En god bok å lese, ikke bare om Norge, men om livet, verden og kunsten
Gjennom Norge med en evig nysgjerrig Suzanne Brøgger. 

En omelett kan være både enkel og innviklet, med diverse muligheter for innhold. 

Omelette norvégienne - derimot - er ingen norsk omelett tilsatt for eksempel torsk eller fenalår, men en fransk kake som består av vaniljeis dekket av marengs og varmet opp i ovnen. 
Navnet har den fått fordi franskmennene synes den ligner isbreer og snødekte fjell. 
I boka serverer Susanne Brøgger denne retten til ekteparet Paul Auster og Siri Hustvedt og gir oss sin egen oppskrift. 

Tittelen forteller vel noe om denne boka, som skildrer en reise gjennom norske landskap, tolkninger av norsk mentalitet, samtaler med utvalgte nordmenn og essayistiske impresjoner av den typen Suzanne Brøggers lesere har vendt seg til å sette pris på. 
Hun er ikke deskriptiv og tørr. 
Hun går heller ikke løs på nordmennene med ironi og satirisk humor, som for eksempel Nina Witoszek. 

Suzanne Brøgger har med sitt våkne blikk reist rundt i vårt ubegripelig lange land. 
Boka er åpenbart ikke skrevet for potensielle danske turister, men for at nordmenn skal se seg selv med et friskt blikk. 
Hun er verken er belærende eller bedrevitende. 
Som gjest er hun høflig og veloppdragen, men en skarpsindig observatør. 

Lang tradisjon 

Litterært kan man si at boka går inn under sjangeren «utlendingers reiser i Norge», som inkluderer klassikere som «Tre i Norge ved to av dem» (1884) av Clutterbuck & Lees, «Reiser i Norden» (1936) av Karel Capek og «Norsk utakt» (1984) av Hans Magnus Enzensberger. 

Eiler Schiøtz har skrevet en berømt bibliografi med tittelen «Utlendingers reiser i Norge», i to bind (1970 og 1986). 
Den innholder referanser til rundt 1700 titler, fra slutten av 1700-tallet. 
Brøgger knytter seg med andre ord til en lang og fargerik tradisjon. 
Ideelt sett burde boka hennes vært illustrert, gjerne med kobberstikk. 

Evig nysgjerrig 

I forbindelse med en utredning om fenomenet «eros» skriver Brøgger at «min drivkraft har alltid vært å skrive ut fra helheten og å lage forbindelser. 
Det er en erotisk drivkraft, lysten til å lære, å erkjenne, å knytte sammen og å forstå.» 

Denne egenskapen fører til at Brøgger ofte utvider perspektivet til å bli almene problemstillinger. 
For eksempel dykker hun ned i den norske tendensen til «virkelighetslitteratur» hos Knausgård, Espedal og Hjorth og kan selvsagt ikke unngå å registrere at hun selv skrev i denne tradisjonen helt fra starten. 
Flere ganger forteller hun at hun har mistet cirka en venn for hver bok, men at det er prisen for å være oppriktig. 
«Barnet oppdager verden på ny. 
Å stirre nysgjerrig: 
Er det noe jeg kan lære her? 
Jeg har det på samme måte. 
Jeg oppdager verden hver eneste dag – med samme nysgjerrighet som jeg alltid har hatt,» skriver hun. 

Tankevekkende 

Oppdagergleden gjennomstrømmer boka, mens Brøgger samtaler med norske kunstnere, fra Håkon Bleken til Liv Gulbrandsen, fra Thomas Seltzer til Erik Fosnes Hansen (som ikke bare synger en Peter Dass-vise på hundre vers for henne, men også leser «Terje Vigen» i sin helhet, utenat). 

Mens hun farter fra Lofoten til Tvedestrand, fra Fredrikstad til Finse, er hun innom alt fra «Skam» til Wittgenstein; stadig med nye tankevekkende refleksjoner og kreative digresjoner. 
Og når alt kommer til alt, er hun kanskje ikke så ulik det folket hun observerer: 

«Jeg gjenkjente meg selv i Norges paradokser. 
Både som en eventyrlysten fantast og en solid bondekone på landet som koker syltetøy og steller urtehagen. 
Også jeg må helst ha en åpen himmel for mitt indre blikk og har hele mitt liv blitt beskyldt for å være barnslig, naiv, som nordmennene. 
Også jeg har – som dem – nok med meg selv.» 

I likhet med en omelette norvegienne bør ikke boka slukes i sin helhet, men nytes en bit av gangen. 
Dette er blitt en god bok å lese, ikke bare om Norge, men om livet, verden og kunsten som sådan. 
