Synkronsvømmende grisunger og flygende motorsykkel med sidevogn
Nanny McPhee er tilbake for å passe på at barna har det gøy. 

||| 
FILM: 
Emma Thompson har vunnet Oscar for både skuespill og manus. 
Hun får nok ingen av delene for «Nanny McPhee og det store smellet», selv om hun både spiller tittelrollen og har skrevet manuset på grunnlag av «Nurse Matilda»-bøkene til Christianna Brand. 
Likevel er oppfølgeren til «Nanny McPhee» (2005) en fest av en barnefilm. 

Det er forresten et kjent Oscar-triks å gjøre seg styggere enn man er og McPhee har noen forferdelige vorter, en utstående tann og en nese som ødelegger mye av symmetrien i ansiktet. 

Alle disse utvekstene forsvant i løpet av den første filmen, men nå er de tilbake og det er opp til barna om hun igjen skal kunne oppnå ytre skjønnet: 
Når barna gjør som McPhee sier, forsvinner utvekstene. 
Jeg er litt usikker på hvor bokstavelig barna i kinosalen vil ta denne lærdommen. 

Ond svoger Nanny McPhee er årsaken til mye av moroa, men det er Norman, Megsie og Vincent som har det gøy. 
De bor på en idyllisk bondegård i Oxfordshire, men rundt dem herjer den andre verdenskrigen og moren deres (Maggie Gyllenhaal) sliter med å få endene til å møtes, siden far kjemper i krigen. 

Den slemme stemorkandidaten i første film er byttet ut med en ondsinnet svoger ved navn Phil (Rhys Ifans). 
Han eier halve gården og vil selge den fordi han skylder penger og har to kvinnelige torpedoer etter seg. 

Når de snobbete søskenbarna Cyril og Celia ankommer i Rolls-Royce fra hovedstaden, oppstår det visse friksjoner, kan man si. 
Deretter har gjengen hendene fulle med å redde gården. 

Herjer fritt Regissør Susanna White kommer rett fra krigssonen, der hun har regissert fire episoder av Irak-serien «Generation Kill». 
Hun er derfor godt rustet til å instruere fem viltre unger som lager ragnarokk på den engelske landsbygda. 

En hovedattraksjon ved «Nanny McPhee»-filmene er å se en gjeng uregjerlige barn herje fritt, plaske i søla, knuse porselen og skape fullstendig anarki. 

Filmene er oppfinnsomme og «maksimalistiske» både i det visuelle uttrykket og i fortellerstilen. 
Har går kuer og geiter opp trapper, en babyelefant stjeler penner, grytene snakker, grisene synkronsvømmer og en motorsykkel med sidevogn flyr over gatene i London. 
En sann fryd. 
