Oasis-vokalisten slenger med leppa.Bare synd soloskiva hans er totalt tannløs 

Rock 'n' roll fiskeboll. 

ALBUM: 
Søskenkjærlighet er ikke som andre typer kjærlighet: byggesteinene er ikke gjensidig respekt, men gjensidig misunnelse. 

I et intervju våren 1994 nikket Liam Gallagher mot storebror Noel og erklærte, med typisk stormannsgalskap: 
«That’s why we’ll be the best band in the world – because I fuckin’ hate that twat there». 

Hadde det ikke vært for at han forvekslet «best» med «størst» – men absolutt bra – ville spådommen vært helt presis. 
Både albumdebuten «Definitely Maybe» (1994) og den vemodige oppfølgeren «(What’s the Story) Morning Glory» (1996) er popkulturelle bautaer; sistnevnte perfeksjonen av Oasis’ mektige arbeiderklasserock. 

Jager fortsatt rusen 

Gallagher-brødrene har imidlertid ikke klart å reise seg etter de – med hodene fulle av kokain og hybris – forsøkte å fly enda nærmere sola med sagnomsust overproduserte «Be Here Now» (1997). 
I 2009 fikk de omsider nok av å bade i middelmådigheten sammen, og gikk hver til sitt. 

Etter Oasis’ oppløsning har de fortsatt å jage etter gullalderen, det være seg med storebrors High Flying Birds eller lillebrors Beady Eye. 
Liam uten låtskriveren Noel; Noel uten sangeren Liam. 

Fryktelig dølle «As You Were» – som er Liam Gallaghers faktiske solodebut – er med andre ord ikke all verdens å bli klok på. 
Pop-produsentene Greg Kurstin og Dan Grech-Marguerat bidrar i stor grad til at «As You Were» er blankpolert, og tidvis i flørt med smakløs folkrock («Wall of Glass», «When I’m In Need»). 

Tannløst kjekkaseri 

Selv om albumbeste «For What It’s Worth» er en blåkopi av enhver Oasis-ballade, vinner den på å framheve Liams eviggrønne røst. 
«Underneath my skin there’s a fire within/still burning», messer 45-åringen. 

Nå ja. 
Freidigheten hans er et gjennomgangstema på skiva (linja «Yes, I know, I’ve been bold/I didn’t do what I was told» («Bold») later til å være skrevet av en rampete tolvåring), men speiles overhodet ikke i musikken. 
Det er særlig dette misforholdet mellom Liams proklamerte kjekkaseri og lydbildets totale tannløshet som gjør skiva dårlig framfor dypt middelmådig. 

«As you were» betyr noe à la «glem alt jeg nettopp sa». 
I likhet med broderens «Chasing Yesterday» (2015) – som inneholder den flotte romrockeren «The Right Thing», en låt langt mer interessant enn noe man finner her – er det en passende albumtittel. 
«As You Were» er nemlig glemt før du vet ordet av det. 
