Film:Klam sexterapi 

Du vet det er Oscar-sesong når anerkjente skuespillere uten lyter pryder kinoplakaten med et fysisk eller psykisk handicap. 
John Hawkes ligger strak på en båre gjennom «The Sessions», multihandikappet, med taleproblemer og behov for pustehjelp. 
Legg til et tabubelagt og «vanskelig» tema - sex og handicap - og du er garantert å bli nevnt. 
Høres jeg kynisk ut? 
Tja, muligens, men mye av skylden for dét må filmskaperne ta selv. 
«The Sessions», basert på en sann historie må vite, er basert på journalisten og poeten Mark O'Briens selvbiografiske (selvutleverende) tekster om sin seksuelle debut i en alder av 38. 
Vi befinner oss rundt frimodige Berkeley på 70-tallet, husk at det var heromkring man praktiserte fri sex noen år tidligere.. 

Definitivt «ei anna tid», og innimellom her klarte jeg ikke la være å sende tankene til Harald Eias ekstremt frigjorte karakter som viser skrukken fordi det er alt er så naturlig. 
Vel. 
Samtidig med Marks utforskning av egen seksualitet gjennom sexterapeuten Cheryl (Kliss naken Helen Hunt - insisterer på at hun IKKE er prostituert) har han jevnlige skriftestunder hos presten - disse møtene er det som fungerer best i filmen, naturlige samtaler om livet her og nå. 
Det er Marks samkvem med damene i filmen jeg simpelthen ikke kjøper så lett. 
Vi lærer at Mark er morsom, intelligent og sensitiv, men det fortelles på en måte som føles klam etter en stund- med god drahjelp fra det munter-melankolske lydsporet, og en ganske selvmedlidende voice-over. 
Og selv om tematikken altså er langt fra daglig kost og «The Sessions» er laget utenfor de store studioene følger utviklingen i forholdet mellom Mark og Cheryl ganske vante rammer. 

«Snakk om det» er sjeldent noe dårlig tips. 
I «The Sessions» snakkes det så mye om DET at man blir mett. 
For ikke nok med Marks analysetimer hos presten. 
Mark og Cheryl snakker og snakker om sex gjennom seks terapitimer slik at det blir utmattende. 
Filmskaperne lar oss i tillegg få ta del i Cheryls betrakninger rundt Mark som hun leser inn i en lydopptaker. 
Puh! 
Flotte mennesker, fint portrettert av gode skuespillere i Helen Hunt, John Hawkes og William H.Macy, men jeg er ikke sikker på om du er nødt til å være flue på veggen sammen med dem. 
Ps: 
Hawkes ble forbigått i Oscar-nominasjonene. 
Helen Hunt derimot er nominert som beste kvinnelige skuespiller.. 
ØYSTEIN DAVID JOHANSEN 
