«Aquaman» er superheltfilmen du ikke ante at du har drømt om
Overdådige spesialeffekter i en film som ikke tar seg selv for alvorlig. 

Eneste flik av moral du får i Aquaman, er at du ikke skal forsøple havene. 
Det er jo et godt budskap. 
Vår forsøpling visualiseres i en scene hvor alt fra gamle krigsskip til enorme mengder plast blir kastet tilbake på land. 

Dette er det eneste glimtet av alvor i det som viser seg å være et fantastisk flott og ikke minst underholdende superhelteventyr. 

Kidman som havdronning 

Det var en gang en fyrvokter som en dag finner en såret skapning på en klippe. 
Slik begynner historien om Arthur (Jason Momoa), som er sønn av en jordboer og havdronningen Atlanna (Nicole Kidman). 

Selv om filmen starter som en fabel om ekte kjærlighet, er ikke Aquaman en opprinnelseshistorie. 
I korte tilbakeblikk får du litt historie, men heldigvis hoppes det rett inn i handlingen: konflikten mellom de forskjellige fraksjonene på havets bunn. 
Havkongene i Atlantis er lei av jordboerne og ønsker krig. 

Da Atlantis forsvant fra jordens overflate, overlevde sivilisasjonen på havbunnen – og for et magisk rike det er blitt! 

Spektakulært 

Aquaman er et godt eksempel på hvor bra det kan gå når spesialeffekt-avdelingen får frie tøyler til å trylle frem de mest fantastiske vesener. 
Idet kong Orm (Patrick Wilson) kommer ridende på sjøhesten, og det åpner seg en verden inspirert av gresk mytologi og avansert teknologi foran øynene dine, er det bare å lene seg tilbake og nyte. 

Undervannsscenene er spektakulære, overdådige, vakre og fascinerende. 
De er faktisk verdt hele filmen alene. 
Her er det havmonstre, sjøulker, en gyllen og magisk trefork, fiskefolk og raske haier. 
Hva mer vil du ha i et eventyr? 

Fornøyelig moro 

Jo, i tillegg til fantastiske effekter vil vi som publikum ha en morsom historie og humor. 
På historieplan leverer ikke Aquaman hundre prosent. 
Det kan summeres opp med maktkamp, søskensjalusi og rivalitet. 
Selv om figurene du møter, ikke er mer enn karikaturer, har historien både fart og driv. 

Regissør James Wan vet hva som fungerer og benytter seg av kjente triks. 
Ta Arthur og prinsesse Meras (Amber Heard) tur til ørkenen Sahara. 
Underveis kjekler de to i beste Hepburn/Bogart-stil,men vi ser jo at de er som skapt for hverandre. 
Når det gjøres med glimt i øyet, til toner av Totos «Africa» og scener tatt rett ut fra Indiana Jones, er det fornøyelig moro. 

Et annen positiv overraskelse er Jason Momoa som helten. 
Han er fullstendig klar over at han ikke er med i verdens mest seriøse film, men han har bøttevis med sjarm, og han er morsom. 

Leker med klisjeer 

Atlantis, sjøhester og haier som ridedyr kunne så lett falt ned på helt feil side, som platt og kitschy. 

Hva gjør Aquaman riktig? 

Alt står og faller på at filmen ikke tar seg selv så alvorlig, men leker med klisjeer på en sprelsk og selvironisk måte. 
Actionscenene, som lett kan føles som om de går på repetisjon fra film til film, fremstår her med et snev av originalitet. 

Filmens eneste minus er at den klokker inn på 2 timer og 23 minutter. 
Det er 15 minutter for mye. 
Deler av historien kunne vært kuttet, men elementene som føles overflødige her, bygger bro til neste kapittel. 
