Joe Bonamassa:«Driving Towards The Daylight» 

Blues à la bemidlet retronerd. 

Omslaget reproduserer en lang artikkel om Joe Bonamassas gitarsamling (han har «cirka 285»). 
Det er en slik plate. 

Bonamassa liker å skryte av at han «tar sjanser» og «kødder med strukturene». 
Det er sprøtt, for det er vanskelig å forestille seg mer tradisjonell hard bluesrock enn dette. 
I alle fall på denne siden av Rory Gallagher, Stevie Ray Vaughn og Gary Moore. 

Lyden er enorm, stinn av romklang. 
Platen parafraserer alt fra Willie Dixon-shuffle til en «Stones In My Passway» spilt på Jimmy Page-vis. 

Han synger stadig bedre, spiller flott og lager den samme platen om og om igjen. 

BESTE LÅT: 
«Dislocated Boy» 

MORTEN STÅLE NILSEN 
