Lysende historisk drama
Mesterlig forening av tung historisk symbolisme og levende, privat menneskelig drama. 

Det er mennesker som former historien. 
Og mennesker er bare mennesker. 

I britisk og europeisk historie står den britiske kongen Georg VI (1895 - 1952) sterkt. 
Han ble konge i 1936, og ble et samlingspunkt og symbol for sitt land og sitt folk og den frie verden gjennom 2. verdenskrig. 

Kong Georg skulle ikke blitt konge. 
Han ønsket det heller ikke. 
Men hans eldre bror Edvard VIII abdiserte for å kunne gifte «skandaløst» med den beryktede Wallis Simpson. 
Og kong Georg - Albert, eller bare «Bertie» blant de nærmeste - ble konge. 

Dette er nær historie: 
Kong Georg og hans Elizabeth er foreldre til nåværende dronning Elizabeth. 
Hustruen er «dronningmoren» fra det britiske monarkialbum, inntil hun døde i 2002, 101 år gammel. 

Kong Georg var svakhelset. 
Og hadde særlig ett alvorlig «offisielt» problem: 
Han led av alvorlig talehemming, han stammet. 
Og dét i en tid da direkte kongelige meddelelser til folket for første gang ble tilgjengelig for alle, gjennom radio. 

«Kongens tale» er filmen om en opphøyd leder, hvis viktigste oppgave nettopp skulle bli å tale - men som var ute av stand til det. 

Hans kone fant imidlertid fram til den særdeles uortodokse talepedagogen Lionel Logue, en røff og rett-frem australier, som i stor grad kurerte kongen. 
Logue forsto nemlig hvordan et autoritært, formelt og tradisjonelt monarki kunne ødelegge et barn som var født inn i det. 

«Kongens tale» har fått 12 Oscar-nominasjoner. 
Det er lett å forstå. 
Geoffrey Rush er lysende som talepedagogen. 
Colin Firth som kongen har det vanskeligere; han skal uttrykke hele spekteret av følelser fra et forknytt menneske som er tvunget til radikalt å frigjøre seg. 
Firth gjør det, på strak arm, uten et øyeblikk å miste verdigheten. 

Foto, scenografi, lyd - alt er strengt og minutiøst tøylet innenfor den historiske kontekst. 
Glitrende! 

Kongens radiotale, holdt like etter England var erklært i krig med Tyskland, ble historisk. 
Historien vil dog aldri fortelle at kongen «varmet opp» med friske serier av banning og obskøniteter. 
Filmen sier det. 
Kanskje er det ikke sant. 
Men det er uhyre troverdig. 

For det er mennesker som former historien. 
