En ny karrieretopp for Maj Britt Andersen
Dette må hun gjøre mer av, og helst sammen med dette stjernelaget. 

Maj Britt Andersen er kjent som barnas venn og Alf Prøysens kjærlige tolker. 
Et stille sted er derimot en voksenplate om håp og trøst, om det å være til stede i livet, i vår egen tid. 

En ny side ved denne folkekjære artisten som springer ut i full blomst. 

Alt blir helt rett 

Noen ganger blir kombinasjonen av et samarbeid helt rett, nærmest perfekt. 
Maj Britt Andersen, Lars Saabye Christensen og Geir Holmsen har funnet den rette kjemien mellom ord, sang og musikk. 
Holmsens hjertevarme komposisjoner blir som en forlengelse av ordene, mens sangeren på eminent vis formidler hver stavelse med omsorgsfull innlevelse. 

Til å sette dette ut i livet fikk de med seg Kringkastingsorkestret. 
For å ytterlige å understreke hvor gjennomtenkt det hele er, har de fått med seg cellisten Truls Mørk og pianisten Ivar Anton Waagaard. 
Og om ikke det er nok, er Daniela Reyes Holmsen (datter) en liten åpenbaring med sitt akkordion. 

Fortellingens magi 

Det er en iboende skjørhet i mange av disse fortellingene. 
Lengsel, savn, undring, søken og rådvillhet. 
I sentrum står ømheten, som i tittelmelodiens fortelling om tiggeren som går i døden for å redde andre. 
Det er et stort spenn i stemninger fra det vare og følsomme til det smått lattermilde. 

Det åpner riktig lekkert og besnærende melodiøst med «Tampen brenner», der Truls Mørks cello drar oss inn. 
Utover albumet avløses den ene perlen av den andre: 
«Større sang», Bare bare» og «Et stille sted». 
Sistnevnte en stillfaren liten tango der trekkspillet følsomt understreker sangens fortvilelse. 

Kjærlighetssangen «Fin floke» gir undringens paradoks et ansikt. 
Humoristiske «Kjøkken og kjærlighet» vekker latter, mens ettertenksomme «Fuglesang» sporer til refleksjon. 
Holmsens musikk har på utsøkt vis klart å fange kontrastene mellom det nære og mektige. 

En karrieretopp 

Viktigheten av Maj Britt Andersens engasjement for barnemusikken kan ikke overvurderes. 
Der har hun vært et vedvarende kraftsenter. 
Like selvsagt har totendialekten vært. 
Her synger hun derimot på bokmål, og viser en genuin forståelse for forfatterens ståsted. 

Sett i dette perspektivet fremstår 
Et stille sted som noe av det gledeligste og overraskende fra hennes hånd. 
Samtidig kan man ikke underslå hennes livserfaring, lange karriereise og nære kunstneriske samarbeid med ektemannen. 
Resultatet er blitt et lykketreff av et album. 

Det sies at magien er skjult i detaljene, og her er dette arrangementene, ordenes nedstrippede, presise billedverden og det eksakte stemmeleiet sangeren velger når hver enkelt tekst skal formidles. 
Det er som om fortellingene blir hennes egne opplevelser. 
Det blir ikke feil å påstå at dette er en ny karrieretopp i en allerede imponerende sådan. 
