Haneke på utsøkt tomgang
Stjerneregissøren Michael Haneke har med sin vage overklassesatire i «Happy end» begått sin svakeste og minst interessante film. 

Happy End 

Sjanger: Drama. 
Nasjonalitet: 
Frankrike 2017. 
Regi og manus: Michael Haneke. 
Skuespillere: 
Isabelle Huppert, Mathieu Kassovitz, Jean-Louis Trintignant, Toby Jones, Fantine Harduin. 
Lengde: 
1 time 47 min. 
Aldersgrense: 
Tillatt for alle. 

Østerrikske Michael Haneke. 
En av nåtidens største filmskapere. 
Han har gitt oss filmer oppsiktsvekkende, kontroversielle og prisbelønte filmer som «Amour», «Det hvite båndet», «Pianolærerinnen» og «Funny games». 
Uansett tema: 
Haneke slår sterkt. 
Så når denne Oscar- og Cannes-yndlingen kommer med ny film, er forventningene skyhøye. 
Desto større er skuffelsen, og undringen, over at «Happy End» er så likegyldig og temperaturløs. 

Igjen er Haneke i Frankrike på fransk, igjen har han Isabelle Huppert som sin ledende lady. 

Dynastiet-familie 

Familien Laurents DNA er farget med gamle penger og tilhørende eleganse og kjølighet. 
I den nordfranske byen Calais bor tre generasjoner og tjenerfamilie fra Marokko sammen på Dynastiet-vis i en gedigen villa, spekket med kunstskatter. 
Patriarken er halvsenil og autoritær. 
Datteren Anne og sønnen Thomas bor begge i huset med sine barn og ektefelle. 
Boligen huser minst to suicidale, to mordere og en alkoholiker. 

Byen Calais er kjent for to ting: tidligere var det her ferjen over til Dover i Storbritannia gikk. 
De siste årene har flyktninger som ønsker å komme seg over til Storbritannia bodd i store leirer her. 
Flyktningene får til slutt en svært liten, vag plass i Hanekes historie om familien Laurent. 

Det står selvsagt ikke på verken estetikk, rollebesetning eller skuespillerprestasjoner. 
Hanekes typiske lange tagninger med stor avstand, skaper som alltid usikkerhet hos seeren. 
Telefonsamtaler der vi bare hører den ene parten, forsterker effekten. 

Fascinerende tenåring 

Det er først og fremst i manus og karakterutvikling Haneke ikke er seg selv. 
Framstillingen av familien 
Laurent som kjølig, maktsyk, fasadefiksert og dysfunksjonell er mer en bekreftelse av overklassefordommer enn et innblikk i ekte, levd liv. 
Isabelle Huppert spiller så kjølig og kontrollert at hun nesten blir en karikatur. 

Men den som virkelig fascinerer og tross alt gjør filmen verd en billett, er Eve. 
En lumsk 13-åring, med verdens mest uskyldige blikk, glitrende spilt av Fantine Harduin. 
Eve bruker Hanekes eget filmgrep når hun på avstand filmer alt hun ser og hører med mobiltelefonen sin. 
Likevel. 
«Happy end» går på tomgang. 
Vagt, men utsøkt. 
