En svensk Susanne Sundfør
Dramatisk emo-pianopop, enormt talent. 

|||ALBUM: 
Anna von Hausswolff bruker femten sekunder på å demonstrere hvorfor hun omtales som det mest lysende innen nye svenske stjerneskudd. 

For det er da stemmen hennes griper tak i deg. 
Og den slipper ikke taket. 

Videre - i løpet av to minutter - forstår du at denne stemmen som har fanget deg, tilhører en dame på randen av noe. 

Akkurat hva slags rand vi vipper på er ikke godt å si. 
Albumtittelen tatt i betraktning, er det neppe noe utelukkende positivt. 

En svensk SundførVår egen Susanne Sundfør spilte inn sin siste plate i et mausoleum, og nå tar altså von Hausswolff oss enda et skritt videre. 
Ned i selve graven. 

Sundfør-parallellen er virkelig på sin plass utover dette også. 

Disse to jentene er skåret over en snarlik musikalsk lest, og en ganske så dramatisk en sådan. 

Passende nok finner vi Kate Bush svevende over von Hausswolffs univers som en beskyttende engel. 

Country og gospel Fundamentet er piano og vokal, og Anna von Hausswolff strekker den kunstneriske popmusikken sin ut over et landskap som rommer blant annet country- og gospelinspirasjon, og med tekster som tåler å bli tolket. 

Vi reiser i minner, håp, tragedier, glede og anger. 
De siste åndedrag av et helt liv. 

Følelsene nærmest rives ut av deg, med hud og hår, og tvinger deg inn i et landskap av følsom tristesse. 

Vakkert, desperat, skjørt og fortvilet — hun veksler uanstrengt mellom dem alle, gjerne innenfor rammen av samme sang. 

Sval bris til full stormKompleksiteten i dette siste tilbakeblikket gjenspeiles i det instrumentale, som i likhet med følelsesregisteret spenner vidt. 

Fra det voldsomme til det helt enkle, fra full storm av trommer, kor og strykere til sval bris av pianospill og enslig sang. 

De mørke overtonene er imidlertid alltid tilstede — i dette ekte og kloke testamentet. 

Det skal godt gjøres å forbli uberørt av Anna von Hausswolff, hun gjør et ubegripelig sterkt inntrykk med sin første plate. 

Grunnsteinsfølelsene hun her formidler kan vi alle dra kjensel på. 
Grunnsteiner som en gang må begraves de og. 
