Erykah Badu:«New Amerykah Part One (4th World War)» 

(Motown/Universal) 

Bobler av inspirasjon. 

Badu ble utpekt som spydspiss for «nu soul» da hun debuterte for et drøyt tiår siden; det ironiske var at den «nye» soulmusikken hun lagde låt ganske gammelmodig, en strippet og sterkt jazzinfluert variant som tidvis var i tørreste laget. 
Hennes fjerde album er mye mer i takt med sin samtid i så måte, det ligger strengt tatt litt foran også. 
Den glinsende digitale lakkeringen som preger det meste som kommer ut av soul og R&B nå, er helt fraværende her, ei heller er det retropastisjer à la Amy Winehouse. 
Produksjonen minner først og fremst om avantgardistisk og minimalistisk hip hop, ekstremt detaljrik og som skreddersydd for Badus skarpe stemme og likandes fredsbudskap. 
Det hakker og skipper og piper og putrer, det er gettolyd så troverdig som det kan bli fra en artist på denne størrelsen. 
Curtis Mayfield og Stevie Wonder nikker anerkjennende i kulissene, og man tar seg i å tenke at dette er platen Lauryn Hill kunne laget om hun ikke var så sørgelig syk. 

ANBEFALTE KJØP: 
«The Healer», «Me», «My People», «Twinkle», «Honey».THOMAS TALSETH 
