Glansbildet av Stephen Hawking
Biografifilmer over store menn blir ekle når skjønnmalingen tar over. 

Regi: 
James Marsh. 
Med: 
Felicity Jones, Eddie Redmayne, Emily Watson, David Thewlis, Charlie Cox, Harry Lloyd med flere. 
Storbritannia 2014. 
2 timer 3 minutter. 
Aldersgrense: 
Tillatt for alle. 
Egnethet: Ungdom/Voksen. 

Visst er det imponerende med forskeren Stephen Hawking som i en meget syk kropp har laget avanserte teorier om universets sorte hull. 
Men det som gjør inntrykk i virkeligheten, ødelegges av at regissør James Marsh og hans manusforfatter forgyller kona Janes samliv med det handikappete geniet. 

Får ikke fram slitet 

Leser man artikler i britisk presse eller memoarer av de involverte, slår glansbildet sprekker. 
Jane giftet seg med 23-åringen i 1965, men hadde egne ambisjoner i litteraturfaget. 
I stedet blir hun redusert til en hjemmeværende 60-/-70-tallshustru som Hawking binder til å ta seg av hans stadig mer hjelpeløse kropp, på toppen av eneansvaret med å stelle og oppdra tre barn. 

Filmen er ikke i nærheten av å få fram hvilket slit det var for henne. 
Fordi filmskaperne vil formidle en plettfri beundring for det innestengte geniet i det forkrøplete legemet, legges forholdet mellom Jane og Stephen inn i en superromantisk story der detaljene er skrevet om. 
Jeg sier ikke at ikke kjærligheten bandt de to sammen i det virkelige liv, men filmversjonen forenkler og lyver – i kjent stil. 

Når man bare vet dette, finnes det en rest å glede seg over. 
Eddie Redmayne spiller hovedpersonen med en troverdig likhet og ser etter hvert like forkrøplet og syk ut som den ALS-rammede Hawking. 
Det er imponerende. 

Stakkars Felicity Jones blir satt til å skape et yndig portrett av selvoppofrende Jane, men her sliter regissøren langt mer med å få alderen til å tære på henne: 
Vi møter henne som 21-åring og forlater henne 30 år senere, uten annen endring enn at ungpikehåret klippes. 
