Musikalske bilder
De fleste store pianister har gitt seg i kast med Mussorgskijs «Bilder fra en utstilling». 
Så Yejin Gil har mange å måle seg med. 
Men Gil har innspilt en hel cd med Mussorgskij-verker og fått strålende kritikk for den. 

Mussorgskij: 
Bilder fra en utstilling 

Yejin Gil klaver 

Skur 2, onsdag 

På onsdagens konsert var det en del feilslag, men det må man regne med i en så gestisk utfarende tolkning som det Gil la opp til. 

Forskjellige verdener 

«Bilder fra en utstilling» utgjør en hel musikalsk verden, inspirert av Viktor Hartmanns utstilte reiseskisser. 
Det var Ravels kongeniale orkestrering av Mussorgskijs verk (i 1922) som gjorde det kjent og populært, men originalen for klaver hører med til de mest fargesprakende musikalske verker som er skrevet. 
Innledningen er en promenade, som ikke henspiller på noe bestemt bilde, men så gjentas fire ganger og leder komponisten rundt på utstillingen. 
Gil spilte disse vel hurtig, særlig innledningen, som mer ble løping enn en promenade. 

De forskjellige ”bildene” og karakterene er ekstremt ulike. 
Og det var først og fremst her at Gil viste sitt mesterskap: 
Det groteske i Gnomen, en nøtteknekker i tre, utskåret som en dverg; det melankolsk i sangen som trubaduren synger foran Det gamle slottet; Guttene og så pikene som løper, leker og snakker i Tuileriene; den tunge, klossete rytmen som oksevognen til en polsk bonde frembringer; kyllingenes ballett i eggeskallet som en scherzo med trio; Samuel Goldberg og Schmuyle, to polske jøder, en rik og en fattig som snakker henholdsvis pompøst og klynkende. 
Oksevognen kunne Gil ha lagt mer tyngde i, mens kyllingenes dans ble utført lett og briljant. 

Som et hørespill 

Og så de fire siste av de 10 bildene: 
Markedsplassen i Limoges med skravlende bondekoner og gjengitt med tonegjentagelser, kromatikk, opphissende sekstendelsnoter og løpende staccato – som i Gils tolkning lød som et hørespill; katakombene i Roma der Gil fikk frem den makabre karakteren og de fremmede harmoniene som leder over til annen del, Med de døde i et dødt språk; Baba-Yaga som i den russiske folkloren er heksen som bor i en hytte av kyllingføtter, der Mussorgskijs henspiller på hennes ville flukt gjennom luften med rytmisk-virtuose passasjer. 
Til slutt Den store porten i Kiev, det lengste stykket. 
Det ble et slags høydepunkt i Gils tolkning. 
Hun fikk klokkene til å ringe og prestene til å synge. 
Den hymneaktige avslutningen, som ikke kan unngå å gi inntrykk av nasjonal selvfølelse, formet hun på en opphøyet måte. 
Også Baba-Jaga var et pianistisk høydepunkt i Gils fremføring. 
