EQ2:Vår ultimate hevnfantasi 

Denzel Washington er tilbake i rollen som Den gode hevneren. 

Ingen kan velte sin vrede over verdens urettferdighet som Denzel Washington. 

Liam Neeson kan også spore opp og drepe de skurkene han mener ikke fortjener å leve, og han både snakker og ser ut som en hevner. 
Washington er mildere, nesten asketisk, og ser ut til å nyte de dagene da han bare kan sitte på T-banen og lytte til vanlige mennesker som aner fred og ingen fare. 
Men når han slår til, skjer det ubønnhørlig og raskt, gjerne med et sitat som gir inntrykk av å ha litterær referanse. 

Kampen for Godheten 

Det er fire år siden den første filmen, som var basert på en TV-serie fra 80-tallet. 
Robert McCall (Washington) slikker fortsatt sine sår etter hustruens død og tilbringer tiden med gode gjerninger i et anonymt nabolag i Boston. 
Blant dem som får nyte godt av hans tjenester, er en Holocaust-overlevende, en bokhandler og en lokal tenåring – alle mer enn verdige kandidater, som ikke har bedt ham om å hjelpe dem. 

I åpningssekvensen løser han bokhandlerens problem i en spektakulær actionsekvens på et tog til Istanbul, og du vil kanskje lure på hvorfor McCall gjør seg all denne umake og hvordan i all verden en uskyldig bokhandler har viklet seg inn i en voldelig mafia. 

Kompromittert oppdrag 

Men slike spørsmål er overflødige. 
McCall er Hevneren som går løs på Urettferdigheten, og filmen handler først og fremst om å bygge opp en forventning om hva slags straff de råtne eplene har i vente. 
Denne gangen har råttenskapen rykket nærmere McCall enn han først er klar over. 

Noen gamle kolleger fra den militære etterretningen har begynt som frilansere, og de har mistet sitt moralske kompass som tilsa at de bare skal jobbe for Godhetens Amerika. 
McCalls nærmeste venn og kollega, Susan, spilt av den alltid solide Melissa Leo, kommer på sporet av Konspirasjonen og må bøte med livet. 
Det er da McCall bestemmer seg for å hente frem de store kanonene. 

Washington som stump gjenstand 

Dette er en film der publikum er garantert tilfredsstillelsen av å se skurkene få unngjelde, og McCall viser ingen nåde. 
Han ser ikke ut til å nyte smerten han påfører skurkene, slik for eksempel Clint Eastwood eller Charles Bronson i sin tid gjorde det, man kan isteden ane en viss yrkesstolthet over effektiviteten og oppfinnsomheten i drepingen. 
McCall kan bare plukke opp en gjenstand fra bakken og forvandle den til et drapsvåpen. 
Han liker å lese bøker, men når drepingen tiltar, skjer det uten ytterligere kommentarer. 
Det er da Washington forvandler seg til en stump gjenstand som ikke har noe særlig å by på, utover den humørløse, monotone volden. 

Eier rollen 

I actionfilmer som Man of Fire spiller Washington også en hevner som forfulgte skurkene og beskyttet de uskyldige, men voldsutøvelsen ble kompromittert av volden selv, og budskapet ble mer komplisert. 

Det er sikkert befriende for mange at denne filmen ikke tar seg selv like alvorlig. 
Men til å være ren og skjær action-eskapisme, har den for lite lekenhet og humor for min smak. 
Det som er ment å være McCall-skikkelsens egenart, det at han er en tilbakelent og nesten motvillig hevner (og derfor enda mer rettferdig og resolutt), gjør ham noen ganger bare ubevegelig og kjedelig. 
Men Washington viser et eierskap til rollen som det likevel er umulig å ignorere. 
Han har som Eastwood grodd fast i rollen som hevner, og spørsmålet er om det er noen vei tilbake. 
