Apokalypse nå - igjen
Greit nok at alt går til helvete. 
Men når en først lager en film om selveste undergangen, går det ikke i det minste an å gjøre den bitte litt grann underholdende. 

FILM: 
«Hvordan kan jeg hindre verdens undergang?» 

Nicolas Cage er fortvilet — med god grunn. 
For stakkaren har snublet over en endetidsprofeti som skal vise seg å være høyst reell. 
Er dette slutten på menneskeheten, eller enda verre: alt liv på jorda? 
Og kan en skarve fysikkprofessor bidra til å sikre artenes overlevelse? 

Jeg skal ikke røpe svaret her, men i stedet komme med en advarsel: 
«Knowing» er en film som først og fremst appellerer til svartsynte fanatikere med en iboende lengten etter dommedag. 

Store ulykker 
I 1959 blir en skoleklasse oppfordret til å feste sine visjoner om framtida på papir, tegninger som skal graves ned i en stålboks og åpnes etter 50 år. 
Blant alle tegningene av flygende tallerkener, roboter og futuristiske kjøretøyer er det et bidrag som skiller seg ut: 
Et ark fullt av tilsynelatende meningsløse tall. 

Via sin sønn får fysikkprofessoren tak i dette og oppdager snart — veldig snart og med påfallende lite dramatikk — at tallene er datoer for store ulykker. 
Og noen av dem er også datert fram i tid... 

Mye moro Den kommersielle amerikanske filmindustrien er alltid interessant å bruke som indikator på den dominerende tidsånden. 
Filmer som «The Day the Earth Stood Still», «The Happening», «I Am Legend» og «Cloverfield» — ja, selv «Wall-E» — tegner et ganske dystert bilde av tingenes tilstand. 
Og nå altså «Knowing», den svarteste av dem alle. 
Den forventede Obamaeffekten åpenbart ikke nådd Hollywood riktig ennå. 
Men katastrofer på film trenger ikke være nedturer. 

Jeg innrømmer at jeg har hatt det mye moro med moderne katastrofefilmer som «Independence Day» og «The Day After Tomorrow». 
Påkostede eksesser som er både teknisk imponerende og svært underholdende. 
Viktigst av alt er at de ikke tar seg sjøl for høytidelig. 
Man kan le, gispe og grøsse om hverandre. 
Det går til helvete, men turen dit er ganske artig. 

Utgangspunktet for «Knowing» er ikke det verste. 
Men manus er fullt av elementer som blir etablert uten å bli utviklet, og regien til Alex Proyas («Dark City») er monoton og overraskende lite spenstig. 
Etter hvert som klokka tikker ned mot undergangen, blir filmen mindre og mindre spennende. 

Parallelt med at spenningskurven flater ut, går historien fra å være interessant, via dum, til fullstendig idiotisk. 
Rett skal være rett, «Knowing» har som forventet noen teknisk imponerende scener — en svært livaktig flystyrtscene er både gruvekkende og fascinerende på samme tid. 

Hr. 
Trestokk 
Det er lenge siden Nicolas Cage fikk Oscar for «Leaving Las Vegas». 
Det er også lenge siden jeg har sett en skuespiller som får Keanu Reeves, «Hr. Trestokk» personlig, til å framstå som reneste fyrverkeriet. 
Cage vandrer gjennom «Knowing» med vekselvis halvåpen munn og sløve øyne, eller vidåpen munn og oppsperrede øyne. 

To ansiktsuttrykk er i minste laget, selv for Nicolas Cage. 
Det er greit nok at fysikklæreren, som for øvrig også er enkemann og prestesønn, har mistet troen både på Gud og mennesker. 
Men Cage ser ut som om han har mistet troen på hele prosjektet. 
Han må ta sin del av skylden for at dette topptunge og traurige dommedagsdramaet også lider en grim skjebne. 
Kanskje verst av alt, det er ikke engang ufrivillig komisk. 
Bare klamt selvhøytidelig og liksomreligiøst med en ubehagelig lukt av svovel. 
Grøss og gru. 
