«Elefanten i rommet» er at Nico & Vinz trenger bedre låter
Den norske suksessduoen klarer nok en gang ikke å utnytte sine åpenbare kvaliteter. 

Mangelen på et konkret signatursound har lenge vært en forstyrrende faktor i musikken til Nico & Vinz, som ironisk nok fikk sitt store gjennombrudd med nettopp noe helt nytt og eget. 
Særlig tydelig ble dette da gutta slapp «Black Star Elephant» for tre år siden. 
En skive hvor de til tross for et enormt potensiale avslørte åpenbare mangler som låtskrivere. 

Når heller ikke 2015-utgivelsen «Cornerstone» ble noe storslått veiskille i karrieren, er denne ukas elefantretur en tredje sjanse for duoen til å rette opp kvalitetsinntrykket. 

«Elephant in the Room» starter da også i toppklasse med den flotte førstesingelen «Intrigued». 
Mesterlig åpnet av Vinz sin internasjonalt imponerende vokal over en minimalistisk beat og luskende sensuell gitar, før makkeren inntar rollen som overbevisende crooner. 

Kvantehoppet over i latinske rytmer og oppbrukte uttrykk som «hips don’t lie», gjør derimot «Listen» til en uønsket tidsreise til R&B-ens; mest sjelløse epoke. 
Et solid slag i mellomgulvet, som gjør at man må rekalibrere sansene før EP-ens resterende låter. 

Dessverre faller vi herfra nok en gang tilbake i nevnte mangel på spisset fokus. 

Mens Thomas Eriksen-produserte «Headlights» definitivt er inne på noe, føles sporet mer som en uferdig kunstskisse i dette selskapet. 
Og til tross for sine hoftevennlige produksjoner og fin-fine refrenger, saboteres både «So Bad» og «What I Came Out For» unødvendig av duoens uengasjerende vers. 

«Love 2 Feel» byr på regelrett Sampha-karaoke fra Vinz, uten at den stakkato klubblåta nærmer seg britens sjelfulle magi. 
Isteden blir avslutningssporet et mindre vellykket forsøk på den UK garage-inspirerte popen som herjer radiobølgene om dagen, og punktumet på nok en ufullbyrdet utgivelse fra Nico & Vinz. 
