Den perfekte Potter-filmen
Et mektig og dystert farvel med den eskapistiske lille trollmannen som rømte fra britisk middelklasse for å bli en fri galning. 

"Harry Potter og dødstalismanene del 2": 
Britiskamerikansk eventyrfilm. 
2011. 
2 timer, 10 minutter. 
11 år. 
Regi: 
David Yates.Med: Daniel Radcliffe, Emma Watson, Rupert Grint, Ralph Fiennes, Alan Rickman. 

Så ble det slutt. 
Elvis døde. 
John Lennon døde. 
MichaelJackson døde. 
Det finnes virkelig en slutt. 
Det har vært en voksende glede åfølge den skjebnevalgte lille brille-martyren Potter som brøt ut av enDickens-ond familie av britiske standard-slektninger og ble trollmann som sinedøde foreldre. 
Det er mektig eskapisme. 

Guttungen er voksen nå. 
Han vet hva redsel er, han skjønnerskjebne. 
I et voldsomt, metaforisk og nesten uendelig slag kjemper han motVoldemorts siste rest av udødelighet og er klar til å ofre seg selv. 
Det ersoldatromantikk og en klassisk krigs-sentimentalitet av den sorten som samfunnskapte når de trengte å lure unge menn ut på slagmarken. 

Dette er også underholdningens sjel. 
Enten du spiller "Callof duty" eller leser "Ringenes herre" handler det om å bekjempede du ikke liker med vold og vanvidd. 
Det er ikke sånn at Voldemort hadde littrett eller at Sauron få må en sjanse til å forklare seg. 
Rambo eller en brillete gutt med magikerstav kommer ogkverker dem. 
Det er det han gjør. 

Minst én gang hvert femte år trenger vi en påminnelse om atunderholdning ikke er virkelighet. 
Det kommer nye psykologer, og alle skal ogsåsi noe. 
Den siste Potter-filmen er så voldsom at sjela flytter seg, men ingentror egentlig at den avler satanister eller sadister. 
Det blir jul selv om du kjøper en hedningefilm til barnebarna dine. 

Jeg så filmen igjen på Blu-ray og kan bare si: 
Hvis grusomheterkan være så vakre som dette, så kan de like gjerne ha perfekte bilder. 
