En rystende debut
Ei lita jente forsøker å holde sine forfyllete foreldre på beina i «Skyggesiden», Pernilla Augusts hjerteskjærende regidebut. 

FILM: 34 år gamle Leena (Noomi Rapace) lever et idyllisk forstadsliv med mann og to døtre når hun få en oppringning fra hjembyen i Skåne. 
Moren, som hun ikke har sett på mange år, er døende. 
Leena vil ikke dra, men ektemannen sørger for de snart er på vei, alle fire. 
Snart er Leena tilbake i barndommen. 

«Skyggesiden» («Svinalängorna») er bygd på Susanna Alakoskis delvis selvbiografiske roman fra 2006, om en finsk familie på fire som flytter til Sverige på 70-tallet for å få et bedre liv. 

Regissør Pernilla August og medforfatter Lolita Ray har lagt på en rammefortelling som ikke finnes i boka, slik at vi hele tida vet hvordan det har gått med Leena, uten at det gjør historien mindre engasjerende. 
Snarere tvert imot. 

Sterk og sårbar 

Strukturen er lite original — vi beveger oss fram og tilbake mellom nåtid (sent 90-tall?) og drabantbyoppveksten utenfor Ystad — men det spiller liten rolle når skildringen er så oppskakende og troverdig som dette. 
Leenas foreldre er periodedrankere, holder ofte fest i leiligheten og klarer etter hvert ikke å ta vare på verken seg selv eller barna. 
Leena beskytter lillebror Sakari så godt hun makter. 

Leena spilles av Tehilla Blad (f. 1995), allerede et kjent ansikt fra de tre Millenium-filmene, der hun er Lisbeth Salander som barn. 
I «Skyggesiden» er hun en uforglemmelig karakter som gir inntrykk av å bære både filmen og familiens framtid på sine spinkle skuldre. 

Intimt 

Det inntrykket skyldes selvsagt ikke bare unge frøken Blad. 
Pernilla Augusts regigrep er bortimot feilfritt. 
De stadige vekslingene mellom nåtid og fortid bremser ikke dramaet på noe vis og tidskoloritten er perfekt utpenslet, selv om vi stort sett oppholder oss innendørs. 

Dette er et intimt drama, for ikke å si klaustrofobisk. 
Kameraet går tett på og det gjør ikke filmen mindre hjerteskjærende at de stadig mer alkoholiserte foreldrene (spilt av Ville Virtanen og Outi Mäenpää) også har sine gode sider. 
August gir oss mange ømme øyeblikk og det er de lykkelige stundene Leena fortvilet forsøker å gjenskape. 

Filmen ville vært mindre virkningsfull uten nåtidsplanet, der ektemannen Johan (Ola Rapace) er den stødige i Leenas liv. 
Men hvorfor vet han ikke om moren hennes? 
Dette er lite sannsynlig, men samtidig en skjønnhetsfeil som fort glemmes når vi drar tilbake til Ystad og barndommen. 
