Låtanmeldelse:Erik og Kriss - «Frostrøyk» 

Frostrøyk? 
Snarere dampen fra piss i snøen. 

Man kan ikke annet enn å ta hatten av for stayerevnen deres. 
Det kreves mye arbeid for å kunne leve av låter når man er nærmest blottet for musikalske ferdigheter. 

Muntre harrylåter som «Lighter» og «Ølbriller» lar seg tolerere, men Erik og Kriss tar seg vann over pannebåndene når de prøver seg i dybden. 

Som seriøse låtskrivere har de ingenting å formidle. 

På «Frostrøyk» får de rapping til å virke som kvantefysikk. 
Etter fire album burde det ikke være like vanskelig å holde takten. 

Men neida. 
Bærumsguttene rapper fortsatt som om de er livredde for trommene sine. 

Samtidig som de «tråkker over lik» og snubler seg gjennom stavelsene, evner de å ærekrenke det norske språk med plumpe metaforer, kvasipoesi og et forvirrende narrativ allerede i åpningslinjene: 

«Dypfryst. 
Pust rimer i hånden min/Februarnatten fryser i måneskinn/Tråkker over lik for å komme inn/Opptint. 
Fikk inn varme som sommervind». 

Det er trist på papiret, og grusomt for ørene. 

Den kjølige og kantete synthproduksjonen minner om bakgrunnssporet til «Donkey Kong Country 2» - den eneste positive assosiasjonen denne verdiløse låten gir. 

Skriv heller om jenter med for mye sminke eller noe. 
