Både vakkert og overveldende.Barna gisper av spenning 

Eksplosivt og fengende møte med en Sabeltann-klassiker. 

KRISTIANSAND (Dagbladet): 
Årets «Kaptein Sabeltann»-forestilling i Kristiansand Dyrepark er et frodig og spektakulært syngespill bygd på Terje Formoes første stykker om Sørlandets mest fryktede pirat og hans fargerike mannskap. 

I den spede begynnelsen av eventyret om Kaptein Sabeltann i 1990 sto en stab på åtte mennesker bak sommerens nattlige forestilling i Kristiansand Dyrepark. 
28 år seinere er 45 mennesker i sving foran og bak kulissene for å underholde barn og voksne gjennom sommersesongen. 

Sterke effekter 

De siste åra har stykket vært mer og mer preget av sterke og imponerende pyrotekniske og sceniske effekter, med innlagte sjøslag og heiseanordninger som har gjort det mulig å fly høyt over scenebildet. 
Superskurker har satt seg opp mot Kongen på havet, som han kaller seg, og handlingen har vært drevet fram av til dels magiske innslag. 

I sommer har man valgt å hente fram igjen «Kaptein Sabeltann og Grusomme Gabriels skatt», et stykke som har vært framført med jevne mellomrom siden midt på 1990-tallet. 
For hver gang har det vært videreutviklet musikalsk og dramatisk. 
Sangene kommer så tett at stykket til tider minner om en rockekonsert for barn. 
«Så synger vi for livet,» som det heter i en av Terje Formoes fengende sanger. 

Tilbake i tida 

Samtidig blir publikum tatt med tilbake til ei tid da Kaptein Sabeltann var en relativt ny trussel mot det fredelige Kjuttaviga. 

De to barna Pinky og Sunniva møter hverandre for første gang, og tante Bassa og Ruben driver vertshus for turister, populært på grunn av sitt kresne kulinariske repertoar, der det norske fenomenet «rullekake» står sentralt. 

Med Sunniva og Ruben såpass sentrale i handlingen får barna skikkelser å identifisere seg med. 
De to blir spilt med entusiastisk innlevelse av Mathea Pedersen Kilane og Sebastian Sjåstad Overå. 
Janne Formoe, den første som spilte Sunniva, kommer sterkt tilbake som tante Bassa, en rolle hun gjør til sin, med østlandsdialekt og trygg vennlighet. 

Skogen står i brann 

«Da jeg var deg,» forsnakker hun seg til Sunniva i en av forestillingens mange in-jokes. 
Ellers har man også lagt inn flere både lokalpolitiske og internasjonale vitser, til glede for den voksne delen av publikum, som når det snakkes om å gjøre Kjuttaviga «great again». 

I den første timen av stykket har man altså valgt å erstatte det overveldende og eksplosive med et mer nedtont drama. 
Alt er på et vis mer menneskelig, inkludert skurkene som ikke er så hyperfarlige som før og feiende fektekamper der teknikk står i fokus. 

Men så dukker spøkelset til Grusomme Gabriel opp av bølgene, og dermed trykkes det på detonatorene. 
Flammer og eksplosjoner sender hetebølger opp langs benkeradene, og hele skogen synes å stå i brann foran publikums forbløffede øyne. 

En båt i natta 

Rutinerte skuespillere levendegjør de velkjente skikkelsene. 
Kyrre Haugen Sydness har et sikkert grep om Sabeltann, en mann som er «slemmere enn de snille, men snillere enn de slemme». 
Med høy energi, Kiss-sminke og kraftfull røst framstår han som det sentrale punkt i handlingen. 
Håvard Bakke er tilbake som hans «skygge», og Kikki Stormo gjør lykke med sin Gro Harlem Brundtland-aktige borgermesteskikkelse. 

Sommer etter sommer lar man seg imponere av den fabelaktige utescenen i Dyreparken, der seilskuta «Den svarte dame» kommer glidende gjennom natta. 
Det er både vakkert og overveldende. 
Barna gisper av spenning. 
De vet at de har store begivenheter i vente. 
