Skamløs Kratos-kopi
Fossende blodsprut og avkappede lemmer som seiler gjennom luften kan ikke redde PS3- og 360-spillet «Conan». 

Da jeg var liten, var jeg veldig glad i å tegne. 
Eller, nærmere bestemt, jeg var veldig glad i å tegne ETTER ting. 

Om det så var å sitte med bilder av løver og elefanter foran meg og studere hver eneste linje, eller om det var å legge et tynt papirark over og simpelthen følge strekene jeg kunne skimte - det å få til noe som kanskje, muligens lignet LITT, ga meg en sterk følelse av velbehag. 

Og det er slik jeg ser for meg Nihilistic Software mens de satt og laget «Conan». 

Med «God of War» og «God of War II» på repeat mens de flittig forsøkte å kopiere det de så. 
Kanskje med tungen i munnviken og et intenst, fokusert blikk, hva vet jeg. 

Problemet er at de ikke er ni år gamle, selv om det kanskje kan virke sånn. 
De har ikke helt skjønt forskjellen på å stjele og det å høste fra inspirasjonskilder. 

For noen uker siden var jeg på en av de mest bisarre spillpresentasjonen jeg har vært på noen gang. 
THQ-representanten presenterte «Conan» gjennom punktvise sammenligninger med «God of War»-spillene. 

Via fakta som gikk på antall våpen og slikt, mente han tydeligvis å kunne bevise at «Conan» er bedre enn «God of War». 
Her ble det med andre ord ikke lagt antydningen av en finger imellom. 

For «Conan» låner ikke friskt fra «God of War», det er ikke inspirert av noe eller en hyllest. 
Det er et skamløst og sjokkerende åpenlyst tyveri det er snakk om. 

Du kan sette deg ned med en liste over innholdet i «God of War»-spillene, og krysse av - punkt for punkt: 

* En eldre, britisk kvinne som fortellerstemme og «frossede» filmsnutter i 2D? 
Check. 

* Enorme bosser som til slutt ekspederes med en serie knappetrykk på absurd brutalt vis? 
Check. 
Flere av bossene er til og med så og si like som de du finner i originalen. 

* Samling av røde, blå og grønne runer, som hjelper deg til å oppgradere kampferdigheter og slikt? 
Check. 

* Et passe dramatisk soundtrack med fullt orkester? 
Check. 
Her er de to spillene så like at «Conan»-komponisten må ha fått klar beskjed om å lage noe som ligner. 

* Lystne damer med bare bryster? 
Check, check og check. 
Det kryr av dem, og når de reddes fra sine lenker sier de ting som «take me and crush me with your love». 

* 
Et overdådig brutalt kampsystem med forskjellige rekkevidder og hastigheter? 
Check. 

* Knusing av kister og krukker for å finne helse og oppgraderingsruner? 
Check. 

* Hurtige tastetrykk for å åpne dører og dytte på store ting? 
Check. 

Jeg kunne ha fortsatt med en mengde mindre ting - flere av miljøene, inkludert en stor treskute og et bymiljø med livredde sivile i gatene - er for eksempel snytt rett ut av nesa til Kratos. 

Historien er i tillegg det reneste sprøyt, jeg skjønner godt at Ron Perlman, som har stemmen til Conan, og resten høres ut som om de frykter for resten av sin karriere. 

Grafikken er langt, langt under det man bør forvente av spill til PS3 og 360. 
«God of War» ser utrolig mye mer lekkert ut, selv om det er på PS2. 

For ikke å snakke om å sammenligne «Conan» med «Heavenly Sword» - grafisk sett, er det et helt Atlanterhav mellom de to. 

De få gåtene du må løse for å komme videre er omtrent så lite oppfinnsomme som de kan få blitt. 
Og hordene av fiender du slakter varierer fra passe interessante til ufattelig teite. 

Lydbildet er også under enhver kritikk. 
I kombinasjon med uspennende miljøer, er det liten hjelp å få hvis man skal forsøke å leve seg inn i Conans virtuelle verden. 

Dessuten er avslutningen på spillet horribel, noe som inkluderer noen meningsløse hoppesekvenser og en idiotisk og alt, alt for vanskelig boss. 
Førsteinntrykk er viktig, men det er pinadø sisteinntrykk også. 

Det som gjenstår da er et kampsystem som faktisk er veldig bra. 
Uansett om du har et sverd i hver hånd, om du griper om et digert sverd med begge hender eller om du kombinerer dette med håndgemeng, slag og spark, har du en mengde forskjellige kombinasjoner å kose deg med. 

Og det blir definitivt aldri kjedelig å kappe lemmer av monstere og andre fiender. 
Selv kappet jeg av like under 1000 lemmer i løpet av spillet. 
Ja, for det er en statistikk som naturligvis er sentral i et spill som dette, såpass har Nihilistic Software i alle fall skjønt. 

Hvis du legger fra deg din kritiske sans i åtte timer og legger til en solid dæsj godvilje, er «Conan» et spill det er fullt mulig å more seg med. 

Såpass bra er kampsystemet, og i tillegg har du prinsippet om at «Conan» kan være så dårlig at det blir bra for enkelte. 

Men min kritiske sans er intakt, og butikken var dessverre utsolgt for godvilje denne gangen. 

Og da er det ingen grunn til å gå rundt grøten. 
«Conan» er sjelløst, uoriginalt, plumpt, uoppfinnsomt, spekulativt og irriterende. 

Nihilistic Software har stjålet som ravner. 

Og som om ikke det er ille nok: 
De har ikke den fjerneste anelse om hva de skal gjøre med byttet. 

PS: 
Til alle dere aksjeeiere som nå er klare til å kaste dere over telefonen og rope «SELG! SELG!»: 
Dette «Conan»-spillet har ingenting med hverken Funcom eller deres kommende onlinespill «Age of Conan» å gjøre. 
