Filmanmeldelse:Drager er ålreite dyr 

En god, ildspyttende oppfølger. 

Animasjonen i denne godt over middels sympatiske oppfølgeren til suksessen fra 2012, er gispende flott. 

La gå at filmen kanskje bruker overdrevent mye tid på å vise oss hovedpersonen Hikken og dragen Tannlaus’ svimlende flyturer over psykedeliske eventyrlandskaper (panoramaene ser ut som noe Roger Dean kunne ta tegnet til et Yes-omslag i 1973). 
Det er isolert sett fantastiske sekvenser. 
Og har noen gang rødt skjegg sett mer livaktig ut enn på vikinghøvdingen Steinur Digre her? 
Neppe. 

Hikken temmet sin trofaste drage i den forrige filmen, og vikingene på Borkøy lever nå i fred og fordragelighet. 
Han er blitt 20 år, og har en kul kjæreste i Astrid. 
Han er på jakt etter en identitet som voksen, og er i ferd med å finne den. 
Men det er mørke skyer på horisonten. 
Drago Blodbank, en fryktet dragejeger, rasler med sablene igjen. 
Målet hans er å fange alle drager, og uskadeliggjøre artens alfahann. 

Hikken, en proaktiv fyr, ønsker – akkurat som Jonas Gahr Støre – å forebygge katastrofen med «dialog». 
Og han får møte en viktig person i løpet av den diplomatiske ekspedisjonen, som vi imidlertid ikke kan røpe hvem er her. 
Men han får snart vite at ingen fører en sivilisert samtale med Drago – en mann som er en fange av sin egen redsel. 

Det går mot en unngåelig og voldsom konfrontasjon. 
Denne er, i likhet med filmens mange drager, nokså skummel og mørk, og neppe noe for de aller minste barna. 
Samtidig er dette en film om genuin kjærlighet: 
Til mennesker, dyr og jordkloden. 
Men også kjærligheten får seg et banesår i denne filmen, i et forløp som føles som et av de mest tragiske i en animasjonsfilm siden Disneys «Bambi» (1942). 

Filmen kunne med fordel gjort mer ut av den lovende Astrid-karakteren. 
Den er hektisk, og føles et kvarter for lang. 
På den annen side: 
Den introduserer en fin kvinnelig rolle i form av Valka, Hikkens mor. 
Den bidrar også med flotte stemmeroller for buldrende høyrøstede trøndere og vestlendinger. 

Stort sett lykkes imidlertid «Dragetreneren 2» meget godt, både som animasjonsfilm og oppfølgerfilm å betrakte. 
En forventet publikums-«drager» (ahem) dette. 

MORTEN STÅLE NILSEN 
