Nissefantene imponerer - igjen
Våre kritikere på 6, 10, 10 og 34 lar seg imponere av nissene på Sola. 

— Ok, unger, dere kjenner drillen. 
Nå har dere sett Barnas Store Julerevy for ørtende gang. 
Kom med kritikken. 

— Det var gøy! 

— Ja, jo, men det holder ikke. 
Her har vi masse nisser, masse tullball og veldig god stemning, men dere får ikke bli med neste år hvis dere ikke kan ordlegge dere litt mer blomstrende. 
Ella og Iris, 10 år, utdyp! 

— Ok. 
det er kjekke sanger og sånt, men det beste er at de er løgne. 
De har mange vitser og finner på mye tull. 
De er liksom ikke så seriøse som vanlig teater. 
Det er mer sånn....koko eller noe. 

— Det var løye med han der i Syden, Navidad eller noe. 

— Felix Navidad. 

— Ahhh, akkurat som Feliz Navidad. 

— Som betyr... 

— ...god jul på spansk. 

— Nettopp. 
Og det kaller vi... 

— ...ordspill. 
Dårlig ordspill. 

— Nja, den var vel ganske bra? 
Og det er mange av dem. 
Som når reiseguiden i Syden, Felix Navidad, sier at navnet betyr god jul, hvis du tar ei spanske ei. 
Og at nissene kan leve som grevlinger i Syden. 
Det er mange sånne. 
Noen for ungene, mange for de voksne. 

— Ikke mange fikk med seg at de hadde fått noe inn med farsmelka. 

— Hæ? 

— Nettopp. 
For de voksne. 
Vi ler gjerne på ulike steder, men forunderlig ofte ler vi samtidig. 
Når postmannen kommer inn på scenen i hundre i en golfbil. 
Når Rudolf dukker opp. 

— Da var vi på do, pappa. 

— Ja, Lykke, det er også en slags tradisjon. 
Det er komplett umulig å gå før forestillingen, sant? 

— Men da måtte jeg ikke. 

— Ja, ja, nok om det. 
Du er seks år... 

— ...og et halvt. 

— La gå, seks og et halvt. 
Du tror alltid det vil bli skummelt. 
Var det nifst? 

— Nei. 
Selv om det var veldig mange av Svartnissen. 
Det går nok greit for dem som er fem år eller seks. 
Fire er kanskje greit, hvis de er vant med litt skummelt. 
Og han ene mista buksa. 
Haha. 

— Det er litt sånn. 
Det er lov å miste buksa. 
Når en av ungene i salen blir vel ivrig i tilropene kan Kissa Nissemann si at han er galen i halen i rompekanalen. 
Det passer liksom her. 
Fikk dere med der at de kalte dem nissefanter? 

— Nei. 
Nissefanter? 
Nesten... 

— Mhm. Jess, nettopp. 

— Det er gøy å rope til dem på scenen. 

— Absolutt. 
Noe av hemmeligheten er at du ikke ser på i mer enn 10 minutter av gangen før du enten blir med og synger eller får ropt litt. 
Smart. 
Kan du gjenfortelle historien? 

— Nei. 

Hva mener du, nei? 

— Gjør det sjøl. 

— Seriøst? 
Ok. 
Svartnissen vil ødelegge jula. 
Han får lurt de snille nissene til Syden mens han kloner seg selv. 
Det blir veldig mange svartnisser å sloss mot. 
denne syltynne fortellingen sklir framover gjennom masse sketsjer, ordspill, sanger og en god del slap stick. 

— Hva er slasptikk? 

— Slap stick! 
Når Mr. Caboom slåss mot alle svartnissene og de sparker hverandre i rumpa og slår hverandre med klubber mens orkesteret lager lydene. 
Nesten som en dans. 
Imponerende greier. 
Jeg liker at de alltid lager nye karakterer, noen nye kulisser og kommer med nye påfunn, samtidig som de beholder masse av det folk elsker. 
Gode figurer som Postmannen og Reinsdyret Rudolf. 
Vi fikk også en dæsj russisk ubåtkaptein og den svenske personlige treneren Hasse Polyester. 
I år har de også skrevet en veldig god rolle til Vegar Hoel, Felix Navidad. 
Han er storveis på tullespansk. 

— Pappa, det viktigste er at det er veldig kjekt. 
Ikke sånn fint og julesanger og sånt, men veldig kjekt. 
Sånn er det hvert år. 

— Enig i den analysen. 
Var årets forestilling bedre eller dårligere enn i fjor og fjorden før? 

— Like god eller bedre. 

— Terningkast? 

— Tusen! 

— Skal du gå hjem? 

— Nei. 
Seks 

— Fem. 

— Fem. 

— Ok. 
Jeg er enig. 

— Skriv at det var LOL. 

— Jeg skriver IKKE at det var LOL! 

— Er det ikke sånn at du MÅ skrive det vi sier? 

— Ehhh....ja, jo. 

— De skriver du at det var LOL. 
Og YOLO. 
You Only Live Once og da må folk gå og se det. 
Siden de bare lever once. 
