Half Life 2
Det er nesten litt vanskelig å tro at vi sitter og spiller Half Life 2, etter en ventetid og forventningspress andre selskaper ikke hadde taklet. 
Og ja visst var det verdt det! 

For en historie dette har vært. 
Valve revolusjonerte en hel sjanger, og PC-spilling generelt, med sitt første spill som kom for hele seks år siden. 
De har jobbet med oppfølgeren siden, uten å si et pip om det frem til fjorårets E3, og stjal alles oppmerksomhet med en fantastisk demo. 
Etter dette har vi vært gjennom utsettelse på utsettelse, tyverier og lange debatter om hvorvidt spillet virkelig kom til å komme ut. 

LES OGSÅ: 

Men nå er det sluppet, et kapittel i spillhistorien er over, men er Half Life 2 den revolusjonen vi har ventet på, eller er det bare et gjennomsnittlig førstepersonsskyter? 
Half Life 2 er jo egentlig bare et spill som handler om å skyte monstre med et utvalg av store våpen, kan man egentlig ta denne sjangeren noe særlig lenger? 
Valve viser at de klarer det, at de har full kontroll på hva de driver med. 
Valve er kunstnere, artister, de koder ikke et spill, de skaper. 
Det har de gjort med Half Life 2, de har skapt noe flott, vakkert, noe vi aldri har sett maken til. 

Følelser i sving 

Fra første sekund, fra øyeblikket Gordon Freeman blir vekt at den mystiske G-Man, skjønner vi at vi er med på noe spesielt. 
Vi ankommer City 17, en by der innbyggerne tilsynelatende er fullstendig under kontroll av en tidligere Black Mesa-forsker, hvis ansikt vises på enorme skjermer over hele byen, og hvis fotsoldater trakasserer og torturerer befolkningen. 
Vi kommer ut av et tog, og tar oss en titt rundt. 
Innbyggerne i City 17 vandrer hvileløst omkring, og vi ser noe i ansiktene deres  vi ser frykt. 
Vi ser underkastelse. 
Vi ser følelser som aldri tidligere er blitt uttrykt i et dataspill tidligere. 
Vi vandrer ut av stasjonsbygningen, og får et sjokk tilsvarende den gangen vi kom oss ut av romskipet i det første Unreal-spillet for mange år siden. 
Et vakkert torg åpenbarer seg, med en arkitektur inspirert av østblokkbyer, med nydelige bygårder  og grå betongblokker som synes i bakgrunnen. 
Vi merker fort at ting ikke er som de skal: 
Det er en del merkelige elementer i byen, gater er sperret av med kraftfelt og langt unna ser vi et ekstremt høyt, sort tårn som definitivt ikke passer inn i byens øvrige byggestil. 
Spørsmålene kommer på løpende bånd  hva har skjedd her, hvorfor undertrykkes beboerne av City 17, og finnes det flere lignende byer? 

Vi kommer fort i kontakt med en motstandsbevegelse, og treffer på en del kjente ansikter fra det første Half Life-spillet. 
Det viser seg at doktor Eli Vance og hans datter leder bevegelsen, og trenger din hjelpende hånd. 
Og ting utvikler seg dramatisk, vi får soldater på nakken og må flykte fra byen gjennom kanalsystemet. 
Half Life 2 fortsetter i halsbrekkende tempo, det er konstant action og adrenalinet pumper. 
Spillet tar oss gjennom en lang rekke ubeskrivelig flotte lokasjoner, vi er innom småbyer, kirkegårder, strender og varehus, og alt er så ekte at vi konstant må stoppe opp og nyte utsikten. 
Det er kanskje det som imponerer oss mest med Half Life 2, hvor ekte lokasjonene virker. 
For en gangs skyld ingen romskip eller andre uvirkelige settinger, vi oppsøker hverdagslige steder, men det er klart at noe forferdelig har skjedd her. 
Det er utbrente vrak overalt, motorveiene er utbombet og elvene er forurenset. 

Himmelsk design 

Spillflyten er helt perfekt. 
Valve benytter seg nok en gang av et stort antall skriptede scener, med passende musikk som spilles av og til for å forsterke dramatikken. 
Dette gir spillet en skikkelig filmatisk følelse og stemning, du lever deg til de grader inn i Gordon Freemans verden og menneskene du møter underveis har en genuin personlighet og en historie å fortelle. 
Det er sjelden vi blir så sugd inn i et spill, og sjelden vi har sett en verden så levende og så trist som her. 

I tillegg til vanlige oppdrag der du går til fots, får du et par ganger mulighet til å bruke kjøretøy. 
Uten å avsløre for mye, det andre kjøretøyet i spillet er en fryktelig opplevelse, som setter seg fast i omgivelsene og er svært vanskelig å kontrollere. 
Den første skuffelsen i Half Life 2. 

Fysikkens lover 

Det er én spesiell ting som skiller Half Life 2 fra alle konkurrenter. 
Fysikkmotoren. 
Vi har sett fysikk og ragdoll-effekter i mange spill allerede, og skytespill som Far Cry og Doom III har brukt det på en god måte. 
Men fysikkmotoren i Half Life 2 er noe helt annet. 
Det er nemlig ikke bare at alle løse objekter i spillet har en vekt, at de kan dyttes på og velter på en realistisk måte, men at de kan løftes, manipuleres og brukes. 
På begynnelsen av spillet kan du plukke opp det aller meste som er lett nok, og kaste det fra deg. 
Du kan stable kasser oppå hverandre og kaste murstein på soldater, uten at det hjelper noe særlig. 
Kult nok. 
Men når du får tak i et våpen som lar deg løfte tunge gjenstander, og skyte de ut med vanvittig kraft, da skjer det ting. 
Du kan rive en ovn ut av veggen og bruke den som skjold. 
Du kan flyte på tønner og knuse headcrabs med dem, eller plukke opp sagblad og hive de på kommende monstre, som blir elegant kuttet i to. 
Fysikkmulighetene er fullstendig integrert i spillet, og gir deg stor frihet uten å forvirre. 
Vi fryktet at det kunne være overveldende å ha så stor kontroll over omverdenen, men slik er det ikke, det fungerer perfekt. 
Vi ble mest imponert over noen gåter som utnytter fysikkmotoren på en utrolig kul måte, det er ved sånne øyeblikk at vi skjønner at Half Life 2 er et stort steg videre for spillverdenen. 

I tillegg til gravitasjonsvåpenet er våpenutvalget i Half Life 2 relativt standard, med pistoler, hagler, automatvåpen og litt til. 
Det som er stilig er måten de nye våpnene introduseres på, de aller fleste finner du ikke liggende på gulvet, de blir gitt til deg av diverse karakterer i passende øyeblikk. 

Mye er blitt sagt om den kunstige intelligensen i det første spillet, og oppfølgeren er ikke noe dårligere. 
Både de menneskelige og utenomjordiske motstanderne oppfører seg svært realistisk, og kan være skikkelig utfordrende til tider. 
Bra! 

Rett fra kilden 

Half Life 2 er årets mest gjennomførte og fascinerende spillopplevelse. 
Det er svært lite feil med spillet, det eneste som irriterte oss var det ene plagsomme kjøretøyet 
 og kanskje mangelen på forklaring på mange av spørsmålene vi satt med når det gjaldt bakgrunnshistorien. 
Det er nemlig mye vi fremdeles lurer på, det skal ha gått mange år mellom de to Half Life-spillene og vi får ingen forklaring på hva som har skjedd i mellomtiden og hvorfor ting er som de er. 
Litt irriterende er det. 

Dessuten hadde det ikke gjort noe med en skikkelig flerspillermodus. 
Som kjent følger det med en oppgradert versjon av Counter-Strike, og det er jo bra. 
Men noe helt nytt hadde heller ikke gjort noe! 

Men med unntak av de få minusene er Half Life 2 et spill som tar tak i deg og slipper ikke. 
Det er den mest finpussede, gjennomført og solide tittelen du vil spille i år, og som tar sjangeren et langt steg videre. 

Mye takket være den fantastiske Source-motoren. 
Selv om Doom III hadde den flotteste lys- og skyggesettingen vi har sett, og kanskje en del skarpere teksturer, vinner Half Life 2 på alle andre områder. 
Ansiktsanimasjonene er helt uvirkelig bra. 
Spillet åpner med et nærbilde av ansiktet til G-Man, og vi ser hver rynke, skjeggstubb og arr. 
Men lokasjonene er enda bedre. 
Source-motoren er i sitt rette element både utendørs og innendørs, og vi besøker noen steder som er flottere enn noe vi har sett i et dataspill noensinne. 
Pluss at det virkelig føles som om det har levd mennesker her, små detaljer får de stedene til å føles ekte og bebodd. 
Half Life 2 er en visuell nytelse, både fra et teknisk og et kunstnerisk standpunkt. 

Half Life 2 støtter 5.1 surround lyd, og gjør svært god bruk av mulighetene. 
Musikksporet er ikke spesielt dominerende, vi hører musikk kun ved spredte hendelser, og vi kunne egentlig godt tenkt oss litt oftere bruk av det. 
Stemmeskuespillerne gjør en veldig god jobb, det er også et par relativt kjente filmansikter med. 

Spillet krever aktivering via Valves egne tjeneste, Steam, og det førte til mange problemer for de brukerne som installerte spillet tidlig, men disse ser ut til å være løst nå. 
Uansett ser det ut til at piratene har hatt vanskeligheter med å cracke tittelen, og sånn sett har jo Steam gjort sin jobb. 

Half Life 2 er selvsagt et must for alle PC-spillere. 
Det lever så definitivt opp til forventninger  stemningen, brettdesignen, spillflyten, kreativiteten, alt er på plass og sitter som det skal. 
Det er nesten ingen svake punkter her, plutselig har vi glemt alt om Far Cry og Doom 3 fordi Half Life 2 er så altoppslukende. 
Jo da, det er bare et spill som handler om å skyte monstre, men det samme kan sies om alle andre store verk innen film eller litteratur. 
Dette spillet er det beste som finnes på PC, det er det ingen tvil om. 
