Låtanmeldelse:Morten Harket - «Brother» 

I kveld urfremfører Morten Harket denne sangen på Spellemannprisen - hans mest engasjerende singel på lenge. 

Første tanke: 
Hm, driver han med denne trege voksenpopen fortsatt? 

Andre tanke: 
Vent litt, han er jo 54 år nå. 
Han er i sin fulle rett til å lage treg voksenpop. 

Tredje tanke: 
Du verden, dette var ikke verst. 

Det var ikke så mange som la merke til det, men Harket slapp faktisk en singel halvannen måned tilbake. 
«There Is A Place» het den, men tittelen viste seg ikke å være profetisk. 
Ganske døll var den også. 

«Brother» er derimot ikke døll, selv om den høres slik ut ved første ørekast. 

Dvelende tempo og omstendelig oppbygning av låter har vært et problem i mesteparten av Harkets solokarriere - og i a-has «andre liv». 

Denne gangen er disse faktorene en styrke. 
«Brother», en alvorlig og like fullt oppløftende låt, har melodiske vendinger som trykker på de riktige knappene. 
Empatisk, gripende. 

Det krever en umåtelig god vokalist å puste liv i såpass tung materie, noe Harket gjør med største selvfølge - også i de nedre deler av hans omfangsrike register. 

De innledende gitarlinjene setter tonen; dette er den høytsvevende, ensomme lyden. 
Harket sleper den med seg inn i et refreng av den tekstmettede typen, og haler resultatet trygt i land, hjulpet av en aldri så liten powerballadesolo. 

«Brother» stortrives i sitt eget, høytidelige selskap. 
Det gjør åpenbart Harket også. 
En triumf for ham, dette. 

Han gjør neppe skam på den i Spellemann-showet. 
Utfallet kan - og bør - bli hans største solohit på årevis. 
