Holder til en flyktig rockutblåsning
The Dead Daisies er et superband av B-stjerner. 

ALBUM: 
Los Angeles-baserte The Dead Daisies må kunne beskrives som noe sånt som et superband av B-stjerner. 
Ikke til forkleinelse for de involvertes musikalske egenskaper. 
De leverer alle prima vare, det er bare det at selv om de har spilt i klassiske band, så har de færreste av de vært med på de respektives mest definerende plater. 

Vokalist John Corabi hoppet inn i Mötley Crüe da grungen tok et ubehagelig grep rundt halsen på den mest outrerte hårrocken. 
Gitarist Doug Aldrich har vært innom både Dio og Whitesnake seint i begges karrierer. 

Nå er først og fremst The Dead Daisies gitarist og altmuligmann David Lowyes band og besetningen mer eller mindre roterende. 
Skal man dømme etter antallet artister som har vært innom, må man vel kunne kalle The Dead Daisies en slags musikernes fellesorganisasjon avdeling Los Angeles. 

Hvordan låter så «Burn it Down»? 
Litt som forventet: 
Velspilt, håndverksmessig kompetent og litt sjelløst. 

The Dead Daisies trives godt i den litt baktunge, bluesmettede hardrocken som ikke er så utsatt for datostempel, men samtidig er vanskelig å gjøre vital og spennende. 

Det er en fiffig balansekunst å mestre det teknisk perfekte og det å skrive låter med nerve. 
Kvintetten er i overraskende på trygg grunn i det førstnevnte feltet, men sliter med å gi låtene deres en følelse av noe viktig og genuint. 

Når det er sagt, så vil nok mange finne nok å glede seg over om det er en flyktig utblåsning man er ute etter. 
«Rise Up» og «Can't Take It With You» er begge gyngende hardrock som garantert gir nakkemuskulaturen en god trim på konsert. 

Men sånn for å påpeke det, det er ikke The Dead Daisies som bygger vei for rocken inn i det neste tiåret. 
