Storserien «Britannia» vil så fryktelig gjerne bli en ny «Game of Thrones»
Blod, gørr og druider på syre. 

Flaks for «Britannia» at neste sesong av «Game of Thrones» ikke kommer før i 2019, og at det dermed er et helt år til vi blir minnet på hvordan god episk fantasy egentlig ser ut. 

«Britannia» er en ny serie proppet med gørr, maktkamper og sverdsvingende helter i pels og lær. 

Foruten «Game of Thrones», er «Vikings» og «The Last Kingdom» andre populære serier i kategorien, og siden HBO Nordic allerede viser to av disse, er det ikke så rart at de har sikret seg denne nye også. 

Romere og keltere 

Selv om den er laget av Amazon og britiske Sky Channel, og forsøker å kopiere HBOs store seriestolthet på alle tenkelige måter. 

Det skal sies at de kunne funnet en verre serie å kopiere, og utgangspunktet er ikke det verste. 
Dette er mer historisk drama med fantasyelementer enn ren fantasy, og handler om romernes inntog i Storbritannia i år 43 e.Kr. 
Det var deres andre forsøk på å erobre landet, etter at Cæsar ga opp noen tiår tidligere. 
Etter sigende var det de mystiske druidene – kelternes åndelige ledere – som stoppet ham, og de er fortsatt vitale motstandere. 
Motstand gjør også to rivaliserende keltiske kongedømmer, Regni og Cantii. 

Bleke kopier 

Dronning Antedia av Regni er sinna fordi hennes eneste sønn har fått manndommen kappet av, og det på bryllupsnatta med Cantii-kongens datter, rødhårede Kerra (Kelly Reilly). 
Hun er en kjempeklisjé av en fyrrig fantasyheltinne, likevel er hun blant de mer interessante i serien, med sitt uavklarte moralske kompass (skjønt, vi får nok snart en forklaring. 
Vill gjetning: 
Bakgrunnshistorie om kvinnemishandling.). 
Romergeneralen Aulus (David Morrissey) er heller ikke aller verst som listig antagonist med personlig agenda. 
Men resten av rollegalleriet er skuffende gjennomsiktige. 

Nikolaj Lie Kaas har fått den utakknemlige jobben med å bli «Britannia»s svar på Tyrion, en utstøtt druide som krabber rundt i skogen og ser syner, mens han leverer forsøksvis artige replikker. 

Han havner i motvillig kompaniskap med vesle Cait, som han redder fra romerne. 
Det kunne vært en original konstellasjon, hadde det ikke vært for at de ligner sånn på Arya og The Hound. 
(Jeg tar sjansen på at du vet hvem de er, for jeg tviler på at du vil se denne serien hvis du ikke allerede er fan av «Game of Thrones».) 
For øvrig ligner Kerra og broren på Cersei og Jaime, minus den incestuøse sexen. 
Brorens kone er seriens svar på Margaery Tyrell, mens Regni-prinsessa som legger an på ham er Melisandre, og begge er så påtatt forførende og tacky at jeg blir provosert. 

Brå død 

Noe annet «Britannia» har lært av serieforbildet, er å drepe hovedpersonene sine, raskt og smertefullt. 
Men der «Game of Thrones» oftest lar dem få en sesong før de gjør ende på dem, forsvinner flere antatte hovedpersoner etter bare én episode i «Britannia». 
Det er jo litt leit, når det er så vanskelig å føle noe for de vi står igjen med. 

Noen lyspunkter finnes, som den flotte walisiske naturen og det fascinerende historiske forelegget. 
Druidene er en spennende gjeng, bare vi kan bli ferdige med det blurry syrerus-filteret som blir lagt på bildet hver gang vi beveger oss inn i leiren deres. 
Mackenzie Crook (kjent fra «Game of Thrones»!) er sjefsdruiden Veran, nok en type med uklare hensikter, og særdeles skumle krefter. 

Serier som dette bruker gjerne tid på å falle på plass, og kanskje blir både handling og karakterer mer interessante etter hvert. 
Men originalt blir det nok aldri. 

Anmeldelsen er basert på de første tre episodene. 
