Plateanmeldelse:Mac DeMarco - «Salad Days» 

Ny slackersjef. 

23 år gamle DeMarcos hjemmestudio er et slags tidsvakuum. 
Der han tidligere klovnet seg til med karikert rock'n'roll, er han blitt mer seriøs og psykedelisk. 

Sjanglete og sommerlig indie, «jizz jazz» som han selv kaller det. 
Seigt, lystig og fandenivoldsk. 

Litt Bowie, litt Lennon, på deres mest innrøykede og bluesinspirerte. 
Det beinete gitarspillet og en tykk eim av sneiper som ligger strødd oser forvrengt idyll - men det er når han får på sin Tame Impala-drakt i «Chamber Of Reflection» han virkelig briljerer. 

Jaggu kler han også litt Steely Dan i det kantete synthdrivet på «Passing Out Pieces». 

Herlig sløvt og bekymringsløst. 
Men kanadierens tredje solide utgivelse på to år viser at det skjuler seg et arbeidsjern bak det hele. 

BESTE LÅT: 
«Chamber Of Reflection» 
