Bokanmeldelse:Willy Ustad: 
«Jerngrep» 

Svartedauden er bakteppet for Willy Ustads nye romanserie «Sagaen om Eyvind Bolt. 

Storbønder og kirkens griske menn er i konflikt og ung kjærlighet skaper forviklinger på tvers av ættebåndets forpliktelser, alt spilt ut i norsk senmiddelalder med pesten som dystert bakteppe 

Svartedauden kom sjøveien til Norge, men spredte seg raskt inn over bygdene og opp i dalene, selv der det var grisgrendt. 
Opptil to tredjedeler av befolkningen døde i løpet av bare et par-tre år omkring 1350, og landet gikk inn i en nedgangstid. 

Denne dramatiske historikken er bakgrunn for Willy Ustads nye spenningsserie «Sagaen om Eyvind Bolt» hvor vi i første bok blir kjent med Eyvind, den unge arvingen til storgården Storjåren i Orkdal, hans far Erik pluss et større, fargerikt persongalleri hvor Kirkens onde representant biskop Armand spiller en sentral rolle. 

Første roman i en serie blir vel mest å regne som et anslag, et første skritt på veien inn i selve fortellingen, men her er allerede nok å sette tennene i for dem som liker historiske beretninger om sterke menn, fagre kvinner, villige tauser og maktkåte geistlige på jakt etter klingende mynt i bytte for syndsforlatelse. 

Og så litt romantikk, selvsagt, ung kjærlighet på tvers av slektens forventninger, alt mens pesten legger gård og grend øde. 

Willy Ustad er en veteran i seriefaget, og det merkes. 
Han er selv bosatt i Trøndelag, og miljøet og det historiske landskapet med Nidaros som sentrum er godt og levende skildret. 
Menneskeskildringen nærmer seg det mer forutsigelig skjematiske med enkelte utilsiktede (?) «moderne» innslag, som når Eyvind tar livet av to røvere som forfølger ham for å drepe ham, og etterpå lider av samvittighetskvaler. 

Det hadde neppe skjedd med en odelsgutt på en mektig gård - og som attpå til er skeptisk til kirken - som måtte forsvare liv og eiendom i denne historiske epoken. 

Men en serieroman kan og skal ikke måles etter vanlige «litterære» standarder. 
Dens mål er ikke å utvide vår erkjennelse, men å gi sine lesere fantasiflukt, noen timers underholdning og lyst til å gå løs på neste bok. 

Dét oppnår forfatteren utvilsomt her, og dermed må dette regnes som en vellykket utgivelse. 
