Han har skrevet Sveriges beste noir siden Jens Lapidus' «Snabba Cash»
Sterk roman om en bokser med sterke drifter i 1930-tallets Stockholm. 

Ikke siden Jens Lapidus debuterte med «Hårda cash» i 2006 har noen svensk forfatter levd mer ovebevisende opp til begrepet «nordic noir» enn Martin Holmén. 
Nå kommer «Clinch», den første romanen i hans trilogi om eksbokseren Harry Kvist på norsk. 

Boka kom på svensk i 2015 og oppfølgerne «Nere för räkning» og «Slugger» kom i 2016 og 2017. 
Den første boka er en dommedag av en fortelling, glimrende oversatt av Bjørn Alex Herrman. 

Sterk innlevelse 

Hans Holmén er noe såpass fredelig som historielærer. 
Han har åpenbart en fantasi som gjør ham i stand til ikke bare å formidle kunnskap om historien, men også til å leve seg inn i den på et imponerende detaljnivå. 

Det gjelder ikke bare omgivelser og storbykulisser i Stockholm anno 1932, men også mentalitet, tenkesett og livsanskuelse hos den kompliserte Harry Kvist. 

Tankevekkende 

Kraften og trøkket i denne jeg-romanen har imponert en såpass garvet veteran som Leif G.W. Persson som i en omtale har sagt følgende: 
«Väl skriven. 
Väl berättad. 
Tänkvärd.» 

Dermed fanger den store veteranen i svensk krim i et nøtteskall de kvalitene som gjør denne boka til noe for seg selv. 
Mange forfattere kan konstruere en mer eller mindre overraskende kriminalintrige. 
Men det er først når forfatteren viser at han eller hun har en personlig, litterær stemme at det blir noe poeng å formidle denne ideen videre. 
Da vekkes personer og omgivelser til live på en måte som får leseren til å hive seg som en hekkeløper videre fra setning til setning. 

Hardhendt hovedperson 

Harry Kvist er ingen helt i skinnende rustning. 
Han er 34 år og har boksekarriere bak seg. 
Han er såpass kjent at det er lagd folkelige viser om ham, og ungene kjenner ham igjen på gata. 
Hans store triumf er seieren over Slegga Sandström i 1922. 
Ti år etter minnes han hvordan denne giganten raste «leddløst sammen i en formløs haug» når han endelig ble slått ut, etter å ha knukket kjeven på sin overmann. 
Men dette er en stund siden, og nå lever Kvist av å være torpedo. 

Dels krever han inn gjeld fra folk som har unnlatt å gjøre opp for seg, dels henter han inn sykler som er blitt kjøpt, men ikke betalt. 
Han bor på hybel hos Lundin, som driver et begravelsesbyrå og oppbevarer sprit i en barnekiste. 
Kvist drikker tett, men holder seg stort sett på beina, slik han også gjorde gjennom hele bokserkarrieren. 

Menn og kvinner 

Bokseren har en sterk seksualdrift. 
Han trekkes mot kvinner, men særlig mot menn. 
Politiet kaller ham «en pipefeier». 
Allerede i åpningssekvensen har han temmelig brutal omgang med en yngre mann. 
Seinere møter han en tidligere filmstjerne og millionøse, som han får et heftig forhold til. 
Hans drifter har også ført ham på kant med loven. 
To ganger er han dømt etter paragraf atten, også kalt «soperparagrafen», for å ha blitt tatt på fersk gjerning i offentlige bad og pissoarer. 

På den andre siden har han vært gift og minnes med vemod sin datter Ida, «med musefletter og kornblå kjole», som forlot Sverige med sin mor og bor utenfor rekkevidde i Dakota. 
Det fins med andre ord såre punkter i den tilsynelatende forherdede Kvist. 

Jakt på alibi 

Boka starter med at Kvist forsøker å inndrive penger av en viss Zetterberg. 
Han banker opp sitt offer og forlater ham. 
Like etterpå blir Zetterberg drept. 
Politiet mistenker Kvist, som gjennom store deler av boka leter etter vitner som kan gi ham alibi, først og fremst en hjulbent hore fra Småland. 

Denne jakten fører Kvist gjennom et Stockholm som fortoner seg som en apokalyptisk B-film regissert av Hieronymus Bosch. 
Storbyen oppstår som en pulp fiction-inspirert virvel av fattigfolk, tapere og småkjeltringer, sørgelige skjebner og farlige rovdyr som raver gjennom sørpete, iskalde vintergater. 
Mysteriet i boka oppklares eksemplarisk, men det er visjonen av 1930-tallet som er romanens viktigste anliggende. 
Språket er hoggende og kontant, fullt av observasjoner, hver setning har et innhold. 

En rett høyre 

Mange henvisninger til boksingens metaforikk dukker opp. 
Som her: 
«Det finnes ingen kroppslig fornemmelse som kan måle seg med treffet av en rett høyre, en høyre av det slaget som treffer motstanderen med armen nesten helt strak, hoften i slagretningen og hælen pekende nesten rett ut fra kroppen.» 

Denne boka er et slikt slag, perfekt rettet mot leserens kjeve. 
