Bee Gees: «Odessa»
(Rhino/Warner) 

«Den røde» står opp fra de døde. 

«Odessa» (1969), The Bee Gees fjerde album, har til nå bare vært tilgjengelig i en kjip billigutgave. 
Nå er den restituert til sin fulle prakt og vel så det. 
Denne vesle boksen gjenskaper ikke bare fløyelsomslaget som fikk platen til å se ut som en eske spesielt eksklusiv konfekt, men byr i tillegg på hele dobbeltalbumet i stereo og gloriøs mono. 

Samt en bonusdisk med 23 tidligere uutgitte spor (hvorav to helt nye sanger). 
For ikke å glemme en poster og et klistremerke. 
Vel, sånt er jo artig for oss barna. 
Platen markerer et toppunkt for Gibb-brødrenes første æra. 
Popmusikk i krysningspunktet mellom The Beatles og The Moody Blues; dominert av bevrende Robin Gibb-ballader, men med mye soulinspirasjon og små drypp av country. 

Samt, på akkurat dette albumet, et sett grandiost orkestrerte instrumentaler. 
Alt dette gir «Odessa» et sus av Stort Mesterverk. 
Dét er det ikke. 
Men det er et tiltalende mindre et. 
Brødrenes ubendige hang til kitsch forhindrer det fra å nå helt opp på listen over sekstitallets store dobbeltalbum. 

«Odessa» er likevel en melodisk godtepose for sekstitallsjunkier. 
Det eneste som trekker ned er at det nye omslagsessayet vektlegger detaljer på bekostning av det store bildet. 
