Kampen for tilværelsen
BOK: 
Velskrevet og underholdende historisk roman om havet, døden og kjærligheten. 

Jennifer Egan: 
Manhattan Beach. 
Roman. 
Oversatt av Kyrre Haugen Bakke. 
464 sider. 
Gyldendal. 

Jennifer Egans (f. 1962) 
«Manhattan Beach» er en elegant turnert historisk roman om overlevelse, familiebånd og kjønnsroller, og innledes med at Eddie Kerrigan rundt juletider 1934 tar med seg datteren Anna til et møte med gangsteren Eddie Styles. 

Herfra er familien fortellingens omdreiningspunkt: 
Eddies kone Agnes, som har bevart sin smidige danserinnekropp til tross for at irske jenter blir matroner allerede på kirketrappen; den englevakre, men multihandikappede yngstedatteren Lydia; og Eddies halvsøster Brianne, som «liknet en fin bil med en skjødesløs eier som skamkjørte den». 

Fortellerperspektivet er allvitende, synsvinkelen veksler hovedsakelig mellom Anna, Dexter og Eddie. 
Vannet og havet er romanens samlende metafor og gjennomgangsmotiv, og fremstillingen er ellers full av tidsriktige markører og detaljerte kunnskaper om en rekke emner. 

Eddie lever etter mottoet «heller fare enn sorg» (s. 43), og det blir etter hvert rikelig av begge. 
I 1937 forsvinner han sporløst. 
Da så krigen kommer, tar Anna jobb ved Marineverftet i Brooklyn. 
Hun drømmer om å bli dykker, men avvises med utilslørte fordommer av «én mann! 
Og han hadde ikke engang skjegg» (s. 163). 
Da hun en kveld møter Dexter igjen, får hun innsyn i den brutale underverdenen som Eddie en gang var en del av, og spørsmålet om hva som kan ha skjedd med faren melder seg med fornyet styrke. 

«Manhattan Beach» er slik dels et kvinneportrett og en familiesaga, og dels en hardkokt thriller, men også en skildring av det moderne Amerikas tilblivelse og feminismens fremvekst. 
Krigen var tross alt en velsignelse for likestillingen, da kvinnene måtte gå inn i de tradisjonelle mannsyrkene for å holde hjulene i gang. 

Romanen ble av magasinet Times kåret til en av de ti beste skjønnlitterære utgivelser i 2017. 
Det kan man godt forstå, selv om Egan egentlig ikke bringer noen vesentlig nye innsikter til torgs. 
Heller kan man si at hun minner oss om ting vi allerede vet – men på en særdeles underholdende og sofistikert måte. 
