Mye bråk, lite innhold
Tungt lastet med patent og ødslig action. 
Men hva var historien? 

HANDLER OM: 
I 2003 henrettes Marcus Wright for drap på tre personer. 
Før han dør, donerer han imidlertid kroppen sin til forskning. 

Når han våkner i 2018, har verden i realiteten gått under. 
Det vil si: 
Det er en nådeløs kamp mellom Maskinene og Menneskene, der sistnevnte er henvist til geriljakrig for å overleve og eventuelt vinne sin verdighet og tidligere makt tilbake. 
I spissen for motstandskampen: 
John Connor, som fra ettertiden må redde sin egen, mye yngre far for å berge menneskehetens framtid. 

DOM: 
Terminator-universet, nå utviklet i fire filmer siden starten i 1984 har sin egen mytologi, sin egen logikk, sine egne figurer, sitt eget univers, sine egne fans. 

«Terminator Salvation» er aller mest for fansen. 
For bemerkelsesverdig lite er forklart - for eksempel det helt sentrale: 
Hvorfor, egentlig, dette dødelige fiendskapet mellom maskinene og menneskene? 

Filmen er gold som en ørken. 
Men selvfølgelig er actionen - og den utgjør vel et sted mellom 80 og 90 prosent av spilletiden - meget patent. 
Og meget høylytt. 
Christian Bale som John Connor er følelseskald som en - ja! - maskin. 
Mens cyborgen - menneskemaskinen 
- Marcus (Sam Worthington) er omtrent det eneste interessante, fordi han er mest menneskelig. 

Mest morsomt: 
Ettersom original-Terminatoren Arnold Schwartzenegger nå er blitt The Governator og har tatt filmpause, opptrer en animert Arnold-Cyborg i en kort scene. 

En gang i verden var historien og manus det sentrale også i en sci-fi-film. 
Dette er et overveldende forsøk på å glemme akkurat dét, og satse på spektakulært spetakkel i stede. 
Det lykkes så tålig. 

Tirsdag kveld var det stor førpremiere på Telenor Arena på Fornebu. 
Ordinær kinopremiere er fredag. 
