Blodig action med politisk brodd
En smart historie om store ulikheter, vold og rasisme i USA. 

«Widows» er en ambisiøs, mørk, virkelighetsspeilende ransfilm som både underholder og gjør vondt. 

Og som er like smart som den er tøff. 

Filmen er basert på en populær TV-serie fra 1980-tallet med samme navn. 

Regissør Steve McQueen har tidligere stått bak sterke filmer som «Hunger» og Oscarvinnende «12 Years a Slave». 

Gillian Flynn, forfatteren av «Gone Girl» og en av årets beste TV-serier, «Sharp Objects», er medforfatter av manuset. 
Viola Davis står i spissen for et stjernelag med skuespillere. 

Det ligner en gulloppskrift. 
Filmen byr på kompliserte, interessante kvinner i fleng, et innviklet krimplot, og blodig action med politisk brodd. 

Harry Rawlings (Liam Neeson) leder et kupp som går galt, og resulterer i at alle de involverte dør. 
Rawlings enke, Veronica (Davis), blir stående igjen med lite annet enn Harrys gjeld. 
Den hun skylder penger er Jamal Manning (Brian Tyree Henry), en kriminell som nylig har gått inn i politikken. 

Veronica kontakter to av de andre enkene, Linda (Michelle Rodriguez) og Alice (Elizabeth Debicki), og legger en plan for å gjennomføre et eget kupp. 
Etterhvert blir også Belle (Cynthia Erivo) tatt inn i gruppen. 

Får de fire kvinnene til det ambisiøse kuppet, kan de både betale ned gjelden til Manning, og stable sine egne liv på beina igjen. 

Historien er ganske komplisert og har mange karakterer, noe som gjør at ting går litt tregt i starten. 
Mye er knyttet sammen, på mer innviklet vis enn det først virker som. 
Men trass i at det tar litt tid, er oppsettet helt nødvendig. 

Når det først blir fart på sakene, følger det til gjengjeld mange overraskende tvister, og alt kompliseres ytterligere. 

Ved siden av kvinnenes ransplanlegging foregår et politisk spill. 
Manning trenger pengene han presser enkene for, for å ha en sjanse i valgkampen om å bli en av Chicagos «oldermenn», lederen av et av byens distrikt. 
Den han stiller mot er Jack Mulligan (Colin Farrell), som heller ikke har alt på det rene. 

Det er altså mange lag i «Widows». 
Dette er ikke en enkel blockbuster, men en smart film som også kommenterer rasisme og politivold, korrupsjon, hvor stor ulikhet det er mellom fattig og rik, mellom hvit og minoritet i USA. 

Det er ikke overraskende at kvinnene i et manus Gillian Flynn har vært delaktig i, er kompliserte karakterer. 

Alle viser ulike nyanser av det å være undetrykket kvinne, som håndterer dramaet de kastes ut i på forskjellige måter. 
Det gir interessant dynamikk. 

De fire hovedrolleinnehaverne gjør alle sterke skuespillerprestasjoner, men Viola Davis er den som virkelig får briljere. 

Hun har rollen som den strenge, kalde hjernen bak kuppet, men er også den som har tapt mest, som bærer på mest sorg og sinne. 
Det makter Davis så absolutt å spille. 
