Tragikomisk og sleivete om frisør som blir gravid
Mikkel Bugges «Du er ny» er mer enn en barselbok. 

«Folka i husene langs veien hadde smurt den hvite malinga tjukt utover stuene sine. 
Der satt de og hjalp ungene sine med leksene eller betalte regninger eller prøvde å finne en måte å ta livet av hverandre på.» 

Sier jeg-personen i «Du er ny». 
Hun er utafor alt, også sin egen graviditet. 
Da hun ser ultralydbildet av datteren, får hun panikk. 
Også dette formulert med den fremmedgjorte og skakke tørrvittigheten som gjennomsyrer denne romanen: 
«Det så ut som det kom fra en annen verden, og jeg var i alle fall ikke rett person til å få den velberga over i vår.» 

Utsnitt av et liv 

Etter nettopp å ha lest Kjersti Skomsvolds velformulerte, men klaustrofobisk selvbiografiske «Barnet», er det befriende å lese Mikkel Bugges sleivete roman over samme tema. 

Han har valgt et forteller-perspektiv fjernt fra ham selv; en ung kvinnelig frisør. 
Hun forelsker seg i håndverkeren Joachim, og blir gravid. 
Han blir overbegeistret, hun skrekkslagen. 
De bor trangt, har dårlig økonomi, og en halvkriminell svoger som stadig stikker innom og skaper en urovekkende stemning. 

Mer enn en samlivs- eller barselbok er dette et utsnitt av et liv, med et skakt blikk på den norske velferdsstaten. 
Vi får aldri vite årsaken til fortellerens ubekvemme livsfølelse og «alt rotet inni henne», og sånn sett kan fortellingen virke noe amputert. 
Men den illsinte jeg-stemmen har en tragikomisk sjarme som bærer fortellingen. 
Bugge baker også inn andre selsomme skjebner gjennom fortellerens samtale med frisørkundene, der hun har fått instruks om å være «aktivt lyttende». 

Fandenivoldsk og original 

Til slutt et hjertesukk over hvor stillestående samtidslitteraturen og dermed også den litterære debatten er. 
Da Bugge debuterte med novellesamlingen «Yttersider» i 2007, ble han mottatt som en befriende original stemme. 
Dette fordi han brøt med det som allerede i den pre-knausgårdianske perioden ble omtalt som en lammende jeg-fiksering i det litterære liv. 

Her har Bugge helt siden debuten gått motstrøms, både gjennom den fandenivoldsk ambisiøse romanen «Gå under jorda» (2010), og den Brageprisnominerte novellesamlingen «Tauet» (2014), da han ble omtalt som en av sin generasjons mest spennende forfattere. 

«Yttersider» åpnet med en hjerteskjærende god novelle, der fortellerperspektivet er et uønsket spebarn som ligger i kuvøse på en barselavdeling. 
At Bugge nå av anmelderkollega Endre Ruset blir avspist som en av mange uoriginale stemmer i en saueflokkaktig barselbokhøst, blir derfor skivebom, spør du meg. 
Bugge følger først og fremst opp sitt eget originale forfatterskap, med denne snåle og skakt humoristiske lille fortellingen. 
