Jakob tar steget fram
Unger av rockens stjerner får mye oppmerksomhet, men det er vanskelig å oppnå samme status som opphavet. 
Bare spør Dhani Harrison, Sean og Julian Lennon, Kelly Osbourne, Harry Waters og Lisa Marie Presley. 
Det har gått bedre for Rufus Wainwright, Norah Jones og Miley Cyrus, og du har de som lyste en stund, som Carnie og Wendy Wilson. 

Jakob Dylan ble født i New York i 1969. 
Han er yngste barn av Bob og Sara – som Bob skrev "Sara" og "Sad-eyed lady of the lowlands" til. 
Foreldrene ble skilt i 1977 etter flere år med samlivsproblemer. 
Ikke noen god start for unge Jakob. 

Heller ikke bandet hans fikk noen smertefri start, men album nummer to var det som skulle til. 
"Bringing down the horse" ble en av de mestselgende platene i 1997, med "One headlight" som drahjelp. 
Siden gikk det nedover, og i 2008 valgte Jakob Dylan å gå solo med albumet "Seeing things", fulgt opp av "Woman + country". 

Han klatret oppover listene igjen, men i fjor meldte savnet etter bandlivet seg. 
The Wallflowers ble vekket fra hvilen, og førstesinglen "Reboot the mission" vitner om en ny giv: 

Eyes on the prize, 

reboot the mission 

I've lost the sight, 

but not the vision 

Sangens personlige preg understrekes ved at Jakob bruker den til å introdusere et nytt bandmedlem. 
Jack Irons var med i Red Hot Chili Peppers og Pearl Jam, og han har spilt med et av rockens enda større navn: 

the new drummer. 

He jammed with 

the mighty Joe Strummer. 

Det er ikke tilfeldig at den avdøde Clash-vokalisten nevnes. 
Med på sangen har vi Mick Jones, en av pønkens helter fra tiden med The Clash. 
Selve låten kunne gått rett inn i Clash-repertoaret anno "Sandinista", med gyngende reggae-inspirert stil og tøff vokal. 
Jakob synger som den rockehelten han kanskje til syvende og sist vil bli husket som. 

Mick Jones bidrar også på "Misfits and lovers". 
Slett ikke noe dårlig kutt det heller, med tøffe gitarstikk fra Jones og et refreng lett å huske. 

På åpningskuttet "Hospital for sinners" nærmer Jakob seg opphavet, med en snakkesang av den typen Bob Dylan mestrer til fulle. 
Samtidig er The Wallflowers et band, og Jakob tillater dem å vise det. 
Som frontfigur er han nå mer tydelig enn noen gang, uten at det kollektive lydbildet blir lidende. 

I det hele tatt er dette en plate som med fordel kan spilles gjentatte ganger. 
"First one in the car" er av Springsteen-kvalitet, mens "It's a dream" drives fram av et klunkende piano og en balkanrytme Tom Waits vil nikke fornøyd til. 

"Love is a country" er platens myke øyeblikk, som skapt til å ledsage en tv-serie. 
Tempoet økes på Motown-drevne "Have mercy on him now", med tøffe produksjonsdetaljer fra Jay Joyce. 
Sump-tunge "The devil's waltz" har en tekst som kunne tilhørt farens "Saved"-periode – uten at det blir påtrengende. 

"It won't be long ('till we're not wrong anymore)" gir igjen en assosiasjon til faren, ikke minst på grunn av orgelspillet til Rami Jaffee. 
"Constellation blues" er en fin, saktebrennende rocker, mens sistekuttet "One set of wings" starter som en Bob-sang før den tar sine egne veier. 
Omtrent som Jakob Dylan selv. 

Beste spor: 
"Misfits and lovers", "Reboot the mission", "It's a dream", "Love is a country". 
