Plumpt om metoo fra Vassendgutane
Provoserende låter blir festbrems på gruppas niende album. 

ALBUM: 
«Nei, nå he det pinadø gått for langt. 
Vi må skrive en sang om metoo!» 

Noe sånt kan Vassendgutane ha sittet og diskutert over et par pils eller fem (de har sjøl uttalt at sangene deres skrives i fylla). 
«Vi bare gjer det», har kanskje låtskriver, bassist og vokalist Sindre Aam sagt - og resultatet ble «Ej & du & metoo». 

Dessverre overskygger den albumet. 

Stoppet 

Det er også tittelen på gruppas nye utgivelse. 
Tylden & Co. ville ikke distribuere albumet med den sangen. 
Det vitner om god ryggmargsrefleks hos Tylden - og en stabeis av et band i andre enden. 

Men altså, er det lov å fleipe med - og ikke minst bagatellisere - noe som er så alvorlig for veldig mange? 
Flertallet vil nok si nei. 

Ingen bestøving 

Kanskje er det et rop om oppmerksomhet, dette, kanskje er det virkelig et ønske om å nyansere metoo-debatten. 

Uansett, har du ikke hørt sangen, så er refrenget som følger: 
«Metoo, du må faen ikkje prøve dej / du ska ikkje bestøve mej du / Metoo, ikkje sjå på, ikkje ta på og ikkje prøv dej bakfrå, du / Metoo». 

Videre heter det, på ei «seng» av tradisjonell country, eller festcountry som de sjøl kaller det: 

«Du he minskjørt og tights for å få oppmerksomheit når du går / og silikon i tatti, det fylde du på her i vår / det e'kje rart atte karane dei prøva sej og vil ha kontakt / men kjøme dei for nærme, ja da sei du ej e'kje på jakt». 

Gruppa legger inn noen linjer fra Alf Prøysens «Du skal få en dag i mårå» også. 
Jeg tror han Alf ville betakket seg for å bli brukt i en sånn sammenheng. 
Det er en ganske stor forskjell på å være folkelig og plump. 

Provoserer 

Vassendgutane er bygdas band, og jeg tror de elsker å terge og provosere oss byfolk. 
De nærmest dyrker - og framhever - forskjellen på bygd og by. 
Bandet har samtidig vært blant Norges mestselgende i mange år, med låter som «Ungkar med dobbeltseng», «Granada», «Silikon i tatti» og «Milf og pils». 
De bruker humor som et virkemiddel. 

Dette er deres niende album på 22 år. 
Og Vassendgutane er ikke noe dårlig countryband, tvert imot er de helt greie håndverkere som krydrer med både steel-gitar og trekkspill. 
Dessuten er de nå tre som deler på vokaljobben, uten at det blir «vakkert» av den grunn. 
Tidvis er det fengende også - sjøl om det stort sett låter både ordinært og uspennende. 
Her er det ikke mange produsentgrep å spore, for å si det sånn. 

Overskygger 

«Blazer Chevrolet» har en åpning som minner om Hellbillies, men det er det nærmeste de kommer dette bandet - som opererer i den andre enden av dette musikalske landskapet. 
Hellbillies startet som et countryband, men har utviklet seg til et mer rockorientert band. 
Dessuten har bandet alltid vært opptatt av substans, og de etablerte fort sitt eget tekstunivers. 

Vassendgutane har derimot stått på stedet hvil, og ser ingen grunn til fornying. 

Men det største problemet med bandet fra Ørsta er at de banale tekstene overskygger det som - tross alt - måtte være bra med musikken. 
For alt er ikke gale her. 
Særlig liker jeg steelgitarspillet til Lars Egil Vågseter, som er tilbake i bandet etter en pause. 

Tissing bak låven 

Låtene handler også om å tisse med fatter'n ute i det fri, om bobil-liv, sirup og snus, om å være dritings, om sjekking, piercede jenter og om å være utro med postmannen. 
Sånt som bygdefolket kanskje holder på med? 

Ja, og så hele Norges Therese Johaug, da. 
Men «Johaug» er ikke et innlegg i debatten om utestengelse eller ikke, men et ønske om at hun skal kle av seg. 
Sindre Aam er forfatteren: 

«Ej synst ho Johaug, ho skolda dreve med en sommarsport / der ho trengde lite klede og ikkje for så fort / ho konna ha kasta lite ball eller gått på slakke line / ej synst ho Johaug ho e so fine». 

Johaug har hatt nok trøbbel og har det nok bra med klærne på, som skiløper. 
Ærlig talt, gutter, det er grunne greier. 

Lørdag 26. mai har Vassendgutane plateslipp i Kiwihallen på Ørsta (med Terje Tysland) og fredag 1. juni kan de oppleves på Rockefeller i hovedstaden. 
