Zombie-kalkuner
SEGA har børstet støv av to spill som på sitt verste er som kalkuner å regne, og som på sitt beste demonstrerer genialiteten i Wii-kontrollene. 

Zombiene strømmer på som kunder til et kjøpesenter i julestria, og det er herlig å plaffe dem ned. 
Uten sammenligning forøvrig. 

Du sikter på skjermen med Wii-kontrolleren, fyrer av ved å holde inn A og B-knappen, og lader ved å sikte utenfor skjermen et øyeblikk. 

Enklere kan det ikke bli. 
Med automatisk justering av synsvinkel ruller handlingen avgårde som en berg- og dalbane. 
Spilleren kan derfor konsentrere seg fullt om å skyte de dauingene som rører på seg. 

Her slipper du å lure på om du har noen i hælene, for isåfall viser spillet deg det. 
Det er ikke akkurat mye AI hos de vandøde her i gården, for de dukker alltid opp på samme sted og oppfører seg på samme måte. 

They're fierce. 
They're dead. 
And they're coming for you, står det på coveret. 
So? 
Dette er ikke akkurat nifst. 

Denne berg- og dalbanen gjennom zombieland er altså nøyaktig lik hver gang. 
Det går ikke an å lagre spillet underveis, så du går fort lei av å begynne på nytt og gjøre akkurat det samme om igjen. 
Sånt er sjelden moro, selv om det er litt morsommere i 2-spillermodus. 

Både THotD 2 og 3 forsøker å være skremmende, men ender opp som kalkunmateriale. 
De dårlige replikkene og det pinlige skuespillet i toeren, sammen med grafikk og musikk fra de rustne spillehallenes tid, gjør THotD2 til en komisk parodi på sjangeren. 

THotD 3 gjør det hakket bedre enn forgjengeren på de fleste områder. 
Men det er vanskelig å la være å knise av følsomme samtaler om far-datter-forhold innimellom blodsølet. 

Stivalgene spilleren foretar underveis, kunne ha skapt mer variasjon. 
Til syvende og sist handler dette bare om stokking av rekkefølgen på sekvenser, eller korte snarveier. 
En viss motivasjon er det i at det låses opp mulighet for flere liv og lignende etter hvert, men det holder ikke. 

Er disse to spillene så parodiske at det er verdt å spille dem? 
Et par ganger kanskje, men ikke mer. 
Wii-kontrollene er såre enkle og deilige å bruke til zombie-utryddelse. 

Men det er gjentakelsene som er det store problemet. 
Disse to spillene feiler stort i å motivere spilleren til å skyte seg hele veien fram til slutt. 
Men du blir ihvertfall ikke skremt. 

PS: The House of the Dead 2 kom første gang i 1998, og oppfølgeren i 2002. 
Wii-utgaven er kompatibel med Wii Zapper. 
