Jacques Mesrine var hensynsløs, sjarmerende og dødelig
Ikke rart vi liker ham. 

FILM: 

I løpet av 1960 og 70-tallet terroriserte Jacques Mesrine den franske bankstanden, han sjarmerte kvinner i senk, han kidnappet høytstående borgere, han ble fengslet gang på gang, men maktet å rømme på den ene merkelige måten, etter den andre. 
Han myrdet, han giftet seg og fikk barn og han skrev sine egne, profilerende memoarer. 
Mesrine var en kriminell utenom det vanlig. 
I hvert fall likte pressen å omtale ham som det, som en slags Robin Hood, en banditt med moral og verdier, som til slutt ble en så stor kvise på det franske samfunnets rumpe, at han endte sine dager i sin splitter nye BMW, gjennomhullet av nitten kuler tilhørende det franske politiet. 
I «Instinkt for mord» møter vi Mesrine som ung soldat, i det han utfører krigsforbrytelser under Algeriekrigen. 
Så følger vi ham som fersk kriminell, i det han baner seg vei i den franske undergrunnen, raner banker over en lav sko og ferierer på den spanske solkysten med pengesedler i skjortelomma og høy sigarføring. 

I del to, «Samfunnsfiende # 1», møter vi en mer mett forbryter, en mann som er lei av å rømme, som har gjennomskuet sin egen løgn og som viser økende grad av paranoia og psykose. 
Man kan fint se filmene hver for seg, men det er først når man ser de kronologisk man oppdager hvilken enorm skuespillerprestasjon som ligger bak portrettet. 
Vincent Cassel aldres med filmen, legger på seg et titall kilo og veksler troverdig mellom sjarmør og psykopat, mellom bitter sønn og utilstrekkelig far. 

Som gangsterdrama beveger filmene om Jacques Mesrine seg i samme sjikt som «American Gangster» og «Scarface». 

Filmene er begge intense, underholdende og godt laget. 

Likevel skulle jeg ønske at regissøren droppet et par av Mesrines legender. 
Da hadde han hatt tid til å gi oss en enda sterkere bilde på hva som drev gangsteren, hvilke følelser som rev i ham og hva som skaper personer som beveger seg på motsatt side av loven. 
