Gibson-triumf!
En mann og en hånddukke. 
Årets merkeligste film er herved servert. 

Jeg trodde ærlig talt ikke at det som først skulle lokke fram «rusk i øyet» i 2011 var en film om forholdet mellom en godt voksen mann og en lodden tøydukke. 

Så er likevel tilfelle med «The Beaver». 
Mel Gibsons portrett av den fallerte forretningsmannen Walter Black er det suverent beste jeg har sett av en nervebunt på film siden Jack Nicholson i «Gjøkeredet». 
Ut fra hver eneste bekymringsrynke på den skandaleombruste 55-åringen lyser det nemlig levd liv, indre demoner - og ett hundre prosent troverdighet. 
Depresjonen karakteren hans går gjennom er forsøkt spilt ut som komedie - og regissør Foster er snublende nær sentimentalt familiekliss flere ganger. 
Gibson alene klarer likevel på mesterlig vis å få latteren til å feste seg i halsen på publikum. 

Walter Black er en suksessrik leketøysmogul som har havnet i en dyp depresjon og prøvd «alt» for å komme ut av den, inkludert piller, sprit og afrikansk trommekurs. 
Akkurat i dét han er i ferd med å «ta repern» dukker den lodne beverhånddukken opp fra søppelen og snakker til ham på cockneyengelsk (Gibson høres ut som han er vokst opp i tykkeste Croydon og buktaler suverent filmen igjennom). 
Livet leker igjen, Walter flytter hjem. 
Familien - unntatt hans eldste sønn som avviser faren som sprøyte gal - tilgir og bærer over med det nye medlemmet han har med seg. 
Kona godtar Walters forklaringer om at dukken er en del av en ny revolusjonerende terapimetode, «svært populær i Sverige». 
Men hvor lenge vil - og kan de spille med? 

Premissene i manus er - for å si det mildt - rimelig skrudde, og jeg vil tro en del vil avvise det hele som sprøyt ganske tidlig. 
Foster klarer heller ikke å finne ut hva hun skal gjøre med bihistorien om sønnen Porter - som ved hjelp av postit-lapper forsøker å utradere likhetene med faren. 

Svakhetene til tross, Mel Gibsons portrett av en mann i fritt fall er så god, på grensen til det selvutslettende ærlige, at jeg ganske tidlig kastet bort blokken med innvendinger og i stedet ble sittende og måpe i salen. 
Så denne femmer'n er til deg, Mel Gibson! 

ØYSTEIN DAVID JOHANSEN 
