Ny triumf for den beskjedne «kongen av Kongsvinger»
Elegant fra Norges mest tilbakelent følsomme romantiker. 

ALBUM: 
Det åpner med en fabelaktig, instrumental gitarouverture, som setter stemningen. 

Veien er ikke akkurat noe nytt symbol i litteraturen/rocken/filmen, men Lønhøiden er god til å gjøre klisjeer til sine egne. 

Som reisefølge har han med seg Bob Dylan (i en norsk versjon av den mektige «Señor») og Hans Børli («Rapport fra grasrota»), dessuten Nashville-komponisten Wayland Holyfield, som har fått sin flotte «Where The Arkansas River Leaves Oklahoma» plassert ved bredden av Glomma. 

Resten er Lønhøidens verk; elegante, sjangertro låter, framført av Norges mest tilbakelent følsomme romantiker, med steelgitaren blafrende som kornmo over landskapet. 

Ingen store fakter, men intimt og listende, skritt for skritt langs «en endeløs vei». 

Fra den skumle (Townes Van Zandt-inspirerte) «Hit hvor toga går» til den håpefulle «Kom min venn» er dette en ny triumf for den beskjedne kongen av Kongsvinger. 
