Det lille ekstra
En seksretters på Colonialen er ikke noe man kan gjøre hver uke, men absolutt noe en matelsker bør unne seg en sjelden gang dersom finansene tillater det. 

— DET HANDLER OM prioriteringer, fastslo Smith. 
- For noen er jo dette et mye større kick enn å kjøpe seg et nytt klesplagg, er du ikke enig? 

Smule så beskjemmet ned i duken. 
Hun hadde jo akkurat shoppet et nytt plagg for anledningen. 
Det hadde imidlertid slett ikke vært nødvendig. 
Selv om gjestene var passende pent kledd, hersket en avslappet, om enn forventningsfull, stemning i den lille restauranten med de komfortable stolene. 

På Colonialen er ukens meny forhåndsbestemt, og gjestene kan velge syv, seks eller fem retter fra denne. 
Vinpakke anbefales, men det er selvsagt mulig å velge en flaske fra husets utvalg. 
Smith og Smule gikk for seks retter, som kunne by på blåskjell, geitost, jordskokksuppe med kongekrabbe, kveite, pølse med kylling og foie gras, lam, og ost eller en variasjon over epler til dessert. 

FØRSTE RETT besto av to deler: blåskjell escabeche og en bitte liten terrin med to typer chèvre. 
Den unnselige biten viste seg å være en smakseksplosjon av de sjeldne. 
Smith og Smule så euforiske på hverandre. 
De var klar for en bit til. 
Men i skålen var det ... tomt! 

— Museostebit! snerret Smule. 

— Og den Hugo-vinen var ikke så spesiell. 

Smule var snurt. 
Men ikke mer enn at neste vin fikk det til å spinne av fryd i hjernens duftsenter. 
Pietramarina fra Sicilia, servert til en liten jordskokksuppe med unødvendig eggekrem, mye parmesanskum og utsøkt kongekrabbe. 
Og deretter en pouilly fuisse så fet og honningdryppende aromatisk at den posjerte kveiten nesten, bare nesten, fikk problemer med å henge med i svingene. 

Mørk, blank, forførende estragonsjy og spretne, smakfulle biter med panchetta fikk dem inn på rett kjøl igjen. 
Kyllingpølsen med foie gras var også aldeles nydelig. 

- VI KUNNE GJERNE hatt en større porsjon av denne også, hvisket Smith, selv om han følte seg litt usofistikert over å klage på de bittesmå porsjonene. 

Kveldens hovedrett var vestlandslam med kantareller, spinat og sjy, akkompagnert av en overraskende god rioja, Vinas de Gain 2006. 
En morsom detalj under middagen var at vinkelneren skjenket oppi glassene uten et ord, for så å forsvinne en liten stund, slik at gjestene fikk tid til å lukte, smake og gjette seg frem til opprinnelse, før han kom tilbake med fasit. 

Ost på Colonialen er alltid ekstraordinært på grunn av det imponerende utvalget. 
Her gjelder det å notere flittig, slik at man ikke roter seg bort når innkjøpene skal gjøres ved en senere anledning. 

— Dette er som teater fremfor kino, konkluderte Smule. 
- Det er underholdende, interessant, storslått og bent frem eventyrlig. 
Og også litt dyrere. 

Enig med vår anmelder? 
Si din mening. 
