And now for something completely different
KONSERTANMELDELSE: 
Og sånn, mine damer og nisser, lager man en julekonsert. 

Bøljebandet Kitchen Orchestra har hatt tradisjon for å invitere gjester til å skrive julesanger og synge dem på julekonsertene. 
I år var 10. gang, og her skulle du ha vøri. 
For en aldeles glimrende førjulskveld! 

Tonen blir satt av en video fra Nord-Korea der det klages over glatt, amerikansk julemusikk. 
Litt på tull, litt fordi det er sant. 
Etter åpningslatteren kommer hele bøtteballetten inn, spiller «A Nightmare Before Christmas», ønsker velkommen med en #metoo-frijazz-tale og så er det full fest og fres resten av kvelden. 

Signe Irene Time synger seg gjennom oppskriften og framgangsmåten på pinnekjøtt. 
Det gjør hun på stand up-jærsk i en spinnvill, løyen og kakofonisk sang. 
Hun gjentar bedriften litt senere i «Bess så det e, så æ det jul", en tragikomisk julesang der orkesteret både er søtt melodifølge og blåser kraftig ut. 

Rapper Izabell kommer inn, breial og fin, som første gjest og får gyngefølge av orkesteret i sin «Ka vet du om det» som blir en vindskeiv juledrink av en fest. 
Orkesteret byr på et solid lag av hiphop-beats i bunn av glasset, litt blandevann av frispilling her og der og Izabell som paraplydronning på toppen. 

Stor humor 

Før hver gjest spille Kitchen en gjestejingle. 
Av alle verdens musikkstykker har de plukket ut kjenningsmelodien til «Familiesagaen de syv søstre», kanskje det kleineste som noen gang er vist på fjernsyn. 
Jingelen blir mer og mer sjøsjuk og alternativ utover kvelden. 
Stor humor. 

De tøyser seg også gjennom Maria Menas julesviske «Home for Christmas». 
Hun «har ikke svart på invitasjonen», så de tar den sjøl en en lol-variant med teksten «aaaaa», «ooooo» og en melodi som er byttet ut med bølger. 
Funny stuff. 

De leker med klisjeene, vrir på kjente vendinger, herjer med tradisjonene og det formelig tyter kreativitet ut av hver sang, hvert arrangement og hver idé. 
Men først og fremst er dette en anledning til å bruke «samtidsmusikk» og «knallkjekt» i samme setning. 

Denne konserten har, i tillegg til i ringe, dinge, plonge, plinge og spille julen inn, en annen finfin liten effekt. 
Steget inn i samtidsmusikk- og impro-katedralen kan vært langt og vanskelig for de (av oss) som eeeegentlig har komfortsonen rundt fire flate, vers og refreng og ting som i alle fall heller litt mot linjalmusikken. 
I så måte er dette et romslig, morsomt og rikt lavterskeltilbud. 

På Kitchens julekonsert blandes frijazzen med popstjerner, beine melodier, hiphop og altså en og annen julesang. 
De gir ei hand å holde i når natt går mot dag og det virkelig sklir ut. 
For det gjør det. 

Stjerner 

Denne kvelden har mange stjerner. 
Kitchen Orchestra er den første og største. 
18 overkvalifiserte, spillesugne musikere som i løpet av kvelden er all over the place. 
Nydelig, bråkete, vart, spinnvilt, hardt, mjukt, fritt, kontrollert. 
Det finnes ikke det adjektivet de ikke var innom i Folken. 

Neste stjerne er alle gjestene. 
Du har litt å spille på når du hopper fra Izabell til Janove til Jørgen Tjemsland til Helga Guren, til Dag Sindre Vagle, til Pål Jackman og så videre og så videre. 

Jørgen Tjemsland ikler seg et sett forferdelig stygge briller og synger den knallfine og ytterst sympatiske «Den 4. vise mann» (søk den opp, knallsang). 
Nevnte Janove har to skudd i magasinet, både ompasirkusnummeret «Pumper julen rett inn» - en feststarter - og «Det ville vært en sensasjon», den vakre finalesangen på soloalbumet. 
Sistnevnte sang handler, passende nok, om kunstens indre vesen. 

Framføringen: 
Prikkfritt. 

Innimellom alle gjestene, og den stadig mer utglidende Syv søstre-jingelen, finner orkesteret på sprell av alle slag. 
Gunnhild Seims fantastiske 
«Jul in memoriam» er overveldende flott. 
Storbandleken i den franske «Jeg så mamma kysse nissen» er storveis underholdning. 

Te koma PÅ det.. 

Men om man skal peke ut kveldens betlehemstjerne, da må det bli selve ideen bak hele festen. 
La pling-plongen, improen og de frie ideene møte den beine julen, den streite popmusikken, humoren og den lause snippen. 
Bland sammen snørr og bart og høyt og lavt og beint og skjeivt og la det stå til. 
Lag et svært «oss» av det. 
Hvilken eineståande festlig julekveld det blir av slikt. 

Jovisst er det alternativ jul. 
Det er ikke gamle sanger om igjen. 
Den eneste tradisjonen her er at konserten finner sted rett før jul, og neste gang bør det stå kø til Judaberg av folk som vil inn. 
