En av de fineste kunstutstillingene jeg har sett
Utstillingen av japanske Chiharu Shiota er et av årets kunstneriske høydepunkter. 
Ikke bare i Bergen, men i Norge. 

Kode 2 åpner dørene etter åtte måneder med oppussing. 
Vegger i Stenersensalen er revet ned og rommet har fått en åpen løsning. 
Målet er å gjøre rommet mer fleksibelt og at hver enkelt kunstner står friere til å lage en unik kunstopplevelse. 
Først ut er japanske og internasjonalt anerkjente, Chiharu Shiota, med utstillingen «Direction». 

Jeg kommer rett inn i en enorm installasjon laget med flere hundre meter rød tråd. 
Installasjonen er montert med stifter og den fyller rommet. 
Førsteinntrykket er overveldende, men det kjølner forbausende raskt. 
Kroppens respons i møte med kunst er viktig for Shiota og går igjen i hennes kunstnerskap. 
Hun jobber også aktivt med å trigge minner i oss besøkende ved å «flette inn» gjenstander i installasjonene sine. 
Denne gangen forsøker hun å gjøre det med fire gamle trebåter fra Vestlandet, som er plassert i midten av rommet. 

I andre del av utstillingen henger en serie med fotografier av Shiota, hvor hun blant annet er tilgriset med noe som kan minne om blod. 
I denne delen er det også skulpturer, tegninger, malerier og lerret brodert med sort tråd. 
Sist, men ikke minst, et videoverk hvor Shiota ligger i ulike krampaktige stillinger på et gulv. 
Hun er omkranset av tynne og gjennomsiktige ledninger, slik vi vanligvis ser koblet til pasienter på sykehus. 
Gjennom ledningene ledes også noe som kan minne om blod. 

Ti assistenter og fjorten dager har det tatt å få opp utstillingen. 
I forkant av åpningen er forventningene blitt pumpet opp av Kodes bildedeling på sosiale medier. 
Utstillingen er supervisuell og som skreddersydd for både Instagram og Kodes nyoppussede sal. 
Et smart trekk av Kode å åpne med en kunstner som vet å utnytte rom. 
Men det var litt skuffende at den fullt ut kroppslige responsen, som Shiota er så opptatt av, ikke kom før siste verk – videoverket. 

Å se Shiota koblet til ledninger mens hun gjør noen krampaktige bevegelser var direkte ubehagelig. 
Det er også det som gjør kunst til noe magisk. 
At den er visuell, noe du kan se, samtidig som at den kan kjennes på kroppen. 
På den måten har hun nådd målet sitt. 
Installasjonen derimot skulle jeg gjerne blitt «pakket mer inn i». 
At den kom tettere på kroppen og forhåpentlig gitt en mer altoppslukende opplevelse. 

På den andre siden, jeg kan ha vært farget av urimelig høye forventninger. 
Utstillingen er faktisk en av de vakreste og mest sofistikerte jeg noensinne har sett. 
Shiota mestrer utmerket balansen mellom det voldsomme (blod, liv og død, vold og aggressivitet) og det skjøre (trådverket, minner og nostalgi). 
Shiota er også en nytenkende kunstner. 

Jeg kan ikke huske å ha sett noe lignende verk i kunsthistorien tidligere. 
Utstillingen er rett og slett et av årets kunstneriske høydepunkter. 
Ikke bare i Bergen, men i Norge. 

Se andre kunstanmeldelser av Silje Sigurdsen her: 
