«Behagelig inntil det selvutslettende»
Idol-vinner fram fra realitysamfunnets nådeløse glemsel med drahjelp fra Lene Marlin. 

||| 
LÅT: 
Kurt Nilsen og Venke Knutson gjorde en gang en pen, pyntelig, nutteduttenusselig koz-og-klemz-versjon av Ryan Adams' «When The Stars Go Blue» som var helsetruende blodfattig og ulidelig fantasiløs. 
Og derfor noe av et lavmål når det gjelder synergi- og karriereplanlegging innen det norske popduettfaget. 

Dette er en fin målestokk for den strategiske manøveren vi her står overfor, som handler om å løfte en glemt Idol-vinner fram fra realitysamfunnets nådeløse glemsel ved hjelp av den en gang så enigmatiske Lene Marlin. 

Til forskjell fra Nilsen/Knutsen, som dvasket til en nydelig låt, er «Worth It» dvaskt pophåndverk i seg selv, en liksomsvulmende, hulkeinnbitt balladesak med et av de blasseste refrengene lyttere på kommersiell norsk radio vil utsettes for de nærmeste ukene. 

På mange måter en klassisk radioballade, kjemisk renset for hår, nupper og andre tegn på liv, og slik sett behagelig lytting inntil det selvutslettende. 
