BOK: Ambisiøs, perspektivrik roman
BOK: 
Kryssklipping mellom ulike tidsplan, det personlige og det politiske 

Benedicte Meyer Kroneberg: 
Der det brenner. 
Roman. 
240 sider. 
Cappelen Damm. 

Tittelen på den sjette boka til Benedicte Meyer Kroneberg (f. 1972, debut 2010) viser helt konkret til skogbranner som høsten 2015 herjet i Indonesia, og som skapte luftforurensing og problemer for flytrafikken i Singapore og Malaysia. 

Samtidig dreier det seg symbolsk om ulike brennpunkt i livet til jeg-fortelleren B., en utdannet jurist som er mor til tenåringen Sigurd, skilt fra barnefaren og musikeren Rikard, nå samboer med skipsinspektøren John som er stasjonert i Singapore. 
I Norge var B. saksbehandler i NAV, i eksil holder hun skrivekurs to dager i uka på et krisesenter for kvinnelige fremmedarbeidere. 
De fleste av dem er hushjelper som har flyktet fra lovstridige arbeidsforhold. 

På nåtidsplanet utspiller handlingen seg i løpet av en dag i fem ulike bydeler i Singapore. 
Om morgenen går B. tur i et naturreservat. 
Der plages hun av den røykfylte luften, såres av en aggressiv ape og blir skremt av noen mannlige gartnere. 
På krisesenteret like etterpå tar hun og en annen ansatt med seg fire av beboerne til et museum hvor de blir performanceartister i et verk av en kvinnelig, kinesisk kunstner. 
Etter forestillingen spiser de alle middag på en indisk restaurant, før de på vegen tilbake til senteret utsettes for seksuelle tilnærmelser fra ukjente menn, havner på bar og til slutt tar farvel med hverandre før natta. 

Samtidig som B. skildrer disse hendelsene, har hun hyppig mobilkontakt med Oslo der Rikard er rammet av hjerteinfarkt, med John som befinner seg i Kuala Lumpur og med Sigurd som er på skoletur til Bali. 
Gjennom tilbakeblikk avdekkes personlige traumer ispedd stadig nye politisk-sosiale tanker. 

B. er svimmel og lettskremt fordi hun i sin tid opplevde en voldsepisode på NAV-kontoret, uten at terapi i ettertid har gjort henne trygg igjen, minnet om livet med den alkoholikeren Rikard får brei plass, kloke tanker om klasse, kjønn og rase formidles, da gjerne knyttet til proletære, nøysomme besteforeldre og den grelle kontrasten mellom sårbare hushjelper og steinrike, urimelige arbeidsgivere. 
B. vet at hun tilhører en økonomisk overklasse. 
Hun innser at mange av de ca. 1,5 millioner innvandrerne som har flyktet fra grell nød til Singapore i håp om å kunne sende penger hjem til barn og annen familie påtvinges en tilværelse som understreker at koloniale strukturer og utbytting fortsatt eksisterer. 
Det dveles ved den globale økokrisen, stormaktspolitikk, Røde Khmer, sexisme og klassisk mannlig hersketeknikk, i tillegg til at teksten tematiserer den terapeutiske virkningen av billedkunst og det å skrive sitt liv. 

Den åpne slutten er brå og etterlater en rekke spørsmål forbundet med de ulike ledemotivene. 
Dette fortellergrepet er sikkert tilsiktet, men ikke ubetinget vellykket. 
Like fullt er «Det brenner» en ambisiøs, perspektivrik roman som gjør inntrykk. 
