Heimstadkrim
«The Town» setter dramaet foran krimmysteriet, uten stort hell. 

TV-SERIE: 
Åtte år etter at han flyttet til London for å distansere seg fra småbyen han vokste opp i, kommer Mark tilbake under triste omstendigheter. 
Foreldrene har tilsynelatende tatt livet av seg, og igjen sitter søsteren på 15 og den pensjonerte bestemoren, uten noen forklaring. 

Mark sliter med å akseptere politiets selvmordsavgjørelse, og når han begynner å grave i foreldrenes eiendeler, dukker det opp tegn på at noe har vært galt. 

Krim og landsbydrama 

«The Town» er ikke noen utpreget typisk krimfortelling. 
På sett og vis snur den formatet på hodet: 
Her er det nemlig oppklaringen av mysteriet som er bakteppet, mens de personlige historiene har forrang. 

Vi følger Mark og søsteren Jodie mens de på hvert sitt vis prøver å håndtere sorgen, veien videre og livet i den lille byen, men vi blir også kjent med et ikke rent lite ensemble av landsbyboere med eller uten forbindelser til familien. 

Denne blandingen av krim og landsbydrama kan sees som et prisverdig forsøk på nytenkning i en konservativ sjanger, men i praksis faller dessverre «The Town» mellom to stoler. 

Mangler framdrift 

De tre episodene gir bare rom for overfladisk behandling av karakterene og deres forhold, med Jodie som et relativt hederlig unntak. 
Skildringen av Marks fortvilelse og motstanden han møter fra både politi og myndigheter, derimot, bikker over i det naturalistiske i sin ensidighet. 

Det største problemet er likevel at serien ikke klarer å hente framdrift fra disse historiene. 
Det går sakte, og de små dryppene av krimintrige som dukker opp, er for få og for utspedd til at de kan holde på noen spenning underveis. 

Dét sagt er det nettopp i oppnøstingen av bakgrunnen vi finner de små overraskelsene som er «The Town» sitt sterkeste kort. 
