Vakker men understimulerende krigsfilm
Russiske «Alexandra». 

FILM: 
Det starter som i en norsk forviklingskomedie fra 80-tallet. 
En eldre kvinne (tittelfiguren, spilt av den russiske operasangeren Galina Vishnevskaya) vaser rundt ved en øde jernbanestasjon, og havner tilsynelatende uforvarende på et tog fullt av soldater. 

Men det er ikke uforvarende. 
Hun skal besøke sin sønnesønn Denis, kaptein ved en russisk forlegning i et fiendtlig — muligens tsjetsjensk? 
— område, hvor det lokale markedet er så vant til militærmakt at de prissetter sigarettkartonger etter offisersrang. 

Kontrastrikt møte 
Og dette er kort og godt hva «Alexandra» handler om, møtet mellom en grim, lettere zomboid militærutpost og en gammel enkes på samme tid strenge vesen og åpne sinn. 

Det skal komme til å utløse noen for seeren komiske og for soldatene desautomatiserende situasjoner, som når hun mønstrer på en tanks med forslaget «skal jeg krype inn som en mark?» eller blir frarådet mot å entre en vaktbu fordi «det lukter hund der inne». 

«Hvor er hunden?» spør hun. 
«Det har ikke vært hund her på årevis», må soldaten medgi. 

Ugjennomtrengelig Trass dette, og det for et norsk publikum snedige sammentreff at hovedpersonen minner om tidligere forsvarsminister Eldbjørg Løwer, kan det innvendes at «Alexandra» er en relativt understimulerende affære. 

Den er rik på stemning og gjør et interessant forsøk på å beskrive noe så enigmatisk som en russisk soldats indre liv. 

Ubønnhørlig tar man seg likevel i å ønske at scener som den hvor Alexandra studerer en mann sittende på en latrine var noe mindre dvelende. 
