Showanmeldelse:«Vi elsker ABBA» 

Høstens energibombe er avfyrt; et ABBA-show med spenst og sødme! 

Om noen fremdeles skulle tvile på om ABBAs sangskatt tåler dagens lys, så er denne forestillingen et utmerket eksempel på at den svenske ikoniske gruppens tekster og musikk fortsatt har høy potens. 

EDDERKOPPEN TEATER 

«Vi elsker ABBA» 

Heftig driv og høyt tempo kombineres med varme, sødme og lidenskap – det er rocka og det er nært. 
Det hele fremført med musikalsk og tekstlig tyngde av glimrende artister og et band med trøkk. 
I vesentlig grad swinger det så godt at ingen av oss har problemer med å slippe løs vår indre «Dancing Queen». 

På sett og vis kan man tro at det er en enkel oppgave å snekre sammen et show med utgangspunkt i ABBAs låter. 
Materialet er overveldende, her kan det plukkes fra øverste hylle. 

Problemet er at man lett kan gå i fella å lage et slags lettflytende «best-of-show». 
Den fella er i denne forestillingen behørig unngått. 

Med små og iblant alvorstonte introduksjoner vokser tekstene i enkelte av låtene fram til å bli fortellinger som oppleves både mer seriøse og mer gripende enn det de fleste nok fikk med seg i den akutte ABBA-rusen på 70-tallet. 

Sammensetningen av låtene er raffinert; en egen bolk med rocka låter (f.eks. 
Voulez Vous, On and on and on) og en sensuelle nattklubbseanse med låter som Money money money, Gimme gimme gimme, Head over heels). 

Og imellom – de mer neddempede sangfortellingene om jenter som er lengter, om det å ha en drøm, for ikke å snakke om den lidenskapelige, gjenkjennelige teksten til den ulykkelige dama som møter eksen; «The Winner takes it all» – gnistrende fremført av Jannike Kruse. 
I «Pity the Child» fra musikalen Chess, er trøkket like sterkt – da med Grjotheim som utøver. 

Veteranen Rypdal briljerer med en fornøyelig seanse om sitt møte med svensktoppen, hennes omgang med Agnetha Fältskog før ABBA så dagens lys. 
Her raljeres det muntert med kommende ABBA-låter, der også vår hjemlige «Hompetitten» får plass. 

Tommy Fredvang får spillerom i de rocka partiene, og Rita Eriksen legger vakre blåtoner inn i låter som Fernando og Chiquitita. 

Litt mindre «har-dere-det-bra?»-prat kunne det vært i starten. 

Men utover i showet ble det lille som ble sagt både et fint, munter og vemodig akkompagnement til sangene. 
Ensemblet løfter tekst og musikk utover det rent popmusikalske, og bringer det over i musikalens inderlige verden. 

Dette er garantert en høstlig vitamininnsprøyting som burde vært på blå resept! 
