Sterkt om sex og følelser
Det «farlige» med sex, er at det kan føre til følelser. 
Derfor er «Weekend» en kjærlighetsfilm helt utenom det vanlige. 

Russell lever et tilbaketrukket, velordnet liv i Manchester. 
En kveld treffer han Glen. 
Det blir en ganske nedruse one-night-stand ut av det. 

Det viser seg at de to har mye felles; samtalene går lett. 
Og de er betatt av hverandre; sexen går enda lettere. 
Så den ene kvelden blir neste dag og neste kveld og natt. 
Før det blir klart at Glen er egentlig på vei bort - han skal flytte til USA neste dag. 

Vi snakker altså homoforelskelse. 
Og vi snakker kort tidsfrist; enhver romantikkfilms oppskrift på å bringe action inn i følelsene. 

Både homo-perspektivet og tidsfristen fungerer meget godt her. 
Homofilien, fordi det elementet av «utenforskap» som ennå måtte eksistere i et forhold mellom to av samme kjønn, spiller en rolle - om enn uventet. 

Og den korte tiden de har på seg, virker som en katalysator på dramaet. 

Filmen belyser klokt og innsiktsfullt og sensuelt «utenforskapets» utfordringer. 
Ikke fordi verden på utsiden trykker på. 
Men fordi det har så mye å si for særlig den mest utagerende og provoserende av de to, Glen. 

Vi vil alle være enestående og noe helt for seg selv. 
Glen insisterer på mange måter på sin seksuelle legnings eksklusivitet, i alle fall i forhold til sin egen selvforståelse. 
Faste forhold er ikke mulig, å unngå forakt kan ikke unngås. 
Og spørsmålet blir om ikke han selv er mer opphengt i stereotypiene enn noen andre. 
Det er et modig spørsmål! 

Russell er ikke så fri som Glen. 
Men langt mer avslappet og mindre problemorientert. 
Han har behov for å tro på varige og viktige forhold; varig kjærlighet. 

Er det tragisk? 
Neida; ikke det spor! 
Hele filmen er en utforsking av det moderne unge menneskets utfordringer om å finne seg selv, finne en annen, finne sin plass. 
Det er et faktum at mennesker som oppsøker den moderne tids paringsarenaer, gjerne begynner med sex; det er ikke spesielt vanlig å nekte seg selv nytelse - helst øyeblikkelig. 
Gjerne kombinert med utstrakt rusbruk. 

Det spiller overhode ingen rolle at dette er en homsefilm; problemstilingene, temaet og gjennomføringen er hundre prosent relevant for absolutt alle. 

Filmmediet har helt siden starten dyrket det harmoniske heteroseksuelle forholdet. 
Å se en film som dette blir et forfriskende brudd med en hundre år gammel filmtradisjon, med et helt nytt fortegn. 

Anbefalingen er betingelsesløs! 
