Bokanmeldelse:Michael Hjorth og Hans Rosenfeldt: 
«Den stumme jenta» 

Nær perfekt konstruert krimhistorie fra dyktige svensker. 

Hjorth og Rosenfeldt er ett i rekken av forfatterpar som preger nordisk krim akkurat nå. 
Den tredje boken på norsk i serien deres om kriminalpsykolog Sebastian Bergman og hans politikolleger holder overbevisende høyt nivå. 

Oppbygging, timing og dramatisk kurve sitter som det skal, det samme gjør de nødvendige sidehistoriene om hovedpersonenes private og profesjonelle intriger. 

Teamet fra Rikskrim blir denne gangen tilkalt til Torsby i Värmland, der det har skjedd en blodig massakre av en hel familie. 
Foreldre og to små barn er skutt med kaldt blod, uten at noen er i stand til å finne et klart motiv. 
Bedre blir det ikke da politiets hovedmistenkte selv blir tatt av dage. 
Det er duket for morderjakt i Svealand. 

I samme sjanger 

Uten å røpe for mye av handlingen kan jeg avsløre at bokens tittel peker mot et nøkkelvitne, som snart får en sentral plass i det som skjer videre. 

Det er altså et klassisk mysterium som skal løses, ved hjelp av konvensjonelt etterforskningsarbeid og ved hjelp av Sebastian Bergmans psykologiske innsikt. 
I tillegg til å være en dyktig psykolog, er Bergman også en notorisk rundbrenner. 
Og han bærer på mørke hemmeligheter. 

Som nevnt er det grunn til å la seg imponere av hvordan handlingen i denne boken er snedig bygget opp, med de helt riktige og overraskende twistene underveis. 
Det eneste som trekker ned, er en liten jente som resonnerer urealistisk «voksent», og en i overkant uansvarlig presseavsløring. 
Og bokens omslag er ærlig talt nokså gyselig. 

Men først og fremst er «Den stumme jenta» et herlig stykke profesjonelt håndarbeid fra to forfattere som virkelig vet hva de gjør. 

Stødig oversatt av Håvard Syvertsen. 
