OBS-revyen 2018:Et mylder av oppfinnsomhet 

Hardrockerne i Lordi finner seg selv, og revygruppen ved Oslo by Steinerskole vinner publikum. 

Vi er samlet rundt badstuovnen sammen med medlemmene i Lordi, det finske hardrockbandet som vant Eurovision i 2006. 
Siden den gang har det vært litt stille. 
Ikke så rart, ettersom selveste Mr. 
Lordi har stengt hele gjengen inne i en av Finlands tre millioner badstuer. 

Mr. 
Lordi, spilt av Viktor da Silva, er en pedagogisk og lavmælt fyr, men så fort det snakkes om å forlate badstuen blir det tydelig at her slipper ingen ut. 

Oppfinnsomhet og få klisjeer 

Bak maskene finner vi en gruppe i badekåper som har mistet troen på Satan. 
Nå håper de at reggae kan være nøkkelen til frihet. 
Slik blir vi raskt dratt inn i OBS-revyens komiske univers. 

Vi skal riktignok ut av badstuen og innom alt fra den makabre «Global warming on ice» og en liten grønnsakssuppemusikal, til eventyr med «Freaky friday»-vri i New York. 
Felles for de fleste sketsjene i «Lordi, hvor ble det av dere i alt mylderet?» er masse oppfinnsomhet og originalitet. 
Man er heller ikke redd for å bruke litt tid på å fortelle en historie, selv om premisset av og til kan bli litt innviklet. 

Innslaget «20 spørsmål» kunne for eksempel fort falt i klisjéfellen, men henter seg inn da det viser seg at det hele egentlig har vært NRKs norskopplæringsprogram for rumenere, som mildt sagt ikke er blide for den norsken de har lært gjennom alle disse årene: 
«What the fuck is skravlebøtte og skurtresker», liksom. 

På landsmøtet til «Sydenpartiet de bleke» er det ikke dialogen som er morsomst, men når partimedlemmene stapper så mange marshmallows de kan inn i munnen eller spruter vann i fjeset på hverandre i bakgrunnen, er det enkel og effektiv humor. 
Publikum klarer i alle fall ikke å holde seg. 

Tett på tilskuerne 

Skuespillerprestasjonene er det ingenting å si på. 
Spesielt bør Cecilia Iversen trekkes frem, i et bredt spekter av roller som spenner fra Knut Borge i «20 spørsmål» til romvesen-versjonen av Maria Mena og «småsulten-mannen». 

Også bandet, med hele fire sangere, holder et svært høyt nivå gjennom hele forestillingen, og imponerer spesielt i starten av andre akt. 

Med scenen på gulvnivå og publikum rundt på tre kanter, oppnår skuespillerne ekstra god kontakt. 
Slik kan de også kidnappe en liten gutt i «pustepausen» som «ikke er en sketsj», men performance-kunst som skal bevisstgjøre oss på samfunnets brutalitet. 

Bortsett fra forsvaret for flere «dickpicks», tar ikke OBS-revyen opp de mest dagsaktuelle sakene. 
Men det er helt greit å ta en liten pause fra alle Trond Giskene og Donald Trumpene som befinner seg på mange av årets skolerevyscener. 

Den berømte røde tråden er heller ikke å spore, selv om det tross alt er bra at ikke hele revyen utspiller seg inne i Lordis badstue. 
Selve Lordi-historien, som er rammen for revyen, har ikke så mye handling, men er mer en rekke langtrukne filosofiske betraktninger om alt fra Foodora til Fornebu. 

OBS-revyen beviser like fullt med sin uhøytidelige sjarm at det ikke er nødvendig med et dyrt og overdrevent sceneshow for å levere en solid og morsom revy. 
