Stakkars perverse rikinger
Getty-milliardærer er ikke som andre milliardærer 

Hvor fri er man egentlig, selv når man er så rik at man i praksis har råd til å kjøpe hele verden? 
I FX-serien «Trust», som sendes på HBO her til lands, får vi bli med inn bak lukkede dører hos den høyst reelle Getty-klanen, ledet av den åtti år gamle oljemagnaten og patriarken J. Paul Getty, som på et tidspunkt var verdens rikeste mann. 

Moderne farao 

Året er 1973, og den gamle misantropen innser at selv ikke han vil leve evig. 
Alt handler om å tviholde på det han har bygget opp, bevare fasaden, og henfalle til sine perverterte, hedonistiske tilbøyeligheter. 
Han regjerer som en farao fra sitt gods, blir påkledd av tjenere, og nekter å erkjenne faktumet at sønnen og tronarvingens desperate selvmord var noe annet enn en ulykke. 
De andre døgeniktene av noen sønner er ikke verdige å file tåneglene hans engang, men han øyner et håp i den unge, påvirkelige sønnesønnen John Paul Getty III, inntil han også kommer til kort for de uoppnåelige kravene. 
Og så blir han kidnappet i Italia, men den kompromissløse bestefaren nekter å betale en eneste cent i løsepenger. 

Denne sanne historien er allerede traktert tidligere i vinter, i Ridley Scotts film «All The Money In The World», som gjorde seg bemerket først og fremst av utenomsportslige grunner: filmen var ferdig spilt inn med en tungt sminket Kevin Spacey som den utgamle Getty da #metoo-anklagene mot ham dukket opp. 
En knapp måned før premiere ble alle scenene hans spilt inn på nytt med Christopher Plummer i rollen. 
Plummer ble senere oscarnominert for innsatsen. 

Hyperkinetisk 70-tall 

Her er den utbrodert til ti timesepisoder, og selv om det av og til kan kjennes som plottet er smurt litt tynt utover for mye brød, sørger den vanvittige, sanne historien, et velskrevet manus av serieskaper og oscarvinner Simon Beaufoy («Slumdog Millionaire») og en hyperkinetisk regi av Danny Boyle («Trainspotting», «Slumdog») for at de tre første episodene er en forrykende affære. 
Boyle klarer å gjøre det meste intenst, og han koser seg med alle 70-tallsvirkemidler i boka, selv om ingen skal beskylde ham for å være subtil. 
Allerede fra første scene dundrer Pink Floyds «Money» ut på lydsporet. 

Depravert halvgud 

Rollebesetningen er også upåklagelig, med hederlig honnør til både Hillary Swank og Brendan Fraser, og nykommeren Harris Dickinson som den kidnappede minste-Getty'en. 
Men det er 82-åringen Donald Sutherland som stikker av med denne serien, som har injisert sin tolkning av Getty senior med all den djevelske arrogansen han har gjort til sitt varemerke gjennom en femti år lang karriere. 
Sutherland spiller rollen som en depravert halvgud, hvis jakt etter verdslige besittelser har gjort ham fullstendig frakoblet fra både resten av menneskeheten og vanlig menneskelighet. 
Den eneste pengene hans har gitt frihet er ham selv, alle andre er prisgitt gravitasjonsfeltet rundt ham, som har forrykket deres egen moralske balanse og gangsyn, og fratatt dem muligheten til å bygge ekte relasjoner med noen. 
Stakkars rikinger. 

Danny Boyle har dessverre kun regi på de tre første episodene, etter det tar andre over. 
Man får håpe de klarer å forvalte potensialet til denne serien videre. 

Anmeldelsen er basert på de tre første episodene. 
