Plateanmeldelse:Dido - «Girl Who Got Away» 

Ingen Eminem-hit i sikte denne gang. 

En ting er at Dido bruker fire-fem år på hvert album hun gir ut - det er noe av forklaringen på at hennes tredje album passerte uten at noen la merke til det. 
En annen er at det nå høres ut som om hun har gitt opp. 

Forsiktige forsøk på forandring ved forrige korsvei er nå erstattet med et helhjertet forsøk på å låte halvhjertet. 
«Girl Who Got Away» følger «No Angel»-formelen til punkt og prikke; den later som om 14 år slett ikke har passert siden debuten, som om komatøs taffelpop med «slepende beats» har noe med 2013 å gjøre. 

Dido er ikke ubegavet. 
Stemmen hennes gjør seg godt når hun har låtmateriale med nerve å bryne den på, som på tittelsporet her. 
Men nevnte nerve er så godt som fraværende på platen for øvrig. 
Og da blir den utdaterte produksjonen vanskelig å leve med. 

BESTE LÅT: 
«Girl Who Got Away» 
