Filmanmeldelse:Kosefilm for voksne 

Godlynt, lavmælt og meget ettertenksom komedie for et voksent publikum, gjerne med intellektualiserende tendenser. 

Eller: 
Dette er en «Woody Allen-film» med Woody Allen, uten at den er laget av Woody Allen. 
Tvert om, hadde jeg nær sagt: 
Latineren John Turturro er mannen både bak manus og regi. 
Til gjengjeld kretser det om klassiske Allen-temaer, som sex, religion, rase og livets nødvendige distraksjoner, med replikker og dialog etter velkjent, kjapp one-liner-modell. 

Utgangspunktet er latterlig utenkelig: 
Woody Allens kvinnelige hudlege (Sharon Stone) avslører for sin pasient at hun er klar for en smule eventyrlige sexutskeielser; om Woody kjenner en brukbar, mannlig hingst. 
Jo da, det gjør pengelense Woody, og avslører sine planer for den ellers intetanende Turturro. 
Et umake prostituert/hallik-par! 
Men slett ikke uten lokal suksess, plutselig tilgang til penger samt åpning til atskillig fundering omkring kjødets og sjelens irrganger i en ellers nokså kald og berøringsløs verden. 

Inn på scenen: 
En vakker rabbinerenke og mor til seks barn (Paradis), en lokal jødisk bydelspolitimann (Schreiber), en også sex-hungrende legevenninne (Vergara), en barnerik farget Allen-samboer (Kuzmina). 
Og man får et luntende sammensurium av observasjoner og munterhet og spilleglede, som vil glede mange, mange! 

På den annen side: 
Har man ikke sans for Woody Allen, vet man ikke hva det vil si å se en film på den diametralt andre enden av action-skalaen og eier man ikke tålmodighet med filmfomling i den sanne menneskelighets navn, bør man la være. 
