Terje Dragseths åpenbaringer
44 prosadikt av ulik lengde stiller leseren overfor skarpe observasjoner og skaper nødvendigvis også leserens refleksjoner. 

Har det gått troll i ord? 
Da jeg for to år siden anmeldte Terje Dragseths «Jeg skriver språket» var jeg fristet til å bruke overskriften «Terje Dragseths åpenbaringer», og jeg sa det, men unnlot å bruke den. 
Hans nyeste bok heter Epifanier. 
Det betyr åpenbaringer, til og med guds-åpenbaringer. 

Den vesle boka har 44 prosadikt og er nesten asketisk utstyrt fra forlagets side. 
Over 44 sider er spredt tekster av ulik lengde og av ulik kvalitet, og det ligger i tittelen at disse skal være åpenbaringer. 

Her stiller Dragseth seg inn i en moderne tradisjon. 
Først ute var James Joyce med sine åpenbaringer i svært ung alder. 
Senere har mange andre diktere utgitt sine Epifanier, for eksempel danske Klaus Rifbjerg med 70 slike til sin egen 70-årsdag. 

Dragseths verdslige åpenbaringer handler om alt fra et oppflisa nylontau rundt dørhåndtaket på en NSB-vogn, en blå plastball, malerfarger, regndråper, et bord, en ballong, bruskasser, rekkehus fra 50-tallet, såpebobler og søppel til kvinner i et konditori og så videre. 

Det er skarpe observasjoner, øyeblikksbilder i språk heller enn i foto, og akkurat der syns jeg å ane forfatterens bakgrunn fra film. 
De 40 observerte øyeblikkene virker i første omgang tilfeldige. 
Senere opplever jeg en slags underlig sammenheng. 
Etter hvert ser jeg at det trivielle, det hverdagslige, det banale og det gjenkjennelige får et streif av noe mer, av noe som i min verden nærmer seg Det hellige. 

Som «Den bleike lille gutten med store, brune øyne og en iskremforma godtepose». 
Han leder en blind og «prater liksom uanfektet med seg selv, og passerer verdig menneskene de møter på fortauet». 
Her er øyeblikk så usigelig vakre, så fulle av menneskelig varme og skjønnhet. 

Det topper seg – kanskje litt spesielt for en musikknerd som undertegnede – i beskrivelsen av Bachs Goldbergvariasjoner i åpenbaring nummer 43, før «gjensynets glede og lys» bryter fram på side 44. 
