Kirkeklokker, trekantdrama, bygdeliv
BOK: 
Sanselig og systematisk om et bygdesagn, sjalusi og sorg. 

Lars Mytting: 
Søsterklokkene. 
Roman. 
445 sider. 
Gyldendal. 

Den fjerde romanen til Lars Mytting (f. 1968) - han som folk flest trolig mest forbinder med sakprosautgivelsen «Hel ved» (2011), og som har solgt over en million bøker på 18 språk – er en frodig historisk roman med den forviklingsrike hovedhandlingen lagt til en fiktiv bygd i Gudbrandsdalen rundt 1880. 

Teksten er konsekvent nøstet sammen og full av hverdagsrealistisk stoff ispedd magiske, melodramatiske elementer knyttet til sagn og overtro, kjærlighetens veier og avveier, moralsk svik, sykdom, savn og død. 

Det viktigste ledemotivet i romanen er de malmfulle Søsterklokkene i bygdas forfalne stavkirke fra 1170. 
De ble støpt da storbonden på Hekle-gården mistet sine to siamesiske tvillinger, sammenvokst fra hoftene og ned. 
Han ofret hele slektens sølvbestikk i støpen, noe som resulterte i at de to klokkene ga fra seg en makeløs klang, ofte uten at klokkeren var i kirken når de ringte. 
Slik appellerte Søsterklokkene både til sansene, sterke følelser, kollektiv overtro. 

Dette folkloristiske motivet er godt turnert og knyttes tett sammen med den dramatiske kjærlighetshistorien til Astrid Hekne, den 20-årige eldstedatteren på gården som flere hundreår tidligere sørget for at Søsterklokkene ble bygd. 
Hun har sagt nei til to respektable friere da hun forelsker seg i Kai Schweigaard, bygdas nyankomne prest, for deretter å falle for Gerhard Schönauer, den tyske arkitekten som har fått i oppdrag å tegne den lokale stavkirken som skal rives, fraktes til Dresden og gjenoppbygges på sachsisk jord. 

Da Astrid får vite at også Søsterklokkene skal fjernes fra bygda, legger hun en plan som får skjebnetunge konsekvenser for både henne selv, presten og den tegnende arkitekten. 
Utfallet av trekantdramaet og det tyskstyrte prosjektet, inspirert av maleren I. C. Dahl og hans interesse for norske stavkirker, bør ikke røpes, men den historien som utfolder seg, er et historisk forankret melodrama som garantert vil kunne appellere til mange lesere. 
Mye er ømt og heftig formidlet, fantastiske elementer veksler med beinhard realisme, livet i en fattig bygd mot slutten av 1800-tallet avdekkes i detalj, teksten er elegant komponert, og dikterspråket fengsler med sin blanding av standard bokmål, ledig dialekt, tysk og oppdiktete begreper med magisk, fantasieggende klang. 

Da får en heller bære over med dikterens hang til det romantisk svermeriske. 
