Materialtretthet
Den tredje filmen i «Natt på museet»-serien er såpass overflødig at den frivillig legger seg ned for å dø. 

FILM: 
Det er noe søvngjengeraktig over den tredje og siste filmen i «Natt på museet»-serien. 
Skuespillerne er uinspirerte, regien er blottet for overskudd og komisk timing, og samtlige involverte synes fullt på det rene med at franchisen nå har utspilt sin rolle. 
Bisart nok slutter da også filmen med at Robin Williams, i sin siste filmrolle, tar til orde for at han og de andre bifigurene ikke skal leve lenger. 
Det er vanskelig å tenke seg en tristere slutt på en karriere. 

Aktiv dødshjelp 

Etter å ha vekket til live voksfigurer og skjeletter på Museum of Natural History i New York og The Smithsonian i Washington D.C., reiser nattevakten Larry Daley denne gang til British Museum i London. 
Der vekker han til live noen voksfigurer og skjeletter med britisk aksent, løper ned noen britiske korridorer og knuser noen kulturskatter britene tilranet seg i imperiets velmaktsdager, før alt løser seg på — bokstavelig talt — magisk vis. 

Deretter bærer det hjem til New York, hvor Williams' voksfigur av Theodore Roosevelt altså får gjennomslag for en slags aktiv dødshjelp for seg selv og resten av gjengen. 
Og det sier mye om Shawn Levys regiinnsats at dette barmhjertighetsdrapet på franchisen fremstår som en langt mer naturlig avslutning på filmen enn det obligatoriske discodansenummeret som leder inn i rulleteksten. 

En film for mye 
Det er naturligvis ingen hemmelighet at denne tredje «Natt på museet»-filmen utelukkende er laget for å tjene penger, men selv utfra disse forutsetningene er den en bemerkelsesverdig livløs og mekanisk affære. 
Med mulig unntak av Rebel Wilson — som står for filmens ene morsomme scene — ser alle skuespillerne ut som om de deltar i filmen mot sin vilje. 

Ben Stiller, Steve Coogan og Ricky Gervais har aldri vært mindre morsomme, men de har heller aldri anstrengt seg mindre. 
Faktisk er det som om hele «Natt på museet: 
Gravkammerets hemmelighet» på et tidspunkt innser sin egen overflødighet og legger seg ned for å dø. 
Uheldigvis for publikums del er det da fortsatt en god halvtime igjen. 
