Tam texmex på Casa del Toro
Har du en god oppskrift på guacamole? 
Da kan du like gjerne lage texmex hjemme. 
For Casa del Toro har hyggelig service, men maten er for enkel. 

Da min lillesøster fikk seg dansk kjæreste, var fredagstaco et av de første integreringspunktene på programmet. 
Nordmenn elsker virkelig taco. 
Er det noe vi gleder oss til når uken er på hell, er det nettopp taco. 

Casa del Toro er ifølge nettsidene sine Bergens «eneste texmex-restaurant med et høyt fokus på ferske råvarer for å produsere god mat inspirert fra den mexicanske matkulturen.» 
Det klinger som et mariachiorkester i ørene på en tilhenger av enkel hverdagsmat. 

Menyene lokker med mexicanske tapasretter og klassikere som kyllingvinger, nachos og burritos. 
Den har også fem grillretter, med et par varianter av entrecôte, ribber og en texmex-burger, som viser til Texas-siden av mattradisjonen. 

– 
Men det er ikke burgeren vi er spesielt kjent for, gå heller for en av disse variantene, sier servitøren. 

Fingeren dras nedover på listen og stopper ved rettene quesedilla, burrito, enchiladas og tostada. 

– 
Hva er forskjellen på dem? spør jeg, fordi beskrivelsene er ganske like. 

– 
Det er egentlig ikke så stor forskjell. 
De er ganske like, alle sammen, forteller han. 

Servitøren er blid og hyggelig. 
Men han briljerer ikke med sine kunnskaper om texmex, og klarer ikke å forklare oss hva som er forskjellen mellom rettene. 
Så han gjør ikke valget enkelt. 

Han forteller brutalt ærlig at nachosen kan vi like gjerne kjøpe på butikken. 
Det senker forventningene om en autentisk opplevelse. 
Forventningene til servicen nedjusteres også raskt. 
For da hovedrettene kommer på bordet, må vi spørre hvor det er blitt av forretten. 

Siden hovedrettene allerede er laget, begynner vi med dem. 
«Fajitas originale» er fremhevet på menyen som husets spesialitet, og består av fire hvetetortillaer servert i en slitt plastboks, revet ost, salsa, rømme og hjemmelaget guacamole. 
Navnet fajita kommer fra navnet på oksens bryststykke, som er det originale fyllet i en fajita. 
Men det finnes mange variasjoner. 
På Casa del Toro står valgene mellom kylling, biff, scampi og grønnsaker. 

Biffstrimlene er forsiktig krydret, og serveres fresende i en jernpanne sammen med paprika og løk. 
Guacamolen er hjemmelaget, men salsaen er kjøpt. 
Det bekrefter kjøkkenet da servitøren går for å spørre. 
Ser man bort fra kjøttet, er retten svært lik en enkel tacokveld hjemme, med et glass Old El Paso og ferdigrevet ost. 

Spareribsene har omtrent den mengden kjøtt som forventes. 
Og de smaker også omtrent som forventet, med en søt og tykk saus uten særlig røyksmak. 
Det som bryter med forventningene, er smaken på de frityrstekte potetstrimlene. 
Hadde jeg smakt dem i blinde, ville jeg trodd at desserten sto på bordet allerede. 
For chipsen smaker fritert banan. 
Det er rett nummer tre på dessertlisten. 

På tapastallerkenen får du litt av alt. 
To gratinerte potetskall med bacon, osteboller, nachos, salat med grillet scampi og to mini-quesedilla, som er to halve, fylte tortilla med smeltet ost. 
Fatet har generelt mye smeltet ost. 
Og overvekten av ost gjør potetskallene myke. 
Smaken fra stekeprosessen er besk, og i bunnen av salaten ligger brun mais. 

Definisjonen på tre hjerter er en skuffende opplevelse, som er noe dårligere enn forventet. 
Noe på Casa del Toro er over forventning. 
Som det enkle, men gode ølutvalget. 
Her kan du bestille mexicansk øl, som Sol, eller gå for norske Ægir. 
Vinen er representert ved gode produsenter som Wongraven, men har ingen viktig posisjon i serveringen. 

Matmessig hadde jeg forventet mer av Bergens eldste texmex-restaurant. 
For tacoen lager du like bra hjemme. 

Restaurantene vurderes individuelt og på bakgrunn av helhetsopplevelsen av service, mat, konsept, pris og atmosfære innenfor sin egen sjanger. 
Antall hjerter indikerer hvor vellykket opplevelsen var. 
En særdeles negativ opplevelse vil indikeres av ett hjerte. 
Seks hjerter viser derimot til en usedvanlig positiv opplevelse over all forventning. 
