Sook:Sørkoreanske ungdomsminner 

Fiksjonalisert skildring av forfatterens ungdomstid og første kunstnerår. 

Shin Kyung-Sook: 
Jenta som skrev ensomhet. 
Roman. 
Oversatt av Jarne Byhre. 
377 sider. 
Forlaget Press. 

Shin Kyung-Sook (f. 1963) er en sørkoreansk forfatter med mange lesere og diverse prestisjetunge litterære priser å skilte med. 
I 2012 vant hun bl.a. som første koreaner - og første kvinne overhodet - den asiatiske parallellen til Booker-prisen for romanen «Ta vare på mamma», en kritikerfavoritt også på norsk. 
Derfor ble møtet med «Jenta som skrev ensomhet» en skuffelse. 

Forlaget lover i presseskrivet sitt «EN AV DE VIKTIGASTE BØKENE I KOREA DET SISTE TIÅRET», samtidig som det slås fast at teksten handler om ei «navnløs» jente. 
Begge disse informasjonene er misvisende. 
Romanen ble publisert i Korea i 1995, og jentas navn nevnes vitterlig i løpet av handlingen (jfr. s. 146) – slett ikke uventet, siden jeg-fortelleren allerede gjennom den første perioden i boka antyder at det skal dreie seg om en selvbiografisk roman. 

Verre er det at forlagets språkvask har vært så dvask at oversettelsen ikke holder mål. 
Som når åpningssiden rommer formuleringer som disse: 
«Der er den seksten år gamle jeg. 
Ei jente du typisk kan se overalt i Korea». 
Eller hva med uttrykk som «Grunnen til (---) var fordi (---)» (s. 31), gjennomgripende problemer med bruk av «da» og «når» (f.eks. s. 32), info om at «pappa ikke undret over hva andre tenkte» (s. 45) og snublesetninger av typen «I en alder av tjuetre hadde han funnet en måte å sørge for at grunnlaget for mammas lykke ikke druknet på.» (s. 46). 
For bare å peke på litt av det språklige rusket. 

Stoffet forfatteren tar opp, er imidlertid interessant. 
I en ukronologisk, tilbakeskuende, litt ordrik og flakkende roman påbegynt og fullført i 1995 får vi høre om hvordan Shin som 16-åring drar fra landsbygda til Seoul, jobber på en fabrikk om dagen, går på skole om kvelden, får seg universitetsutdanning og makter å realisere forfatterdrømmen sin. 
Forholdet til familie, arbeidskolleger, venner og lærere – alt settes inn i en sosial, historisk, politisk ramme som gjør at historien hennes blir noe ganske annet enn en nostalgisk egotripp. 

Men sammenliknet med en annen sørkoreansk roman, Han Kans «Levende og døde» (2017), et virtuost komponert minneskrift om massakren i Gwangju anno 1980, faller Shin Kyung-Sooks mer springende, fragmentariske framstilling av samme historiske begivenhet og tilhørende sorgreaksjoner igjennom. 
