Dystopi på svensk
Året er 2023 og Europa er forent gjennom et enormt T-banesystem som tar deg fra Stockholm til Paris og tilbake igjen på null komma svisj. 
Men «Metropia» er noe ganske annet enn Europabevegelsens drømmescenario. 

Filmen er en urdyster fremtidsvisjon kledd i skittengrått, et «storebror ser deg»-univers befolket av utslitte mennesker i maskineriet. 
Vår «helt», Roger, sliter både på jobb og i samlivet. 
Han hører merkelige stemmer i hodet når han nærmer seg T-banen, og etter hvert går det opp for ham at han er utsatt for en kjempekonspirasjon: livet hans detaljstyres fra oven, nærmere bestemt av gigantselskapet Trexx. 
Da han forfølger drømmedamen, den mystiske Nina han har sett i en sjamporeklame, kommer han på sporet av de skumle bakmennene. 
Men kan han egentlig vite om ikke Nina selv er en del av sammensvergelsen? 

Historien som fortelles i «Metropia» føles kjent, manuset utfyller ikke tidligere Orwell-inspirerte dystopier vi har sett på film. 
Spenningsskruen er også for løst skrudd, litt for ofte vandrer vi på måfå rundt med hovedpersonene. 

Det visuelle landskapet og figurene, skapt gjennom cut out teknikk som forener animasjon og foto, fascinerer i langt større grad. 
Norske Isak Gjertsens (prisvinnende sjefsanimatør for filmen) storøyde figurer er så kløktig og detaljrikt animert at de føles skremmende ekte. 
Form vinner over innhold altså, og hadde man brukt litt mer av de seks årene det tok å lage filmen på å utvikle en bedre historie kunne dette blitt riktig så interessant. 

ØYSTEIN DAVID JOHANSEN 
