Årets beste på Maijazz?
Mollestad spilte så sikringene røyk. 

Klokken 23.07 orket ikke sikringene på Stills Scene mer. 
Da var de blitt herjet med og sundspilt såpass at de bestemte seg for å gå. 
Vi andre som var i lokalet kjente en viss sympati med sikringene, for det var virkelig et råskinn av et band som plugget i en time tidligere. 
Hedvig Mollestad 
Trio var akkurat så råe som vi håpet og trodde på. 

Råkk! 

Mollestad har en fri, uhemmet og ikke minst upolert omgang med seig 70-tallsrock, prog og jazz. 
De tre elementene lever side om side i låtene, og de låner de beste fra hverandre. 
I jazzpartiene er det rocken barskhet som pipler ut. 
Rocken angriper de med jazzens improviserte og lettsindige forhold til regelboka, og uansett hva de spiller så svinger det voldsomt. 
Ikke rart sikringene kapitulerte og ga oss en ti minutters pause etter en drøy time. 

Mollestad spiller høyt, øser på med vrengte riff og gitarfigurer som sender oss tilbake til 70-tallet. 
De stakkarene som trodde de skulle på jazzkonsert fikk seg en kilevink av denne gjengen. 

Årets beste? 

Trioen er i med ett unntak vokalløs, og det er en krevende øvelse de mestrer ypperlig. 
De vet at stillstand i instrumentalmusikk er døden, og løsningen er uforutsigbarhet. 
Selv om vi har lyttet på albumet "Shoot!" var det overraskelser rundt hvert hjørne. 
Monstrøse riff, proglinjer, nedpåjazz, støy, skamløs rock og i det hele tatt. 
Masse energi, spilleglede, variasjon og alt det vi gjerne vil ha fra scenen. 

Det ble altså drøye ti minutters pause før finalen. 
Strømmen kom på igjen, og Mollestad fikk spilt seg ferdig. 
Den beste Maijazz-konserten i år? 
Ikke umulig. 
