Wild Beasts:«Smother» 

(Domino / Playground) 

Popkunst i nærkontakt med sine femi sider. 

Man kan si mye pent om Antony & The Johnsons, men for undertegnedes del er det simpelthen for mye føleri i musikken deres. 
Jeg vil ha mindre cabaret, mer elegant indie. 

Løsningen på dette «problemet» er britiske Wild Beasts, som bare blir bedre for hvert album og nå er på sitt tredje. 
De har Morrisseys androgyne tilnærming, Talk Talks sofistikerte eleganse og The Associates' sensuelle melodrama. 
Ikke verst. 
Deres forrige album var nominert til Mercury-prisen i fjor, men ble slått av The XX. 
Denne gangen kan det gå motsatt vei, gitt at juryen fortsatt setter pris nedstrippet, dunkel popeleganse fra sidelinjen. 
Og det bør de jo gjøre. 

BESTE LÅT: 
«Reach A Bit Further» 
