Anmeldelse:Hva er det Ingar Sletten Kolloen har kokt sammen her? 

Storjuging er også en kunst. 

Hva er det Kolloen har kokt sammen her? 
Skal jakten på den forsvunne suppeterrin oppfattes som satire, slapstick eller litterær farse? 
Slike foruroligende spørsmål om sjanger dukket unektelig opp, inntil det sånn omtrent på side tretti og utover ble klart at «Den tomme plassen i vitrineskapet» er lite annet enn et anmassende forsøk på å skive underholdningslitteratur. 

I lanseringsintervju med avisen Vårt Land har Kolloen opplyst at han denne gang ønsket å slippe «storjugeren» løs. 
Da er det fristende å replisere at Kolloen må bli bedre til å juge. 
Sannferdige skrøner er også en kunst. 

«Ellevill ferd» 

«Ellevill ferd» 

Hun har arvet en kostbar porselensbolle kalt keiserinneterrinen, og dermed flettes Dronningens og vaskedamens liv sammen på en ellevill ferd mot Norge ledsaget av venninnen Magdelone og jaget av skurken Mielke. 

Damer i støtet 

Damer i støtet 

Tilfellet Kolloen er denne gang en blanding vulgær komikk og lange, likegyldige dialoger. 
Personene er av papp eller porselen, i hvert fall ikke av kjøtt og blod. 
Slik lyder det slik når skurken blir arrestert under Peer Gynt-forestillingen ved Gålåvatnet: 

«Jaha, Mielke, kan du så forklare hvorfor du sprang inn på arenaen før det var pause?» 

Så kan man jo spørre hvorfor Ingar Sletten Kolloen, som har skrevet så mange kritikerroste biografier, nå utgir en bagatell av en bok. 
