Takk for nå, Karsten og Petra
Den syvende filmen om Karsten og Petra skal også være den siste. 
Det er i grunnen helt greit. 

"Karsten og Petra på skattejakt" føyer seg pent inn i rekken av enkle, godhjertede filmer om de to fem år gamle bestevennene. 
Denne gangen er handlingen lagt til skjærgården utenfor Hvaler, hvor familien til Petra har hytte. 
Og innimellom all badingen og krabbefiskingen som hører slike turer til, får Karsten og Petra også tid til å nøste opp i et mysterium fra morfars barndom. 

Og som i de foregående filmene er det kunstneriske ambisjonsnivået moderat. 
Spenningsnivået blir aldri mer enn så som så. 
Humoren er av «nå-faller-pappa-i-sjøen»-typen. 
Skuespillet er først og fremst funksjonelt. 
Kameraet prøver knapt å få noe ut av de vakre omgivelsene. 
Og spørsmålene vi får svar på, pirrer ikke akkurat fantasien: 
Hvem var Kong Olav? 
Hva er en jettegryte? 
Hva er et signalflagg? 

Nå er det i og for seg ikke noe galt i koselige filmer – noen og enhver trenger vel litt kos innimellom – men undertegnede føler seg ganske sikker på at dagens fire–femåringer er godt rustet til å takle adskilig friskere og mer komplekse historier enn dem de får av Karsten og Petra. 

Sant å si fortjener de det også. 
