«Syrias Elvis» satte danserekord på Garage
Uvante toner, men kjente rytmer fra Omar Souleyman. 

Sjelden har det vel vært danset heftigere i kjelleren på Garage. 
I hvert fall ikke en tidlig og edruelig torsdagskveld når klokken bare så vidt har passert halv ni. 

Det må minst en tidligere bryllupssanger og bonde til for å klare noe slikt. 
Nemlig syriske Omar Souleyman som de siste årene har gjort det stort i Vesten med sin blanding av tradisjonelle toner fra Midtøsten og heftige houserytmer. 

Souleyman har opptrådt på Roskilde-festivalen i Danmark, Glastonburyfestivalen i England og spilte også på Nobels Fredspriskonsert i Oslo for fire år siden. 
Han har samarbeidet med både Bjørk og engelske Four Tet. 

Ikke minst har han gitt ut et utall album. 
Visstnok nærmere 500 i årenes løp. 
Den overveiende del i form av det som i utgangspunktet har vært en innspilt kassett av sin opptreden overgitt til brudeparet etter jobben som bryllupssanger. 
Som senere er blitt kopiert opp og spredd i Midtøsten i store opplag. 
Kanskje ikke så rart at han også blir kalt Syrias svar på Elvis. 

Musikalsk er det en blanding av den arabiske folkedansen dabke og houserytmer godt oppspritet med tungt elektronisk komp. 
Dabke er egentlig en dans som foregår i en sirkel eller på linje ved brylluper og andre festlige anledninger. 
Slike utskeielser er det bare å glemme på et utsolgt Garage der folk står som sild i tønne. 
Publikum, i all hovedsak etnisk norsk hipsterungdom, må nøye seg med å hoppe opp og ned på samme plass med armene over hodet. 

Omar Souleyman tar seg av det vokale, mens kompanjongen Rizan Sa’id sitter bak tangentene og styrer instrumentene i form av et par tangentbrett der svært mye er forhåndsprogrammert. 
Unntatt de syntetiske arabiske fløytetonene som gjør at du nesten føler deg hensatt til magedans i arabiske basarer. 
Det svinger nemlig til de grader av mannen med kjortel, det tradisjonelle hodeplagget kefije og selvfølgelig – solbriller. 

Hva tekstene handler om? 
Visstnok det universelle temaet kjærlighet. 
For syreren er ingen politisk artist til tross for de triste forholdene i hjemlandet. 
Her er Ingen flammende taler mellom låtene. 
Bare et beskjedent thank you dann og vann. 

En knapp time varer konserten. 
Strengt tatt akkurat passe. 
Det skal ikke legges skjul på at kombinasjonen tunge rytmer og uvant tonefølge kan bli en tanke ensformig i lengden. 
Det spørs vel også om ikke piffen hadde gått ut av publikum etter hvert slik som det blir danset. 
