Anmeldelse:Hanne Kolstø - «While We Still Have Light» 

Ikke redd for dramatiske virkemidler. 

ALBUM: 
Norges mest produktive popsanger ligger ikke på latsiden. 
Siden 2011 har Hanne Kolstø kvittert ut et album per kalenderår. 

Underveis ble det også til et prosjekt å levere fem plater på like mange år. 
De fleste av dem har blitt bejublet og noen kronet med Spellemann-nominasjoner. 

For Kolstø har det vært et slags selvrealiseringsprosjekt hvor tekster og musikk har vært en slags kanalisering av ideer og tanker, hvor tekstene, ifølge hovedpersonen selv, har blitt en viktigere del utover i prosjektet. 
Hun er både granskende og selvutleverende. 

Musikalsk vrangsinn Kolstøs musikk har aldri vært enkel eller greid deg medhårs. 
Den største fascinasjonen har stort sett ligget i hvordan hun klarer å snu sitt komplekse, la oss kalle det, musikalske vrangsinn til noe spiselig og hektende. 
Låtene er harde og ugjennomtrengelige, men det ligger et slør av noe forførende over dem som gjør at du aldri gir opp før du har meislet deg inn til kjernen og fått belønningen din. 

Det høres kanskje i overkant abstrakt ut, men de av og til kjølige og distanserte arrangementene krever mye av deg, men hun har en egen melodisk teft og signatur som både reflekteres i den svevende stemmeklangen og hennes egenartede tonevalg. 

Dualitet Hektiske industrielle trommer slanger seg rundt en like krøkkete bassgang, mens abrupte gitarriff detter inn og ut av lydbildet i åpningslåten «Bordermind». 
Kolstø crooner uanstrengt over det travle lydbildet som trekker deg sakte inn. 
Tittelkuttet, «While We Still Have Light», svarer den distanserte låten med et av Kolstøs fineste refreng til dato og understreker på perfekt vis dualiteten i låtskrivingen hennes. 

Dramatiske virkemidler «Only One» er nærmest funky i anslaget med sine gyngende gitarriff i bunn. 
Men Kolstø lar det selvsagt ikke være med det og sørger for å gi arrangementet rikelig med eksotiske farger og klanger. 

Holder på spenningen Kolstø vet å sno seg som en kameleon fra det ene stedet til det andre — det handler om å holde på spenningen. 
Du vet aldri hva du får rundt neste sving og hun makter hele veien å overraske, noe som er intet mindre enn liten bragd i seg selv når man har laget fem plater på like mange år. 

Vi tipper hun klarer fem til, men det er også helt OK å ta seg et års pause med god samvittighet, om det behøves. 
Vel blåst. 
