Alex Sushi Tjuvholmen:Deilig, men rådyrt 

Eneste valgmulighet er hvor eksklusive råvarer du vil ha. 

• 
Flere matsaker på db.no/mat -Visst er det godt. 
Svært godt. 

Fredag nikket alvorlig til Robinsons konklusjon. 

- Men ... er det lov å spørre om en ting? 

Robinson senket stemmen til en hvisken. 

- Er det virkelig verdt prisen? 

Alex Sushi på Solli Plass har i alle år vært stedet for godt bemidlede som ikke bryr seg om bunnlinjen når regningen kommer. 

Dyrt og deilig Eller, som i hvert fall later som om de ikke gjør det. 

Klientellet til Alex Sushi på Tjuvholmen bryr seg antakeligvis enda mindre om den slags trivialiteter. 
Men nå hadde altså Robinson nevnt det unevnelige: 
Er prisnivået til Alex Sushi på Tjuvholmen for høyt? 

- Hva som er forskjellen på de forskjellige menyene? 

Servitøren, en blid, ung fyr fra den andre siden av grensa, fortalte at «omokase» betyr at man legger sin skjebne i kokkens hender. 

Altså at de tause mennene med de skarpe knivene på den andre siden av disken avgjør hva du får på tallerkenen. 
Eneste valgmulighet er hvor eksklusive råvarer du vil ha. 
Og det er det som avgjør prisen. 

Tre menyer 
- Det er tre menyer å velge mellom. 
Vil dere ha den dyreste, så får dere både toro, den feiteste og mest eksklusive delen av tunfisken, og maki med soft-shell crab og gratinert hummer. 

I tillegg til mye annet godt, garanterte han. 

Sist Robinson og Fredag besøkte etablissementet for to og et halvt år siden, viste de måtehold. 
Det vil si, de valgte «mid price», altså en meny til kr. 725. 
Men nå: hvorfor ikke ta skrittet helt ut og se om det lønnet seg å legge inn vel to hundrelapper til? 

Sånn ble det. 

- Mener det kostet nøyaktig det samme sist vi var her. 
Hyggelig at de ikke har fulgt prisveksten, sa Robinson. 

- Det blir spennende å se om det er annet som har forandret seg siden forrige gang. 
Steder som dette lever av å imponere og overraske gjestene, sa Fredag. 

- Til nesten en tusing per hode, er det lov å forvente å bli imponert. 

Sake og japansk øl Denne gang ble vin vraket til fordel for sake og japansk øl. 
15 cl sake av type Sho Shiku Bai til kroner 125 er ikke akkurat gitt vekk. 

Det er heller ikke 84 kroner for 0,33 liter Asahi-øl. 

Fredag begynte å regne på hva halvliterprisen ville bli, men ble avbrutt av første rett: misosuppe på havabbor, en grei start, men ikke noe mer. 

Så fulgte en ny bestanddel av samme fisk, fritert skinn av havabbor med løyrom. 
Morsomt, mente Robinson. 

Så fulgte i relativt rask rekkefølge: sashimi av hamachi (gul-finnet tunfisk) med spicy sitrongressaus, så nigiri med tunfisk, kamskjell, laks, scampi og vakteleggeplomme med lakserogn, oksefilet med fritert ingefær og ponzusaus. 

Så langt var både Robinson og Fredag godt fornøyde. 
Men stadig lurte de på om det forsvarte den høye prisen. 

Toro med shiso 
Neste rett skulle forhåpentligvis endre på dette. 

Tre flortynne skiver med «toro», den feiteste, flotteste og dyreste delen av tunfisken. 
Lekkert servert, med friske shisoblader. 

- Fett! utbrøt Fredag. 

- Og godt, tilføyde Robinson. 

- Lekkert å se på er det også. 

Neste post på programmet, makirull med fritert soft shell-krabbe med asparges og avokado, ble også mottatt med applaus. 
Så var det klart for kveldens siste rett: en halv hummer gratinert med majones, chili og lime. 

Saftig og smaksrikt. 
Og akkurat passe lenge varmebehandlet. 
Svært godt, mente Fredag. 

- Og dyrt, sa Robinson litt seinere, da oppgjørets time kom. 

- For dyrt? lurte Fredag. 

- Alt er som kjent relativt. 
Råvarene er til dels svært eksklusive og presentasjonen lekker. 

Spørsmålet er om vi ikke hadde vært like lykkelige av de billigere alternativene. 
Tror jeg hadde blitt like imponert av dem, sa Robinson. 

Fredag smilte. 

- Vanskelig å si. 
Men er ikke det et godt og tungtveiende argument for å legge turen tilbake igjen snart?• 

robinson&fredag;@dagbladet.no 

Velg en tag for type anmeldelse! 
En av disse: 
