Nå ser de verden med egne øyne
Det har aldri vært The Decemberists' sterke side å utnytte medvind. 

Likevel har de sakte, men sikkert klatret opp fra det obskure indieland, til de med "The king is dead" inntok toppen av den amerikanske hitlisten i 2011. 
Hvem skulle trodd det? 

Typisk nok har de latt det gå fire år før oppfølgeren, og de starter med å unnskylde seg for at tingene kanskje ikke blir slik lytterne tror. 
Dermed slår de an tonen for et personlig album, en ny ting i deres ellers så litterære verden. 

We know, we know, we belong to ya 

We know you built your life 

Would we change? 

We had to change some 

Selv om du klippet håret ditt lik trommisens i en video, er bandet nødt til å forandre seg. 
Likevel er det ingen grunn til å la seg skremme. 
De tok en langt større sjanse da de lot sære "The hazards of love" etterfølge ekstremt melodiøse "The Crane wife". 

Om noe, er de for alvor tilbake i melodiøse hjørnet. 
Selv den innledende forklaringen "The singer adresses his audience" har en sterk melodi. 

Det er for så vidt en oppskrift de også fulgte på "The king is dead". 
Den store forskjellen er at americanaen derfra er tilført amerikansk 80-tall og enda eldre britisk pop. 

"Make you better" er den sangen du hadde håpet R.E.M. ville kommet sammen igjen for å lage, mens "Philomenia" kunne tilhørt en slentrende londoner på 60-tallet. 

"Carolina low" er an akustisk vise av gammel, amerikansk støpning, mens "Better not wake the baby" er et friskt pust fra samme fortid. 

Et av sporene på "The Crane wife" i 2006 het "Summersong". 
Nå spanderer de drøyt to minutter på "Anti-Summersong", kanskje for å fortelle oss at de har gått videre. 
"Easy come, easy go" er ikke stort lengre, 2 minutter og 22 sekunder med velsignet 60-tallslyd. 
"Mistral" kunne tilhørt The Band i samme tiår. 

"12/17/12" har fått tittel etter da den ble skrevet, tre dager etter massakren på barneskolen Sandy Hook i Connecticut. 
En lavmælt sang, der albumets tittel er hentet fra: 

And oh my God, 

what a world you would make here 

What a terrible world, 

what a beautiful world 

Finnes det en mulig bøyg du må gå rundt på denne platen, må det være de 11 siste minuttene på slutten av første halvdel. 
Kuttene "Lake song" og "Till the water's gone" er fine, men såpass saktegående at du kan fristes til å trykke på skip-knappen. 

Beste spor: 
"Cavalry captain", "Philomena", "Make you better", "Mistral", "12/17/12". 
