Godt å se at det fortsatt lages gode familiefilmer med mennesker av kjøtt og blod foran kamera
«Paddington 2» er en eksepsjonelt god oppfølger. 

Film: 
Paul Kings andre film om Michael Bonds Paddington er en klassisk britisk krimfortelling lagt til et glansbilde av det moderne, multikulturelle London, og overlesset med folkekjære skuespillere og komikere i birollene. 
Kinoutgaven av Paddington har alle forutsetninger for å ende opp som søtkvalmende oppvisninger i klisjépreget kitsch og nasjonalistisk nostalgi, men i Kings hender blir de morsomme, visuelt oppfinnsomme og genuint sjarmerende eventyrfilmer for hele familien. 

Presis Nøkkelen til «Paddington»-filmenes appell ligger i kombinasjonen av Bonds univers, Hollywood-inspirerte underholdningsoppskrifter og Kings komiske teft. 
King startet karrieren som henholdsvis regiassistent og regissør på de klassiske komiseriene «Garth Marenghi’s Darkplace» og «The Mighty Boosh», og kjennetegnes av en særegen og utsøkt presis sans for visuell humor. 

Hva gjelder stil er «Paddington 2» tydelig inspirert av regissører som Wes Anderson og Jean-Pierre Jeunet, og King imponerer med kunstferdig koreografi og abstrakte geometriske komposisjoner. 

Luksuriøs 
I en tid der de fleste gode familiefilmer er animerte, føles det nærmest luksuriøst å se Hugh Grant, Brendan Gleeson, Peter Capaldi, Jim Broadbent, Richard Ayoade og Joanna Lumley sprade over lerretet i egen høy person. 
Det faktum at denne anmeldelsen er skrevet på bakgrunn av den norsk-dubbede versjonen av filmen, understreker bare hvor stramt konstruksjonen er skrudd sammen. 

Og i sentrum for det hele står altså en troskyldig liten bjørn som er så elegant og detaljert animert at han egenhendig kan ta opp kampen med «War for the Planet of the Apes» om 2017s beste CGI. 
«Paddington 2» er kort fortalt såpass mye bedre enn den trenger å være at den kan gi noen og enhver tilbake troen på gjennomkommersielle storbudsjettsproduksjoner. 
