Mørkt, magisk, mesterlig
BOK: 
Urovekkende og gåtefullt om kriseridd kvinne som vil bli et tre. 

Han Kang: 
Vegetarianeren. 
Roman. 
Oversatt av Vivian Evelina Øverås. 
214 sider. 
Pax. 

Mosaikkromanen «Levende og døde» (på norsk 2017) av sørkoreanske Han Kang (f. 1970, debut 1995) er et kløktig komponert minneskrift om en massakre som skjedde i hjembyen hennes Gwangju i 1980. 
Da ble flere hundre, kanskje over tusen, demonstrerende arbeidere, studenter og skoleelever drept av hæren og politiet i løpet av en drøy uke – et nasjonalt traume som det flerstemte verket til Han Kang gjennomlyser på finurlig, fascinerende vis. 

Medrivende og virtuos er også romanen «Vegetarianeren», opprinnelig utgitt på koreansk i 2007, men først en internasjonal bestselger da teksten vant Man Booker-prisen i 2016 i konkurranse med bl.a. Elena Ferrante, Orhan Pamuk og Kenzabuõ 
Oe. 
Her er utgangspunktet ingen faktisk, historisk hending, men et fiktivt familiedrama i tre akter spunnet omkring en gift, barnløs kvinne som blir vegetarianer, med skjebnetunge fysiske og psykiske problemer som resultat. 

Av de femti bøkene jeg har anmeldt hittil i år, rommer dette dunkle, ytterst originale, feminine pasjonsdramaet den mest gåtefulle historien. 
For her veksler nøktern hverdagsrealisme med bisarre drømmer og surrealisme, familievold med selvskading, seksuell besettelse med frykt og skamfull ettertanke. 
Et vev av motstridende emosjoner som reiser mange spørsmål og dirrer i teksten også etter at siste punktum er satt. 

Første hovedavdeling i teksten heter «Vegetarianeren» og er holdt i jeg-form. 
Fortelleren er en stiv, konvensjonell kontorist ansatt i et litt større firma i Seoul og gift med Yeong-hye, en kvinne han omtaler som lite «bemerkelsesverdig», like til hun en dag bestemmer seg for å slutte å spise kjøtt, tømmer kjøleskapet og endrer atferd. 
Skamfull registrerer han at hun ikke lenger vil bære bh, og at hun gjerne kler seg naken på overkroppen. 
Som vegetarianer behandles hun som sær avviker, og når hun vegrer seg for å ha ekteskapelig sex, voldtar han henne. 
Den aggressive faren til Yeong-hye prøver på sin side å tvinge datteren til å spise kjøtt i et familieselskap, noe som gjør at hun desperat velger å skade seg med en fruktkniv og havner på sykehus. 
Sluttscenen er overrumplende og brutal, knyttet til en småfugl med brukket nakke. 

At Yeong-hye brått blir «vegetarianer», har ikke helserelaterte, politiske eller religiøse årsaker. 
Den nye livsstilen springer ut av en «drøm», kan hun fortelle, makabre, mørke mareritt fulle av vold, smerte, blod og flammer som vi får innblikk i gjennom kursiverte avsnitt underveis. 
I disse panisk pulserende tekstpartiene har hovedkarakteren selv jeg-stemmen. 
De rommer mange symbolske ledemotiv og eier en helt annen intensitet enn ektemannens mer ordinære prosafortelling. 

Den neste hoveddelen, «Den mongolske flekken», er utformet i tredje person, med synsvinkelen plassert hos Yeong-hyes svoger, en navnløs videokunstner gift med hennes storesøster In-hye. 
Han er besatt av svigerinnen, særlig av et fødselsmerke på den ene rumpeballen hennes, og den forviklingsrike historien om hvordan han lager videokunst med Yeong-hyes kropp i sentrum er sjeldent sensuell, ja, erotisk-pornografisk ladet i utformingen. 
En nakenmodell som vil beholde den vakre blomstermalingen som dekker kroppen, og en kunstner som lar begjæret styre atferden, åpner for en tragedie der flere parter involveres. 

Også sluttakten, «Flammetrær», formidles i tredje person, men her forflyttes perspektivet til kosmetikkbutikkeieren og småbarnsmora In-hye. 
Nå er både hun og søsteren skilt. 
Mest dramatisk er situasjonen til Yeong-hye, en totalt utmattet anorektiker som er innlagt og må tvangsfores for kanskje å kunne overleve. 
Der Frans Kafka i novellen «Die Verwandlung» skildrer Gregor Samsa som våkner og er blitt et digert insekt, der lar Han Kang sin vanvittige vegetarianer – i protest mot samfunnets rigorøse normer og omgivelsenes vold, kan hende - stå på hodet i forsøket på å bli et «tre» med «løv» som spirer og «røtter» som gror ut fra hendene og borer seg nedover i jorden. 

Men Han Kang hører åpenbart til den typen fortellere som foretrekker å legge ut spor heller enn komme med bastante svar. 
Mye i denne komplekse, tredelte, godt oversatte psykothrilleren virker mangetydig der den uavlatelig tar opp i seg det sanselige og det unnvikende, samtidig. 
Men sin tette miks av ømhet og uskyld, begjær og brutalitet, vakkert og voldelig, psykologiske spenninger, sosiale sperrer, eksistensielle spørsmål er «Vegetarianeren» en virkelig elegant, sær, annerledes topproman å gruble videre over også etter at siste side er lest. 
