Praktfull spillsymfoni
Med «Tales of Symphonia» har Gamecube-spillere endelig fått et rollespill av ypperste klasse de også. 

Namco - navnet oser av nostalgi og kjente titler. 
«Pacman», «Pole Position», «Galaxian», «Tekken» og «Soul Calibur», for å nevne noen få av over 200 spilltitler gjennom tidene. 
Et selskap som ble startet i 1950 for å lage underholdning til fornøyelsesparker, deretter til arkademaskiner og nå til konsoller i stuen. 

En skikkelig veteran, altså. 

Nå har Namco tatt turen innom Gamecube, med fortsettelsen i «Tales» serien. 
«Tales of Symphonia» er et selvstendig kapittel i en serie tidligere forbeholdt Playstation-eiere. 

Historien går denne gangen ut på at magien i verdenen ebber sakte men sikkert ut. 
Mørke krefter utnytter situasjonen og starter sin terrorisering av uskyldige folk. 
For å få slutt på terroren, setter man lit til en gammel profeti om en utvalgt person som skal gjenopprette magi og balanse i verdenen. 

Den utvalgte går på typisk japansk vis selvfølgelig i klassen din, og her starter eventyret. 

Verdenen som du vandrer rundt i er fylt av steder å utforske, fra grotter til ruiner, overgrodde skoger og gruver for å nevne noe. 

Du møter mange spennende personer på veien, noen selger deg varer mens andre trenger hjelp til små problemer. 
Mens man spiller dukker det til stadig opp noe som kalles «skits», små morsomme dialoger som er med på utdype handlingen og forholdet til de forskjellige personene som er med i ditt følge. 
«Skitsene» er valgfrie, men står du fast kan du få nyttige hint i om hva du skal gjøre videre. 

Mye av moroa med rollespill er kamp mot forskjellige monstere. 
«Tales of Symphonia» har gått over fra rundebaserte og todimensjonale kamper til et fullt kampsystem i 3D og sanntid. 
Du styrer en av fire spillere på en kamparena, og får hundre prosent action hele tiden. 

Halsbrekkende tastekombinasjoner er med på nedkjempe motstanderen, pass på så du ikke får gnagsår på tommelen. 
Har du venner på besøk kan de delta og kontrollere en av de tre andre. 
Hvis ikke kan du tilpasse strategien til de datastyrte. 

Den store styrken til «Tales of Symphonia» er derimot nok det praktfulle visuelle. 
Det hele kan nesten føles ut som å sette på en «anime»-tegnefilm og koble kontrollen til DVD spilleren. 
For maken til vakker tegneseriestil overgås kun av «The Legend of Zelda: The Wind Waker». 
En perfekt blanding av spill og tegnefilm. 

Det er fint lite å utsette på dette spillet. 
Kanskje Namco skulle ha satset på å dra historien og begivenhetene litt mer ut i det ekstreme, som for eksempel «Final Fantasy»-serien er kjent for å gjøre. 
«Tales of Symphonia» kan bli litt for normalt, og det kan være langt mellom opplevelsene som gir «ståpels» på armen. 

Men dette er å småplukke på et vellaget og spennende eventyr som godt kan pakkes inn og legges under juletreet. 
