Fjollete og flau liksomfeminisme
Det som nok var ment som en varm, feministisk sex og singelliv-film om og for modne kvinner, ender i stedet med å nesten fornærme sitt publikum med barnslige tåpeligheter. 

Book Club 

Sjanger: 
Komedie. 
Nasjonalitet: USA 2018. 
Regi: 
Bill Holderman. 
Manus: 
Bill Holderman og Erin Simms. 
Skuespillere: Diane Keaton, Jane Fonda, Candice Bergen, Mary Steenburgen, Alicia Silverstone, Don Johnson, Andy Garcia, Ed Begley jr. 
Richard Dreyfuss. 
Lengde: 
1 time 43 min. 
Aldersgrense: 
Tillatt for alle. 

Diane (Diane Keaton) har nylig blitt enke etter 40 års lykkelig ekteskap. 
Hennes to døtre er konstant bekymret for henne, og vil at hun skal flytte til byen der de bor. 
Vivian (Jane Fonda) er en suksessrik hotellgründer, som trives best som fri og uavhengig. 
Den føderale dommeren Sharon (Candice Bergen) ble skilt for 18 år siden, men irriterer seg nå over at eksmannen har farget håret og skal gifte seg med en ungjente han har truffet på nettet. 
Stjernekokken Carol (Mary Steenburgen) er fortsatt gift med sin store kjærlighet etter 35 år. 
Men sexlivet er ikke hva det en gang var. 

Til tross for at livene deres har tatt forskjellig retning, har de fire venninnene i 60-årene holdt sammen siden studiedagene gjennom sin månedlige bokforening. 
Etter tur velger medlemmene en boktittel som skal leses til neste gang. 
Da blir den diskutert og analysert, over vin og tapas. 

Erotikk på bokmenyen 

Vivian velger den kontroversielle, erotiske romanen «Fifty shades of Grey», til store protester fra de andre. 
Skulle ikke bokforeningen stimulere intellektet? 

Men romanlesingen får overraskende konsekvenser for de fire. 
Glemte glør blusser opp igjen, og setter på hver sin måte de fire kvinnene på nye tanker om hvordan de vil leve og hva som mangler i livene deres. 

«Book club» prøver hardt å være en film om en ofte oversett gruppe, eldre kvinner, med feministisk klo: 
Alle hovedpersonene er velutdannede, sterke og uavhengige - de trenger ikke en mann til å ta seg av dem. 
Det vil ha bra sex, ikke romantikk. 
Og ingen skal fortelle en voksen, uavhengig kvinne hva som passer seg og ikke passer seg å gjøre. 

Så hvorfor får en da etter en stund en følelse av å se en tv-episode av en Frustrerte Fruer-aktig tenåringsserie? 

Fordi det skal være morsomt. 
Regissør Holdermann tør bare ikke å ta temaet på alvor, det hadde blitt for smalt. 
Så her skal vi underholdes av flauser av typen snuble over stilig mann på flyet, glemme å skru av lyden på nettdatingsiden, tjuvbade i fontene og få kjeft av en vakt. 
Og en stadig tiltakende hysterisk stemning med mer og mer snakk om menn, usikkerhet og følelser. 

På toppen av det hele får vi en uutholdelig kjedelig og pinlig sidehistorie om to hysteriske voksne småbarnsmødre som behandler sin mor som en hjelpeløs småunge. 
Som finner seg i det! 

Frustrerte fruer fortjener film 

Hvor ble det av bokforeningen? 
Hvor ble det av kvinnene som liksom var så tenkende og uavhengige? 
Det er nesten flaut å se på hvordan disse rollefigurene utvikler seg. 

Det skorter ikke på talent og appell på skuespillersiden. 
Fire anerkjente, kvinnelige skuespillere i hovedroller, og aldrende Hollywood-kjekkaser som Andy Garcia og Don Johnson på sidelinjen. 

Hele ensemblet gjør nok sitt beste med det manuset de har å jobbe med, men den eneste som virkelig rører og imponerer er Candice Bergen som Sharon. 
Hun er faktisk troverdig i rollen som dommer med stor autoritet, med jordnærhet og tørr humor. 

Det er også fine øyeblikk her, særlig i skildringen av vennskapet mellom de fire kvinnene. 
Og frustrasjonene er lette å identifisere seg med. 

Sånne frustrerte fruer finnes det jo flust av, det er ikke det. 
De fortjener også en film. 
Men ikke lat som om det er et feministisk budskap her, da! 
