Teateranmeldelse:Rått og ømt med Cohen 

Rett fra levra og rett fra sjela, god rockefot og herlig humor - velkommen til Leonard Cohens univers på Oslo Nye. 

Det ligger en utmerket blanding av kjærlighet, respekt og levd liv i denne forestillingen som utelukkende består av Cohens tekster og melodier. 
Utvalget er variert og belyser ømheten, råheten, sinnet og det vonde som til sammen presenterer den kanadiske poetens mangfoldige persongalleri. 

Oslo Nye Teater 

«Teaterkonsert med sanger av Leonard Cohen» 

Sorg, savn og sex er de universelle temaene, som i Håvard Rems oversettelser klinger som gripende små noveller – slik de også gjør fra Cohens side. 

Med et ensemble på seks skuespillere og fire musikere som fra første tone er samstemte, blir det en musikalsk og tekstlig reise som i all vesentlighet berører og betar. 
Selv når de dystre livsperspektiver utbroderes, finnes det gløtt av humor som ensemblet utnytter med finesse. 

Med nyanser og varierte overganger pustes det liv og sjel til et helt livsløp. 
Og det gjøres med kontrastene som ligger i spennvidden mellom melankoli poesi og rå realisme. 

Cohens repertoar gjennom flere tiår består av en uendelig rekke med vakre og såre historier. 
De berører tragiske kjærlighetsliv, behovet for kjønnslig trøst, en kald drink, men de berører også religion og tro, ofte sett gjennom skarpe politiske observasjoner. 
Som for eksempel i «Hymne»: 

Å, krigene vil bli tapt igjen 

Den hellige duen vil bli tatt igjen 

Kjøpt og solgt og kjøpt igjen 

Den får ingen frihet mer 

Eller i den hjerteskjærende beskrivelsen fra en New York en natt i desember i «Den berømte blå frakken»: 

Og Jane var her med en lokk av ditt hår 

Hun sa hun fikk den den natten i vår 

da du trodde du skulle gå fri 

Gikk du noen gang fri? 

Kontrasten ligger i de burleske fortellingen som «Gå ikke hjem med ståpikk» eller den bittersøte «Ta en vals» der «en vals, en vals, en vals, en vals, med en særegen dunst av brandy og brunst, sleper seg bort for å dø». 

Mange fine låter er med, historier fortelles av de ulike aktører som ikler seg rollene tekstene dreier seg om. 

En heftig utgave av «Jeg er din mann« (I'm Your man) og «Vente på miraklet» er rock med fullt trøkk, Marit A. Andreassen er grandios diva med «På gjensyn lille venn» (So Long, Marianne) og Espen Beranek Holm gjør en dypt rørende versjon av «Den berømte blå frakken». 

En av de største hitlåtene, «Halleluja», er forestillingens mest stillferdige og vakre, helt hudløst – helt nedpå; en sensuell duett mellom Marian Aas Hansen og gitarist Geir Zahl. 

Regissør og musikalsk leder har snekret sammen et konsept som ærer opphavsmannen selv, men som også lever sitt eget liv med egne tolkninger. 
Man behøver ikke engang å være blod-fan av Cohen for å ha glede av denne oppsetningen. 
Den lever godt med sine ømme og ramsalte historier om mer eller mindre skadeskutte sjeler med ugreit kjærlighetsliv. 
Både til å le og grine av. 
