På kjøret med Russell Brand
Til gjengjeld elsket jeg denne antakelig elendige komedien. 
Som alle andre fine ting: 
Grunnen er en enkel fyr med trivselstryne. 

Russell Brand funker fanteflott som karikert, men tiltalende super-rocker, og gutteroms-gjentakelsen Jonah Hill har, så vidt jeg kan se, kommet seg ut av den sokkestinkende nerdestua og utøver noe som likner på en fullblods filmrolle. 
Nesten fullblods. 

Det starter med en av de flotteste parodiene på engasjerte popstjerner som jeg noensinne har sett. 
Brand spiller rockeren Aldous Snow (ja, han oppsto i «Dumpet av Sarah Marshall»), og han opptrer i en fattigdoms-engasjert musikkvideo som heter «African Child» der han er en afrikansk hvit Kristus fra verdensrommet. 
Den er en spiss, nådeløs utlevering av populær-sentimental døgnflue-engasjement, så spis ut hjerterøttene dine, Bob Geldof, og du kan ta med deg Bono. 
Dere er borgerskapets pauseklovner, og førsteside-frelsere lukter alltid lomme-søtt av brukt karamellpapir. 

I motsetning til hva som ville skjedd i virkeligheten, fører veldedighets-videoen til at Snow blir den mest utskjelte rockeren i verden. 
Men da musikk-produsentene i USA trenger kreative stønt som kan motvirke motgangen, gir de briten revival-konsert på The Greek i Los Angeles. 
Jonah Hill skal hente ham i London og få ham fram i tide. 
Det er samme poenget som i 1982-komedien «Mitt favorittår», der en ung radioansatt skal få Errol Flynn-etterlikningen Alan Swann fram til studio. 

«Get him to The Greek» er stappa med snedige detaljer. 
Metallica-trommisen Lars Ulrich spiller seg sjøl i seng med Snows langvarig elskede ekskone (Rose Byrne), Pink spiller seg sjøl og Christina Aguilera spiller seg sjøl. 
Handlingen beveger seg arrogant mellom overdrivelser og underdrivelser, Sex Pistols døljer på lydsporet i England, hovedpersonene blir piska av Moby og Hill må putte inn en heroinpose i endetarmen midt i innsjekkingskøen. 
Hill får både infarkt og adrenalin rett i hjertet, så han farer gjennom det som kalles en påstått kubrickisk korridor med lemenfart, for det gjør ingen ting, for det er rocknroll. 
Enten syns du dette er utillatelig teit og virkelig uakademisk, eller så elsker du det. 
Med tanke på Shrek-syndromet, er det antakelig best at bare ugifte mennesker i useriøse forhold ser denne komedien. 

I notatene mine står det også noe om trekantsex med Mariah Carey, men det ville jeg vel ha husket? 
