Fortsatt sultne ulver
Urettferdig å si at Los Lobos ikke fornyer seg. 

|||ALBUM: 
Det hadde vært lett å si om dette albumet at Los Lobos ikke fornyer seg i særlig stor grad. 

Men dypt urettferdig. 

Det er mer nærliggende å si at dette bandet etter over 25 års virksomhet makter å sirkle som sultne ulver rundt sine eget musikalske flammer. 

I spennet mellom grunnleggende rock'n'roll og meksikansk innflytelse får David Hildago, Steve Berlin & co. stadig tonene til å dirre og tekstene til å koke av mening. 

Gruppa dyrker kontrastene mellom det akustiske og det elektriske, det spanske og det engelske, de hule rytmene og de flengende gitarsoloene. 

Bandet gløder for sitt chicanoprosjekt, med vokalprestasjoner som presser ordene til det ytterste og gitarimprovisasjoner som i blant kan minne om miniversjoner av Jerry Garcias kantede virtuositet (Grateful Deads «West L.A. Fadeaway» er med på plata). 

En dvelende samling, med røff sound rundt nakne rom som gir musikken dybde og spenning. 
