Bokanmeldelse:Jim Lynch: 
«Når havet stiger» 

Nydelig debutroman om et skjebneår for en uvanlig gutt og naturen omkring ham. 

Roman Løvetannbarn i springflo. 
289 s. 359 kr. 
Font 

Jim Lynch er på kort tid blitt et stort forfatternavn. 
Han har sprell levende mer eller mindre skakke karakterer innbakt i humor, levd liv og dødsviktige temaer. 
Han sies å observere som en journalist og skrive som en poet. 

Vi møter uforglemmelige, lynintelligente, trettenårige Miles, småvokst, rødhåret og hekta på havet i staten Washington i USAs nordvestlige hjørne. 
Foreldrenes ekteskap skranter, og de ser ikke sin fantastiske sønn. 
Skilsmisseutsiktene skremmer fordi han ikke vil flytte fra Pugetsundet. 

Han kjenner det ut og inn og kan navngi hundrevis av marine arter og leverer fisk og skalldyr til restauranter og en forskningsstasjon. 
Som leser er du fast allerede i åpningskapitlet, der vi følger Miles på måneskinnstur i sundet som koker av liv. 
Forfatteren skaper mesterlig bråmodne Miles' stemme. 

Hans skjebneår er da han gjør to oppsiktsvekkende funn: en kjempeblekksprut som aldri er observert på land og en kadettfisk. 
Forskere og presse kommer, og Miles blir lokalkjendis og pressemaskot fordi han melder følgende inn i en mikrofon: 
«Jeg tror jorden prøver å si oss noe». 

Det surkler, suger og plopper i fjæra hos Lynch. 
En stakkars leser kan bli på gråten for ikke å ha satset på marinbiologi. 
Forfatteren viser hvor tvingende nødvendig det er å bevare livet i havet fordi det bærer livet på landjorda. 

Strålende oversettelse av Bodil Engen. 
