Filmanmeldelse:Kast loss – Kaptein Sabeltann leverer! 

Kaptein Sabeltann tatt ut i fullformat – det kler ham veldig godt. 

25 år er gått og en hel drøss hatter, kapper og showbilletter er solgt siden den skumle sjørøveren så dagens lys. 

Endelig, får man si, har han funnet vei til kinolerretet på ordentlig. 
Norges dyreste familiefilm har det blitt – og de pengene er brukt meget bra. 
Grundighet gjennomsyrer prosjektet fra a til å; «Kaptein Sabeltann og skatten i Lama Rama» har blitt en stor film, uten at lekenheten har gått tapt på veien. 

Stemningen settes allerede i forfilmen når Sabeltann og hans faste mannskap går på en smell, men samtidig kommer på sporet av hva denne filmen skal handle om. 
Vi befinner oss definitivt på location på sydlige breddegrader, veldig langt fra filmparken på Jar. 
Det ser eventyrlig lekkert ut, og effektivt (godt hjulpet av en megafis) blir vi presentert for et par av bifigurene: 
Inspektør Closeau-selvsikre Langemann og radarparet Pelle og Pysa. 
Filmen er i det hele tatt en skikkelig fest for gode biroller. 
Det virker som om både manusforfattere og skuespillere har gått flere runder for å gjøre sine karakterer ekstra minneverdige. 
Fridtjov Såheim fråder og storkoser seg som piratskurken Bjørn Barsk, og Anders Baasmo Christiansens flamboyante Kong Rufus bobler over av galskap og morosaker – han må ses og oppleves! 
Det er nesten så Kapteinen sjøl blir bifigur i egen film. 

Barneskuespillerne Vinjar Pettersen (Pinky) og Sofie Bjerke (Ravn) er også svært gode, stødig regissert av Lisa Marie Gamlem, som etter hvert har blitt rutinert på feltet. 
Det hintes kraftig om at vi får mer om Pinkys bakgrunnshistorie (han er foreldreløs) i neste film i serien. 

Spenningstoppene er fint fordelt, med sjanser til å få igjen pusten, likevel kunne nok den aller siste runden med fordel ha vært barbert litt ned. 
Norsk films bakmenn- og kvinner får sjelden oppmerksomheten de fortjener. 
«Kaptein Sabeltann og skatten i Lama Rama» er nesten verdt å se alene på grunn av de fantastisk detaljrike kostymene og pirkejobben som er gjort i sminkerommet. 
Det er smågodt å se på i hver eneste filmrute her 

De dataanimerte bakgrunnene holder dessverre ikke samme nivå ennå, de er litt for kunstige til å bli ordentlig levende. 

PS: 
Aldersgrensen er syv år, som betyr at fireåringer kan gå med foresatte. 
Mødre og fedre til fireåringer bør likevel vurdere hvor følsomme barna deres er før dere går sammen. 

ØYSTEIN DAVID JOHANSEN 
