Bittersøt avskjed
Skreller man bort alle de ytre lagene fra «Metal Gear Solid 4», sitter man igjen med en bittersøt begravelsesmarsj. 
En æra er definitivt over. 

La meg få være klinkende klar på dette: 
«Metal Gear Solid 4» er ikke for alle. 

Du tilbringer mer tid med håndkontrolleren i fanget, fordypet i en av uhorvelig mange og lange filmatiske sekvenser, enn du faktisk spiller selv. 
Med unntak av noen nye gadgets og våpen og litt småflikking her og der, er også spillbarheten fra de tre forgjengerne uendret. 

Dette er ikke progresjon. 
Bortsett fra grafikken - staffasjen - er det til og med knapt en evolusjon. 
«Metal Gear Solid 4» er i steden en ekstremt konservativ og formelbundet spillopplevelse. 

Og det er to gode grunner til at det er sånn. 
Den første, og mest åpenbare, er at Hideo Kojima har skapt den ultimate «Metal Gear Solid»-opplevelsen for alle som har fulgt serien i en årrekke. 

Både rollegalleriet, bossene og historien (og i ett storartet tilfelle også settingen) er et ekko fra den samlede «Metal Gear»-historikken. 
Med jevne mellomrom veller gamle, kjære følelser opp fra «Metal Gear»-dypet for å forsterke det du opplever i dag. 

Eller for å si det på en annen måte: dette er spillverdenens svar på «Sex og singelliv»-filmen (uten sammenligning forøvrig, naturligvis) - et comeback for å tilfredsstille fansen, et forsøk på å svare på alle spørsmålene de sitter med og gi en endelig og tilfredsstillende følelse av at serien er avsluttet. 

Den ene løse tråden etter den andre knytes sammen. 
Ulne sammensvergelser fra den kalde krigen får mening. 
Den personlige historien til det omfattende rollegalleriet snirkler seg frem til naturlige konklusjoner. 

Alt dette gjøres uten at spillet mister de beste elementene fra forgjengerne. 
Hideo Kojima blander på bemerkelsesverdig uanstrengt vis sludder med dybde, humor med alvor, ekte kjærlighet med skamløst dype utringninger og heseblesende action med stille melankoli. 

Det er et protestopprop mot moderne og fremtidig krigføring, samtidig som det bader i våpenporno. 
Et spill som belønner sniking og pasifisme, men som samtidig gir deg det feteste våpenarsenalet i et spill noen sinne. 
Og noen helt hysterisk engasjerende actionsekvenser. 

Det er et spill bygd opp av kontraster og motsetninger og et spill hvor skillelinjen mellom venner og fiender er høyst uklar. 
Og det funker fordi det er satt sammen av en mester som vet hvilke strenger han skal spille på og når han skal spille på dem. 

Dessuten er det fremdeles viktig å understreke at den optimale «Metal Gear Solid»-opplevelsen skapes når du sniker deg rundt uten å bli oppdaget og kommer deg gjennom områder uten å ta livet av noen. 
På høy vanskelighetsgrad. 

Du kan spille det i et høyere tempo og med et berg av virtuelle lik på samvittigheten, men det blir faktisk en helt annen opplevelse. 
Hvilket er noe man så absolutt kan si om alle de fire spillene i denne serien. 

Samtidig er «Metal Gear Solid 4» en mer sober opplevelse enn forgjengerne. 
Det er litt færre absurde sidespor og vanvittige codec-samtaler og mer sørgmodig patos. 
Det er her dette spillet skiller seg mest fra resten av serien. 

Men alt dette er overflaten på spillopplevelsen. 
Den andre grunnen til at Hideo Kojima har murt seg fast i seriens gamle konvensjoner, er at han helt åpenbart har en dobbel mening med det han presenterer i «Metal Gear Solid 4». 

Han gjennomfører en komplett dekonstruksjon av «Metal Gear»-mytologien for å gjøre seg ferdig med serien, en gang for alle. 

Det er ikke vanskelig å se parallellen mellom Old Snake og Hideo Kojima. 
Den gamle, hostende, harkende og dødssyke Snake legger ut på sitt siste oppdrag fordi han må, fordi hans moralkodeks krever at han gjør sitt beste for å redde verden på ny. 
Det er det han kan, det er den han er. 

Kojima har i flere intervjuer sagt at han lager dette siste kapitlet i «Metal Gear Solid»-serien fordi han føler han må. 
Fansen og arbeidsgiverne hans krever det. 
Det er det han kan, det er den han er. 

Han har jobbet med «Metal Gear»-serien i hele sitt voksne liv. 
Han revolusjonerte spillverdenen ved å introdusere krigsspill hvor du ikke trenger å drepe en eneste spillfigur, og han har satt et evigvarende stil- og innholdsmessig stempel på spillhistorien. 

Det store spørsmålet nå, det han tilsynelatende brenner etter å finne ut av, er om han vil klare å løsrive seg fra Snakes skygge og skape noe nytt, et spillkonsept han virkelig kan brenne for på ny. 

Og det er et spørsmål han også stiller til meg og deg. 
Hele «Metal Gear Solid 4» er en begravelsesmarsj, en innstendig bønn om at vi noen ganger må rive ned det etablerte og starte på nytt, med blanke ark. 
Et testamente for at vi noen ganger må drepe våre idoler for å få en ny begynnelse. 

Hideo Kojima har med andre ord brukt fire år av sitt liv på å skape en metaopplevelse som utfordrer, underholder, engasjerer og berører spillerne på flere plan. 
Du kan se «Metal Gear Solid 4» som en actionfest, et snikespill, et melodrama, en samfunnskritikk, et rop om hjelp fra Kojima, en 20-30 timer lang interaktiv film eller en eulogi. 

Jeg elsker både «Metal Gear Solid 4» og serien generelt av alle disse grunnene. 
Joda, det er både forståelig og akseptabelt at mange kritiserer denne serien for eviglange filmsekvenser og gammeldags spillbarhet, og normalt sett har jeg problemer med å akseptere denne typen innpakning i et spill i 2008. 

Men Kojima opererer i sitt eget, lukkede univers og gjør ting ingen av hans kolleger i spillindustrien er i nærheten av. 
Han har sin egen, sylskarpe visjon og hamrer den inn i PS3-konsollen på kompromissløst vis. 

Han vil ikke nå ut til alle. 
Han vil treffe smalere, og dermed også grave dypere der han treffer. 
Og det er noe jeg ikke bare respekterer - jeg er også en av dem som har blitt truffet langt inn i hjerteroten fire ganger på rad. 

Allikevel tar jeg poenget. 
Det ER på tide å ta farvel med Snake nå. 
Etter «Metal Gear Solid 4» er det ikke mer å si, han har utspilt sin rolle. 

Men det er klart jeg er takknemmlig for innsatsen hans, for alle de fantastiske spilløyeblikkene han har gitt meg. 

Det er klart jeg aldri vil glemme ham. 

PS: 
Multiplayerspillet «Metal Gear Online» er inkludert i pakken. 
Dette er foreløpig ikke testet. 

Den fantastiske Metal Gear Solid-serien har fått sitt fjerde - og sannsynligvis også siste - kapittel. 
Og for en avslutning det har blitt! 
