TV-anmeldelse, «The Voice»:Bunnsolid sangspenning 

Av og til ser du et program som får deg til å sitte med hendene foran munnen hele programmet fordi du er så spent på hva som vil skje. 
«The Voice» er en av disse. 

«The Voice»: 
Talentkonkurranse i 18 deler, TV 2, fredager kl. 20.00 

Helt ærlig, vi er vel flere som lurer på om ikke talentkonkurranse-markedet begynner å bli mette i ørene. 

For hvor spennende kan det bli, med nok et TV-program stappet med sitrende og skjærende sangtalent? 

Tydeligvis veldig. 

Når du under «The Voice» har hendene oppe i ansiktet store deler av programmet, er det ikke for å holde en pute foran øynene. 
Det er ikke noe å være flau over her. 

Derimot bygger det opp mot spenning, sangnerve og sarkasmekrig mentorene imellom. 

For konseptet går ut på at de fire mentorene, Hanne Sørvaag, Sondre Lerche, Yosef Wolde-Mariam og Magne Furuholmen, sitter med ryggen til og hører deltagerne opptre. 

Vil de ha dem på laget sitt, må de trykke på knappen som snur stolen. 
Er det flere som snur seg mot deltageren, må mentorene selv selge seg inn for å få den håpefulle med på nettopp sitt lag. 

Og som vanlig i slike programmer, har vi en nøytral trøstepart, her Øyvind Mund, som heier på deltagerne og får dem til å dele av sine respektive rørende drømmer. 

Det sitter ikke med én gang. 
Innledningsvis må man jo forklare konsept og regler, samt introdusere alle mentorene, og det tar litt tid. 

Men så kommer flyten. 

Klippingen mellom deltagerne, de nølende mentorene i stolene og heiagjengen på bakrommet gjør det hele neglebitende pirrende. 

Og når mentorene begynner å selge seg inn og jekke seg opp og andre ned, da blir det faktisk morsomt også. 

Det skal sies at akkurat når du sitter og lurer på hvor deltagerne som skikkelig suger er, får du vite at de som er på blindtesten vi ser allerede er plukket ut av seende talentspeidere. 

Det gjør at du føler deg litt snytt i noen sekunder, men samtidig kjenner man det mer i magen når noen som synger helt fint ikke kommer videre, enn når de opplagt talentløse - ofte sett på «Idol»-auditions - ryker ut. 

Drømmesekvensene med deltagerne fungerer fint, de trigger happy talentlytterne i stolene får opp adrenalinet, og å se Sondre Lerche lullende i sin egen verden under låtene er rett og slett LOL (google det om du er over 35). 

Å se to meter mann i stedet for en type som Solveig Kloppen dele ut bamseklemmer, er jo også ... annerledes. 

Det minst givende er de overivrige Twitter-meldingene som kommer på skjermen etter hver utvelgelse. 
Men det demonstrerer i hvert fall at Twitter på TV fungerer best på «Tweet4tweet». 

Når programmet er over, har vi sett tårer, klining og klemming. 
Og fått gåsehud og støle smilebånd. 

Gjør deg selv en tjeneste: gi din fjernsynskontroll-stemme til «The Voice». 
