Helge Ingstad ville vært stolt
En debutant som har skrevet en umiddelbar klassiker innenfor villmarksprosa. 

Gjennom NRKs brede dekning av Finnmarksløpet er vi nordmenn blitt kjent med et helt egenartet miljø innen konkurranseidrettens verden. 
Hundeførerne er nesten som en egen rase: 
Søvndepriverte, med frost i revepelshetta, driver de hundespannene sine tusen kilometer over vidda all slags ekstremvær. 
For alle som interesserer seg for feltet har Marit Beate Kasin nå skrevet en grundig innføring i løpets psykologi og i langdistansehundekjøring generelt. 
Men de litterære kvalitetene til «Vinterdans» gjør dette til ei bok for flere enn de spesielt interesserte. 
«Vinterdans» er formet som en dannelsesreise. 
Den skildrer forfatteren fra barndomsår via studier til nybegynner som hundekjører og mot målet om å bli norgesmester i hundekjøring. 
Fra sitt utkikkspunkt bak hundespannet skriver Marit Beate Kasin fram sinnets og naturens nyanser, mellom vinterstorm og hvit stillhet, med følsomhet og presisjon. 

«Vinterdans» er en handlingsdrevet bok, særlig i siste del, der vi får beskrevet dramatikken fra det heseblesende Finnmarksløpet i 2017. 
Men, i løpet av fortellingen stopper forfatteren ofte opp og skildrer hundene og naturen på en levende måte. 
Blant annet hundene Gøy, Is og Føyke. 
Ikke minst hunden Tago. 
Nordlyset over vidda, Tanaelvas buktninger og vinterstormer i åpent landskap. 
Alt dette blir beskrevet i fine litterære bilder. 
De skjønnlitterære skildringene løfter denne boka fra god til glitrende. 

Kasin er sterk i sine mange refleksjoner i relasjonen mellom seg selv og hundene. 
Her fra side 122 i boka: 
Om angsten for å feile dukker opp, tenker jeg på bikkjene mine. 
De er fri fra fortid og framtid. 
De tenker ikke på hva som var, eller hva som kommer. 
De lever kun her og nå, og hvert eneste øyeblikk er stort nok for dem. 

Nærheten til hundene og naturen, prosaen som binder dette sammen, gjør «Vinterdans» til ei troverdig bok. 
Den er en følsom beretning om å finne indre styrke gjennom tvil, angst og utmattelse, mental som fysisk. 
Samtidig er den en presis beskrivelse av selve hundekjørermiljøet og arbeidet som må legges ned for å konkurrere på toppnivå. 
Her finner vi handlingsdriv, ettertanke, filosofiske betraktninger, og deskriptive skjønnlitterære partier i en god komposisjon og i fint driv. 
«Vinterdans» er blitt en bok om å sette seg mål og jobbe for dem over mange år og gjennom mye slit, ei bok om å finne mening og sjelelig ro gjennom naturens krefter. 
Boka avsluttes på en herlig spenningskurve – Finnmarksløpet 2017. 
Kapitlene herfra kunne i seg selv vært handlingen i en hundeslede-spenningsfilm nord for polarsirkelen. 

Det finnes noen bøker som tar utgangspunkt i ganske sære og ekstreme miljøer, men der beretningen allikevel får et nedslagsfelt hos mange flere enn de få innvidde i disse miljøene. 
Ta for eksempel boka «Født til å løpe» av Christopher McDougall. 
Ei bok om det forholdsvis sære fenomenet ekstremløping, som har fått en enorm leserskare. 

Hans bok gjør at vi som sitter i godstolen også føler svetten på ryggen, blir andpustne. 
«Vinterdans» har litt av de samme kvalitetene. 
Det fine med Kasins bok er tilstedeværelsen i måten den er skrevet på, som gjør at man i korte øyeblikk liksom befinner seg ute på den hvite vidda med hundene. 

I tillegg er dette blitt en vakker visuell bok. 
Bildeserier av hundene er spredt utover på sidene og gir en ekstra kvalitet til fortellingen. 
I det hele tatt, som et stykke debutantarbeid er dette eminent. 
Ikke til forkleinelse for mye av den andre prosaen fra villmarka som gis ut her til lands, men denne er et par hakk opp i skrivekunst fra det meste jeg har lest i nyere tid. 
Kasins bok bør treffe bredere enn bare hundeløpsmiljøet, ei bok om å beherske svakheter og styrker. 

«Bærer du med deg respekt og kjærlighet og åpner opp for naturen og menneskene du møter, blir du ett med alt, og kraften vokser til en sterk, ustoppelig energi». 

Disse ordene avslutter boka. 
Isolert kan et slikt sitat stå som en klisjé, en floskel, men i denne sammenhengen gjør den ikke det. 
Kombinasjonen mellom følsomhet, nysgjerrighet, viljestyrke, disiplin, alle disse tingene er forent i en glitrende litterær beretning om livet på vidda, livet med hundene, og sammenheng mellom kropp og sjel, sinn og natur. 
Denne boka fortjener status som en umiddelbar klassiker i norsk villmarksprosa. 
En bok man blir varm i hjertet av å lese. 
Helge Ingstad ville vært stolt. 
