Mye snakk, mye stemning
Fransk landsbygd i full sommerskrud, frodige hager, en kunstmaler i arbeid. 
Samt fantastiske karakterskuespillere som får sagt så mye med ørsmå virkemidler. 
Kan det bli noe annet enn fantastisk? 

Ja, dessverre. 
Alt dette skjønne står lenge i fare for å skusles bort i endeløs jabbing som verken fenger eller fokuserer. 
Samtidig er «Samtaler med min gartner» er hjertevarm film om et nytt, gammelt vennskap på tvers av klasse og kultur som får stor betydning for to eldre menn. 

Daniel Auteuil er den eldre, vellykkede kunstneren som på sine eldre dager forlater Paris til fordel for sitt barndomshjem på landsbygda. 
Ekteskapet hans er i ferd med å ryke på grunn av hans lemfeldige omgang med sine modeller, og inspirasjonen er i ferd med å tørke inn. 
Etter at foreldrene døde har hagen forfalt rundt den landlige herskapsvillaen. 
Da maleren ansetter en gartner (Jean-Pierre Darroussin) for å ordne en kjøkkenhage, viser det seg at gartneren er en skolekamerat fra barndommen. 
De to har levd helt forskjellige liv, gartneren er en pensjonert jernbanearbeider som lever en beskjeden tilværelse med sin elskede kone. 

Gjensynet er fra første øyeblikk hjertelig, og først preget av felles barndomsminner. 
Men mens de deler historier fra hverandres liv, utvikles etter hvert et dypt og varmt nåtidsvennskap som beriker dem begge. 
Gjennom samtaler om livet, døden, kjærligheten og havet, i tillegg til familieproblemer, været og kunsten, får begge utvidet sin horisont. 
Gjennom disse samtalene pensles to helt forskjellige liv ut for publikum. 

Daniel Auteuil er en av fransk films største og mest erfarne skuespillere, og er som vanlig i toppform. 
Men det er Jean-Pierre Darroussin som gartneren som stjeler hver en scene han er med i her. 

Men «Samtale med min gartner» skjemmes av at den altfor lenge oppleves som ubetydelig og jabbete. 
En varm og vakker siste del klarer ikke å oppveie det langdryge og småkjedelige totalinntrykket. 
