Cezinando:En unik stemme i norsk musikk 

En ung mann med mye å fortelle over original musikk. 
Sånt blir det gull av. 

«Kom og hold meg fast, jeg gråter». 
Med forvridd og Kanye Wests 808s & Heartbreak-aktig stemme åpner Kristoffer Cezinando Karlsen (22) sitt tredjealbum med denne tekstlinjen, og viser tydelig hvor lista ligger. 

Det er mørkt og tidvis angstfylt, som en musikalsk oppvekstroman om uskylden som er dømt til å forsvinne når man blir eldre. 
Tre kvarter med unge og problematiske, men likevel allmenne, tanker i fri flyt. 
Tekster som i sum fort kunne blitt i overkant «emo», om ikke hovedpersonen hadde vært så utrolig flink med ordene. 

Fyren som litt overraskende fikk spellemannpris som årets tekstforfatter for albumet Barn av Europa i fjor, hever standarden nok et hakk. 
En mann med en unik stemme og mye å fortelle om et liv som formes. 

Et svært variert uttrykk 

Cezinandos bakgrunn er som rapper, men både vokalteknisk og musikalsk har han for lengst beveget seg langt videre. 
Noen ganger og andre er en miks av hiphop, elektronika og pop som passer aller best inn i den siste kategorien. 

Med produsent Ole Torjus Hofvind fra kollektivet Rytmeklubben har han satt sammen et album som veksler mellom det minimalistiske og det langt mer grandiose og pompøse. 

Et dynamisk album der en beat-løs låt som nydelige «Bilder på veggen jeg aldri ser på», komplett med akustisk gitar mot slutten, sømløst følges av den rytmisk fyldige «Stillhet som skriker til meg» og «Selv du», som legger all tyngde inn i et R & B-aktig refreng. 

Noen låter mot slutten av albumet er litt tammere, men denne originaliteten og lekenheten i produksjonen løfter Noen ganger og andre til et sjeldent spennende nivå innen norsk popmusikk. 

Med årets låt om bord 

Likevel er det selvfølgelig ordene, i Cezinandos særegne miks av snakking, rap, sang, overganger og budd, som er det mest sentrale på hans tredje album. 

Alvorsord fra en historieforteller som viste seg frem som fortjent «årets urørt» med låten «€PA» i mars 2016, men som for alvor tok steget opp som en skribent og artist med stor gjennomslagskraft med første singlen herfra nå i vår: 
«Håper du har plass». 

Den kraftfulle stryker-synth-balladen, som også ble med i Skam, om «den-langt-ifra-perfekte-litt-defekte-meg»-personen som sliter med at ingen ting føles som en ekte følelse lenger, og som søker noen å komme til, om det så bare for å få ligge på en madrass på dass. 

Et rørende ønske om å finne identitet og et hjem i dette tidvis vanskelige livet, om det er blant familie, venner eller i kjærligheten. 
Knape fire minutter som så langt i år ikke har noen real konkurrent i kategorien årets låt. 

Det må i så fall være den ferske singlen, «Ingenting blir det samme men samme for meg», som fenger på samme ypperlige måte. 
Det er der oppe han er nå, Kristoffer Cezinando, i toppen av norsk musikk. 
