Ett liv, ulike livsløp
Fantasifullt og fabulerende om de mange retninger et liv brått kan ta. 

Med hensyn til overskudd, vidd og tematikk må Bjarte Arnesons (f. 1978) første roman kunne sies å være beslektet med hans novelledebut, "Dette forandrer alt" (2010), og til dels også i stilistisk familie med Jonas Jonassons "Hundreåringen" (2009). 

"Historien om enten Jørn eller Torgeir Bråten" er en annerledes, sjangerutfordrende roman, der livets mange valgsituasjoner er det sentrale. 
Slik bokens hovedperson stilles overfor ulike valgmuligheter, gis også leseren valget mellom å forfølge den ene eller andre fortellingen som utspringer fra hovedpersonens valg, et fortellergrep jeg minnes å ha støtt på i Donald Duck en gang for lenge siden, og altså en slags "Sliding Doors" i interaktiv romanform. 

I den ene versjonen heter hovedpersonen Jørn, i den andre Torgeir. 
Jørn finner opp en gigantisk motor som fjerner kloden fra solen og reduserer overflatetemperaturen med tre grader. 
I en annen versjon revolusjonerer han genteknologien, med det uheldige resultat at alle fødes forplantningsudyktige. 
Og i en tredje versjon blir Jørn astrolog og finner en metode for å forutsi menneskers dødsdato. 

Torgeir finner på sin side opp en tidsmaskin, og på et tidspunkt glir romanspråket over i engelsk fordi norsk er forbudt. 
I en annen versjon blir han PR-guru og politisk strateg. 
I en tredje versjon blir Torgeir en godt gasjert håndmodell som bl.a. brukes i James Bond-filmene, og ender som en feiret forfatter. 

Jørn/Torgeir er et begavet unntaksmenneske som hver gang havner i begivenhetenes sentrum og endrer historiens gang. 
Men det blir ofte galt enten han går til høyre eller venstre, og romanen synes slik å forfekte en slags determinisme, i tillegg til å advare mot å tukle med naturen. 
Romanen er ellers skrevet av Jørns klonete barnebarn Kai og utgitt under pseudonymet Bjarte Arneson. 

Forfatteren peker selv på enkelte av de innvendinger en anmelder kan tenkes å ha: for mange rene handlingsreferater, for få dialogsekvenser, for mange logiske brister. 
Og man kunne tillegge: for lite dybde og for mye overflate. 
Selv om man kan ha visse motforestillinger, er dette skarpt satirisk, kulturkritisk og underholdende. 
