Soldater av stål – haha – i en stridsvogn av bare jern
Nok en gang leverer en israelsk regissør en film til liten glede for hjemlandets krigshissende hauker. 
På mesterlig vis får «Libanon» fram hvor nedbrytende det er å være soldat og skulle drepe for å vinne. 

Nå har ikke regissør og manusforfatter Samuel Maoz laget en politisk film på det vis at han tar stilling for eller mot Israels invasjon i Libanon i 1982. 
Hans anliggende er å skildre hva det gjør med unge israelere å delta i krig. 

Det samme gjorde regissør Ari Folman i «Vals med Bashir» (2008). 
Hans fortellergrep var å lage en animasjonsfilm. 

Også Maoz har funnet et originalt formspråk som gjør «Libanon» til en nærmest klaustrofobisk opplevelse. 
Bortsett fra første og aller siste bilde er det hele sett innenfra en stridsvogn. 
Krigshandlingene utenfor er filmet gjennom tanksens kikkertsikte. 

Realismen underbygges ved at kamera utsettes for rystelser idet stridsvognen brøyter seg vei gjennom plantasjer og skyter seg inn i boligkvartaler. 
Metalliske lyder er formidabelt utnyttet og øker det skremmende inntrykket. 

Maoz lar tidlig – med dårlig skjult sarkasme – kameraet sveipe over et skilt på innsiden av kjøretøyet. 
Med hebraiske bokstaver står det: 
«Mennesket er stål, en stridsvogn bare jern». 

Sannelig, snart gjør regissøren på brutalt vis narr av innskriften. 
De fire soldatene inni det trange metallmonsteret skal erfare at en tanks kan forvandles fra aggressivt jern til stinkende skrap. 

Og hvor er deres påståtte stålstyrke? 
Når hendelsene kommer ut av kontroll, blir krigerne på hvert sitt vis til skjelvende kjøtt og blod, og lengter desperat etter å komme seg hjem. 

Etter krigen på Gaza-stripen vinteren 2009 ble både Israel og Hamas anklaget av Amnesty International for krigsforbrytelser. 
Skarpest var kritikken mot Israel som ble oppfordret til å slutte å bruke artilleri, hvitt fosfor og andre våpen som ikke rammer målet nøyaktig. 
Hamas ble anklaget for å bruke sivile som menneskelige skjold samt å skyte raketter mot sivile mål i Israel. 
Også Moaz viser grusomhet i ulike leirer. 
En israelsk kommandant minner om at bruk av fosfor er en krigsforbrytelse. 
Han råder soldatene sine til å kalle det «brannrøyk» i stedet. 

Men hovedpersonene i tanksen mister ikke sin menneskelighet helt. 
De skildres som mer omsorgsfulle overfor en syrisk krigsfange enn den kristne falangisten som snerrer fram hvordan han vil maltraktere fangen på det mest grufulle vis. 

«Libanon» vant Gulløven i Venezia i fjor. 
Vel fortjent. 
