Laras triumferende comeback
Lara Croft er en av spillverdenens største stjerner. 
Etter årevis i grøfta, gjør hun nå et deilig og stilfullt comeback. 

Hun har vært coverpike på motemagasiner. 
Skapt to Hollywood-filmer med Angelina Jolie i hovedrollen. 
Solgt 30 millioner spill fordelt over seks titler. 
Sørget for rundt ti milliarder kroner i inntjening for Eidos. 

Og, ikke minst, fanget hjertene til spillfantaster verden over. 

Den handlekraftige eventyreren Lara Croft er en legende i spillverdenen. 
Og med «Tomb Raider: Legend», det syvende spillet i serien, har legenden blitt sprell levende igjen. 

Etter de to første «Tomb Raider»-spillene, udiskutable klassikere begge to, gikk utviklerne gradvis tomme for idéer. 
Til slutt hadde det som ble kvernet ut, ikke stort flere funksjoner enn å vri penger ut av den trofaste fanskaren. 

«Tomb Raider: 
Legend» har fått en ny utvikler, og vender tilbake start. 
Givende og halsbrekkende utforsking av eldgamle ruiner, konsentrert løsing av spennende oppgaver, en episk og engasjerende historie, glimrende skuespillere og heftig action. 

Det er i det hele tatt så velprodusert dette, så feilfritt, at det nesten blir for mye av det gode. 
Alt er så intuitivt, særlig for alle som har fulgt denne serien, at man sklir gjennom spillet som en kniv i varmt smør. 

Etter bare ti timer var festen over. 
Og en vag skuffelse klarte å slå rot. 

Jeg er derimot overbevist om at det har med eliminering av prøving og feiling, som har preget denne serien hele tiden, å gjøre. 
Det er mye lettere å holde Lara unna dødelige feller og dype avgrunner denne gangen, og følelsen av å konstant være i fare er ikke like sterk som før. 

Og det som gjenstår da, er en Lara slik hun alltid har vært i hodene våre: 
En smart, uredd, atletisk og tøff heltinne. 
Kontrollen av henne er så feilfri at hennes navigering gjennom de slående miljøene og de forbausende nydelige actionsekvensene er mer spektakulær enn noen sinne. 

Noe som igjen fyller spilleren med tilfredsstillende velbehag. 
Se, så flink jeg er, liksom. 

Dessuten er det en mengde hemmeligheter å finne - noen av dem er også svært godt gjemt, og jeg har en sterk mistanke om at en bevisst og målrettet jakt på disse vil heve spillopplevelsen for de fleste. 

Etter å ha latt opplevelsen synke noen dager, var skuffelsen glemt. 
Ja, spillet er kort, men det var snakk om ti VELDIG BRA timer (med unntak av et par teite motorsykkelsekvenser). 
Og lysten til å begynne på nytt er absolutt stor. 

«Tomb Raider: 
Legend» slår en strek over de mer eller mindre mislykkede forløperne, og makter å modernisere og friske opp hele konseptet. 
Samtidig som det beholder alle elementene som vi i utgangspunktet forelsket oss i. 

Joda, Lara Croft er definitivt tilbake. 
Dette lover svært godt for fortsettelsen. 
