Stanken av blodige diamanter
Det kunne blitt en overvekt av action og vold i lovløs afrikansk jungel. 

Vold og action er det sannelig, men trykket ligger et annet sted: 
I det moralsk dramaet rundt jakten på en kostbar diamant. 
Det er flott løst. 

Tro ikke at det hele er en røverhistorie diktet opp av Hollywood. 
«Blood diamond» populariserer FN-rapporter som i detalj beskriver symbiosen mellom diamant— og våpenhandel i Sierra Leone under 90-tallets borgerkrig. 
Samt de pinlige forbindelsene til diamantforhandlerne i europeiske land. 

Når filmversjonen av sannhetene er så god, skyldes det at de etiske dilemmaene risper som kniver i huden til tre hovedpersoner: 
Den kyniske diamantsmugleren, journalisten som vil avsløre smuglertrafikken, og sierra-leoneren Solomon som vil redde sønnen sin fra å være barnesoldat hos RUF-geriljaen. 

Regissør Edward Zwick driver historien framover i et intenst tempo. 
Effektivt skildrer han hvordan geriljaen meier ned uskyldige, lemlester dem eller gjør dem til slaver i jakten på diamanter. 
Snart er filmens eksempelfortelling utformet: 
Hvordan få tak i den rosa diamanten som Solomon grov ned i bakken før han rømte fra slavedriverne. 

Leonardo DiCaprio pisker handlingen framover. 
Han er drivende god i rollen som smugleren Danny Archer og får særdeles overbevisende fram hvor kynisk fyren er. 
Men også Jennifer Connelly (journalisten) og Djimon Hounsou (Solomon) dras inn i et spill om liv og død. 

Det finnes eksistensielle paralleller mellom «Shooting dogs» med handling fra Rwanda og «Blood diamonds». 
Dypest sett drøfter begge hvordan Vesten utnytter afrikanske land, deres rikdom og deres tragedier. 

Det man kan savne, er koblingen mellom diamantsmuglerne og Al-Qaida, en link som er dokumentert av Global Witness. 

Uansett - diamanter stinker når de skinner i størknet blod. 
