Pokemon pensjonerer seg aldri
Med Gamecube-spillet «Pokemon Colosseum», invaderer små, rare Pokemon-figurer hjemmene våre nok en gang. 

For de som ikke har vært tilstede på denne planeten de siste åtte årene, så er Pokemon et japansk fenomen. 
Pokemon betyr lomme monster på japansk, og det finnes hundrevis forskjellig Pokemoner. 
De har vært uhyre populære blant barn verden rundt og det finnes alt fra leker til blader, tegnefilmer og klær med og av Pokemon. 

Nintendo har kjøpt rettigheten til å lage Pokemon-spill og «Pokemon Colosseum» er det siste skuddet på stammen. 

Spillet er en en slags videreutvikling og sammenslåing av Nintendo 64-spillet «Pokemon Stadium» og Game Boy Advance-spillene «Pokemon Ruby & Saphire». 

Meget kort fortalt går spillet ut på at du skal samle på Pokemon, disse må du fange og trene. 
Treningen skjer når de nedkjemper andre Pokemon, og etter hvert vokser de og lærer seg nye knep. 

Det er to måter å spille «Pokemon Colosseum» på. 
Spiller du alene kan du spille det som et eventyrspill slik som «Pokemon Ruby & Saphire». 
Det er dessverre ikke like langt og like bra, men allikevel brukbart. 

Velger man å spille mot noen, kan man laste inn de Pokemonene man har brukt uker og måneder på å trene opp i «Pokemon Ruby & Saphire». 
Det ligger mye heder og ære i å nedkjempe en kompis med noen tøffe Pokemon du har hardtrent. 

«Pokemon Colosseum» er på en måte 3D-versjonen av Ruby & Saphire, her blir Pokemonene mer levende. 
Grafikken er god, men jeg savner mer animasjon av Pokemonene sine angrep, det blir til tider litt for stivpyntet. 

Men for all del - det er mye å gjøre i dette spillet og enormt mange Pokemoner å fange. 
Barn vil trykke dette til hjertet sammen med Beyblade, Tamagochi, og Furby. 

Men for de eldste tror jeg det blir litt uforståelig. 
