Uironisk, inderlig og 100 prosent hamsunsk
Vokalisten i Fleet Foxes er indiefolkets Isak Sellanrå. 

ALBUM: 
Norsk films selvproklamerte trash-auteur Lars Daniel Krutzkoff Jacobsen besøkte forrige tirsdag «Trygdekontoret» på NRK. 
Her etterlyste han flere kunstnere som tør tvinge publikummet sitt til å høre på når de legger ut om drømmene sine. 

For - det sies jo at om man ikke heter Jennifer Melfi og har Tony Soprano som pasient, finnes det ikke noe kjedeligere enn å høre på noen andre snakke om drømmene sine. 

Med Fleet Foxes' siste album «Helplessness Blues» som bevismateriale, kan man nok prosedere med at Robin Pecknold da er en kunstner etter Krutzkoff Jacobsens smak. 
Her er det nemlig nok av drømmeretorikk. 

Rema 1000-filosofi 
Men kjedelig er det aldri når Pecknold messer «In that dream I'm as old as the mountains, still is starlight reflected in fountains» mens resten av bandet hjelper til med sine sedvanlige vokalharmonier på smygeren «Grown Ocean». 
Da hører man ikke bare på, man nyter det også. 

Som på det bejublede debutalbumet, tyr Fleet Foxes fremdeles til folkrock blanda med søtladne kammerpoparrangementer - forankra i en slags Rema 1000-filosofi der det enkleste også er det beste. 

Denne indie-oppskifta har nok også funka for mange andre de siste årene, men Fleet Foxes er nok mer på nett med Crosby, Stills & Nash, Fairport Convention og Simon & Garfunkel enn de er med Beirut og Arcade Fire. 

Indie-Isak 
Noe som blant annet er særlig tydelig på den over åtte minutter lange «The Shrine/An Argument», som med frijazzsaxofon og sin smått selvhøytidelige tekst om ei slags Knut Hamsun-aktig bygd føyer seg inn blant bandets tidligere bestenoteringer. 

De fortsetter sine forsiktige nikk til noen av «Markens Grødes» viktigste problemstillinger på den episke tittellåta «Helplessness Blues», hvor Pecknold synger «I'd rather be a functioning cog in some great machinery, serving something beyond me». 

Det er nemlig ikke Fleet Foxes-vokalistens viltgroende ansiktshår, men hans hamsunske hyllest til naturkreftene, fremført med en inderlighet totalt blottet for ironi, som gjør ham tittelen «indiefolkets Isak Sellanrå» verdig. 

Hørte jeg noen snakke om «blodets hvisken og benpibernes bøn»? 

I butikkene 29. april, men kan allerede nå streames hos National Public Radio. 
