Den nye Jackson er her
The Cure for klubbkidsa. 

|||CD: 
Med en nyskapende hårfrisyre, berømt mor og singlene «In For The Kill» og «Quicksand» plassert på alle blogger og engelske hitlister, har britiske Elly Jackson i duoen La Roux hatt gode vekstvilkår for opphaussing og påfølgende backlash. 

Nedturen kan straks bli en realitet om folk ikke stiller med åpent sinn i møte med debutplata. 
En kontroversiell falskslepen Jenny Wilson-aktig vokal plassert i et lydbilde verdig et gammelt dataspill kan bli tungt å svelge for Lady Gaga-fans, men de bør tvinge det ned. 

Etter hvert trer nemlig detaljene fram. 
«When Doves Cry»-tyveriet på «Quicksand», den godt timete «Thriller»-referansen på «Tigerlily» og ikke minst innlevelsen til Elly. 
Flere ganger høres den androgyne frontfiguren til å være på gråten under skildringene av vond kjærlighet, og når makker Ben Langmaid svarer med å gi det dansevennlige omgivelser, virker det jaggu som at klubbkidsa har fått sitt eget The Cure. 
