Festlig om den rasende varsleren
Regissør Kjersti Horn og hennes ensemble lager strålende komikk rundt Henrik Ibsens Doktor Stockmann. 
Men de mørke sidene ved helten blir uklare. 

Jeg er enig med Horn i at å lese ”En folkefiende” er en temmelig kjedelig affære. 
Derfor er det herlig at instruktøren og hennes scenograf og kostymedesigner, Sven Haraldsson, så ettertrykkelig har flyttet personene inn i vår tids rekvisitter og kontekst. 

Legen Thomas Stockmann og kona Kathrine bor med fem barn i en stue overmøblert med slitte stoler, gullfiskbolle, marsvinbur, trommesett, potteplanter og japansk taklampe. 
Synet av paret i kaotiske omgivelser er lattervekkende, særlig da sofaen brøt sammen på premierekvelden under forsøket på en hyrdestund, noe som nok ikke var planlagt fra Horns side. 

At Ibsens helnorske småby er forvandlet til et kulturelt fargerikt lokalsamfunn à la 2017, oppnår Horn på to måter: 
Stockmann får huset sitt pusset opp av en polsk snekker, Jazec Horzer. 
Og sunnhetsbadet som 1880-tallets lege avslørte forurenset vann i, er skiftet ut med vår tids asylmottak. 

Akkurat den ideen hadde fungert enda bedre i september 2015 da Norge fikk sin del av flyktningestrømmen til Europa (i år har den blåblå regjeringen skrudd så kraftig til at slike mottak legges ned igjen over en lav sko). 
Men ok, vi husker godt at det var mulig å tjene fett på å legge asylmottak til konkursrammede hotell og tomme kontorlokaler. 

Varsleren får munnbind 

Asylmottaket på en gammel industritomt er blitt en gullgruve i den fiktive byen til Horn & Co. Da Stockmann får brev om at mottaket ligger på jord med giftig grunnvann, vris tommeskruen til med økende hastighet: 
Først vil lokalavisa 
Folkebudet gjerne offentliggjøre skandalen, så får legen munnbind fordi sannheten vil ødelegge det som gir byen inntekter. 
Fra da av stemples varsleren Stockmann som en farlig samfunnsfiende. 

Konflikten kommer utmerket fram, ikke minst fordi Thomas og broren Peter Stockmann spilles ut med heftige konfrontasjoner og høylytt raseri av Cato Skimten Storengen og Glenn Andre Kaada. 
Knallbra! 

Kathrine (Ragnhild Arnestad Mønness) støtter sin mann med økende fortvilelse i møtet med den åleglatte avisredaktøren Hovstad (Ole Christoffer Ertvaag), den autoritetstro trykkerisjefen Aslaksen (Lars Funderud Johannessen) og den sleske svigerfaren Grevlingen (Marko Kanic), festlig akkompagnert av en livlig bjeffende hund. 

Ironisk tvetydighet 

I et intervju i Teatermagasinet har Horn og Haraldsson antydet at skildringen av Stockmann skal bli tvisynt. 
Han er ikke bare den sannhetssøkende helten som står på sine idealer, han gjør også feil. 

Regissøren slår særlig sprekker i heltebildet ved å la Stockmann være nedlatende overfor arbeidsinnvandreren og asylsøkeren. 
Polske Jazec (Svein Solenes) må ta til takke med å bo i en kjeller. 
Verst er behandlingen av Randine (komisk iscenesatt av Lars Funderud Johannessen med skjegg og hijablignende sjal) som Thomas trakasserer seksuelt. 

Men dette ubehagelige sviket mot Kathrine kommer så brått på at jeg ikke helt tror på den ripen i legens lakk. 
Horn burde vært litt skarpere i å antyde at Stockmann er like kvinneundertrykkende som avisredaktøren som står i med legedatteren Petra. 
Dét er iallfall tydelig nok. 

Horn vil muligens vise oss at Stockmann har en skjult agenda bak sin idealistiske avsløring. 
Jeg ser ikke noe mer en naiv mann som havner i en umulig knipe som bryter ham helt ned. 

Videoscener 

Rogaland Teater har gått en lang vei fra enkel videofilming som før om årene virket amatørmessig, til godt integrerte videoprojeksjoner i fjorårets oppsetning ”Orlando”. 
Nå bruker Horn video vellykket ved å vise personer i komiske positurer i snøen straks de forlater Stockmanns hus. 

Langt mer diskutabelt er det at hun lar et par scener – i avisredaksjonen og folkemøtet i polakkens kjeller – spilles utelukkende på skjerm. 
En ting er at det er slitsomt å kikke så høyt opp (iallfall fra tredje rad) så lenge. 
Men hva i all verden gir slike filmatiseringer ekstra som ikke en scenisk løsning kunne oppnådd like godt? 

(bildetekst) 

Doktor Thomas Stockmann (Cato Skimten Storengen) går mot et personlig sammenbrudd i sin rolle som varsler. 
