Frøken bibelstripp
Sjelløse Dallas-fruer i «GCB: Good Christian Bitches». 

TV-SERIE: 
«Dallas er det stedet i verden med flest kirker per innbygger. 
Dallas er også det stedet i verden med flest strippeklubber per innbygger. 
To pluss to er lik dobbelmoral.» 

Slik oppsummeres bakteppet for «GCB: Good Christian Bitches» av Amanda, seriens hovedperson. 

Med det utgangspunktet er det ikke rart at både den og boka den er basert på har blitt møtt med protester fra USAs kristenkonservative - men så gjøres heller ingen forsøk på å skjule at serien snarere henvender seg til de som ler godt når Jon Stewart latterliggjør Fox News' nyhetsankere, enn til de som lar seg provosere. 

Bibel og bling I produsentstolen sitter Darren Star, mannen bak «Sex og singelliv». 
Det eneste disse damene har til felles med kvartetten i New York er imidlertid en forkjærlighet for sex og dyre klær. 

For i Highland Park, Dallas, går høyt hår, tung sminke, store smykker, skyhøye stiletter og dype utrigninger hånd i hånd med bibelsitater, obligatoriske søndagsgudstjenester og streng fasadehåndtering. 
Det er det moro i. 

Hit returnerer jordnære Amanda med sine to barn, til en mor hun ikke har hatt nevneverdig kontakt med på flere år. 

Det viser seg at de sosiale strukturene fra high school lever i beste velgående, selv om «jentene» har blitt voksne nok til å ha egne tenåringsdøtre - forskjellen er bare at det ikke lenger er Amanda som er sjefsbitch, men hennes tidligere mobbeoffer Carlene. 

Gjensynet er alt annet enn hjertelig, og når de to går i ringen mot hverandre er det kirken som er kamparena, og om å gjøre å komme med de største offentlige ydmykelsene. 

Mangler sjel «GCB» sikter mot en blanding av humor, underholdende intrigemakeri og en dose menneskelighet. 
Problemet er bare at serien lar konseptet og dets medfølgende morsomheter ta all oppmerksomhet, mens innholdet havner i skyggen. 

Karakterer endrer synspunkt tilsynelatende uten motivasjon, motgangen er klisjéfylt og de alvorlige øyeblikkene grunne, forutsigbare og lite troverdige. 

Der både «Sex og singelliv» og «Frustrerte fruer» kan treffe nerver med tidvis svært fine skildringer av vennskap og personlige utfordringer, skraper denne serien bare i overflaten, liksom for syns skyld. 

«GCB» er ikke ment å være noen dramatisk tungvekter, men også lette underholdningsserier har godt av noe ektefølt. 
På dette nivået blir det mer som «Sjelløse Hollywoodfruer». 
