Lerchelysten
Sondre Lerche stjeler som en stor kunstner. 
Til og med fra seg selv. 

Sist var han her med oppbruddsverket «Please» (2014). 
Der beskrev han turen fra skilsmisse til frihet. 
Nesten tre år senere er 34-åringen mindre ydmyk. 
Fremdeles ikke fri. 
Ikke en gang fra fortiden. 

«Pleasure» deler typografi med «Please», med en avkledd og speilvridd Lerche bak. 
Presseskrivet, forfattet av samlivsterapeut Sissel Gran (!), understreker albumets ambivalente dilemma: trygghet versus frihet. 

Her henger alt sammen med mye. 
Som for eksempel i «Violent Game», den lengste, mest bråkete og mest «Please»-lignende låten. 
Spilt inn like etter forrige albumlansering. 
Snakker vi søskenalbum? 
En oppfølger? 
Tja. 
Lerche er i alle fall i flyt når det gjelder kreativ utvikling og referansehenting. 
Som kjent: 
De største kunstnerne er noen tjuvradder. 

Åpneren «Soft Feelings» stjeler for eksempel introsynthbassen til New Orders «Bizarre Love Triangle», og ... vent ... synth? 
Yes. 
Møt Sondre Lerche, gitarmann formidable, nå også keyboardentusiast. 

Henvisningen til New Order er dypere enn som så – siden Lerches låt også fremstiller et slags trekantdrama. 
En smartness og lystforvirring som omfavner flere av låtene. 

Ikke minst i form av et tett forhold til indiedance fra Manchester og new wave fra New York. 
Kombinasjonen av disse to gjør tidvis Talking Heads' innflytelse nesten overtydelig. 
Tekstlig mest i ulike utsagn, som «Stop Making Sense» et stykke mot slutten. 
Musikalsk i et ublu forhold til hvordan en melodi skal oppføre seg. 

Det er flere åpenbare tekstlinjereferanser til andre steder – fra «Leader of the Pack» til «Dancing with tears in your eyes» til «Blue Suede Boots». 
Like trivelig forvirrende som musikken. 

Låtene snirkler, snurrer. 
De tar uvante vendinger som er like overraskende befriende hver gang. 
Albumet er gøyalt fortumlende og overbevisende, ambisiøst nytenkende. 

I sitt 16 år er som artist evner Sondre Lerche ikke bare å fornye seg selv. 
Han fremstår som kanskje den mest positivt annerledestenkende av oss alle. 
Det er, for å parafrasere albumtittelen, enn sann glede. 
