Bokanmeldelse:Erik Fosse: 
«Med livet i hendene» 

Respektinngytende øyenvitneskildring skjemmes av politisk naivitet. 

Dokumentar 430 sider Kr. 399 Gyldendal 

Det er ektefølt indignasjon og rettferdig harme som preger Erik Fosses personlige dokumentarbok om en imponerende lang innsats som lege i det krigsherjede Midtøsten. 

Fosse ble for alvor kjent da han sammen med Mads Gilbert gjorde en nærmest overmenneskelig humanitær innsats for de palestinske ofrene etter Israels angrep mot Gaza på nyåret 2009. 

Det resulterte også i en av de sterkeste dokumentarbøkene som er utgitt i Norge, «Øyne i Gaza». 

Årets bok strekker seg over flere tiår og forteller blant annet bakgrunnen for opprettelsen av Palestinakomitéen på slutten av 1970-tallet, der Erik Fosse også sto sentralt. 

Fosse (63) tilhører en generasjon av politisk engasjerte mennesker som mottok avgjørende inntrykk av palestinernes skjebne under krigshandlingene på 1960- og 70-tallet. 
Dette har åpenbart vært styrende for all senere politisk orientering omkring Midtøsten-problematikken. 

Det er i seg selv ikke noe problem at en dokumentarforfatter har et klart politisk ståsted, men det er sjelden at det kommer noen god bok ut av det. 
Det gjelder også for Fosses bok. 

En ting er at han skriver omstendelig og flat prosa, der det ikke skilles mellom store og små begivenheter eller personlige og politiske dramaer. 

Verre er det med hans politiske utgreiinger. 
Erik Fosse skriver selv at han har tatt sin legeetikk med seg inn i en konflikt der ingen kan unngå å ta politiske standpunkter. 

Jeg forstår at dette kan være utfordrende, på samme måte som jeg forstår at han har et brennende ønske om å fortelle om palestinernes skjebne. 

Men mot slutten av boken går det helt galt, da Fosse skriver: 
«Måten Islamsk Jihad brukte islam på, skilte seg lite fra hvordan Desmond Tutu brukte kristendommen til å mobilisere mot apartheid i Sør-Afrika.» 

Nei, Fosse - dette blir helt feil. 
Å likestille voldelig islamisme med den konsekvente ikkevoldslinjen som Tutu representerte, er i beste fall en grov tilsnikelse. 
I verste fall et utslag av politisk blindhet. 

Slik blir det også vanskelig å stole på Fosses øvrige politiske utlegninger i denne boken. 
