Seks gitarer, hornbriller og hatt
Trivelig kveld med gammelt punkeikon. 

Det er ikke stort mer enn litt over et år siden ElvisCostello nesten fylte Røkeriet på USF sammen med sitt band The Imposters. 
Onsdagkveld var han tilbake i Bergen – denne gang helt alene for utsolgt hus påLogens scene med bare gitar. 
Eller hele seks eksemplarer for å være nøyaktig. 

I fjor uttalte Costello at han hadde tenkt å gi seg somplateartist og bare spille en og annen konsert når han trengte penger. 
Nå hardet likevel ikke vært vanskelig å få øye på den engelske artisten de sistedagene. 
Fredag kveld var han på Skavlan på NRK, og tirsdag stilte han opp somkapellmester i det direktesendte tv-showet til brødrene Ylvisåker på TVNorge.Kanskje vi snart kan kalle ham Ylvis Costello. 

23 album har Declan MacManus, som han ble døpt for 60 årsiden, gitt ut innen et assortert utvalg musikalske sjangre. 
Fra en suksessfullkarriere som alternativ punkeartist på 70-tallet, via countrylåter, jazz ogsamarbeid med Burt Bacharach. 
Kveldens konsert ble et assortert utvalg sangerog historier fra mannens snart 40-årige musikalske karriere. 

Det ble likevel intet publikumsfrieri med alle de mestkjente. 
Tvert i mot. 
Basert på publikums respons var det langt fra alt somvakte umiddelbar gjenkjennelse. 
Uten at det dermed var noe å utsette påmottagelsen. 
Fra han startet med «Jack Of All Trades» via et skjønnsomt utvalgfra sine nesten 40 år i popbransjen. 

Som vokalist er han lett gjenkjennelig. 
Både den spesiellestemmen og hans særpregede fraseringer. 
En stemme som har holdt segoverraskende godt og muligens er bedre nå enn noensinne. 

De fleste låtene ble kompet med effektiv kassegitar. 
Duskulle være svært godt bevandret i mannens produksjon for å gjenkjenne allelåtene. 
Men selvfølgelig kom det også mange av de mest populære. 
«She» bledenne kvelden gjennomført i sin helhet. 
I motsetning til de fire-fem mislykkedeforsøkene han hadde gjort med samme sang på Ylvis kvelden før. 
«Watching The Detectives»fikk Jarle Bernhoft-behandling med ekko og looper på elgitar. 
Mens «Allison»som siste sang ble fremført uten mikrofon. 
Takket være et lydhørt og andektigpublikum fungerte de som en drøm. 

Kvelden ble lett oppblandet med små historier. 
Costello fortalteom sine sønner på sju år som likte å høre ham synge «Walking My Baby back Home»når de kom hjem fra skolen. 
Han leverte en lang og morsom historie om den ganghan debuterte som 17-åring på scenen i badebyen Blackpool sammen med sin far. 

Ekstranumre selvfølgelig. 
Først en liten halvtime der hanble backet av amerikanske Larkin Poe. 
En duo bestående av søstrene Rebecca ogMegan Lovell på koring, mandolin og slidegitar. 
Virkelig praktfullt og visteElvis Costello fra nok en side. 
Deretter nok et sett med ekstranumre alene. 
Blantannet en intens utgave av Robert Wyatts «Shipbuilding» med el-piano. 

En ganske annerledes kveld enn den på Røkeriet i fjor. 
Menminst like bra. 
La oss håpe at han snart trenger penger og kommer tilbake. 
