Åpenhjertig ut over det vanlige her sør
F 242 

Atle Håland fra Iveland har debutert med en diktsamling kalt «Han». 
Unge Håland har allerede markert seg i det sørlandske kunstliv, blant annet som medvirkende i tablået Korsfestelsen i Kristiansand Kunsthall for fire år siden. 

Nå markerer han seg ytterligere , med en solid og sterk diktsamling hvor kjærlighet, sex, dop og punk er tematikken. 
Og om noen skulle være i tvil; det hele foregår i Kristiansand, på Tinneheia, i Kvadraturen, på taket av biblioteket eller på taket av Slottskvartalet, ved Varoddbrua eller i Nybyen og Baneheia. 

Egentlig burde det ikke være nødvendig å si at dette handler om homosex. 
Men det gjør nå det. 
Og det handler altså om sex og kjærlighet som vanskeliggjøres av samfunnets fordommer. 
Her er en jeg-person som heter Atle, altså som dikteren selv. 
Og så er her en annen, en «han». 

Det kunne egentlig like gjerne handle om to personer fra ulike kulturer, for eksempel en kristen og en muslim. 
Den ene må fornekte kjærligheten, og derfor blir det et ulykkelig resultat. 

Atle Håland skriver åpenhjertig og uten omsvøp om et forhold som varte en tid, og som tok slutt. 
Det er uklart for meg som leser om det sluttet fordi «han» tok livet av seg, eller om han bare gikk. 
Klart er det i hvert fall at han ikke kunne være åpen om denne kjærligheten. 
«Jeg kan ikke være en sånn, jeg kan ikke være en sånn, okei?» heter det nokså midt i boka. 

Og i tråd med uttrykket «Sex, drugs and rock’n roll» handler det her, mer enn mange vil like, om sex, drugs og punk. 
Denne boka gir et innblikk i noe vi helst ikke vil vite noe om, nemlig at det kjøpes og selges og brukes og deles anselige mengder dop i unge miljøer i denne byen. 
Men Atle Håland skriver først og fremst om et kjærlig forhold mellom to unge gutter . 
Og det gjør han på en måte som gjør inntrykk, som berører og som gir noen språklige lykkestunder og noen nedturer. 
Endelig har Sørlandet og Kristiansand fått sin parallell til Ståle Huse som med sine to romaner har blottlagt hvor vanskelig det fremdeles er å få et lykkelig homoliv i dette landet. 
