Bruce Springsteens nye plate:Skarp og syrlig 

Nei, Bruce Springsteen er ikke sintere enn noensinne, slik rapportene vil ha det til. 
Men han er både skarpere og mer syrlig. 

CD: ROCK Bruce Springsteen: 
"Wrecking Ball" (Columbia/Sony Music) I butikkene fredag 2. mars Aktuell: 
Tre utsolgte konserter i Oslo (21.juli) og i Bergen (23. og 24. juli) 

Selvfølgelig finnes det rettferdig harme på "Wrecking Ball", men den har alltid vært til stede hos Springsteen. 
Derimot har denne harmen kanskje aldri stått i så sterk kontrast med fremtidshåpet - også et stadig tilbakevendende tema hos Bruce Springsteen. 

Der foregående "Working On A Dream" (2009) ble en lettvekterplate utgitt i seiersrus over at hans idealistiske kollega Barack Obama kom til makten i USA, er "Wrecking Ball" uttrykket for en smule skuffelse fra Springsteens side over hva - eventuelt hvor lite - som faktisk har skjedd i Obamas presidentperiode. 

"Wrecking Ball" fremstår tredelt. 
Bruce Springsteen starter med å spørre sine medborgere om de virkelig makter å ta vare på hverandre i tunge tider. 
Tittellåtens tidvis ironiske teksttone i refrenget åpner for hva som kommer - en Springsteen i musikalsk og poetisk toppform der han sparker oppover med sølvbeslått tåspiss på bootsen. 
I denne første halvdelen av "Wrecking Ball" ligger agget mot de ansvarlige for Amerikas økonomiske misère, der Springsteens eget utgangspunkt selvfølgelig fremdeles er fundert hos den vanlige lønnsmottakeren som nå kanskje ikke engang har en jobb å gå til. 

Avslutningsvis glir harmen over i fremtidshåpet. 
Nok en gang maner Bruce Springsteen frem en bedre verden, den vi kan få om vi alle står sammen og har troen. 
Bruce Springsteens kunstneriske mål har alltid vært å utforske avstanden mellom den amerikanske drømmen og den til enhver tid amerikanske virkeligheten. 
I 2012 er gapet mellom disse to tilstandene større enn noensinne, derfor fremstår også "Wrecking Ball" som Springsteens mest relevante plate siden ti år gamle "The Rising". 

Her er låtene: 

"We Take Care Of Our Own". 
En melodisk, klassisk E Street Band-godbit som vokser. 
Springsteen er i det syrlige hjørnet når han beskriver hvordan USA fint kan ta vare på seg selv i alle situasjoner. 
Eller kan de? 

"Easy Money". 
En råskåren, irskinspirert og feststemt live-vinner med sitt na-na-na-refreng. 
Her møter vi et lystig par på ransraid - i penklær. 
Vårt første med de (u)ansvarlige for et skakkjørt Amerika. 
Arbeidersangeren Springsteen selv har uttalt at han i 2009 for aller første gang skrev en sang om en mann med slips... 

"Shackled And Drawn". 
I overkant lik foregående låt, men Springsteen er virkelig på hugget vokalt her. 
"What's a poor boy to do in a world gone wrong", jamrer han på vegne av de nylig arbeidsløse og går sin mentor Woody Guthrie en høy gang i kontrastbeskrivelsen mellom gutta med jern rundt anklene og de sortkledde rikfolkene. 

"Jack Of All Trades". 
Tempoet roes ned til Frelsesarmè-vals. 
Igjen er det familieforsørgeren som lett resignert trøster sin kjære med at alt vil bli bra til slutt. 

"Death To My Hometown". 
De irske røttene er tilbake 
- Seeger Sessions har åpenbart vært av stor inspirasjon. 
Denne nikker tilbake til "My Hometown" (fra "Born In The USA", 1984), der en desillusjonert far drømmer forgjeves om å komme seg vekk fra småbyen. 
Her blir samme småby fraflyttet og forlatt - ikke på grunn av krig og naturkatastrofer som den alltid har overlevd, men på grunn av mangel på jobber. 
Sjelden har Springsteen vært mer knivskarp og truende i tekstene sine, her tas det til og med ladegrep før refrenget! 

"This Depression". 
Hovedpersonen har aldri vært så langt nede og bønnfaller sin kjære om å stå sterk sammen med han. 
Denne tunge, dystre balladen - med gitarsolo fra Tom Morello - markerer overgangen til siste halvdel av platen - håpet. 

"Wrecking Ball". 
Klassisk DNA av den episke rocker-Springsteen! 
Opprinnelig skrevet i 2009 i forbindelse med rivingen av "hjemmebanen" til Bruce Springsteen (og New York Giants), Giants Stadium. 
Nok en gang løfter han med hell en løsrevet sang skrevet til en annen anledning inn i tematikken på en ny plate - "My City Of Ruins" fra post-9/11-plata "The Rising" (2002) var opprinnelig skrevet for hans kjære, men forfalne Asbury Park. 
Den rivningsklare stålkula i tittelen kan like gjerne være et symbol på ødeleggelsen av det amerikanske samfunnssystemet, som Giants Stadium. 

"You've Got It". 
Veldig "Nebraska"-sound over denne innledningsvis. 
Seig og bluesy, men ett av de svakere kuttene. 
Omhandler et klassisk Springsteen-tema - hold på kjærligheten! 

"Rocky Ground". 
Platens modigste låt, komplett med country blues-sample, gospelkor og innlagt rap (!) fra gospelsangerinnen Michelle Moore. 
Teksten strutter av bibelske assosiasjoner og åpner for en svært spirituell avslutning. 

"Land Of Hope And Dreams". 
For en episk låt dette har blitt! 
En kjær live-avslutter siden 1999 som har fått gospelbudskapet om en bedre fremtid forsterket. 
Og en herlig solo fra Clarence Clemons (RIP, Big Man). 
Denne burde helt klart ha avsluttet hele platen. 

"We Are Alive". 
I stedet lar Bruce Springsteen gjenferdene fra USAs dårlige sammvittighet danne basis for en ny verdensorden på et bedre sted å leve. 
Pussig bruk av mariachi-trompeter og gitartwangen fra Johnny Cash' "Ring Of Fire", men budskapet - tittelen - er ikke til å ta feil av. 
Og det gjelder for hele platen. 
