Ingen slår Jens Lapidus i å skildre svensk dummedum de luxe
Samtidsmesse for ikke-troende. 

Et ungt vennepar flytter inn i en ny leilighet i Stockholm. 
Roksana og Z lever et liv mellom studier og ville fester. 
Topp tilværelse, selv om Roksana må lyve og trikse litt for å leve opp til kravene fra sine iranske foreldre. 
Det går greit. 
Roksana er smart, og kjapp i smella. 

Men hva skjer når de to ungdommene kommer over et par kilo ketamin i et skjult rom i den nye kåken? 
Og hvor smart er Roksana egentlig når hun sammen med Z begynner å selge av superdopet for å skaffe seg kjappe ståler og kred hos byens partyelite? 
Snart sitter de to i ei temmelig klam knipe. 
For eierne av Ketaminen er selvsagt ikke særlig opptatt av myke løsninger og mellommenneskelig forståelse. 

Teddy og Emilie 

Det er strengt tatt ikke eks-gangsteren Teddy heller, selv om han har bestemt seg for å kjøre nesten helt streit. 
Men er det mulig? 
Når det kommer til stykket? 
Og hva med nevøen hans, Nikola? 
Som også kjemper med skyggene fra fortida, men som snart har skaffet seg en helt ny start som elektriker? 
Snart, altså. 
Gjenstår bare noen uker av læretida… 
Men det er klart: 
Når noen knerter bestekompisen din, nytter det ikke å stå med hue i sikringsboksen. 
Da må det handles. 
Da er det tid for hevn, og dypdykk i den svenske undergrunnen. 

Ganske snart vokser de to sakene sammen, og Roksana og Nikola glir inn i hverandres liv. 

«Top Dogg» er bok nummer tre med stjerneadvokaten Emilie og eks-gangsteren Teddy i hovedrollene. 
I «VIP-rommet» og «Sthlm Delete» har vi tidligere møtt dette ulike paret i en nådeløs jakt på bakmennene i en skrudd sex-liga. 
Parallelt løper et knippe saker med økonomiske krumspring, samt jevnlige øvelser i brutal gangstervold. 
I «Top Dogg» eksploderer alt dette i en slags sort samtidsmesse for ikke-troende. 

Jens Lapidus er fremdeles best i klassen når det gjelder å skildre sorgen og sinnet til folk som ingen lenger trodde hadde noe å tape. 
Men langsomt men sikkert tar han nå også plass på en annen trone innen nordisk krim: 
Ingen kan lenger hamle opp med Lapidus når det gjelder å skildre svensk dummedum de luxe. 
Når enfold og merkefeber virkelig spinner om kapp med aksjekurser, kokain og snublesex, går det unna så spruten står. 
Enkelte av dialogene i denne boka egner seg for ondsinnet høylesing i nødutganger og bomberom. 
Den egentlige intelligensiaen i dette universet går rundt i joggebukse og hettegenser og pønsker ut faenskap på serbisk-svensk. 

Ærlig gangsterlogikk 

Endimensjonalt og karikert om broderfolket, altså? 
Ja, litt. 
Eller ganske mye. 
Alt etter som hvordan man har det og tar det. 

Jens Lapidus' store styrke som spenningsforfatter er uansett skildringen av de nesten usynlige marginene som går mellom hyklerisk lovlydighet og en hensynsløs ærlig gangsterlogikk. 
Var det noen som snakket om «svenske tilstander»? 

Nei. 
Ikke jeg i alle fall. 
