Utstilling:Bier uten sting 

UTSTILLING: 
Bienes livsvilkår kan komme til å bli et konkret mål på dommedags nærhet. 
Men utstillingen rekker ikke mer enn så vidt å skrape i overflaten. 

Hå gamle prestegard: 
Power to the Bees, kulturhistorie og samtidskunst. 
T.o.m. 27. aug. 

Det er ikke greit å være bie i dag. 
Den trues fra mange kanter; særlig er det det vårt intensive landbruk som skaper dårligere livsvilkår. 
Dette er ett av flere eksempler på tidens paradoks: at vår utvikling av sivilisasjonen truer selve sivilisasjonen, for her er det pollineringen av størsteparten av jordens planter som settes i fare – bienes livsvilkår kan komme til å bli et konkret mål på dommedags nærhet. 

Hå gamle prestegard viser i sommer en kulturhistorisk utstilling ispedt noen innslag av samtidskunst. 
Med tilsynelatende stor bredde trekkes det inn elementer fra oldtidens samfunn: 
Egypt, Hellas, Kina, Midtøsten, både fra praktisk birøkt og fra diverse mytologier. 
Tekstplansjer og foto-illustrasjoner belyser noe av dette, men her går bredden på bekostning av dybden. 
Det ofres kun noen få linjer på emner som «Birøkterkunst i Kina», «Gresk mytologi» og «Norrøn mytologi,» for å ta et par eksempler. 
Utstillingen rekker ikke mer enn å så vidt å skrape i overflaten. 

Estetikken dominerer 

Jo, jeg lærer at det finnes 172 villbiearter i Norge, at 30 prosent av Norges bier står på listen over utryddingstruede arter, og at man har utviklet et nasjonalt område for vern av brunbien i Flekkefjord. 

Her ligger stoff for høyere temperatur i presentasjonen og for en presserende akuttberedskap, men utstillingen fortsetter med sin rolige hvilepuls og lukker seg om de virkelig betydelige spørsmålene før de er skikkelig belyst. 
Det henger sammen med presentasjonsformen, som hele tiden holdes på et estetisk tiltrekkende nivå. 

Du finner mer om andre utstillinger og arrangementer her. 

Mye ville ha vært rettet opp med en katalog, hvor et par grundige tekster skrevet av fagfolk kunne ha gitt oss større innsikt og dypere forståelse, om f.eks. det økologiske aspektet eller bienes inntreden i skjønnlitteraturen. 
Uten faglig tyngde i en katalog blir utstillingen hengende i sin egen estetikk, og slik brukes også flere av samtidskunstnerne her. 
De skal være med for å pynte og pryde utstillingsformen, gjøre den enda lekrere. 
Det gjelder flotte kunstnere som norske Sidsel Hanum, polske Stanislaw Brach og britiske Louis Masai – de høyner utvilsomt utstillingens estetiske verdi, men de belyser ikke det temaet som ligger i utstillingstittelen, «Power to the Bees,» noe særlig. 

Og når amerikanske Terence Koh og hans «Bee Chapel»-prosjekt kun vises i NRKs dokumentarfilm «Thomas og den vanskelige kunsten,» sørger programlederen for at dette knapt blir presentert som mer enn en kuriositet. 

Mørkekammer 

Norske Ann Kristine Aanonsen sørger for at temaet får et godt og helt konkret uttrykk nede i høystålet, hvor man kan gå inn i det mørke «Honningrommet,» en installasjon laget av bivokstavler, og hvor biene kun er til stede som en blafrende videoprojeksjon på rommets yttervegger og summing på lydsporet – begge deler manifestert som skygger og ekko fra fortiden, et svakt minne om noe som engang var. 
Dette er et sterkt teatralsk verk, et iscenesatt mørkekammer, som virker både fysisk og konseptuelt på den besøkende. 

At kinesiske Ren Ris arbeider ble borte på veien (åtte dager etter utstillingsåpning sitter de fortsatt fast i det nederlandske tollbyråkratiet), passer for så vidt inn i dette mørke bildet: 
Ren bruker biene selv til å forme skulpturer med bivoks, men kulturen vår stenger biene ute…. 

Den som i første rekke bærer utstillingens kritiske potensial, er meksikanske Sabino Guisu, som viser to store tekstiler; ett er vevd med plantefarget tråd og pollen, det andre er et veggbilde påført med birøkterpuster, akryl og bivoks og viser Brueghels kjente birøktermotiv hvor menneskene har fått dødningehoder – de er dødens budbringere. 
Og så topper Guisu dette med en hodeskalle laget av bivoks, honning og propolis, «Dead Honey,» et viktig memento mori – husk at du skal dø – for bienes framtid. 
Og for menneskenes. 
