Overspent oppvekstroman
BOK: 
Gine Cornelia Pedersens tredje roman overbeviser ikke. 

Gine Cornelia Pedersen: 
Vår i det hinsidige. 
Roman. 
152 sider. 
Cappelen Damm. 

En tredje roman, en tredje utforsking av sjangeren. 
Gine Cornelia Pedersens siste roman 
“Vår i det hinsidige” er en oppvekstroman om en jente med navn Vår. 
Pedersen fikk Tarjei Vesaas´ debutantpris for romanen “Null” (2013), en intens roman om et grenseløst menneske. 
I 2015 kom “Kjærlighetshistorie eller utenom og hjem eller en roman i to akter”, et slags undersøkende epos der Peer Gynt lurer i bakgrunnen. 
Høstens roman er en tredje type fortelling, og mye kan tyde på at Gine Cornelia Pedersen fortsatt ikke helt har funnet formen. 

“Vår i det hinsidige” starter med at Vår blir født, og fortsetter videre til skolebarn og inn i ungdomsårene. 
Først skal hun lære om verden, så skal hun erfare dens brutalitet i det hun forelsker seg, våkner seksuelt og mennesker plutselig dør. 
Vår møter det hele med fullstendig åpenhet, hun er sterk og sårbar på samme tid, og går ubeskyttet ut i verden. 
Denne blottleggelsen er typisk for Pedersens romaner, og kjennetegner sammen med drivet i fortellingene hennes forfatterskap. 

Historien veksler mellom å bli fortalt av Vår selv og i tredjeperson, uklart hvorfor, da det ikke påvirker hvordan Vårs erfaringer formidles. 
Men romanens største svakhet ligger i språket, som er overspent poetisk med mange svulstige, slitte sammenligninger. 
“Den klarsynte ser rett inn i Vår med de underlige øynene, nesten gjennomsiktige, avlange, som en islagt innsjø, en katt, en slange”. 
Vår selv er “myk som plastelina”, regnet treffer vinduet “som små ømme beskjeder med hver dråpe” og “vinteren troner inn som en hær til hest, uten forvarsel, trærne rekker ikke engang kaste bladene sine – det er tapt”. 
Romanen nærmer seg stadig vekk poesien, og Pedersens språk er for ujevnt til å tåle det. 
Til tross for at Gine Cornelia Pedersen nå har bytta forlag, heller ikke “Vår i det hinsidige” overbeviser som roman. 
