Pixie Lott leverer lite å være glad for
Tunge kår for kreativiteten. 

ALBUM: 
Britiske Pixie Lott åpner sitt andre album - «Young Foolish Happy» - med en låt hvor harmonivendingene sender overraskende tankestreif til en urbanjazzet 90-tallsestetikk. 
Et slags høyglanset TLC-uttrykk, godt håndtert av tjueåringen med den smått oppraspede stemmen. 

Dessverre knuses den innledende optimismen deretter ubønnhørlig. 

Det som følger er en smoothie av vokalstrekken til Adele og Christina Aguilera, et par obligatoriske Winehouse-soulriff og et lite lass sterile klubbrytmer, som kjøres for fullt, helt til de få øyeblikkene av sjarme og varme underveis er redusert til en utvannet og tam smørje. 

Blottet for det generelle artistiske håndlaget råvarene hadde trengt for å gi mersmak. 

Det er lite som stemmer for Pixie her, og den gleden sin skal hun tviholde på, for enn så lenge er det ung og tåpelig som kjennetegner henne bedre. 
