Formidling, ikke forkynnelse, er målet med «Etterlyst: Jesus»
Står til troende. 

TEATER: 
Og mennesket skapte Gud i sitt bilde. 
«Etterlyst: 
Jesus» er en nyansert sammensetning av gudsbilder. 

Bjørn Eidsvågs personlige beretning om tro og tvil iblandes kulturhistorie, religionskritikk, Bibel-analyse og humanistisk formidling, til en teateroppsetning som både er underholdende og informativ. 

Nyanserikt 

«Etterlyst: 
Jesus» er en forestilling om forestillinger. 
Det handler om Jesus-oppfatninger i bevegelse gjennom et liv, fra barnetroens heltedyrkelse, gjennom ungdomstidens spørsmål og til voksenlivets tvil, tolkningsvalg og trosvalg. 
Publikum får høre om barndomsidolet Jesus, forbuds-Jesus, tilgivelses-Jesus, den politiske Jesus, opprørslederen og solidaritetsidealet Jesus, den historiske Jesus og den nåtidige Jesus, og enda noen Jesus-varianter til. 

Det handler også om de ulike kirketradisjonene og fraksjonene, lesningene og kulturene: 
Den konforme kirke, den fordømmende kirke, den solidariske kirke og den forsonende kirke. 

Eidsvågs eget forhold til Jesus-skikkelsen, Bibel-teksten og kirkeretningene er hovedpilaren. 
Han reflekterer og resonnerer, mens Svein Tindberg går inn og ut av vekslende, illustrerende biroller, ofte som varierende kristen-forkynnere, søndagsskolelæreren, gladevangelisten, svovelpredikanten, tensing-sangeren og flere. 
Men også han opptrer også som seg selv, både privatpersonen Svein Tindberg og skuespilleren og Bibel-tolkeren Svein Tindberg. 

Åpent og avklart 

Som leseren nok allerede har forstått er oppsetningen både utforskende og opplysende. 
Eidsvåg bruker undring, humor og kritisk sans. 
Det står til troende, men det er langt fra bare for troende. 

Bevisst bruk av kulturelle markører bygger miljøer og tidsbilder, og åpner for innsikt i alternative tankesett. 
Forestillingen viser åpenhet for ulike livssyn og tilnærminger. 
Samtidig tar den klart stilling. 
«Om ikkje religionanen spissar vår humanitet og skjerpar vår medkjensle, kva skal vi med dei då?», spør Eidsvåg retorisk, i en tydelig slutterklæring. 

Det hele understøttes av musikkinnslag der sangtekster betyr minst like mye som melodi, ikke bare Eidsvåg-låter, men også utdrag fra Cohen, Dylan, salmesang og barnesang. 
