Brasserilykke
At urfranske Le Bouchon drives og eies av svensker, er ok — så lenge de leverer så bra varer. 

-Lovende, utbrøt Fredag, og frydet seg over den typiske brasserimenyen hvor alle rettene er samlet på den ene siden av et stort ark, og de flytende godsakene på den andre. 
Robinson så på klokka. 
-Dessverre er vi litt for seint ute til å teste den såkalte «før-teater-menyen». 
Mellom klokka tre og fem serveres nemlig franske klassikere som Boeuf Bourgignon og Moules Marinières til kr. 99. 
Det er sympatisk i en by som nylig - og igjen - ble kåret til en av verdens aller dyreste. 

Le Bouchon ligger i lokalene som tidligere huset Café Frölich. 
Med enkle grep har de nye innehaverne lykkes i å skape en innbydende brasseristemning. 
Her kan man spise en rett og nippe til et glass vin, eller godte seg med forrett, hovedrett, ost og dessert med kaffe og avec. 
Det er uformelt, servicen er effektiv, og menyen tvers igjennom fransk. 

-Men kokken er svensk som meg og resten av bakmennene, kunne en hyggelig og oppmerksom kelner fortelle. 
-Men han har jobbet i Frankrike. 

Robinson valgte andeleverterrine og svineknoke med glaserte endiver og eplechutney til forrett. 
Deretter helgrillet poussinkylling med maispuré, estragonsaus og ovnsbakte amandinepoteter. 
Fredag lot seg friste av glasert kalvebrissel med krem på rotselleri, innkokt minirødløk og fritert persille, samt braisert svineside med poteter, epler og finstrimlet kål i kremet calvadossaus. 
Fra baksiden av menyen ble det plukket ei flaske Villa W. Riesling Trocken, som skulle vise seg å stå bra gjennom hele måltidet. 

Kombinasjonen av foie gras og svineknoke var svært vellykket, og tilbehøret - en blanding av søtt, syrlig og salt - ga måltidet en pangstart. 
Fredag var også begeistret over sin kalvebrissel, som smeltet på tunga. 
Tilbehøret var også her en perfekt match - mykt og sprøtt i skjønn forening. 

Gleden fortsatte da hovedrettene kom på bordet. 
En poussin - det franske uttrykket for vårkylling - skal slaktes før fylte fire uker. 
Da veier den 400-500 gram, og serveres gjerne hel, som her. 
Kjøttet var saftig og hadde en markant grillsmak. 
I kombinasjon med søt maispuré og stinget fra estragon, var dette pur nytelse, ifølge Robinson, som følte seg hensatt til Frankrike. 
Det gjorde også Fredag, nærmere bestemt til Normandie, med smakene av eple, krem og calvados. 
Den finstrimlete kålen hadde fått beholde sprøheten, og «ribba» var både saftig og mør, men likevel overraskende fast i formen etter å ha kokt ved svak varme i mange, mange timer, ja, hele seksten ifølge menyen. 

-Et julemåltid tilpasset sommeren, sa Fredag og knaste i seg en bit sprø svor, servert ved siden av. 

Le Bouchon tilbyr fem oster, som man kan bestille stykkevis. 
En god idé. 
For å spare plass til dessertene, nøyde Robinson og Fredag seg med to typer på deling, en Brie de Meaux med trøfler og en Fourme d'Ambert, som ble servert med aprikoskompott, kjeks og honning. 
Mektig og godt - som de påfølgende dessertene; en crème brûlée og en sjokoladefondant med bringebær, marengs og vaniljeis. 

-Det sies at det franske kjøkkenets tre hemmeligheter er smør, smør og smør, sa Robinson og nippet til en Cognac. 
-Dette var mektige saker. 

-Ja, og derfor er det så viktig å avrunde det hele med en skvett druebrennevin, sa Fredag. 
-Eller en digestif, som franskmenn kaller de flytende godsakene man inntar etter et måltid, nettopp for å digestere, altså fordøye. 
-Trenger vi en til? 

Epilog: 
For å sjekke om lunsjen holdt samme nivå, stakk Robinson og Fredag innom noen dager seinere for å teste Moules Marinières (blåskjell med pommes frites). 
Gjenbesøket rokket ikke ved førsteinntrykket. 
