Showpremiere:Tyll og tøys 

Paljetter og plattheter. 
Neon og nonsens. 
Levde liv og lange legger - that's Showgirls! 

Premiere: 
Showgirls Sted: Chat Noir, Oslo Med: 
Elisabeth Andreassen, Guri Schanke, Marian Aas Hansen og Hilde Lyrån Dansere: 
Bjørn Wettre Holthe, Kjetil Tefke, Samuel Brandt og Urban Haglund Regi: 
Johan Osuldsen 
I sannhet må det sies at det ble vanskelig å finne showets personlighet under «Showgirls»-premieren i går kveld. 
Midt i et fyrverkeri av lys, lyd og fargerike kostymer flagret følelsene flyktig forbi som sommerfugler. 
I det ene øyeblikket var damene dødsens alvorlige, sentimentalt suttende på eimen fra fordums tider - i det neste demonstrerte Bettan brautende buskis av typen underbuksehumor, før de førte oss tilbake til elegante og pikante Pigalle-stemninger med burlesk danseteater. 
Sprangene - eller krumspringene - er brå. 

Et sted inni dette sanseangrepet skimtet vi glimt av Elisabeth, Guri, Marian og Hilde. 
De kom ut i paljettkjoler til Lady Gagas «Born This Way», noe de aldri burde ha gjort om de ikke skrur opp mikrofonlyden under neste forestilling eller blir like frekke som senere i showet. 
Litt for mye går forresten på engelsk, hvilket burde være unødvendig i et år da erkenorske Chat Noir fyller hundre år. 

«Showgirls» har blitt en påkostet, men fryktelig ujevn og tidvis forvirrende affære. 
Ett eksempel: 
Når Marian kommer ut i vindtett tøy og fallskjerm på «71 grader nord» forventer vi i denne settingen et muntert nummer. 
Vi får det stikk motsatte. 

Hva Marian og hennes egen ektemann for øvrig finner på i «Bye Bye Blackbird» tør jeg ikke engang prøve å beskrive 
- Marian tar heldigvis grusomt igjen i en flott versjon av Joni Mitchells «Both Sides Now». 

Prinsesse-nummeret har veldig gode anslag, men er for langt. 
Guri forsøker forgjeves å gjøre gull av «Kunstpause», et nummer som knapt ville fått plass i en skolerevy. 

Og danserne burde aldri slippe til bak mikrofonen - de bør snakke med beina, det er derfor de er dansere. 

Imidlertid bidrar danserne sterkt til kveldens store nummer, Hilde Lyråns «Singletango» - en så fenomenalt fyrig og halsbrekkende tango-oppvisning, faktisk en koreografert orgasme, at publikum sitter med hjertet i halsen og svarer med stående applaus når Hilde kommer helskinnet fra behandlingen av danserne. 
En klassiker! 

Likevel slår det meg at damene er bedre i stand up enn i show, iallfall før forestillingen er enda nøyere innstudert og justert. 
Den herlig selvironiske og lett mobbende tonen (stort sett om alder) mellom sangene utgjør en balanse som «Showgirls» trenger og som bringer blodet tilbake i et show som stilistisk er en nytelse, men som sjelden har dybde. 

Hver for seg har Marian, Guri, Elisabeth og Hilde heldigvis mye å spille på, de har åpenbart valgt sine egne tema for kvelden, men når alle er på scenen samtidig slås autopiloten på. 
Koreografien er derimot utsøkt og Cårejånni Enderuds kostymer er fantastiske. 
Liker du damene og har sansen for visuelt ekstravagant showbiz, kan du med andre ord trygt se også årets utgave av «Showgirls». 

Selv om den kunne ha vært enda bedre. 
