Mye moro i bagasjen, pakket med viser og varme
Tonen er lun, men observasjonene kan likevel være skarpe. 

SHOW: 
Når Jon Niklas Rønning reiser alene, er han i godt selskap. 
Han er den eneste komikeren på scenen - «Jeg reiser alene» er det første showet der han er det - men ensom er han absolutt ikke likevel. 
Han har følge av musikerne Ole Morten Aagenæs (tangenter og sang), Pernille Øiestad (sang), Madeleine Ossum (fiolin) og Andreas Haga (bass). 

Dem har han god nytte av underveis. 
Tre fjerdedeler av numrene er musikalske, og den rønningske musikaliteten - i språksans og rytmefølelse - merkes godt også i resten. 

Fellesskap 

«Jeg reiser alene» er et nært og personlig show der innholdet samtidig er trygt forankret i et felles kulturelt fundament, ett der P1-, P2- og P4-lyttere kan møtes. 
Ja, vi kan godt inkludere NRK-, TV2-, TV3- og TVNorge-seerne i dette også. 
Rønning inntar outsiderrollen og stiller seg på sidelinja, men skråblikket er likevel rettet mot det velkjente, det som mange har et mer eller mindre (og helst mindre) gjennomtenkt forhold til - de kulturuttrykk det er fort gjort å ta som en selvfølge. 

Her er harselas med hyllestshow og reality-TV, familiefeiringer, prisutdelingsinflasjon og liksompoesi på Instagram, med en personlig signatur og med vrier og vendinger som gjør dette til noe mer og mer minneverdig enn standardøvelser. 
En og annen Aker Brygge-referanse er her også funnet plass til, i trygg forvissning om hvor Latter-lokalene ligger. 

Om tonen er lun, er blikket skarpt, og observasjonene vittige og smarte. 
Nederlagene er gjenkjennelige, planer og drømmer som det aldri ble noe av har like høy identifikasjonsfaktor, og trøsten - enten den går til den som befinner seg alene på valentinsdagen eller til den som bruker mer av sin tid på pass av egne barn og mindre på andre gleder enn det som var forventet - bærer med seg en velment og oppriktig aksept for de verdier som kom i stedet for dem drømmen hadde i seg. 

Kunst og håndverk 

En Ole Paus-hyllest (ikke til å forveksle med parodien på hyllestshowet viet Beatles) er å regne som ektefølt kjærlighetserklæring, en kartlegging av oppskriften på partymusikk anno 2019 er det motsatte, og en kulturell analyse av forskjellene mellom samlivsbrudd-sanger for menn og kvinner treffer blink. 

Alt er utført med stødig showmannshåndverk, velformulert, solid formidlet og framført med sikkerhet og timing. 
Også bakgrunnsgrafikken, signert Joachim Barrum og Arnt Ove Foss, er der lagt omtanke i. 

Jon Niklas Rønning har altså mye moro i bagasjen, og han mestrer både kunsten å pakke det sammen og å pakke det ut. 
