Restaurantanmeldelse:Hon San – en gyllen overraskelse 

Jubilanten i Rosenkrantz' gate vet å overraske, 30 år etter at Mr. Hong fikk sin lure idé. 

– Å, her har jeg ikke vært siden jeg var student! 
Og det begynner å bli skremmende lenge siden, sier spisegjesten da vi står i Hon Sans entré og ser etter karper i den lyseblå fiskedammen. 

Men den gang på 90-tallet, da vår gjest innimellom filte av studielånet her, het restauranten Mr. Hong. 
Nå er navnet skiftet til Hon San og konseptet modernisert og ikke minst rettet mot en stor ny kundegruppe: rike kinesiske turister. 

Bortgjemt buffet 

Lokalene er fortsatt store, men den mongolske grillbuffeten, som i alle år har vært et svært prisgunstig alternativ for storspiste, ligger nå diskret tilbaketrukket. 
Bemidlede kinesere lar seg ikke imponere av «spis så mye du vil for 250 kroner» når de kommer til lunsj etter shopping på Louis Vuitton og Mulberry. 
Derimot er vinkartet spesialdesignet for dem, side opp og side ned med viner til tusenvis av kroner, den dyreste hele 31.000. 
Men heldigvis er det også en og annen rimelig chilener og portugiser blant alle de franske eksklusive. 

En hovmester har vist oss inn i restauranten, forbi gylne loungesofaer og svarte skinnstoler til en sparsomt opplyst avdeling med runde bord, alle utstyrt med en «Lazy Susan», et roterende serveringsbrett, i midten. 
Veldig kinesisk og helt perfekt til dim sum og deleretter. 

Vi får vann og i overkant god tid til å studere menyen før en svartkledd servitør kommer og tar opp bestilling. 
Vi overlater den delen til spisegjesten vår. 
Med mange års botid i Øst-Asia kan hun kanskje finne noen skatter i menyen vi ikke ville oppdaget? 

Spar 30.000 på én flaske vin 

Stadig kommer andre restaurantgjester med overfylte tallerkener tilbake fra grillbuffeten. 
Det ser masseprodusert og nokså udelikat ut og frister lite. 
Vi går i stedet for ulike dumplings til forrett og tre hovedretter på deling, hver vår kinesiske øl og en flaske portugisisk rødvin som koster drøyt en prosent av restaurantens dyreste. 

– 
Det er jo over 30.000 kroner spart, flirer Willie. 
Servitøren kommer kjapt tilbake med de første dim sum-ene, runde hvite baller i dampkurv. 
Har Gau-dumplingene har en tynn hvit hvetedeig rundt smakfull rekeblanding. 
Er de vellykket, er deigen akkurat tynn nok til at den ikke går i stykker når du løfter den ut med pinnene og rekeblandingen ikke så kompakt at den får gummikonsistens. 
Hon Sans versjon er helt nydelig, og som en hilsen til det nye gjestesegmentet er hver dumpling pyntet med gull. 

De friterte wonton-dumplingene er mer anonyme, litt mye deig og mer smakløst fyll, men helt ok. 
Dagens beste er kanskje Shiu Mai-dumplingene, dampet og fylt med svinekjøtt og reker, toppet med rogn. 

En norsk blanding 

Spisegjesten vår har bestilt fisk, fugl og kjøttgryte til hovedrett. 
De kommer samtidig, etterfulgt av en stor bolle dampende ris. 
Ifølge Hon Sans nettsider består menyen av retter fra Kanton-kjøkkenet med inspirasjon fra Szechuan-områdene, og vi finner faktisk szechuan-pepper i to av de tre rettene. 
Men spisegjesten vet bedre: 

– 
Dette de kaller szechuan, vil du ikke kunne finne i Szechuan, sier hun. 
– Maten er en hybrid av to kjøkken som ikke kombineres i Kina. 
Men det er ikke til forkleinelse for maten her. 
Dette smaker veldig godt! 

Ikke minst lar vi oss imponere av Hon Sans wokede havabbor med szechuanpepper og chili. 
Det er klasse over et kjøkken som kan tilberede glovarm og saftig fisk med sprø skorpe i en fullsatt restaurant med flere hundre sitteplasser. 

Fisken blir servert med masse wokede grønnsaker – også perfekt tilberedt – og en deilig saus. 
Den grillede vårkyllingen er også utsøkt. 
Sprøtt skinn og mørt, saftig kjøtt, sataysaus og frisk salat til. 

Det samme kan vi si om gryteretten, med scampi, kylling og biff i en rund saus med herlig sting. 

Til lykke i Grisens år! 

Den litt trege starten på serveringen har tatt seg kraftig opp gjennom måltidet. 
Servitøren er stadig rundt oss og passer på, forteller morsomme anekdoter og byr villig vekk på tips om andre restauranter han mener holder god kvalitet i Oslo. 

Til avslutning anbefaler han mangopudding, som serveres i et slags Norges-glass med frisk frukt og mangosorbet til – og igjen – mengder av gull. 
Mangopudding er jo en gjenganger på asiatiske restauranter, men aldri har vi fått den så frisk og lett som her. 

I det hele tatt er det bare å ta av seg kinahatten og gratulere Hon San med 30 år. 
For en restaurant som både greier å ta vare på de gamle gjestene, samt fornye seg og skape grunnlag for nye kundegrupper, trenger man ikke lykkekaker for å spå et langt og rikt liv i bransjen! 

Aftenpostens har tre faste matanmeldere som anmelder tre restauranter i uken. 
Alle anmeldelsene kan du lese på restaurantguiden.osloby.no hvor du også finner over 60 matguider til alt fra beste pizza og burgere til thailandske godbiter og søndagsåpne restauranter. 
