Italianissimo!
Noen ganger er det enkle det beste. 
Villa 22 går ikke for fine dining, men enkel og liketil italiensk kost. 
Det lykkes den nye trattoriaen på Skagen godt med. 

Villa 22 er et helt nytt utested med bar og restaurant i bygningen som tidligere huset Helge R. Myhre Skipshandel. 
Bar-avdelingen ligger inn mot gata Skagen, mens restauranten ligger over to plan mot Skagenkaien. 
Interiøret er mørkerøft, slik utesteder og hoteller gjerne er for tiden, men det funker og spiller fint på lag med den gamle skipshandelbygningen. 

Villa 22 

Vi besøkte Villa 22 en av disse varme dagene. 
Det var fullt på alle småbordene ute. 
I hvert fall de på kaisiden som er slik satt opp at stolene vender mot gata, og så sitter man der på italiensk vis og ser på gatas teater og Vågen og Straen og alt, og det er jo liv i gata ennå, fram til de stenger for biltrafikk av en eller grunn. 

Inne er lokalene overraskende lyse, takket være store vindusflater. 
Selv de innerste bordene har bra lys, men her sjeneres luften ørlite av os fra pizzaovn og grill, og nettopp her er vi ved noe av denne trattoriaens sjel: 
Pizzaovnen og grillen som maten tilberedes på. 

Dette gir maten en rustikk karakter og tilfører en helt annen form for finesse, enn dem man finner på italienske restauranter flest i Norge. 
Ikke en pastarett er å se på menyen. 
Her går det i antipasti, pizzaer og kjøtt eller fisk. 

Det er rett og slett italiensk bondekost som står på menyen, og den er både meget godt tilberedt og tilført noen små, overraskende detaljer som gjør et besøk på Villa 22 mer minneverdig enn det mange andre italienske restauranter kan slå i bordet med. 

Herlig antipasti 

Vi gikk for Stor villa da vi var på besøk. 
Dette er restaurantens store smaksmeny (ja, det finnes en mindre også) som for vårt vedkommende besto av antipasti — ei fjøl med coppa, parmaskinke og spicy salami og oster, fermenterte rotgrønnsaker, n'duje med spicy salami og en med svin kokt i fett, herlig brød bakt på stedet, grønn tomatmarmelade, 

Antipastiopplevelsen lener seg hundre prosent på råvarene, og her er de nennsomt plukket ut. 
Salt, men myk og litt søt parmaskinke som smelter på tungen er alltid en perfekt kombinasjon til et glass Soave, i dette tilfellet Leonardo Pieropans Classico fra 2014 som med sin komplekse fruktighet spenner fra myk, overmoden pære til salte mandler. 
Ikke alltid like lett å finne vin til antipasti. 
Vår utmerkede servitørs anbefaling var super. 

Nettopp antipastidelen av dette måltidet var et høydepunkt. 
Her kom små skåler og tallerkener på bordet med den ene lekkerbiskenen etter den andre - som reddiker med majones, svin kokt i fett og spicy salami-nduja å dyppe stedets luftige brød i. 

Knallgode pizze 

Pizza etterfulgte antipastien, der en pastarett ville vært en opplagt primi å sette på bordet. 
Herlig frekt. 

Vi fikk en klassisk margeritavariant og en spennende, hvit pizza med nypoteter, blåmuggost og grønn tomatmarmelade som smakte himmelsk i hele sin voldsomme kollisjon med sine egne smaker. 

Et glass Langhe Nebbiolo fra Produtori del Barbaresco satte det hele på plass med sin kjappe morellfriskhet som sakte glir over mot lær og avslutter modent og litt karslig med lange tanniner. 
En vin man godt kan servere til høstens lammesteik, men som var utmerket til pizzaene. 
Ja, det var de pizzaene. 
Jeg kan ikke ta igjen å ha fått servert så god pizza i Stavanger noen gang før. 

Bondekost 

Bønnegryte med svineknoke er real bondekost og definitivt ikke det vi drømte om, da vi tok til gatene denne varme forsommerdagen. 
Dette er vintermat. 
Dette er den italienske bondekonens vintergryte. 
Men det er jo herlig da. 
Salt og fett og kanskje mest av alt sammenlignbart med vår nordiske, gule ertesuppe med salt kjøtt til. 

Denne retten ble etterfulgt av mer elegant lammefilet fra Klostergården, servert med friarielli og ristede babyneper. 
Himmelsk. 
Vår servitør ga oss Barbera dAlba fra Mario Gagliasso til kjøttrettene, en bærsaftig vin som med sitt hint av sødme hamlet godt opp med bønnegryta og svineknoken, men som jeg egentlig ikke finner like perfekt til lammet. 
Her ville jeg heller ha enda et glass Langhe Nebbiolo. 

Villa 22 ga seg ikke før vi segnet om av metthet etter husets herlige olivenoljeis med havsalt. 
Fett og salt enda en gang, og i perfekt balanse. 

Denne restauranten er et særdeles fint tilskudd til byens spisestedsflora. 
Ikke bare forteller den at italiensk mat er så mye mer enn pasta, den demonstrerer det på en overbevisende måte. 
