En altfor lang barne-tv-episode
«Gråtass får en ny venn» varer i én time og 29 minutter. 
Det er ganske nøyaktig én time for lenge. 

Jeg har vanskeligheter med å finne en annen grunn til å se denne filmen enn at du som forelder ønsker at barna dine skal sitte i ro i halvannen time. 
Skjønt, gjør dem det, vil jeg påstå du har tålmodige barn. 

Jeg skal ærlig innrømme at mitt kjennskap til Gråtass-figuren begrenser seg til at jeg har sett de selger tegneserieheftene i matbutikken hvor jeg handler. 
Det er godt mulig Gråtass egner seg bra for barne-tv og i tegneserieform, men som film er historien om den sjarmerende traktoren rett og slett for tam. 

Nå skal det nevnes at forrige Gråtass-film, «Hemmeligheten på gården» fra 2004, ble sett av over 100.000 personer på kino. 
Den ble også vist på flere festivaler rundt om i Europa, så mulig det er jeg som er helt på bærtur her. 
Er dette topp underholdning for dem under barneskolealder, er du derfor i din fulle rett til å arrestere meg. 
I så fall lover jeg å kjøpe filmene til egne barn, om jeg en gang får det. 

«Gråtass får en ny venn» går som følger: 
Gråtass har det bra på gården med vennene sine Goggen, Gamlefar og Grynet, men av og til føler han seg ensom siden han er den eneste levende maskinen der. 
På sitt finurlige vis klarer han å plante noen gamle tegninger av et maskin-fugleskremsel foran nesen på Goggen i håp om at Goggen skal bygge ham en ny venn. 
Men når fugleskremselet blir mer interessant enn gode, gamle Gråtass, blir Gråtass sjalu. 
Og sånn går no dagan. 

I tradisjonell barnefortelling-ånd dukker det også opp to kjeltringer – den ene dummere enn den andre – og, ja, det ender slik du tror. 
