Fornøyelig og litt pinlig nyskaping
«En natt» er både nyskapende og gjenkjennelig, morsom og trist, og gir et nyansert og fint bilde av mennesker som ikke har fått det livet de hadde sett for seg. 

«En natt» 

Norsk dramaserie. 
Slippes på NRK TV fredag, og på NRK 3 tirsdag 6. februar. 

«En natt» er omtalt som en serie som fortsetter der «Skam» og «Unge lovende» slutter, altså når ungdommene er blitt voksne og vel så det, men likevel opplever at verden fortsatt ikke er så lett å manøvrere seg rundt i. 
Det er teamet som sto bak «Dag», Øystein Karlsen og Kristopher Schau, som har laget serien, og sammenlagt gir dette grunn til store forventninger. 

Handlingen i «En natt» begrenser seg, slik tittelen antyder, til en kortere periode, som riktignok starter mens sola fortsatt skinner på de hippe fortauskafeene på Grünerløkka i Oslo. 
Her møtes den trivelige og imøtekommende Jonas (Anders Baasmo Christiansen) og den noe mer motvillig innstilte Elizabeth (MyAnna Buring) på en blind date. 
Vi får være flue på veggen gjennom de første famlende og nervøse forsøkene på å føre en samtale, og det oppstår rikelig med pute tv-situasjoner. 
Karlsen og Schau har imidlertid utstyrt sine hovedpersoner med tilstrekkelig mange menneskelige egenskaper til at dette oppleves som naturlig, og ikke påtatt. 
Det er lett å lage pinlighetshumor om karikerte personer, det krever mye mer spissfindighet når karakterene oppleves som ekte og naturlige. 
Det har denne serien ingen problemer med, takket være et godt komponert manus, og ikke minst takket være gode skuespillerprestasjoner. 

Noen av dialogene kan kanskje oppfattes som litt vel repeterende, men samtidig passer dette godt inn i formen. 
Siden man har lagt seg på en såpass realistisk linje og kronologisk form, føles det naturlig at folk snakker slik folk faktisk snakker. 

«En natt» hadde selvsagt blitt ulidelig kjedelig etter noen timer om man «bare» skulle fortelle historien om et par som møtes for første gang og blir kjent med hverandre. 
Heldigvis varer det ikke lenge før diverse skjeletter kommer skramlende ut av skapene, og serieskaperne har et glimrende grep om kombinasjonen av vittig dialog og litt rølpete situasjonskomikk. 

Det vil på sett og vis være naturlig å sammenligne serien med «Dag», og den har også en del av de samme kvalitetene. 
«En natt» er ikke like mørk, men handler like fullt om voksne folk som av ulike grunner ikke kan eller vil la seg plassere i de rammene samfunnet rundt dem forventer at de skal leve i når de har nådd en viss alder. 
Serien er morsom på overflaten, men melankolien ligger der i bunnen og skaper fine harmonier. 
Og viktigst av alt: 
Den handler om tilsynelatende ekte mennesker som det er lett å bry seg om. 
