Danser seg tilfredse
Som oftest når amerikanerne kommer med en av disse evinnelige remakene sine av ikke-amerikanske filmer, får vi servert en film der de har fjernet det som var av sjel og intensjon i den opprinnelige filmen. 
Slik er det ikke med «Skal vi danse?», som er en ny versjon av den japanske sensasjonsfilmen med samme tittel fra 1996. 

Selvfølgelig er mye endret, les amerikanisert: 
Historien er tilpasset amerikansk levemåte, humoren er forsterket, glamour er smurt på. 
Resultatet er en film som er annerledes, men som funker som bare det på sin egen måte. 
Og historien er like betagende, selv om dans har en mye mer selvfølgelig plass i det amerikanske samfunnet enn i Japan. 

Men fortsatt er «Skal vi danse?» en film om å lengte etter noe mer i livet, og om hvordan du kan oppnå det om du bare våger å satse litt. 
Den gir også et tankevekkende bilde på hvor redde menn er for å utforske og vise sine feminine sider. 
Det er slett ikke bare kvinner som er hemmet av kjønnsroller! 

John Clark (Richard Gere) er en middelaldrende mann av den vellykkede typen. 
Skjønn kone (Susan Sarandon) som han elsker og som elsker ham, to flotte barn, god økonomi, bra jobb som advokat. 
Likevel er han litt deprimert. 
Livet er rutinemessig, John drømmer i det stille om noe mer, og skammer seg for det. 
Typisk mannlig midtlivskrise. 

En kveld, på toget hjem fra jobb, får han øye på en vakker kvinne med trist ansikt i vinduet på en danseskole. 
Hver kveld ser han kvinnen, lengter etter å se henne. 
Et plutselig innfall får ham til å hoppe av toget en kveld og gå inn. 
Før han vet ordet av det, er han innskrevet på nybegynnerkurs i selskapsdans sammen med to andre trestokker. 
Og danselæreren er IKKE den vakre Paulina fra vinduet (Jennifer Lopez), men den eldre, alkoholiserte Miss Mitzi (Anita Gillette). 

Hver onsdagskveld går John på danseskolen i all hemmelighet. 
Hans kone merker at noe foregår, mistenker utroskap og engasjerer en privatdetektiv... 

Filmen er full av herlige karakterer som alle — på sin måte - får livene sine forandret av Johns plutselige innskytelse om å hoppe av toget og oppsøke danseskolen. 

Den mest minneverdige karakteren i filmen er Link (Stanley Tucci), John Clarkes streite kollega som har en hemmelig lidenskap for selskapsdans i full latinolover-habitt. 
Et fantastisk syn! 

Men dette er definitivt skjønnasen Richard Geres film, det er hans rollefigur historien dreier rundt. 
Og hvem andre enn superelegante Gere kunne spilt denne midtlivskrisemannen som også viser seg å være en romantisk helt? 

Jennifer Lopez har en overraskende liten rolle som danselæreren Paulina med tragisk fortid. 
Men her gjør sladrespaltedivaen sin beste rolleprestasjon siden «Utenfor rekkevidde» og «U-Turn»-tiden. 
Stram i maska og ekstremt rak i ryggen skrider hun rundt i dansestudioet og er utilnærmelig og forsteinet, før også hun mykes opp og finner en ny vei i livet. 

«Skal vi danse?» er et nærmest skamløst publikumsfrieri, der den spiller på alle de rette strengene for å framkalle alle de rette følelsene hos publikum. 
Men det er ikke noe spekulativt i det, derimot en tydelig moral: i tillegg til å være en hyllest til vågemotet og dansen, er den også en hyllest til det forpliktende ekteskapet - i gode og onde dager. 

Hvor er nærmeste danseskole? 
