Film:Hulder til bulter 

Hardingfele, hulderhint og hardkokte rengjøringsagenter er alle fengende ingredienser. 
Men helheten fortryller ikke. 

Konseptet er spennende. 
To åstedsvaskere snubler i skrubbeprosessen over en kjeller som tilsynelatende ikke har vært åpnet på mange år. 

Der finner de ikke skjeletter i skapet, men en skjelvende skapning de ikke aner hvem er eller hvor kom fra. 

Mannen som bodde på stedet er i forskjellige grader av forråtnelse (tilsynelatende tatt av rovdyr, derav åstedsvasken) og jenta selv er lite snakkesalig. 
Historien nøstes opp litt etter litt gjennom gamle, skranglete kassett-opptak merket «Thale», pompøse fortellerstemmer og minner. 

Regissør, manusforfatter, klipper og altmuligmann Aleksander Nordaas lykkes i å skape en klaustrofobisk stemning nede i kjellerrommene. 
Og i å bygge opp til tradisjonelle «hopp i kinostolen»-øyeblikk. 

Han har oppnådd mye på et lavt budsjett, og viser tilløp til gode takter. 

Men filmen skjemmes også av et par opplagte logiske brister. 
Og ja, vi befinner oss i mytisk farvann, men også der må vi tro på det som skjer. 

«Thale» har òg et par overtydelige bihistorier som en forstår motivasjonen for, men som oppleves påtatt i en fortelling på snaue én time og 19 minutter. 
Og som i løpet av den tiden også skal formidle det fortettede mysteriet Thale selv er. 

Silje Reinåmo overbeviser på den kanten. 
Hun får ikke mange strenger å spille på, men balanserer hovedpersonen et sted mellom lavmælt og brutalt primitiv. 
I scenene vi ser henne i, er hun ofte naken, men det oppleves aldri overflødig eller spekulativt. 

Den lakoniske dialogen mellom Elvis (Erlend Nervold) og Leo (Jon Sigve Skard) funker som komisk avkobling. 
De to tegnes som tydelige karakterer og kontraster, slik resten av filmen også skifter mellom åpent landskap og trange kjellerom, solbadet skog og totalt mørke. 

«Thale» viser også noen stivbeinte dataanimerte skapninger, som på det stadiet vi har blitt vant til på lerretet i dag, nærmest blir som flanellograf-action å regne. 
Det distraherer mer enn det beriker historien. 

For all del, filmen har sjarm og surfer på en god bølge. 
Men tidvis ser den ut som surfebrettet du lagde på sløyden. 

INGVILL DYBFEST DAHL 
