Pjattet blir aldri interessant
Stadig klager vi anmeldere på svakhetene i norske filmmanus. 
Da er det en trøst at det kan stå like dårlig til i det USA sender ut. 

«Hollywoodland» smuldrer opp i intetsigende impresjonistisk pjatt. 

At en deprimert skuespiller blir funnet skutt i sin egen seng i 1959, kunne saktens blitt en kriminalgåte av et visst kaliber. 
At en slaskete, pengelens detektiv tar saken, kunne ført til en spennende oppklaring. 

Men nei, regissør Allen Coulter har ikke fått med seg de beste manusmakerne. 
Eller han har ikke greid å bestemme seg for hva slags film han skal lage. 

Er dette en analyse av en deprimert skuespiller (fortidsplanet før mordet)? 
Eller en studie av sammenbruddet til privatetterforskeren som skal løse mordgåten? 

Det kunne blitt bra hvis de to figurene i all sin svakhet fikk belyse hverandre på et vis. 

Dermed må vi pendle mellom en sorgtung Ben Affleck som forsøker å skape en populær Superman-skuespiller som hører til på B-laget. 
Så litt Adrien Brody i rollen som forsoffen detektiv med samlivs— og samværsproblemer med kjæreste, ekskone og sønn. 
Så litt Affleck igjen i armene på sin aldrende mesénelskerinne (Diane Lane), gift med en Bob Hoskins som slett ikke får vise hva han duger til. 

Herlighet, så bortkastet med en rolleliste med løfterike navn når ingen får noe vesentlig å formidle. 
Dette er bare skuffende. 
