Hvorfor, Gaute, hvorfor?
Anmeldelse: 
Gaute Grøtta Grav - «Julesangen» 

LÅT: 
I går holdt Gaute Grøtta Grav fortet i årets Farmen-finale. 
Det første spørsmålet ble innledet ved at Gaute tok en trall fra en kjent og kjær vise. 
Det var ikke spesielt pent. 
I dag slipper han en egen julesingel. 
Det er fortsatt ikke pent. 

Gaute laller i vei med en sørgende trompet som tonefølge, kompet ligger passe bakpå (sånn for julefredens skyld) og klokkespillet kimer lett i det fjerne. 
Mest av alt fortoner låten seg som en konstatering av faktiske forhold: 
«Lysa er tent, alle gjør seg klar, ungan spring rundt treet, finstasen er på». 
Litt mer trompetgråt. 
«Snøen ligg kvit på trea, det er stille bak kvar ei grind, så banka det på døra, det er nissen som vil inn». 
Trompetgråt og modulasjon... og så videre. 

Teksten er like klisjétung som arrangementet er lærebokbasert. 
Isoltert sett er ikke det noen stor krise. 
Julesanger er jo naturlig nok en tradisjonspreget øvelse. 
Men når formidlingsevnen er totalt fraværende og melodien paddeflat, så er det ikke mye igjen å rope hurra for. 
Gaute snakkesynger seg gjennom hele seansen, og det virker nesten som han ikke helt stoler på sin egen stemme. 

Egentlig sitter man bare igjen med det åpne spørsmålet: 
Hvorfor, Gaute, hvorfor? 
