Halvferdig, men kjører fantastisk
Så artig at man nesten får lyst til å gråte. 

Det er den minste og billigste Aston Martin på markedet, men designen er hentet fra den drøyeste racerbilen de noen gang har bygget. 
Vantage er et hakeslipp og er så artig bak rattet at man nesten får lyst til å gråte en skvett. 

Men er det flere enn oss som har hatt problemer med å skille de forskjellige modellene fra Aston Martin fra hverandre? 
Siden de traff spot on på karosseridesign i 2001 med Vanquish, har de mistet all fantasi. 

Nye takter 

Hver eneste modell senere er en kopi av den forrige. 
Til og med firedørs Rapide er jo vanskelig å skille fra sine søsken, med to dører. 
Den eneste som stikker seg ut er snåle Cygnet, som i all hovedsak er en Toyota Iq, med Aston-grill og høy prislapp. 

Den nye Vantage derimot, viser heldigvis nye takter. 
Den slår deg midt i trynet og ligner ikke på noe annet. 
Aristokraten har kastet dressen og er bemerkelsesverdig enkel i sin design - og har total mangel på pynt. 

Derimot ser det ut som de har revet bort halve fronten og satt inn et svært gap, med eneste funksjon å svelge så mye luft som mulig. 
Dette for å fore turboer og kjøle ned motorpakka, og samtidig trykke nesa ned mot bakken. 

Race-inspirert 

Aston har lang tradisjon i å legge en leppestift rundt grillen, og den nye fronten er godt egnet, så vi kommer vi til å se en rekke artige farge-kombinasjoner. 
Hele fronten preges av et gedigent panser. 
Porsche hevdet at Macan hadde verdens største panser under lanseringen, men dette må da være større! 

Det er ingen tvil om at Vantage er inspirert av baneraceren Vulcan. 
Banebilen har kun to smale LED-striper som hovedlys. 
Vantage har også små lykter, og onde tunger synes de ser ut som noe man har hentet fra Mazda MX-5. 

Luftutlippet på siden kan du bestemme finish på selv. 
Vår hadde en grovt performert finish, som oser alt annet enn jåleri. 
Det ser faktisk mer ut som noe vi kunne funnet på å lage selv ... 

Rå hekk 

Hekken skriker også racing. 
Det ser ut som man bare har skåret vekk halve støtfangeren for å gi plass til luftstrømmer og eksos som må ut akkurat der. 
Den store lysrampen lyser hele veien fra høyre til venstre i enkelte marked, men ikke i Europa. 

Her er det krav til høydeforskjell mellom baklys og bremselys. 
Derfor er det bare ett bremselys i midten på rampen. 
Lysdesignen har ingenting til felles med andre modeller, men hekken ser grisefeit ut, ikke minst på grunn av de svære bakdekkene. 

Vi åpner dørene med de innfelte klassiske dørhåndtakene. 
Døra kommer mot deg, skrått oppover, og blir stående oppe takket være fjærbelastede hengsler. 
Kult! 
Vi klatrer forventningsfullt ned i bilen og fyrer maskinen. 

Heftig lyd 

Lyden er dov, rå og brutal, og Vantage virker fjærlett fra første blipp, blipp på gassen. 
Vi sitter veldig lavt og deilig. 
Vi blir innkapslet i våpenet og det tar ikke lang tid å bli dus med doningen. 

Fra venstre og høyre tommelfinger velger vi fjæroppsett og powerleveranse. 
Sport, Sport+ og Track. 

Vi stiller begge deler på Track og fyrer på. 
Da er det meste av antispinn slått av og alle klaffer i eksosen er åpne. 
For å være helt ærlig; denne bilen skal bare gå i Track-mode. 
Det er da du virkelig lever. 
Aston Martin har ikke bygget motoren i denne bilen selv. 
De har inngått et samarbeid med AMG. 

Motor og drivverk er løftet rett over fra AMG GT S. 
Det vil si en fireliters V8 med dobbelturbo som spytter ut 510 hester. 
At det står AMG på blokka er ikke noen ulempe for bilen. 

Wohooooooo. 
Fytti katta som dette stikker. 
Man må klype seg i armen. 
Dette er tross alt innstegsmodellen. 
Jeg trenger ikke mer. 
Det er en liten bil. 
Snerten - og brennkvikk. 

Vekta flyttet bakover 

0-100 km/t går unna på 3,7 sekunder. 
8-trinnsgirkassa, som ligger mellom bakhjulene, banker inn gir etter gir. 
Brutalt og direkte med svææære paddles bak rattet som sitter fast i rattstammen. 
Er du i manuell modus, faller den ikke for fristelsen å gå tilbake til Drive. 
Den holder seg der til du aktivt går tilbake til automatisk modus. 
Bra. 

Bakakselen har differ som låser fortere enn du klarer å tenke. 
AMG er utrolig flinke til programmering av kassa når du kjører automatisk også. 
Det hele opereres stort sett slik du selv ville ha gjort det, men det er morsommere å gjøre det selv - veldig mye morsommere. 

Man trenger ikke å åpne panseret for å kjenne at vekta er flyttet så langt tilbake som mulig. 
Faktisk er fremkant på motoren i linje med bakkant på felgene. 
Og vi sitter også så langt bak at man får en følelse av en knivskarp styring over en ganske lett front, mens bakhjula sitter som limt på asfalten. 
Man skulle tro den var en smule baktung, men Aston Martin hevder vekta er 50/50 prosent fordelt på akslene. 

Leken og lett 

Det er fint vær og tørr asfalt. 
Bånn pinne på førstegir gir null spinning. 
Bakhjulstrekkeren bare stikker. 
Når vi senere kjører den på regn, blir saken en annen. 
Den bryter raskt ut, men den momentsterke V8-motoren og lekne rumpa er lett å moderere og kontrollere. 
Den er nøytral, lettkjørt og tillitsfull å ratte. 

Hele bilen gir en helt annen følelse enn AMG GT. 
Tyskeren får også mye skryt for styringen, men har mer sporete oppførsel med fronten samtidig som rumpa lever såpass mye, at man trenger litt tid med bilen for å senke nakkehåra etter et pass på svingete veier. 

Hvilken av bilene som er best for de som har racingdress som arbeidsantrekk, vet vi ikke, men vi liker dette bedre. 

Vi vil gå så langt som å si at Vantage faktisk er en ganske komfortabel opplevelse, hvis det er mulig å bruke det uttrykket på den viltre og kompakte sportsbilen. 
Den er mulig å kjøre langt med, fordi den på langt nær er like crazy i lydbildet i kupeen fra dekk og motor. 
Det er hvert fall slik vi opplever det. 
Det kan hende vi ombestemmer oss, om vi noen gang får oppleve den på norsk asfalt. 

Under timene bak rattet i råskinnet, endrer vi oppfatning om kjøre-innstillingene. 
Skal man tilbakelegge noen mil, eller frakte seg på litt dårligere underlag, skifter man fort dempingen over på snilleste innstilling. 

Ikke fordi den er pinnestiv og ubehagelig i Track-mode, men fordi det blir mest behagelig over tid. 
Den blir aldri for myk og den mister aldri kontroll. 
Bilen er veldig retningsstabil, både på ratt og rumpe. 
Det er et helt sjukt drag når drivlinja står i Track-mode, men det kan bli litt slitsomt dersom du kjører den automatisk. 

Turtallsnåla beveger seg sjelden under 3.000 omdreininger, og med halvflat pedal rapper den rett opp til 5.500, før den sender nåla til turtallssperra på 6.800 omdreininger. 
Det er gøy en stund og faktisk ganske lenge, for lydbildet fra V8-eren er deilig og dovt. 

Men motoren blir ikke sirup selv om den settes i Sport, som er normal-programmet. 
Da legges girene inn snillere, og den går og tusler rundt på 1.200 omdreininger. 
Du har fortsatt et lummert lydbilde som bakteppe. 
Dette er transportgiret. 
Når du gir bunn gass, løfter den lynraskt turtallet til 3.500 og trekker derfra. 

Det er massevis av moment og man trenger egentlig ikke noe mer. 
Denne motoren er et smykke. 

Amerikansk båt 

Men oisann. 
Vi har helt glemt å se oss omkring inni kupeen. 
Det er ikke her Aston Martin har lagt igjen mest penger. 
Like mye som man blir slått i bakken over kjøreglede og spenstig design- og materialvalg på utsiden, får man et hakeslepp når man studerer interiøret. 

Vi har studert flere varianter av Vantage, og materialvalgene varierer, men uansett hva du går for, minner interiøret mer om hva man finner i småseriebiler, enn hva man kan forvente av en ultraluksus-produsent. 

Dette er finish som overgås av flinke bilstereobyggere. 
Vår testbil var langt over i det vulgære. 
Interiøret er trukket i lysegrått skinn med oransje detaljer og hvite sømmer, mens taket er trukket i like grått semsket kunstskinn. 

Dashbordet, spesielt foran passasjeren, minner om en Kia fra 80-tallet. 
Luksusfølelsen er tvilsom, sømmene er grove og lange, og skinnet - som kalles California Poppy Leather - er hardt å ta på. 

Til og med ramma rundt den 8-tommer lille multimediaskjermen er pålimt skinn. 
Burde det ikke stått en frittstående, rammeløs glassplate der, som gir James Bond viktig info? 

Rotete 

Følelsen av luksus og detaljer man finner i rimelige Audi-er ligger skyhøyt over dette, og det rimer dårlig med prisen på drøyt 2 millioner kroner. 
Midtkonsollen er et kroneksempel på rotete og knotete design. 

Knappene er kastet inn, mer eller mindre uten mening om hva som bør stå sammen. 
Du må faktisk orientere deg en stund for å finne ut hva alt er og hvor det er. 
Blant annet er låsing av dørene både lagt til høyre og venstre side av vriknappen for kupevifta. 

Leselysene er utenfor der igjen. 
Hva gjør disse sammen med de tre store knappene for klimaanlegg? 

Vi sitter imidlertid godt og har god plass mellom oss og taket. 
Både rygg og sidepute har justerbar sidestøtte, men lengden på seteputa vår var fast. 

Rattet er egendesignet, men også ganske fattig på ornamenter. 
Det er flatt i overkant, men burde faktisk vært rundt, for da kunne man sett alt i det kule og funksjonelle heldigitale instrumentpanelet. 

I midten har man en stor turteller, med digital hastighet og girvalg i senter av denne. 
På venstre side konsentrerer man seg om viktig info fra bilen. 
På høyre side har man trivialiteter som tripteller og styring av multimedia. 

Seks versjoner 

Du får din Vantage i seks grunnversjoner, der du i grove trekk får søm og interiørdetaljer i samme farge som de seks valgene av lakk. 
Grunnprisen er 2.068.400 kroner, men de fleste tar standardpakkene som utgangspunkt, og oppgraderer bilen etter eget ønske. 

- Prispåslaget blir typisk rundt 350.000 kroner, forteller salgskonsulent for Aston Martin på Insignia, Carl Henrik Unelsrød. 

Det er typisk fargevalg, valg av finish på kanalskjørter, vinduslister, gjeller og et bredt spekter av materialvalg inni. 

Det finnes også flere valg på flere sportsratt, seter med flere justeringsmuligheter, samt både varme og kjøling. 
Nøkkelfri åpning, cruicecontrol (ikke adaptiv) og blindsonevarsler er standard. 
Sikkerhetssystemer for å holde deg på veien eller nødbrems eksisterer ikke. 
Du velger mellom to felg-varianter i tre fargekombinasjoner. 
Alle er 20-tommer. 

Skiller seg ut 

Man kommer ikke unna å sammenligne Vantage med Mercedes GT S. 
Begge har som oppgave å glede fører og omgivelser. 
Hvilken du synes er kulest er opp til deg, men dersom penger spiller noen rolle, starter Mercedes på «bare» 1.666.000 kroner. 

Man kommer ikke fra at interiør-kvalitet hos Mercedesen er i en helt annen klasse. 
Detaljnivået utenpå også for den saks skyld. 
Men skal du ha saftig utseende på AMG, bør man gå opp på GT C. 

Da får man bredere skjermer, langt heftigere front - med de stående Panamericana-rillene i grillen - og sist men ikke minst; 557 hester under panseret. 

Startprisen er fortsatt lavere enn Vantage, men Aston Martin klinger fortsatt bedre i mange kretser … og etter vår mening, er Vantage den morsomste på veien. 
