To knallgode sjakkbøker som lærer deg hemmelighetene bak spillet
Sjakkbøkene for nybegynneren og mesteren. 

Sjakkbøker er som sjanger et svært variert fenomen. 
Selv har jeg en egen plass i bokhylla for alt fra kavalkader over interessante partier til berømte spilleres erindringer eller biografier, fra såkalte sjakkproblemer til essay. 

Bare i Norge har det de siste åra kommet bøker innen flere sjangrer, fra noveller til lærebøker for fem, seksåringer. 
Magnus Carlsen-biografier er nærmest blitt en egen sjanger. 
Atle Grønn har utgitt sine sjakkerindringer («Sjakken eller livet») pluss en bok om sjakkens verdensmestre sammen med Hans Olav Lahlum. 

Hurra for Hønefoss 

Temaene er brede og smale. 
Nylig ble en egen bok utgitt om «Hønefoss sjakklubb gjennom hundre år», ikke overraskende ført i pennen av veteranen og ildsjelen Øystein Brekke. 
Den samme Brekke har også utgitt boka «Lær sjakk – Fra begynner til turneringsspiller», som kommer ut nøyaktig til Magnus Carlsens kamp mot Fabiano Caruana. 
Han skriver: 
«Reglene er lette å lære!» 
Men det er likevel mange måter å vise dem fram på. 

Den erfarne Brekke har organisert opplæringen i 30 kapitler. 
Han innleder med sitt hovedmotiv som forfatter: 
Å henlede leserens oppmerksomhet på «skjønnheten i spillet». 
Han skriver om «de mange geometriske mønstrene spillet består av», de som på et vis utgjør det man kan kalle den estetiske siden av sjakken. 

Valg i ensomhet 

En annen viktig ting: 
«Å spille sjakk, er å ta mange beslutninger.» 
Sjakk er med andre ord en trening i å ta valg og stå inne for dem. 
Ikke noen dårlig øvelse for eksempel for barn. 
Da Bård Vegar Solhjell for noen år siden utga boka «Sjakk – ei kjærleikshistorie» foreslo han at sjakk med fordel kunne bli et fag i grunnskolen. 

I så fall kunne Brekkes bok være et godt forslag til pensum. 
Hvert kapittel er forsynt med anskuelige illustrasjoner som viser hva som foregår på brettet. 
De avsluttes med spørsmål og oppgaver som understreker og repeterer det man nettopp har lært. 

Apropos det pågående verdensmesterskapet; kapitlet om remis eller uavgjort går tydelig og klart gjennom de fem reglene for remis i sjakk, hvorav tre har vært i bruk i partiene mellom Carlsen og Caruana. 
Brekke bruker for øvrig et kapittel på å vise hvordan Magnus Carlsen nedkjemper en motstander med såkalt italiensk åpning. 

Varierte temaer 

Etter fire kapitler om reglene, guider boka leseren gjennom spillets gang. 
Brekke velger temaer som «Se opp for skolematten!», «Tårnkraft på sjuenderaden» eller «spidderen er en omvendt binding», i stedet for å gjøre som mange andre lærebokforfattere, gå gjennom i tur og orden åpninger, midtparti og sluttspill. 
Slik Brekke legger opp undervisningen, glir disse fasene naturlig inn. 
Først i kapittel 12 omtaler han åpningsspill spesielt, under en overskrift som gjelder uansett hvilket stadium man er i spillet: 
«…det gjelder å unngå å gjøre feil og gjerne gi motspilleren gode sjanser til å gjøre feil.» 

Brekke avslutter med en grundig og omfattende oversikt over åpninger i sjakk, som en slags serie med bonusspor. 
En av de mest aktuelle åpningene i forhold til VM-kampene, er lukket og åpen siciliansk. 
For den som er spesielt interessert i den, kan vi anbefale Sverre Johnsens bok «Spill siciliansk – Sjakkåpning på norsk», den første hjemlige spesialboka om åpningsspill. 

Nerdenes paradis 

Mens Brekkes bok går elementært til verks, snakker vi her om en bok som behandler sjakk på et uhyre komplekst nivå. 
Det er meget fascinerende å lese hvordan Johnsen, kjent som forfatter av bøker på engelsk, nærmest dekonstruerer denne spesielle åpningen og det svarte svaret på den. 
Sjakk kan bli så vitenskapelig og detaljert som man bare vil. 
Spillet byr på en uendelighet av muligheter, både i praktisk spill og på analysenivå. 
Den som har anlegg for å være nerd, har gode kår i sjakkens verden. 

«Spill sjakk» bugner over av gode råd for enhver situasjon. 
Brekkes mål er å gjøre leseren i stand til å spille sjakkturneringer, som det foregår en rekke av landet rundt. 
Han anbefaler å spille ansikt til ansikt med motspilleren, selv om vi lever i en tid da sjakk på internett er mer og mer populært. 
Uansett: 
Med denne boka på stuebordet, skulle det ikke være noen grunn til å være uvitende om det som foregår på TV-skjermen, som enkelte påstår at de er, selv om de følger intenst med. 

Selv benytter jeg pausene mellom VM-kampene til å fordype meg i en rykende fersk bok i et planlagt tre binds verk om historiens første verdensmester, Emanuel Lasker. 
Uhyre fascinerende. 
Tro meg eller ei. 
