Sandvikarevyen 2018:En revy som har nesten alt 

Vekst handler om alt fra voksende hormoner til robotisering. 
Men det som virkelig vokser himmelhøyt i Sandvika, er det knallsterke ensemblet. 

«Vi vokser sammen» synger de 12 skuespillerne og danserne i Sandvikarevyens aller siste nummer. 
Det er i utgangspunktet en litt klein låt, som etter en revykveld i Sandvika er blitt direkte rørende. 
For dette er virkelig en gjeng som har vokst sammen. 
Her er alle skuespillerne gode på hver sine ting, og de blir brukt til det de er best på. 

Sammen har de laget en både talentfull og tøysete revy. 

Direkte fra Broadway 

Vi har Birk Bjellvåg som danser og synger som om han er leid inn fra Broadway. 
I et grisenummer, som er en parodi på nyslaktede Grease på Chateau Neuf, overgår han de profesjonelle i den triste originalen. 
Vi har Heidi Fosse, en elastisk revyskuespiller som er alt fra feminist-frustrert lærerinne til en sjarmerende pubertetsfe. 

Sistnevnte dukker opp i et fantastisk musikalnummer om hvordan barn blir til voksne. 
Ta det til Folketeateret, vær så snill. 

Og til sist: 
Simon Gaarde Hansen som løfter en klovn i verdensrommet til nye høyder, selv om manuset er fattig. 
Det er godt, gammeldags revyarbeid. 

Robotene tar over 

Temaet er altså vekst, i alle betydninger av ordet. 
Noen ganger forholder de seg løselig til konseptet. 
Greasenummeret kaller de for eksempel «kulturell vekst», og nummeret «nyhetene vokser ut av kontroll»er mer thrillerslapstick (ikke helt vellykket) enn en kommentar på nyheter eller markedsliberalisme. 

Men likevel er det mange smarte tråder i denne revyen. 
Robotene tar over, og den eneste manuelle yrkesgruppen igjen er «han som kommer med funfacts til revyer». 
Plutselig dukker det opp en robotemoji som er langt raskere enn den menneskelige moromannen. 
I revyens beste scene blir den stakkars arbeidstageren stadig mer robotisert i bevegelsene. 

Godt tenkt, og ypperlig spilt av Andreas Stilloff Hovde. 
Han er en slik skuespiller som man bare vil se mer av, hele tiden. 

Knusktørt og speedraskt 

Sandvikarevyen har sine svakheter. 
Flere av numrene er for lange. 
Noen ganger er det så knusktørt, at jeg mistenker at en bestefar fra Rødberg har kuppet manusarbeidet. 
Andre ganger er det så mange nye poenger etter hverandre, at det virker som at bærumsgjengen har tatt speed på idémøtene. 

Revyen har hatt samme regissør i ti år, og har etter hvert fått sine egne kjennetegn, som har gitt dem en rekke revypriser. 
Blant annet har de stor kvalitet på videosnuttene. 
I år er det en liten novellefilm der Ruter blir den nye nazismen. 
Det er gjennomgående veldig gøy, men filmen roter seg etter hvert bort i et «Du blir hva du spiser»-mantra, som ender med bananpeniser og kannibalisme. 

Her får du mye av alt 

Ja, dette er også en sånn revy. 
De som går på Sandvikarevyen får i det hele tatt mye av mye. 
Broadwaynummer som sitter helstøpt. 
Lange sketsjer med stor karakteroppbygging og litt svakere tekst. 
Sterke dansenummer som overgår det meste. 

Og latterbølger som kommer akkurat ofte nok til å sikre denne revyen en solid femmer og en varm anbefaling. 
