Dahles språk er såre vakkert og bilderikt
Fanget i leiligheten uten mat og drikke. 

Er du blant dem som har holdt deg til Gro Dahles barnebøker og dikt, og er ukjent med romanene for voksne, så les «Dobbel dyne». 
Her skriver Dahle en svingende fin og musikalsk prosa – poetisk, øm, original. 
Boka er et tett kammerspill for to. 
En solstorm slår ut strømmen. 

Butikkene stenger, vannet forsvinner, alt stilner i januarkulden. 
Marie og sønnen Eivind isoleres i leiligheten, og vi følger dem mens temperaturen synker innendørs, mat og drikke tar slutt. 

Denne fysiske, ytre unntakstilstanden akkompagneres av en indre unntakstilstand – i og mellom aktørene. 
Marie går på tå rundt Eivind, som hun har hentet hjem fra studiene. 
Han er nedbrutt og har sluttet å snakke. 
Hvordan kan Marie nærme seg sønnen som hun elsker så høyt? 

Utmattelse 

Dahles språk er såre vakkert og bilderikt. 
Hun beskriver den stadig mer presserende situasjonen, dagene som «kom og kom, rant inn fra høyre, flyttet seg utover gulvet som klinkekuler». 
De tomme ukene åpner avstengte rom i Maries bevissthet. 
Hun tenker på Anders, som er Eivinds far uten å vite det. 
På den livskraftige moren, og på Eivind, som alltid har vært annerledes. 
Marie blir stadig mer utmattet og leseren kjenner det samme. 
Frustrasjonen øker fordi de to ikke søker ut av nødssituasjonen, men blir i stillheten «som gjærer i rommet». 
Likevel er det bevegelse, refleksjonsrom og håp nok til at leseren utholder stillstanden. 

Mors harehjerte 

Det er en nesten hermetisk lukket situasjon Dahle beskriver. 
Men bildene, de språklige og de mer strukturelle, utvider romanen. 
Lars Ellings maleri av en kvinne med harehode er en sentral figur, solstormen likeså. 
Begge peker mot relasjonen, mot redselen og den voldsomme, varme og stormende, kjærligheten som følger med et barn. 
«Dobbel dyne» er en fortelling om sterke emosjoner, formidlet med verbal sjarm og skjønnhet. 
Den er en innstendig og gjenkjennelig hvisken til barnet: 
«Du må ikke dø fra meg». 
