Et godt slag i magen
Thea Hjelmelands andreplate er sorgarbeid i musikkform. 
Det er en oppløftende opplevelse. 

«Skin and bones are all that is left», synger Thea Hjelmeland på Cold Hands, avslutningslåten på Solar Plexus. 
Sorg og tap er tema som gjennomsyrer Førde-jentens andreplate. 
Kanskje ikke så rart da hun opplevde at samboeren ble livstruende syk samtidig som de to skulle ha barn sammen. 
Men til tross for at sorgen hele tiden er tilstede, er ikke Solar Plexus blitt en mørk og monoton plate. 
Den har snarere noe oppløftende ved seg.Mitt første møte med Thea Hjelmeland var da hun dukket opp på Lars Vaular-låten «En av oss to» på albumet «Helt Om Natten, Helt Om Dagen» (2010), en låt som i dag fremstår som en av platens aller beste. 

Noen år senere inntok hun John Olav Nilsens univers da hun tolket John Olav Nilsen & Gjengen-låter i Frode Grytten-stykket «Sånne Som Oss» på Den Nationale Scene. 
Nilsen+Hjelmeland var en vellykket affære, men når vi skal beskrive musikken til Thea Hjelmeland, må vi nok bevege oss et godt stykke vekk fra bergenske drabantbyblokker. 
Hjelmelands særegne folkpop er preget av åpne landskap og natur, snarere enn lukkede bylandskap og betong. 
«Sometimes I mistake myself for a bird. 
Please, let me be a bird», synger Hjelmeland på den fine Feathery. 

Hjelmeland setter an tonen med det sterke åpningsporet «Cornwall», hvor Jørgen Træens produksjon og strengemester Stein Urheim markerer seg. 
Låten har dette litt skakke, organiske lydbildet, et sted mellom folk, jazz og pop, som kan minne om bergensbandet Building Instrument og andre Mari Kvien Brunvoll-prosjekter. 
Hjelmeland imponerer også på neddempede låter som Define og Quererte, der hun ikke har noen stor produskjon å gjemme seg bak, og stemmen må stå for bærejobben. 

Thea Hjelmelands debut Oh, The Third.. 
hadde noen mangler, det var som om hun ikke helt hadde klart å omsette sin musikalske visjon på plate. 
Eller kanskje det bare var det at jeg var tilstede på den fantastiske konserten hun holdt på Nasjonal Jazzscene i Oslo rett i forkant av slippet, en konsert som gjorde det vanskelig for plateartisten Hjelmeland å måle seg. 
Andreplaten Solar Plexus innfrir imidlertid. 
Den avsluttes med nevnte Cold Hands, en tilsyneltande mørk låt om livet som er i ferd med å forsvinne. 
Likevel er det noe oppløftende og håpefullt ved låten, kanskje det er lettelsen over å få sagt det som må sies vi hører. 
