Ingen grunn til å gå berserk
Forglemmelig vikingmetal fra Enslaved. 

||| 
ALBUM: 
Enslaved slipper med «Axioma Ethica Odini» sitt ellevte album. 

I forbindelse med utgivelsen uttaler bandet overfor NTB at de ser på seg selv som «den litt rare lillebroren i metalverdenen». 

Og ja, helt siden den første offisielle utgivelsen «Hordanes Land» (1993) har Enslaved hatt noe keitete og lillebroraktig ved seg. 

For store klær Klærne er for store og ambisjonene er ofte langt større enn gjennomføringsevnen. 
Dette inntrykket bekreftes på «Axioma Ethica Odini». 

Med et knippe låter som stort sett har en varighet på mellom seks og åtte minutter, prøver de hardt å være spennende og progressive, men de lander i ei smørje som er like lite fengende som den er utfordrende. 

Videre skjemmes albumet av banalt trommespill og sangprestasjoner som kan minne om Alice in Chains-vokalist Layne Staley - bare dårligere. 

Låtene vralter avgårde, og det er sjelden at noe minneverdig skjer. 

De små detaljene som løfter musikk som er helt ok til noe stort, mangler på denne plata. 

Tung rutine Enslaved var blant de første norske ekstremmetal-bandene som ga ut plate etter det voldsomme oppstyret som fulgte kirkebrannene og drapene i black metalmiljøet tidlig på 1990-tallet. 

Siden har de vært et av de mest jevnt arbeidende, med regelmessige utgivelser og omfattende konsertvirksomhet. 
Nå er de rutinerte. 

Men Enslaved har aldri brukt blasfemisk eller satanisk sjokktaktikk for å få oppmerksomhet. 

Snarere har de fokusert på å lage musikk og omgi den med en avslappet bruk av norrøne symboler. 

På engelsk sier man gjerne at «the devil is in the details», og man kan se for seg at Enslaved har erstattet djevelen i detaljene med en viking. 

Prisen de må betale for det er at «Axioma Ethica Odini» mangler fandenivoldskhet. 
