Brutal og realistisk ny krimserie
«Southland» er rystende underholdning. 

|||• 
«Southland» i Dagbladet.nos seriebase 

TV: 
TVNorge har profilert seg som kanalen for de store og evigvarende krimserier — «CSI», «Law & Order», «Cold Case». 
Når kanalen nå skal sende «Southland», er det en forfriskende tur bort fra formelkrim og inn i den brutale realismen vi kjenner fra serier som «The Shield» og andre «håndholdte» fortellinger fra virkeligheten. 

Det vil si, virkeligheten i de delene av Los Angeles som «Southland» dramatiserer, kan framstå som både uvirkelig og apokalyptisk for den som ikke lever i en krigssone. 

To verdener I forstadssåpa «The O.C.» spilte Ben McKenzie gutten fra det tøffe nabolaget som blir adoptert av en rik familie i Orange County. 
I «Southland» er McKenzie rikmannssønnen Ben Sherman fra Beverly Hills som har bestemt seg for å bli politi på andra sida av byen. 
Han mobbes av sine kolleger, særlig partneren Cooper (Michael Cudlitz), som kaller Sherman «kanadisk» fordi han ikke har kortere lunte. 

Forbrytelsene i «Southland» er verken originale eller spektakulære. 
En liten jente blir borte mens hun leker. 
En gutt plaffes ned av tre ihjeltatoverte gjengmedlemmer. 

Serien skal ifølge reklamen også ta for seg lovbrudd blant de rike i Malibu og andre velstående bydeler, men i første episode får vi bare en bråkjekk surfer i Ferrari som sier, «You know who my father is?», og Cooper svarer, «Your mother didn?t tell you?». 

Forfriskende røft 
Serien er skapt av Ann Biderman («NYPD Blue») og John Wells («ER») og de legger ikke fingrene imellom. 
Politifolkene er noen råskinn, selv om ikke hovedpersonene er gjennomkorrupte, som i «The Shield». 
Men de er herdet av den virkeligheten de befinner seg i. 
Du skal ha tjukk hud og sterk mage for å klare en dag på jobben i LAPD. 
Farer truer rundt hvert hjørne og det er ingen grenser for ondskapen og perversitetene mennesker kan få seg til å begå. 

Southland er som nevnt ikke formelkrim. 
Hovedsaken er ikke å løse sakene før timen er over, men å bli kjent med de involverte, ikke minst menneskene som forsøker å leve anstendige liv i en urban virkelighet som vi forbinder mer med Afrika og Latin-Amerika enn USA. 

I dag er ikke «Southland» nyskapende, men et velkomment tilskudd til den håndholdte sjangeren som blir gripende og rystende på grunn av godt håndverk på alle nivåer og ikke fordi kameraet mangler stativ. 

Brutal realisme: 
I «Southland» ser vi Los Angeles gjennom hverdagen til et knippe politifolk som herdes av en rå virkelighet. 
