Kjedelig roadmovie fra krigen
Noen filmer tar opp såkalt viktige temaer og samfunnsproblemer for å belyse dem fra en mer personlig og menneskelig side. 

Slik at vi virkelig skal forstå og selv få en følelse av konsekvensene av krig og andre grusomheter. 

«Kilometre Zero» er en sånn film, men den lykkes ikke i sin hensikt. 
Tvert om — kjedsomhet skaper bare distanse. 

Året er 1988, det er like før den irakiske diktatoren Saddam Hussein gjennomfører gassangrepene mot kurderne. 
Kurderen Ako (Nazmi Kirik) frykter å bli sendt til fronten mellom Iran og Irak som soldat og vil flykte med familien. 
Helst til Europa, der de ikke har kriget på 40 år. 
Men så kan de ikke forlate kona Selmas gamle og syke far. 
Abo får i oppdrag å kjøre hjem en kiste med en drept soldat. 
Sammen med en arabisk sjåfør kjører de i dagevis gjennom vakre, støvete landskap. 

Det er nesten ikke en krigsproblemstilling, stor eller liten, som ikke er bakt inn i denne svært enkle historien. 
Gjennom dialog, nyhetssendinger - eller handling. 
Ellers snegler historien seg av gårde med minimalt med begivenheter og dialog. 
Uten at den nødvendige stemningen blir skapt. 
Regissør Hiner Saleem har så mye han vil ha sagt på en gang at han fullstendig glemmer å røre eller engasjere oss. 
I stedet virker det som om han har bygd ut et innslag fra Urix til spillefilm. 
Bare kommentatorstemmen mangler. 
