Giganten Nixon
Meget potent politisk medie-drama! 

HANDLER OM: 
Året er 1977. 
I England er David Frost en ung, ambisiøs «pop-stjerne» av en TV-reporter, med stor suksess, uforbederlig dametekke og de aller største playboynykker. 
I USA har Watergate-skandalen ført til President Richard Nixons fall. 
Men han har egentlig aldri innrømmet noe skyld. 

Frost får oppfylt - mot de fleste odds - aller TV-reporteres våte drøm: 
Et grundig intervju med ekspresidenten. 
Lite aner han at det er fordi han er ansett som en lett match... 
Filmen er for øvrig basert på et teaterstykke. 

DOM: 
En ytterst besnærende film, dette, særlig for dem med i alle fall et snev av interesse for politisk historie. 
Det blir nærgående portretter. 
Men det er figuren Richard Nixon - som veteranen Frank Langella fremstiller ham (Oscar-nominert!) - som stjeler showet, bokstavlig talt. 

Nixons har jo, utvilsomt, et meget frynsete ettermæle. 
Det interessante med denne filmen, er ikke at den på noen måter fremstiller Nixon som en uskyldighet eller et omstendighetsoffer; snarere tvert om. 
Men det vi får se, er en intellektuell gigant, fremført i frihet på sine helt egne premisser. 
Som er ytterst tvilsomme. 
Men, når alt kommer til alt: 
Behov for i alle fall en gang å være rederlig. 

Dessuten: 
Mens man i Oliver Stones presidentfilm,«W», overhode ikke forstår hvordan George W Bush i det hele tatt kunne bli president, går «Frost/Nixon» i dybden. 
«Frost/Nixon» har det «W» mangler! 

Dette er altså helt storartet - kanskje helst for et voksent publikum. 
