Filmanmeldelse:Vakkert og ubetydelig 

Oppvekstdokumentar som burde vært syltet ned. 

Det må ha vært litt frustrerende for filmskaper Aslaug Holm da «Boyhood» kom ut i høst, spillefilmen hvor Richard Linklater har fulgt sine skuespillere i 12 år. 

Den norske dokumentaristen har nemlig hatt et lignende prosjekt gående, og filmet sine egne sønner Lukas og Markus i syv år. 
(Jeg ser for meg frustrasjon i klipperommet da hun fikk se filmplakaten til «Boyhood» - nærmest identisk med en sekvens hun har brukt av sine egne barn. 
) 

Holms materiale har blitt dokumentaren «Brødre». 
Resultatet har blitt en snill, vakker, rørende – men ganske ubetydelig - film om oppvekst. 
Det blir som å titte i naboenes familiealbum – eller Facebook-konto for den saks skyld, men jeg er slett ikke sikker på om dette fortjener å vises til resten av verden. 
Hverdagsliv kan være interessant nok, og det er sikkert mer enn nok drama og konflikter innenfor middelklasseveggene på Sagene også – men det får du lite av i «Brødre». 
Her er nok av nydelig komponerte bilder, akkompagnert av et smakfullt, småmelankolsk lydspor komponert av Kaada. 
Slikt pirrer nostalgikerne blant oss – «Brødre» er effektiv i gåsehudfremkallingen. 

Men ville regissør – og mamma – Aslaug Holm latt kameraene dersom noe virkelig vondt hadde inntruffet – og ville det vært ok? 
Det er et av flere etiske spørsmål regissøren sikkert har stilt seg underveis.Et annet er om hennes to hovedpersoner kunne ta egne valg om de ville være med eller ikke. 
Ingen av dem virker overvettes begeistret for prosjektet – heller ikke med å fremføre de høytravende monologene moren har skrevet til dem som de må lese inn som voiceover. 

Holm føyer seg inn i rekken av dokumentarister som velger å rette kameraet innover mot seg selv og sitt – og det virker som om hun med «Brødre» har havnet i en skvis. 
Når man har lagt ned så mye arbeid gjennom syv år har følelsen av at «dette MÅ ut nå» blitt for sterk. 
Jeg tror materialet ville hatt godt av flere kritiske blikk utenfra – og kanskje ville den blitt sterkere, kanskje ville den kunne si langt mer om vår egen tid om regissøren hadde turt å la stoffet ligge i 20-30 år til.. 

ØYSTEIN DAVID JOHANSEN 
