Plateanmeldelse:Anna Of The North – «Lovers» 

Nord og ned. 

ALBUM: 
POP 

Anna Of The North 

«Lovers» 

Duokonstellasjonen «relativt anonym mann og dønn karismatisk frontkvinne» har for lengst blitt en trope innen popmusikken – fra Yazoo og Eurythmics’ striglede ispop til frekke ferskinger som Goldfrapp, The Kills og Crystal Castles. 

Anna Of The North, som består av den norske vokalisten Anna Lotterud og den newzealandske produsenten Brady Daniell-Smith, føyer seg tilsynelatende sømløst inn i denne tradisjonen. 

Konsertanmeldelse: 
Anna Of The North på Bylarm 

Hovedpersonen har allerede bemerket seg internasjonalt som sanger for rapperen Tyler, The Creator. 
Og da Kygo avsluttet konserten på Stavernfestivalen i sommer, var det med Lotterud som vokalist på «Firestone». 
I seg selv grunn nok til å spisse ørene i møte med duoens debutplate, skulle man tro. 

Men så var det disse hersens låtene som skal skrives, da. 

Runddans 

«Someone» høres ut som en demo M83 forkastet en gang mellom «Saturdays = Youth» og «Hurry Up, We’re Only Dreaming». 

Tittelsporet, på sin side, lener seg faretruende nært Pharrell-favoritt Maggie Rogers’ på alle måter overlegne viral-hit «Alaska». 
Denne referensielle runddansen kunne fortsatt en stund. 

Et langt større problem ved «Lovers» er imidlertid hvor uinspirert og veik duoens forståelse av det i utgangspunktet magiske åttitallet fortoner seg – som om de har lest om hvordan musikken fra epoken oppfører seg, uten verken å føle eller forstå det. 

Stjernekvaliteter 

Minneverdige melodier, rørende vokalprestasjoner, honningsvøpt drama, interaksjonen mellom maskin og menneske – alle disse kvalitetene fra perioden det lånes så ivrig fra, er erstattet med en behagelig, men altfor generell bakgrunnsmusikk. 

At Lotteruds uttale av ordet «dark» låter faretruende likt «dyke» går glatt på den språklige sjarmkontoen. 
Det vil ikke overraske meg om hun blir en megastjerne en gang i fremtiden. 
Men med dette albumet? 
Neppe. 

BESTE LÅT: 
«Always» 

MARIUS ASP 
