Plateanmeldelse:Young Dreams - «Between Places» 

Drømmende, briljante ambisjoner. 

ALBUM: 
INDIEPOP Young Dreams «Between Places» (K. Dahls Eftf./Warner) 

Årets så langt mest dyktige og intelligente popalbum åpner med arpeggiator (google det), blir så til noe Brian Wilson kunne hatt både fingre og psyskoser i, før vi er over i en symfonisk blanding av Laurie Andersons «O Superman» og gitarer som spiller afrikansk highlife. 

Da har det gått kun halvannet minutt av platens 53, og like fullt er dette essensen av det fire år gamle musikk-kollektivets vyer og visjoner. 

Fremelsket av det musikalsk omnipotente barnegeniet Matias Tellez - by:Larm-aktuell for n'te gang - gjennomført som en åpen husholdning, der selve grunnflaten er fem-seks personer, mens utsikten er hele Bergensdalen. 
Dette kontrollerte kaoset både skjuler og fronter varmestrålende, jubelgledelige låter av noe så ikke-bergensk som evig solskinn. 

Vokalharmoniene lever seg bort i Beach Boys' versjon av California, selv om frontvokalen roter seg ned i et slags lyst svevestøv. 
Og så var det denne klangen. 

Hjelp fra miksmasteren bak indiekorguttene Grizzly Bears «Veckatimest» har gitt sekstetten en mer korrekt og internasjonal lyd, men effekten høres ut som en science fiction-speidertur oppover de bergenske fjellsidene, der samholdet gleder, optimismen stiger og ekkoet gjaller. 

Mye svev og noen ganger litt lite landing. 
Men bevares, selv om det er greit å stå støtt på bakken, er de beste drømmene de hvor alt virkelig tar av. 

BESTE LÅT: 
«The Girl That Taught Me To Drink And Fight» 

* Slippes fredag 22. februar 
