Ujevnt med Deneuve
I serien av filmer om eldre mennesker som leter etter ny mening, stikker enken Bettie fra restauranten sin samt en masete mor. 
Å følge henne på tur til ny lykke er blitt en ujevn kinoopplevelse. 

"Betties reise". 
(Elle s'en va) 
Regi: 
Emmanuelle Bercot. 
Med: 
Catherine Deneuve, Nemo Schiffman, Gérard Garouste, Camille, Claude Gensac, Frankrike 2013. 
1 time 56 minutter. 
Aldersgrense: 
Tillatt for alle. 
Egnethet: 
Voksen. 

Catherine 
Deneuve har akkurat fylt 70 år og er fortsatt flott å se på. 
Likevel virker det ikke overbevisende at hun skal være datter av Annie, spilt av den sprudlende 86-åringen Claude Gensac. 

Lei av morens skravling om at Betties elsker har funnet en annen, stikker hun brått av gårde i bilen, på desperat jakt etter sigaretter. 
Regissør Emmanuelle Bercot snekrer en road movie med skiftende troverdighet. 
Visitt hos en gammel mann som strever med å lage en rullings til henne, er en kuriøs perle, dessverre etterfulgt av festing på en bar der Bettie drikkes full av en ung mann som hun intetanende havner i seng med. 
Ikke et øyeblikk tror jeg at han ville brukt så mye tid på henne, med mindre hun var selveste Catherine Deneuve! 
Det er hun for oss, men ikke i fiksjonen. 

Mer treffende er scenene mellom Bettie og en dattersønn hun plukker opp for å kjøre til en for henne ukjent farfar (dette er også en film om vaklende familierelasjoner). 
Den bortskjemte gutten er morsomt spilt av Nemo Schiffman. 
Men de talende episodene avløses av forvirrende scener på et hotell der tidligere franske skjønnhetsdronninger – Bettie var Miss Bretagne i 1969, må vite – møtes for å reklamere for "den tredje alder", det vil si nytt liv etter 60+. 
Jeg håper regissøren mener å ironisere, men hun finner ikke den rette balansen mellom alvor og skjemt. 

Road movien ender i farfars hus der regissøren blander alt fra byens lokalvalg til familieoppgjør/-gjenforening og ny romantikk for Bettie. 
Søt utgang på et altfor overfladisk manus. 
Jaja. 
