Need for Speed: Underground 2
En av de aller største salgssuksessene i fjor har selvsagt fått en oppfølger. 
Men den nye utgaven er faktisk en ganske dramatisk forbedring, selv om det er en del helt klare minuser her. 

Det er bare ett år siden det første Need for Speed: Underground-spillet så dagens lys, og oppfølgeren er allerede her. 
Hastverksarbeid? 
På en måte virker det litt sånn, men innholdsmessig er spillet mye større og dypere enn originalen. 

LES OGSÅ: 

Fjorårets spill solgte så mye at de fleste vet nok godt hva det handlet om  tuning-kulturen, neonlys, NOS, ulovlige billøp, nattlig kjøring og masse fart. 
Det var kult, og ganske så nyskapende. 

Oppfølgeren tar konseptet mye lenger. 
Det første spillet var en samling av diverse varianter av løp som du spilte i en gitt rekkefølge, mens Underground 2 lar seg inspirere av GTA-serien og gir deg langt større frihet. 

Dypere enn før 

Men før vi går i dybden 
 vi nevnte at spillet til en viss grad bærer preg av hastverksarbeid, og med dette mener vi den masete introduksjonen og filmklippene som ser ut til å ha blitt snekret sammen i løpet av noen dager. 
Mellomsekvensene i spillet skal gi en kul tegneseriefølelse, men ser bare halvferdige ut, og modellen Brooke Burke som skal fungere som din veileder, kunne seriøst ha vært droppet. 
Hun og de fleste andre stemmene i spillet er bare en plage. 
Så, førsteinntrykket var faktisk ikke spesielt bra. 
Men når du begynner å kjøre, og ser hvordan spillet utvikler seg, da blir du faktisk hekta. 
Ideen er at du blir plassert i en ganske så stor by, og må delta i løp som er plassert på forskjellige steder. 
Du må selv sørge for å finne frem til disse, og det kan du ta i din egen rekkefølge. 
Det finnes også en del skjulte løp som du ikke får opp på kartet, og du kan også utfordre tilfeldige tunere til å kappkjøre rundt i gatene. 

De løpene du må delta i er markert som prikker på et kart. 
Du kan til enhver til aktivere et GPS-system som veileder deg til disse løpene, og når du kommer frem er det bare å kjøre på ikonet. 
Det er fem forskjellige varianter du kan delta i: Circuit, som er vanlig, rundebasert kappkjøring, Sprint, som ikke har runder men bare én strekning, Drift, der du får poeng for best sladding, Drag, som handler om å time girskifte riktig for å oppnå maksimal fart, samt den nye varianten, Street X, som foregår på trange baner med masse svinger. 
Til slutt har vi noe som heter Underground League, som er banebaserte løp du må gjennom for å komme til neste nivå. 

For å virkelig være en del av tuner-kulturen, holder det ikke bare å vinne de obligatoriske løpene. 
Du vil jevnlig få muligheter til å bli avbildet på forsidene til ledende tuning-magasiner, og ivrige sponsorer vil kaste penger etter deg  mot at du vinner løp for dem. 
Og det er lurt å takke ja til disse tilbudene, da de øker din respekt i miljøet. 
For å tiltrekke seg sponsorer er det viktig å ikke bare vinne, men vinne med stor margin mellom deg og motstandere  din kredibilitet øker jo større marginer du har, og sponsorene begynner å lukte potensial. 

Løpene er hektiske, morsomme, og ganske så krevende lenger ut i spillet. 
Vi husker alle den vanvittige fartsfølelsen fra det første spillet, og NFSU2 går også ekstremt fort. 
Men ikke så fort som Burnout 3 
 vi tror ikke noe kan overgå fartsfølelsen til Criterions mesterverk med det første. 

Styling-himmel 

Halve moroa med det første spillet var mulighetene for å oppgradere bilen, først og fremst det visuelle. 
Denne delen er tatt enda lenger i oppfølgeren, og du kan bruke timesvis bare på å style gatebilene på alle mulige måter. 
For å oppgradere forskjellige aspekter av bilen, må du også kjøre til de passende butikkene som selger de delene du vil ha. 
Og utvalget er enormt (selv om mesteparten er låst til å begynne med). 
For det første har vi langt mer kontroll over hva som foregår under panseret. 
I det første spillet installerte vi bare oppgraderingspakker til motoren, uten noe særlig kontroll over hva de gjorde. 
Nå er det større muligheter til å finjustere ytelsen, selv om du fremdeles kan bare legge inn ferdige pakker. 

Men moroa begynner på ordentlig når du skal fikse på utseendet. 
Det er massevis av nye elementer du kan montere, noen av de mest velkomne for undertegnede er mulighet for å legge inn spinners og hydraulikk. 
Så er det selvsagt spoilere, speil, lys, neon, dører, luftinntak, lydsystem, felger, og mye, mye mer. 
Alle finnes i forskjellige varianter og prisklasser. 
Du kan style bilen med flere lag av klistremerker, og det er virkelig hundrevis av kombinasjoner å velge mellom. 
Investerer du mye tid i styling-delen av spillet, får du et virkelig unikt kjøretøy. 
Og det betaler seg også  jo kulere bil, desto flere stjerner får den. 
Og mange magasiner krever en skikkelig styla bil med flere stjerner for at de skal gidde å ta den med på coveret sitt  som igjen kreves av sponsoren for at du skal komme videre i spillet. 
Vi liker hvordan NFSU2 knytter alle elementene i spillet sammen, og det er nødvendig å delta i alt for å fortsette. 

Det er en del nye biler i spillet, men disse er for det meste store og tunge SUVer, som Cadillac Escalade og Lincoln Navigator. 
De er utrolig kule å style, men forferdelige å kjøre. 
Ellers er utvalget solid, med en lang rekke lisensierte biler fra diverse produsenten. 
De bilene du får tilgang til først er logisk nok temmelig svake, men med oppgraderinger blir de bare kraftigere. 

Kjedelig frihet? 

Som sagt foregår det hele i en stor by, med et detaljert nettverk av gater og motorveier. 
På begynnelsen har du tilgang bare til byens sentrum, men lenger ut i spillet låses flere bydeler opp. 
Alle bydelene har sine særpreg, noen har små, trange gater og noen har lange alleer med store høydeforskjeller. 
Byen er fin og detaljert, men også spillets største problem. 
Det blir kjedelig å kjøre fra sted til sted, gatene virker helt forlatt med unntak av noe trafikk, og det er ikke mange nok hemmeligheter eller snarveier for å gjøre det verdt å utforske. 
Heldigvis er det mulig å velge en modus som hopper over mye av denne bykjøringen, og konsentrerer seg på oppdragene. 

Grafisk sett virker spillet til å være noe mer detaljert enn den forrige utgaven, og det er i hvert fall mer variasjon i omgivelsene. 
Det er fortsatt mye neonreklamer og glinsende asfalt, men det er ikke like prangende som før. 
Spillet foregår fremdeles om natten, men det er ikke alltid like mørkt, noen av løpene kjøres tidlig på morgenen og du kan så vidt skimte solen som er i fred med å stå opp. 

Musikkutvalget består av et par eksklusive låter av Snoop Dogg og Capone, samt et utvalg av hardcore-, metall- og elektronika-spor. 
Mange bra, noen dårlige, men dette blir for det meste en smakssak. 

Spillet støtter for øvrig online-spilling både på PlayStation og XBox Live. 
Need for Speed: Underground 2 er mye større, involverende og spennende enn forgjengeren, og er blitt et vanedannende arkade-bilspill. 
Vi føler fremdeles at Burnout 3 er kongen av slik useriøs kjøring, NFSU2 er litt for lite polert til å ta tronen. 
Irriterende stemmeskuespillere, litt uferdig følelse og kjedelig by trekker ned, men det er fortsatt sinnsykt moro, dette her. 
