Bokanmeldelse:Mario Vargas Llosa: 
«Det grønne huset» 

Nobelprisvinneren Mario Vargas Llosas klassiker «Det grønne huset» fra 1966 gnistrer mellom fingrene. 

Oversatt av Kari og Kjell Risvik Roman 436 sider Kr 399,- Gyldendal 

Når jeg blar meg igjennom peruanske Mario Vargas Llosas «Det grønne huset», er det nesten som om jeg skjelver. 
Hver side er fylt med prosaisk skjønnhet. 
En strøm av fantastiske setninger. 
Den fryktløse fortellerkunsten får lesningen til å fremstå som elektrisk. 

«Det grønne huset» er endelig på norsk. 
Det er bemerkelsesverdig at Vargas Llosa kun var 30 år da han skrev dette ordrike og kompliserte mesterverket helt i starten av sin forfatterkarriere. 

Mystiske Don Anselmo kommer til ørkenbyen Piura for å bygge bordellet «Det grønne huset», som blir både elsket og hatet av innbyggerne. 
Bordellet er hjertet av dette flettverket av en roman - alle historiene og de utallige hovedpersonene kan på en eller annen måte knyttes til «Det grønne huset», for eksempel indianerjenta Bonifacia, som har vokst opp hos nonnene, men som likevel ender opp som prostituert. 

Nobelprisvinneren i litteratur fra 2010 hopper i denne romanen uten forvarsel frem og tilbake i tid, forteller gjerne to historier samtidig, forvirrer enda mer med lange dialoger og gir enkelte karakterer flere navn. 

Detaljert, med en til tider intens, messende stemme, kan det virke som om Vargas Llosa forsøker å riste av seg så mange lesere som mulig, mens han selv har full kontroll. 

For leseren er derfor «Det grønne huset» en 436 siders kamp: ønsket om å få med seg forfatterens krumspring, evnen til å forstå helheten. 
Det krever at man også kan slå seg til ro med at man ikke får med seg absolutt alt. 

Uansett hvordan man vrir og vender på det: 
«Det grønne huset» er en magisk leseropplevelse. 

Visste du at ... 

Mario Vargas Llosas roman «Samtaler i katedralen» fra 1969 er også under oversettelse til norsk. 
