Litterær tvangstrøye
«Tvillingenes dagbok» slites mellom sin litterære fortelling og sitt filmatiske uttrykk. 

FILM: 
Når filmatiseringer av litteratur mislykkes er det som regel fordi filmskaperne ikke makter å frigjøre seg fra bøkene. 
Jánosz Szász' «Tvillingenes dagbok» er et klassisk eksempel på en slik film. 
For selv om man ikke har lest Agota Kristofs roman, er det lett å konstatere at dette er en mislykket adaptasjon, og at dette hovedsakelig skyldes at Szász utviser uhensiktsmessig stor respekt for det skrevne ord. 

Tvillingallianse 
Filmen handler om to 13 år gamle ungarske tvillinggutter som under Den andre verdenskrig blir sendt for å bo hos sin mannevonde bestemor på landsbygda. 
Bestemor behandler barnebarna som slaver, og frem til de sovjetiske frigjørerne ruller inn over grensa består deres øvrige voksne rollemodeller av en broket forsamling pedofile embedsmenn. 

Tvillingene tiltales aldri med egennavn, og omtaler seg konsekvent som «vi». 
Og denne nærmest telepatiske tosomheten skal vise seg å være en allianse som overlever både foreldre, besteforeldre og nazistenes forestilte tusenårsrike. 

Illustrert klassiker 
Det er utvilsomt en kime til en god historie i «Tvillingenes dagbok», men filmen er så nært og ærbødig knyttet til romanen at den aldri makter å stable noen virkelig filmfortelling på beina. 
Snarere fremstår den som et illustrert konsentrat av boka den er bygget på — en serie løsrevne enkeltscener som ikke henger på greip som et selvstendig kunstverk. 

Filmen er fotografert av Christian Berger, som er best kjent for sitt arbeid på Michael Hanekes «Det hvite båndet». 
Berger komponerer tiltalende og tidvis interessante bilder, men dette hjelper lite når Szász suger kraften ut av dem ved hjelp av insisterende musikk, uelegante digitale effekter og et uhensiktsmessig travelt plott. 

Glimtvis oppstår det øyeblikk av genuin filmatisk kvalitet. 
Disse er uten unntak scener der replikkene enten glimrer med sitt fravær eller underordnes den fysiske handlingen, og de overmannes raskt av voiceoveren, som tar livet av enhver visuell poesi og tvetydighet. 
