Friskt om fortid:Bokanmeldelse: 
Peter Frankopan: 
«Silkeveiene» 

Få ting kan være så morsomt som å studere et godt kart, et detaljert lokalt kart eller et spesialkart fra en bestemt historisk epoke, fra et avgrenset kontinent. 

For Peter Frankopan var kart en av veiene inn i historiefaget, der han i dag er professor ved Oxford University i global historie, og leder Senter for Bysantisk forskning. 
Frankopan forteller hvordan han som ganske ung oppdaget og reagerte på det smale vestlige, eurosentriske perspektivet på verden. 
Så her kommer en mastodont av en bok som legger tyngdepunktet for intet mindre enn «en ny verdenshistorie» i øst. 

Lenge har Middelhavsregionen blitt ansett som sivilisasjonens vugge. 
Men den egentlige smeltedigelen, jordens midte (the Mediterranean – fra medius/midten og terra/jord), var ikke havet mellom Europa og Nord-Afrika. 
Det var hjertet av Asia, skriver Frankopan. 

Frankopan er ikke den første som har lagt verdens midte lenger øst, men i denne ambisiøse boken – full av overraskende detaljer og perspektiver – blir dette grundig dokumentert i en bok som er lett og lese og fin å bla i. 

Hva er så silkeveiene? 
Jo, det er de mange ganske så ulike ferdselsårene som har ført mennesker, krigere, misjonærer, kremmere, skurker og helter, handelsvarer – silke og andre tøyer, mat, drikke, ideer, religioner, sykdommer og mye annet over et bredt belte mellom Kina og Middelhavet. 

Dette er ruter og veier som i vår samtid ligger i land herjet av krig og konflikt. 
Steder som Jalalabad og Herat i Afghanistan, Homs og Aleppo i Syria, Fallujah og Mosul i Irak er i dag «synonymt med religiøs fundamentalisme og sekterisk vold». 
«Nåtiden har visket vekk fortiden», skriver Frankopan. 
I denne imponerende boken, løfter Frankopan fram fortiden så den står levende foran oss og skaper et tankevekkende perspektiv på denne delen av verden. 

Forfatteren er en språkmektig historiker som har gravd dypt i kildene, løfter fram de mange gamle riker, blåser liv i mennesker gjennom et vell av historier, og presenterer kulturer som har svunnet hen. 

Også spesialistene vil finne sitt å diskutere. 
Operasjon Barbarossa – Nazi-Tysklands angrep på Sovjetunionen i juni 1941 – introduseres i et kapittel med tittelen «Hveteveien». 
I boken utlagt som at Hitler trengte Ukraina «for at ingen skal sulte oss ut slik de gjorde under forrige krig» - altså med Ukrainas fruktbare hveteåkre. 

Beskrivelsen av Barbarossa fullføres dog under kapitlet «Veien til folkemord». 
Jødene skulle drepes i milliontall, både av ideologiske grunner og «fordi ikke alle jøder kan føs på», som Adolf Eichmann formulerte det. 

Da boken utkom for to år siden i Storbritannia, ble den en stor suksess og lå lenge på bestselgerlistene. 
Noen kritiske kommentarer kom, fra ulikt faglig hold, om noen historiske fakta eller synspunkter på perspektivene. 

Men for enhver person interessert i historie og geografi gjennom århundrene, er boken rett og slett et must. 

Anmeldt av: 
Guri Hjeltnes 
