Fra Blommenholm til den franske rivieraen
Jens Carelius gir seg arkitekturen i vold med ambisiøs tredjeplate. 

ALBUM: 
Blommenholm-trubaduren Jens Carelius sine to første album beveget seg i et ganske tradisjonelt folkpoplandskap. 

Melankolske stålstrengmenn som Terry Callier, Cohen, Drake var vanskelige å komme utenom, i tillegg sendte den dirrende Carelius-stemmen tankene i retning av ny-hippien Devendra Banhart. 
I disse ører låt det gjennomarbeidet, varmt og dyktig, men også noe i overkant trygt. 

Til Rivieraen 
Med sitt tredje album har Carelius presset seg selv flere meter videre, både musikalsk og konseptuelt. 
«The Architect» er visstnok skrevet i et sommerhus på den franske Rivieraen, og her finnes én låt for hvert av husets elleve rom. 
Via albumomslag og artistens nettside oppfordres du til «å bevege deg» gjennom huset mens du lytter og leser tekstene. 

I tillegg skal musikken tonesette en kommende film basert på samme dogmerammer. 

Forvirrende? 
Ja, men den ambisiøse helheten virker også ganske tiltrekkende — man føler virkelig man blir invitert med inn i en egen verden av Carelius og hans etter hvert så personsterke band av jazz- og bluesbaserte musikere. 

Uortodokse strukturer Forvirrende var også de første møtene med musikken. 
Det låt vanskeligere, seigere og mer langstrakt enn tidligere. 
Stemmen er gjenkjennelig, melodiføringen også, men alt er rikere orkestrert — når klarinetten kommer inn på «How Long Can You Go» oppstår forresten et av årets fineste popøyeblikk! 
— og preget av uortodoks låtoppbygning. 

Her bygges store stemninger opp over tid, de mest fengende partiene kommer når du minst venter det, mens låten kanskje faller sammen når du tror det skal komme et refreng. 

Dette gjør «The Architect» til en forlokkende plate å dukke ned i, gang på gang, og jeg er fortsatt ikke blitt helt klok på den etter lytting over flere uker. 

Tidvis tenker jeg at det er for overlesset, for brekende, men neste gang jeg hører etter, har det forandret seg igjen. 
For meg er dette et klart tegn på at det noe interessant og varig her, noe som gjør det verdt å fortsette å utforske Carelius sine konstruksjoner. 
