Tone Damli, nå også som julemamma
Tandre juleballader som garantert vil leve fint sammen med mandariner, hasselnøtter og gløgg. 

ALBUM: 
Det kommer kanskje ikke som en bombe at Tone har landet her. 
Julealbumtradisjonen er en fristelse de færreste norske artister som har tippet over i kategorien «folkelig» klarer å styre seg for. 

Kanskje ikke så rart når man går historien i sømmene. 
Sissel Kyrkjebøs «Glade Jul» fra 1987 har solgt over en million eksemplarer totalt, og er med det den mest solgte plata i Norge noensinne. 

Wenche Myre, Herborg Kråkevik, Odd Nordstoga og Idol-kollega Kurt Nilsen er bare noen av de som har gjort suksess innenfor samme rammeverket i senere år. 

Sobert Det positive først. 
Morsmålet kler Tone bra. 
Sognamaolet har både en varm og rund klang som kler den lette vibratoen og den bløte køntriknekken hennes på en fin måte. 

Produksjonen til Espen Lind er forholdsvis sober i fremtoningen. 
Lett stryk, en ensom obo og noen forsiktige pianoakkorder flanker Tones stemme, som får ligge langt fremme i åpningslåten «Når himmelen dette ned». 
Det er ingen tvil om hvem som skal skinne og Tone slipper for det meste å krangle med insisterende bjelleklang og prangende orkesterarrangement. 

Det er dog når hun beveger seg over countrylandskap hvor felegnikken og dobroen får løpe fritt, at hun føles mest som hjemme. 
Det låter mildt, passe sjarmerende og nært. 

Lite nytt 
Men så var det alt det andre. 
Det føles i sum ganske velprøvd, det hele. 
Det er liten vilje til å gjøre noe annerledes her eller finne en ny innfalsvinkel på formatet. 
Kanskje med unntak av den smått keitete låvedansversjonen av «Jon Blund», som fremstår som mer komisk enn alternativ. 
Intimtyranniet i «Di første jul», hvor Tone synger til sin nyfødte datter: 
«Eg har båre deg fram, gitt deg liv», er allerede luftet og fortsatt litt for mye. 

Når det er sagt, er det nok av tandre juleballader her som garantert vil leve fint sammen med mandariner, hasselnøtter og gløgg i norske familiehjem. 
«Jul, jul, strålande jul», «Snø» og «Mitt hjerte alltid vanker» er noen av dem. 

Ambisjonen strekker seg neppe så mye lenger enn som så heller. 
Her handler det mer om å tilrettelegge enn å finne opp julekvelden på ny. 
