Sverd, sandaler og selvhøytidelighet
Regi: Zack Snyder. 
Genre: Action. 
Amerikansk. 

STJERNER: 
Gerard Butler, Lena Headey, Dominic West 

HANDLER OM: 
Spartanerne, som i år 480 før Kristus møter perserne i krig. 
Perserne er sekssifrede i antallet. 
Spartanerne teller 300. 

DOM: 
OK, så er det buldrende, altoppslukende, heroiske pølsevevet USAs store gave til verden. 
Vi takker så mye for det. 
Og OK, så er denne filmen gild å se på, med sin fargepalett i gull, brunt, blått, grått og blodrødt - akkurat som i Frank Millers tegneserie. 
Men «300» er så ivrig etter å transcendere sine røtter i et medium - tegneserien - at den er blitt fryktelig selvhøytidelig på sin vei opp i verden. 

I «300» er historiefortelleroverskuddet som blåst for vinden, og kreftene blir brukt på å tegne ekspresjonistisk homoerotiske bilder av muskler som spiller i smør og sol i stedet. 

Deler av dialogen er lattervekkende elendig, og noen av scenene ødelegges av et lydspor med dårlig heavy metal. 
Kampscenene er i og for seg imponerende, men filmen har lagt seg så tett opp til «Ringenes Herre»-trilogien og «Gladiator» at den er nødt til å lide i sammenligning. 
«300» tar seg aldri bryet med å fortelle oss hvem spartanerne var, og fiendene deres, perserne, forblir enda større gåter. 

Filmen ber oss om å heie på spartanerne, men gidder ikke forklare oss hvorfor vi bør gjøre det. 

«300» har blitt det en film som «300» aldri må bli: Monoton. 
Grunnleggende trøttsom. 
