Anmeldelse:På tide at John Irving gir seg nå? 

Byr på alle sine vante triks i «Mysterieavenyen», formålsløst slumset sammen. 

Den har en lovende og appetittvekkende begynnelse, John Irvings fortelling om den meksikansk-amerikanske forfatteren Juan Diego. 
Men så er det som om Irving gir f... og bare våser i vei på autopilot, i en roman som ender i det rene skjære vrøvl. 

Den noenogfemti år gamle forfatteren Juan Diego lever et nokså ensomt liv i Iowa. 
Han er krøpling etter en biluykke da han var fjorten, tygger Viagra til tross for et heller labert seksualliv, og går på betablokker som stjeler drømmene hans. 
Drømmene som gir liv til romanene, og som også hjelper ham å gjenerindre sin barndom som søppelgutt i slummen i Mexico. 
Da han ufrivillig strander et døgn på en flyplass, får han ikke tatt betablokkene sine, og drømmene begynner å hjemsøke ham. 

Vi bringes førti år tilbake i tid. 
Til 1970 og en stinkende søppelplass i Oaxaca i Mexico. 

Monoman tematikk 

Monoman tematikk 

En typisk Irving-roman med andre ord, i den forstand at det sentreres rundt gjennomgangstema han har brukt siden gjennombruddet «Garps bok» (1979): 
Forsvunne fedre, gode adoptivfedre, burlesk barndom og seksuelt misbruk. 

I forbindelse med lanseringen av «Til jeg finner deg» (2005), avslørte han årsaken til den tematiske monomanien. 
Han hadde funnet sin biologiske far, og han hadde blitt misbrukt seksuelt da han var 11 - av en eldre kvinne. 

Briljant teknisk 

«Mesteparten av det Juan Diego visste om kvinner, stammet fra fiksjon, fra å lese og skrive romaner. 
Kvinnene i fiksjonen var ofte tiltrekkende og mystiske; i romanene til Diego var kvinnene truende også. 
Og var det ikke normalt — eller i hvert fall ikke uvanlig — at litterære kvinneskikkelser var litt farlige?» 

Briljant teknisk 

Irving er en briljant forteller rent teknisk, med sine elegante overganger, innebakte absurditeter, og elleville persongalleri. 

I denne boka møter vi blant andre den gode jesuitten Pepe, en homoseksuell dverg og en begjærlig løvetemmer. 
Ja, for ingen Irwing-roman uten et sirkus, og det er der de to søsknene ender etter hvert. 
Det skal vise seg skjebnesvangert for lille Lupe, som også kan lese løvenes tanker. 
De mest sjarmerende figurene i boka er likevel misjonæren Edward og hans kjæreste, den prostituerte transvestitten Flor. 
Sistnevnte er 1,88 høy og har både bryster og penis. 
Jeg røper ikke for mye om jeg avslører at de to elskelige mennene ad mange omveier blir Juan Diegos adoptivforeldre. 

Formålsløse triks 

Men det er noe forslitt over tematikken. 
Det blir så overfladisk og ender liksom ingensteds. 
Det er som om Irving har brukt alle triksene tidligere, og bare drar dem formålsløst fram fra ermet. 

Formålsløse triks 

Hule fraser 

«De fleste søppelbarn er troende; kanskje du må tro på noe når du ser så mange ting som blir kastet» 

, 

Tross det massive begjæret og den underliggende seksualiteten, er boka i tillegg blottet for sensualitet. 

Hule fraser 

Han har skrevet så mange glimrende romaner, John Irving. 
Kanskje burde han gi seg i tide? 
