Klassekamp og gryende forelskelse
Boken er som en TV-serie der hver episode avsluttes appetittvekkende. 

Spanskesyken tar moren, og eldstedatteren Selma må slutte på skolen for å være med og forsørge familien. 
Vi er på 1920-tallet, og familien bor i arbeiderklassestrøket Apenes i Horten. 

Gnisninger mellom klassene og den økonomiske bakevja som mange befant seg i i etterkrigstiden, er et spennende bakteppe. 
Forfatteren veksler elegant mellom storpolitiske tema og hverdagsgjøremålene til Selmas familie. 
Og det er ikke den eneste kvaliteten boken har. 

I begynnelsen virker Selma å være en typisk romanserieheltinne. 
Pliktoppfyllende, snill og søt. 
Men etter hvert viser det seg at hun har to egenskaper som får henne opp i trøbbel og skaper dramatikk, nemlig nysgjerrighet og temperament. 

Det skjer et drap i skogen. 
Selmas mistanke faller på overklassegutten, som bor midlertidig i et hus like ved. 
Joakim Tønnessen er så mørk og mystisk at det nesten er lattervekkende, men figuren fungerer i denne sjangeren. 

At han er et monster og en morder er det vanskelig for leseren å tro på, men gjør at Selma kjemper med motstridende følelser. 
Hun både frykter og føler seg tiltrukket av ham. 

Elisabeth Hammer har tidligere skrevet serien «Maria av Svaneberg» (2011), og hun er allerede en dreven forteller. 
Historien er effektivt fortalt, og kapittelovergangene snedige. 

Det finnes dialoger som er i overkant stivbeinte, og skal informere leseren om forhold som ligger utenfor handlingen. 
Et vellykket grep er at Selma jevnlig besøker gravstøtten til moren for å fortelle hva som har skjedd siden sist. 
Tonen i disse monologene er sår og ærlig, og leseren blir oppdatert på hendelser og Selmas tanker om dem. 

Spanskesyken ligger og ulmer i bakgrunnen, og her finnes både en mordgåte og en kjærlighetshistorie leseren vil vite mer om. 
Flere grunner til å velge seg denne serien altså. 
