Énmannsalliansen
Man vet aldri hvor ceos uhåndgripelige pop er på vei. 

Da The Tough Alliance (TTA) ble oppløst i 2009, og Henning Fürst forlot Eric Berglund og plateselskapet Sincerely Yours (SY), betød det på mange måter slutten for den lille, men akk så viktige folkebevegelsen gøteborgerne hadde satt i gang. 
Berglunds første soloplate under aliaset ceo var ikke den triumfen man hadde håpet på, og Sincerely Yours’ andre flaggskip Air France fikk aldri somlet seg til å gi ut noen langspiller før de ble oppløst. 

Ikke et vondt ord om de andre artistene på Sincerely Yours, men det var ingen av dem som helt maktet å uttrykke plateselskapets strenge estetiske filosofi på samme henførende og konsise vis som TTA og Air France. 

Etter noen år med ymse JJ— og Team Rockit-utgivelser, ga SY i fjor ut den umiskjennelig TTA-klingende ceo-singelen «Whorehouse» - en av 2013s aller beste låter. 
Og «Whorehouse» er også førstesporet på albumet «Wonderland», som er den beste SY-utgivelsen siden Sail A Whales «A Documentation». 

Det er vanskelig å få grep om ceo. 
Berglund synger som han alltid har gjort, og lydbildet låter mest av alt som en videreutvikling av soundet på TTAs instrumentalalbum «Escaping Your Ambitions». 
Som TTA lager ceo erkesvensk indiepop som høres ut som Broder Daniel filtrert gjennom den typen «Absolute Music»-hits det var umulig å unngå på 90-tallet, og som TTA makter han aldri helt å omsette sin forkjærlighet for listepop i faktiske mainstreamhits. 

Men der TTA var fundert på en overveldende ektefølt feiring av mannlig vennskap, er det langt vanskeligere å finne kjernen i ceo; Eric Berglund er langt mer utydelig som soloartist enn som bandmedlem. 
Denne uhåndgripeligheten er dog en styrke, for selv når man har hørt «Wonderland» flere ganger vet man aldri helt hvilken retning den skal ta. 
