Razorlight «Slipway Fires»
ROCK (Mercury/Universal) 

Berømmelse er ikke sunt for alle, nei. 

Denne svensk-britiske kvartetten ga ut et fantastisk annetalbum i 2006, med nydelig, omtenksom gitarpop. 
Samtidig fikk frontmann Johnny Borrell mye kjeft for å være en selvhøytidelig gjøk. 
På «Slipway Fires» gjør han sitt beste for å leve opp til nettopp det. 

Få ting er mindre tiltalende enn store rockestjerner som forventer at lytterne skal identifisere seg med deres suksessderiverte «problemer», slik Borrell gjør på store deler av denne platen, ikke minst på rødmefremkallende «Tabloid Lover». 
Makan til patetisk sutring; mannen hevder endog at han har blitt «korsfestet for å fortelle sannheten». 

Musikken er også farget av de ukledelige pretensjonene, bare unntaksvis går Razorlight tilbake til forgjengerens betagende renhet, og man skjønner i enda større grad nå hvilken betydning produsent Chris Thomas hadde for den. 

«Slipway Fires» fremstår som en forsøksvis miks av The Waterboys og Simple Minds, men låter mest som The Ark minus humor. 
Sånn kan det altså gå. 

ANBEFALTE KJØP: 
«You And The Rest», «Burberry Blue Eyes» 
