Dette bergensbandet er nesten litt for bra
Bergenske Kathinkas shoegaze-rock har alle de rette bestanddelene. 

Har du noensinne studert et maleri som er så vakkert at det blir uinteressant? 
Lest en bok som er så velskrevet at du blir forsynt rundt halvveis? 
Sett en film som er så perfekt at den blir forutsigbar? 
Slik kan det være med musikk også – noen ganger er det faktisk skjønnhetsfeilene som gjør at man forelsker seg i et album. 

Perfekt er ikke det samme som interessant. 

Bergensbandet Kathinka har stamtavlen i orden. 
Bandet ble grunnlagt sommeren 2008, men med unntak av å bli kåret til «Ukas Urørt» i mars året etterpå, samt en By: 
Larm-konsert i 2010, ble det veldig stille. 
Bandmedlemmene Annette Kathinka Servan, Morten Cederberg, Richard Myklebust og Kim Åge Furuhaug gjorde seg etter hvert bemerket i prominente bergensband som Great News, Bloody Beach, Hypertext, Megaphonic Thrift, Misty Coast (for å nevne noen få). 
I 2017 slapp bandet to lekre singler, henholdsvis «Peace and Love» og «At Leas I Tried», begge nydelige, drømmeaktige rockelåter. 

Nå er endelig albumet her, og det er imponerende gjennomført. 
Faktisk er det så gjennomført at det nesten går ut over særpreget. 

Kathinka gjør alt riktig. 
Balansen mellom mykt og hardt, søtt og sårt, sonisk og fløyelsmykt er finstemt, arrangementene er smarte og engasjerende, lydbildet er rikt på ulike teksturer og farger, melodiene er herlig poppede, mens detaljene krever mye av lytteren. 

Det skorter ikke på sterke enkeltlåter. 
Den lett frenetiske, euforiske «Dusty Road» er herlig nervøs og søkende, mens «Rocket»s store kontraster er deilig berusende. 
«Think Tank» er en av årets mest fengende rockelåter så langt, og «Lisa» er soundtracket til den beste, mest psykedeliske spagettiwesternfilmen du ennå ikke har sett. 

Samtlige musikere gjør en framifrå jobb, men et par elementer stikker seg tydelig ut: 
Annette Kathinka Servans vokal er som skapt for denne sjangeren, og bassist Morten Cederberg sørger for et pulserende driv fra begynnelse til slutt. 

Alt stemmer for Kathinka. 
Her er det ikke én tone på villspor eller et litt malplassert parti som forskyver balansen. 
Som en stilstudie er denne debuten interessant nok, men den overrasker aldri. 
«Kathinka» har alt du kan ønske deg av moderne melodiøs støyrock – men ikke noe du ikke visste at du trengte. 

Kathinka spiller på Victoria fredag 4. mai. 
