Restaurantanmeldelsen:Nedtur på Roald og Umberto 

Hva har skjedd med en av våre favorittrestauranter i Oslo? 
Det virker som om heltene er blitt mette. 

Vi hadde hørt ryktene og fått flere tilbakemeldinger fra lesere og bekjente i nabolaget, men nektet å tro at det var sant: 
En av våre favoritt-italienere hadde mistet piffen og blitt en skygge av seg selv. 

Derfor tok vi turen til Roald og Umberto i Gamlebyen for å se og smake selv. 

– Alt var seg likt da vi kom inn, hvisker Bordvenninnen etter at vi har fått anvist bord og satt oss ned. 
– Dino, sjefen selv, sitter ved inngangen og tar imot gjestene slik det alltid har vært, helt siden restauranten het Amundsen & Nobile og lå i Frognerveien. 

– Etter at de flyttet hit i Gamlebyen, åpnet Savoia i de gamle lokalene på Frogner. 
I det hele tatt er konkurransen blant italienske spisesteder mye hardere rundt Solli plass, med både Villa Paradiso Frogner og Pizza da Mimmo rett i nærheten. 
Den eneste jeg kan komme på av restauranter med italienske retter på menyen i dette området, er La Villa, sier jeg. 

Glemsom servitør 

– Menyen er heldigvis den samme, sier Bordvenninnen, som vet hva hun vil ha: 
Først friarelli – en brokkolivariant – deretter ravioli. 
Jeg begynner med breasola til forrett, og scaloppine al limone til hovedrett. 
Til dette bestemmer vi oss for å dele en flaske Chianti til en overkommelig pris – under 500-lappen. 

Servitøren tar taus imot bestillingene og blir borte. 
Litt etter kommer han tilbake med glass, flaske og bestikk. 
Han åpner flasken og heller i glassene. 

– Burde vi ikke få prøvesmake først, undrer Bordvenninnen. 

Det virker som om servitøren ikke har dagen der han taust glir rundt i lokalet med maten, men det hender at han glemmer tallerkener, og vi har knapt spist ferdig forrettene før hovedrettene settes på bordet. 

Deigete og slapt 

Min breasola serveres som carpaccio, men med lufttørket istedenfor tynne skiver fersk oksekjøtt. 
En grei forrett, men nesten 170 kroner for en stor forrett/smårett er i overkant. 
Da gir friarellien mye mer valuta for pengene: 
98 kroner for deilig, nystekte grønnsaker med en spicy avslutning er meget bra. 

Det skal vise seg at det er den beste retten vi får denne ettermiddagen. 

– 
Her har det gått veldig galt: 
Raviolien er altfor deigete og sausen klumper seg. 
Det er nesten som om den har skilt seg, sier Bordvenninnen skuffet og tar en slurk rødvin for å svelge skuffelsen. 

Min scallopine al limone er heller ikke av samme klasse som tidligere, med en slapp salat og to tynne skiver sitron ved siden. 
Det verste er at et par av de tynne stykkene kjøtt er blitt tørrstekt. 

Et engangstilfelle? 

Maten er spist opp og det er ennå vin igjen, men våre tallerkener blir stående på bordet mens servitøren går forbi etter å ha tatt opp bestilling fra nyankomne gjester. 

Vi får omsider kontakt med servitøren og ber om dessertmenyen. 
Vi får den, men han virker ikke interessert i å ta opp bestilling med en gang. 
Nå er det et par som venter på pizza til å ta med som får oppmerksomheten, og det blir litt frem og tilbake med kjøkkenet før de får to pizzaesker med seg. 

Til slutt får vi bestilt tiamisú og vaniljeis med bær. 

– 
Før har jeg ment at vi har fått mye for pengene, men denne gang oppleves det som for dyrt sett ut fra hva vi har fått, sier Bordvenninnen. 
– Jeg håper virkelig at dette er et engangstilfelle og ikke et tegn på et lavere nivå på mat og service. 
I så fall er Gamlebyen blitt en attraksjon fattigere. 

Hjemmekoselig 

Take away 

Italienske viner 

Noen av byens beste italienere 

Trattoria popolare: 
Rustikk og supert ved Legevakten 

Ruffino: 
Topp italiensk ved Slottet 

Baltazar: 
Vinbar med deilig mat i Kirkeristen 

Skur 33: 
Nydelig mat og utsikt på kaikanten ved Akershus festning 
