Espen Stueland:«Falsk tilståelse og andre essays» 

Gedigen gavepakke til alle som er interessert i å utvide sin litterære horisont og ikke bare befeste gamle sannheter: 
Espen Stuelands utvidede, renskrevne og nyskrevne essays (1994-2012) skaper glede og entusiasme - og en fornyet respekt for litteraturens uuttømmelige lesemåter. 

Essays 740 sider, kr. 449,- Oktober 

Poesien står i sentrum i de fleste essayene, som alle kjennetegnes av en uvanlig perspektivrikdom, sjelden intellektuell redelighet og en utforskende nysgjerrighet. 

Kravet til kunnskap og faglig kompetanse er et uttalt ideal, men Stueland vil ta med seg det beste både fra fag-essayet og det friere, mer fabulerende essayet. 

Tittel-essayet er en studieartet gjennomgang av Birgitte Tengs-saken. 
Skildringen av hvordan fetteren fikk forhørsledelsens «hjelp» til å utforme sin «tilståelse», og den tekstkritiske gjennomgangen av tilståelsens grunnplot, utforming og psykologiseringer, er mer spennende enn en detektivroman og mer avslørende enn det dypeste stykke gravejournalistikk. 

Han skriver innsiktsfullt om polemiseringen mellom Jan Erik Vold og Stein Mehren, og Jakob Sandes beryktede «Likfunn» leses opp imot strofer fra Iliaden! 

Poesiens forhold til døden belyses gjennom antikkens elegier og gravskrifter, i dikt av Szymborska, Ruste, Christensen og ikke minst Gøran Sonnevi, som Stueland har et nært forhold til. 

Stueland skriver ikke for å briljere faglig eller imponere stilistisk, med heftig språklig ornamentikk eller avslørende personlige utleveringer. 

For ham er essayet kanskje mer et dannelsesprosjekt som blant annet handler om å ta kunnskapsverdenen på alvor. 
Ikke stenge den ute fra teksten, men ta den innover seg. 
Tore å åpne øynene istedenfor å holde dem lukket. 
