Best før
Høyre er glad i ordene «solid» og «robust». 
Platen til påtroppende byrådsleder Martin Smith-Sivertsen «Og mysteriet med den glemte sangen» er nok ingen av delene. 

To ting du ikke visste om Bergens påtroppende byrådsleder Martin Smith-Sivertsen. 
For det første at han på nittitallet tjente til livets opphold som fasade— og stillasklatrer på kirketak og andre høydedrag rundt omkring i byen. 
Det er altså ikke bakkekontakten som definerer mannen som nå flytter inn i toppetasjen av Rådhuset. 
Vittige tunger vil kanskje også påpeke at den nye jobbeskrivelsen strengt tatt ikke er så radikalt annerledes: 
Det handler fremdeles om å ivareta en god og pyntelig fasade. 

For det andre: 
At Martin Smith-Sivertsen har fortid som trommis i bandet med det ugjennomtrengelige navnet Alzheimer/Silverspurs, som i 1993 ga ut albumet «Og mysteriet med den glemte sangen» til forholdsvis stor begeistring. 
Med litt velvilje kan bandet kategoriseres som en av de fire store i den første bergensbølgen, sammen med noe mer renommerte Barbie Bones, Chocolate Overdose og Pogo Pops. 

Ifølge en eldre artikkel i Dag og Tid markerte trommeslageren seg «med ein særeigen teknikk for å halde den pyntelege panneluggen ute av augo samstundes med at han heldt dampen oppe på trommene.» 
Og de sier at høyrefolk er striglet! 

Alzheimer/Silverspurs hadde imidlertid kort levetid, og bandet ble oppløst kort tid etter plateslippet. 
Med unntak av en gjenforeningskonsert i 1999 på Hulen i anledning studenthusets trettiårsjubileum, for øvrig samme år som Martin Smith-Sivertsen stilte som ordførerkandidat, har det lenge vært stilt rundt bandet. 

I øyeblikket har derfor Alzheimer/Silverspurs beskjedne elleve «likes» på Facebook, men, hvem vet, kanskje kravene om gjenforening intensiveres nå som trommisen er «høyaktuell» og vokalisten Jo Gjedrem sakte men sikkert stiger i gradene i Forbrukerombudet? 
Den tidligere seksjonssjefen, som tidligere sang om «Dødspakten» og «Den siste salmen», er i dag fagdirektør med ansvar for finansielle tjenester. 

Så hvordan låter bandet eneste utgivelse i dag, 21 år etter slippet? 
Tja, tiden har ikke bare fart varsomt med den. 
Det ligger kanskje i sjangerens natur. 
Relativt høyenergisk punkrock mot et industrielt lydtablå er nærmest for ferskvare å regne, og skal først og fremst gjøre susen der og da. 
Den har sjelden uttalte vyer om å være tidløs eller eviggyldig. 
Tvert om. 
Den skal gripe sin tid. 
Med hud og hår. 

Ved gjenhør er derfor «Og mysteriet med den glemte sangen» mer en tidsreise enn et møte med noe som har stått seg spesielt godt, understreket av platas daterte ikonografi, blant annet et plateomslag som gir assosiasjoner til The Melvins og nittitallsinkarnasjonen av Red Hot Chili Peppers. 
Høyre er glad i ordene «solid» og «robust». 
«Og mysteriet med den glemte sangen» er nok ingen av delene. 

Og trommene? 
Jo da, Smith-Sivertsen er utvilsomt en energisk fyr med anlegg for multitasking. 
Og nå som han ikke lenger trenger å tenke på panneluggen, får han kanskje enda bedre tid til å konsentrere seg om å holde orden i rekkene. 
Beste spor: 
«Dødspakten». 

PS. 
Hele platen er tilgjengelig på streamingtjenester som Wimp og Spotify. 
Platekompaniet har følgende beskjed: 
«Denne varen er for tiden dessverre ute av produksjon.» 
