk/pakistansk bortgjemt i en sidegate på Grünerløkka 

The Pink Elephant: 
Nyskapende indisk/gatemat på Tjuvholmen 

Mother India: 
Byen eldste indiske ligger på Bislett 
