Krig som eksistensielt kick
For noen menn er krigens håndverk noe i nærheten av meningen med livet. 
Faktisk. 

HANDLER OM: 
En amerikansk militæravdeling i Irak har den farligste jobben av alle: 
Å uskadeliggjøre bomber. 
Til denne avdelingen kommer stabssersjant William James. 
Han er tilsynelatende totalt skjødesløs; hans kolleger ser ham i alle fall som dumdristig - og de vet hva de snakker om. 

Men sersjant James er lidenskapelig opptatt av sitt spesielle virke. 
Det er faktisk det som gir livet hans mening... 

DOM: 
Dette er en film som kunne gått i alle krigsfilmenes mange og dype kratre: 
Sentimentalitet, heltemot, kunstig spenning, konsentrert problemorientering, svære eksplosjoner, viltre skuddvekslinger. 

Filmen gjør ikke dét. 
Nøktern, saklig nysgjerrig, nesten tilbaketrukkent - uten en eneste utenpåklistret effekt - beskriver den en krigshverdag som fullt ut er spennende, brutal og jævlig nok. 
Og den gjør noen personanalyser som er gjennomtroverdige, grundige og fullt ut mulige. 

Blant annet dette: 
Krig er - og har alltid vært - så vanlig, at noen vil finne «mening» med det; det kan endog oppleves som et sterkt vanedannende narkotikum - som filmen påstår i en innledende tekst. 

Moral? 
Umoral? 
Tja, det er jo oftest dét «seriøse» krigsfilmer gjerne vil diskutere. 
«The Hurt Locker» legger trykket et annet sted: 
I menneskenaturen. 
