Den deilige lyden av avansert pop
Sharon van Etten tar steget fra talenfull til etablert. 

ALBUM: 
«Are We There» åpner med et nakent pianokomp og en myk stemme, og bygger seg opp med strykere og flere instrumenter. 
«Afraid of Nothing» er en god start og et godt bilde på en artist som tør ta sjanser. 
Spor to heter da også passende nok «Taking Chances», en velprodusert stykke avansert pop. 

Fengende (!) 
Intensiteten og kraften i Sharon van Ettens (33) plater har økt gradvis, fra det stille og nesten litt forsagte folkalbumet «Because I Was In Love» (2009), via «Epic» (2011) og det mørke og rocka mesterstykket «Tramp» (2012) til mer fengende (ja, faktisk) og mer poporienterte «Are We There». 

Kraften er fortsatt der, men på en mer «innsmigrende» og insisterende måte. 
Samtidig er albumet atmosfærisk og svevende. 

Sundfør light 
Det er akkurat som om en ny verden har åpnet seg for New Jersey-artisten. 
Selvsikkerheten har økt - og dermed også spenningen i uttrykket. 

På «Your Love Is Killing Me» og «I Know» høres hun ut som en light-utgave av Susanne Sundfør, mens hun andre ganger har fellestrekk med amerikanske Mary Gauthier. 

Ny produsent Mens The Nationals Aaron Dessner produserte «Tramp», har hun her alliert seg med medprodusent Stewart Lerman (Willie Nile / Loudon Wainwright III / Darden Smith / Dar Williams). 
De møttes i forbindelse med at han produserte musikken til tv-serien «Boardwalk Empire», der Van Etten er med på lydsporet. 

De introduserer elektronika i lydbildet. 
Det kommer i passelige doser og meget smakfullt - slik at det pirrer, men ikke blir påtrengende. 

Den mer lystige «Our Love» virker riktignok litt billig, nettopp av den grunn, og understreker også at Van Etten er best når hun er trist både tekstlig og musikalsk - som i påfølgende «Tarifa», med kledelig saksofonfølge a la Van Morrison. 

Etablert 
Det blir derfor bare pirk på et vakkert album som viser en indieartist som sakte, men sikkert har løftet seg sjøl fra talenfull til etablert. 

Svaret på spørsmålet hun stiller i albumtittelen vil derfor fra min side være: 
Du nærmer deg veldig, Sharon! 
