Kvelertak på Øyafestivalen:Rett i strupen 

Det er når du ser og hører Kvelertak at du virkelig forstår hvorfor de har valgt bandnavnet sitt. 

Konsert: 
Kvelertak Sted: 
Sjøsiden onsdag kveld Øyafestivalen Publikum: 
Cirka 3500 
Eller er vi vitne til selve «Åpenbaringen»? 
Erlend Hjelvik kommer iallfall ut på scenen ikledd en gigantisk uglemaske. 
Resten av konserten raver vokalisten rundt på scenen i baris som et annet skautroll, mens growlingen hans forsterker følelsen av utemmet villskap. 

Uglemaskene kommer for øvrig tilbake senere i showet, foran ansiktene på fire ekstra buekorps-trommiser som passer på å hvile trommestikkene som et snudd kors i beste svartmetal-stil. 

Men er Kvelertak metal? 
Ja og nei. 
En live-opptreden med gutta klarer ikke å skjule at uttrykket ligger vel så nær punk som metal. 
Kombinasjonen av de to genrene er det iallfall få band som gjør dem etter. 
Legg så til noen nær skamløst catchy refrenger og melodilinjer - «Bruane brenn», «Kvelertak» og «Spring for livet» er bare noen få eksempler - og du har noe unikt. 

Det kan muligens brukes som et ankepunkt at Kvelertak på oppfølgeren av suksessdebuten ikke har utviklet seg, men konsentrert seg om å rendyrke debutens aller beste sider - det er jo derfor andreskiva heter "Meir". 

Fra scenen fremstår dette imidlertid helt riktig; med to noenlunde like plater legger Kvelertak til en ekstradimensjon live som bare understreker den kompromissløse hardheten som debuten og konsertene etterpå hadde. 

Men jeg vet ikke om vi tåler enda «Meir» neste gang. 
Vi hiver allerede etter pusten. 
Av et Kvelertak. 
