Kongen og dronningen av det korte syrepopformatet
En sang varer maksimalt tre og et halvt minutt i I Was A Kings verden. 
Helst bare to. 

|||ALBUM: 
Et par episke spor strekker seg mot tre og et halvt minutt, reneste progrocken. 

Ellers er det ingenting den fåmælte, men effektive Frode Strømstad og hans våpendrager Anne Lise Frøkedal (Harry's Gym) ikke får utrettet på et par intense minutter. 

Til forskjell fra den relativt lettbeinte og sekserbelønnede «I Was A King» fra 2009, er den halvtimen vi her får presentert preget av mer komplekse og arrangementsmessig ambisiøse grep. 

Om dette har gått på bekostning av Strømstads instinktive umiddelbarhet som låtskriver, eller om det tilfører en dypere dimensjon til duoens kortfattede syrepop, kommer vel an på ørene som hører. 

«Old Friends» mangler nok forgjengerens overrumplende angrepsvilje, men er en verdig og vellykket oppfølger. 

«Echoes» har en tiltalende stram og minimalistisk Pixies-aktig struktur. 

«Nightwalking» og «Someone Is Waiting» er poengtert kraftpop à la Apples In Stereo. 

Tittelsporet bærer Neil Young-inspirasjonen utenpå flanellsskjorta, og Jørn Åleskjær (eks-Loch Ness Mouse) leverer en uimotståelig popmarshmallow i «Forgive and Forget». 
