Vanskelig å ikke havne på yatzy-kjøret igjen
Store P returnerer fra sin magiske studioverden med drømmende lydlandskap, sjarmerende selvdyrking, griseprat og episk R&B. 

Når samtlige av hovedstadens største aviser triller terningkast 6 for debuten din, innebærer det som regel en storsatsing for å smi videre mens jernet er varmt. 

For Store P var det på mange måter motsatt. 

Etter den unisone spaltehyllesten bar det rett tilbake til Fyllingsdalen, hvor han – med unntak av turnering og sin velfortjente Spellemann – stort sett holdt seg unna det nasjonale medierampelyset som hadde blitt rigget opp for ham. 

Over tre og et halvt år senere har lampene blitt omdirigert mot andre debutanter og stjerneskudd, men forventningene til rapperens oppfølger, «Rommet» har likevel fått stadig vekst takket være flere svært lovende singler. 

For ikke å glemme en særdeles overbevisende live-opptreden under årets by:Larm. 

Til tross for skivas noe seige åpning og avslutning (hvis vi ser bort fra bonussporet med Mats Dawg, Cezinando og unggutten Macho Mayne), suger hovedpersonen lytteren raskt inn i sin kompromissløse verden med stemningsskapende studioassistanse fra Marty Brown, Sexysnake og Sigurd Lauritzen. 

En både underholdende og behagelig reise mellom deilig politisk ukorrekt A-Laget-griseprat («Nais Body»), det etterlengtede Unge Ferrari-samarbeidet som endelig dukket opp («Kombo») , og ikke minst uvanlig sjarmerende selvdyrking på «Meg meg meg» («Har en fire kilos svinestek i ovnen til meg selv»). 

På sitt beste kombinerer han Robert Miles-aktige trancelandskaper med hylgråtende gitarsoloer ala «Funky Ride» («Vi esje herfra»), og leverer nostalgiske R&B-lydbilder; som like godt kunne ha dukket opp på det ikoniske «Above The Rim»-soundtrack («Rommet»). 
Når «Ao» og «Dypt» dessuten sexer det hele opp med Kenny G-referanser, Blackstreet-kanalisering og gåsehud-akkorder for dagevis, er det vanskelig å ikke havne på yatzy-kjøret igjen. 

I en norsk rapscene som har blitt stadig mer R&B-preget;, er ikke Store P lenger det unikumet han var for bare noen få år siden. 
Likevel har pionerens melodiske landskap igjen å bli trumfet av sine yngre kolleger, noe som nok en gang bevises med dimensjonshoppet inn i «Rommet». 
