Konsertanmeldelse:Cashmere Cat, Øyafestivalen 

Når katten kommer hjem danser musene for harde livet. 

KONSERT: 
Cashmere Cat 

STED: 
Tøyenparken, Oslo 

PUBLIKUM: ca. 5000 

Foran fem tusen hoder som har skvist seg sammen i Sirkus-teltet på fredagskvelden, står den ellers beskjedne Magnus August Høigberg oppå miksebordet og brisker seg med lyden av «Wolves». 

Les også: 
Superstjernene elsker Cashmere Cat 

Alt man har å dømme etter er silhuetten hans i høyden mot en knæsj rosa bakgrunn, men det rake kroppspråket hans, som til vanlig består av å skjule seg bak luggen, tyder på at det sannsynligvis er hans stolteste samarbeid som smeller ut av anlegget. 

Det er et følelsesladd øyeblikk, ikke bare på grunn av den hjemsøkende falsetten og groteske bassen som rister teltet. 

Plateanmeldelse: 
Cashmere Cat - «9» 

For ti år siden intervjuet jeg Høiberg på gutterommet i Halden, der han fantaserte om en karriere som musikkprodusent. 
På toppen av drømmelisten da var å jobbe med Kanye West. 

Så seiersdansen til «Wolves» er på sin plass. 

Men den stolte og prisbelønte DJ-en vet også hvordan man skal beverte en rave. 
Fra han åpner med «Night Night» til den utvidere remiksen av «Do U Like Drugs», føles hele settet som å få grisebank av sukkerspinn. 

De sirupsøte akkordene kombinert med dunkende solarplexus-kilende bass gjør fredagens avslutningssett til et rosa inferno. 

Så du? 
Obamas datter på Cashmere Cat-konsert 

Han sklir innom tribal house, «Sommerflørt», et overraskende innslag med ATBs «Till I Come» og en djevelsk rave-sak som kunne ha vært et dystert easter-egg fra «Mortal Kombat»-spillene. 

Danseringene plopper opp som frosker i mengden og beruselsen når sitt klimaks med Ariana Grande-samarbeidet «Quit», der det nærmest oppstår en unison eufori i teltet. 

Settet domineres selvsagt av hans egen kattalog, med en tidlig utblåsning av «Mirror Maru» og en ertende oppbyggning av «Trust Nobody» som dessverre hopper av i svingen og leder til et litt hakkete antiklimaks. 

De litt for lange pustepausene mellom hvert drop er det eneste å utsette på showet forøvrig. 

Cashmere gjør opp for det når lyden plutselig kuttes og alt går i svart og etterlater et perpleks publikum. 
Man rekker å tenke på hvilken bane man skal rekke, før den deilige bassen kommer tilbake og sender settet rett hjem. 

Oh kitty, kitty! 

SANDEEP SINGH 
