Ingrid Bjørnov spiller på mange strenger
Gir dyp gjenklang 

SHOW: 
Ingen kan tvile på Ingrid Bjørnovs musikalske ferdigheter. 
Hun har demonstrert dem igjen og igjen. 
Årets «Steinway to Heaven» er hennes femte soloshow. 
Også det er en oppvisning i mesterlig musikalitet - som når hun spiller Grieg baklengs - men det er også et dypt personlig show, til latter og ettertanke. 

Det er dessuten et show der hun legger for dagen et mer uutprøvd talent, ett som ikke skal røpes her, men som skal få lov til å bli en overraskelse for dem som ser showet. 

Ingrid Bjørnov fremstår trygg på scenen, i nærvær og i timing. 
Hun viser innfallsrikdom og referanserikdom. 
Hun erobrer universet - som astrofrisør - og deler smerten ved bare nesten å erobre Londons West End, med etterfølgende gjeldsbyrde og -betaling. 

Tomas Adrian Glans spiller rollen som tvangstrekk i en i dobbel betydning ubetalelig sekvens om sistnevnte. 

Han opptrer også som samarbeidspartner i et par av de andre numrene, blant annet det der det unevnte talentet kommer til syne, og en kanskje-vi-burde-skrive-en-musikal-sekvens om problemer med å oppdatere Apple-produkter. 

Heder og klangbunn 

Bjørnov opptrer i samspill med andre, også. 
Hun spiller duetter med forbilder ved tangentene, hedret i video (Alf Ove Fremmersvik har ansvaret for scenografi og lysdesign, Joachim Barrum for grafisk design og videodesign). 
«Heder» er i det hele tatt et nøkkelord for showet. 
Det samme er «klangbunn». 

Ingrid Bjørnov har besøkt Steinway-fabrikken, en studietur som også var en pilegrimsferd, og hun driver villig voksenopplæring om klaverets kvaliteter og konstruksjon. 
«Kompromissløs kvalitet» er ett av uttrykkene hun bruker når hun snakker om Steinway-klaveret, og kompromissløs kvalitet tilbyr hun også sitt publikum. 

Også i overført betydning er «klangbunn» et viktig ord for showet. 
Hennes tanker, innfall og erfaringer gir gjenklang. 
