Mesterpianistens mestermøte
Leif Ove Andsnes og hans musikalske kolleger imponerte stort i Rosendal i helgen. 

Det er musikkfestivaler overalt på slott og herregårder i Europa for tiden. 
Også på Vestlandet. 

De siste fire dagene har Leif Ove Andsnes – for andre år på rad – arrangert kammermusikkfestival på Baroniet Rosendal i Kvinnherad. 
Men hans festival er på mange måter helt annerledes enn dem du finner ellers i Europa. 

Stedet og omgivelsene er selvsagt en del av attraksjonen. 
Det finnes større, mer imponerende herregårder rundt om i verden. 
Få ligger så vakkert til som Baroniet i det frodige kulturlandskapet mellom fjord og ruvende fjell. 

Og så er det selve programmet. 
Mange av sommerens europeiske festivaler er basert på at kjente stjerner stikker innom, spiller noe fra sitt faste repertoar og drar igjen. 

Ikke så i Rosendal. 
Her møter publikum musikere som har kommet til Baroniet for å være sammen en stund og løse en felles oppgave. 

Dette er Andsnes’ spesielle grep, som gjør festivalen hans til noe unikt: 
Han trekker på en krets av store musikere, folk fra hans egen generasjon, folk han har spilt sammen med tidligere, eller yngre musikere som har deltatt i noen av de mentorprogrammene han har vært involvert i. 

Han bringer dem til Rosendal og får dem til å engasjere seg i et felles musikalsk prosjekt. 

I fjor dreide det seg om Schubert. 
I år gjaldt det Mozart og kammermusikken, utvalgte verk som de tilreisende musikerne fremviste fra nye vinkler eller satte opp i dialog med verk av moderne komponister. 

På programmet sto et par av Mozarts mest berømte komposisjoner, blant annet klarinettkvintetten (K. 581) og klaversonaten i C-dur (K. 330). 

Men først og fremst fikk vi hørt sjeldent spilte verk – for eksempel en fuge for to klaver (K. 426) konstruert som et forrykende komplisert øvelsesstykke i Bachs ånd og tilsatt en dash perlende rokokko. 

Vi kom også helt inn i verkstedet til Mozart og fikk høre et musikalsk fragment, et stykke for to klaverer som aldri ble skrevet ferdig. 

Både i fugen og i fragmentet var Andsnes på scenen sammen med den unge sveitsiske pianisten Francesco Piemontesi. 
Begge spiller krystallklart og tydelig, men det er forskjeller i tilgangen deres til det musikalske materialet. 

Mens Andsnes spiller Mozart robust og kraftfullt, er Piemontesi lekende og grasiøs – og via kontrastene i spillestil får musikken et eget løft, en særegen elektrisk spenning. 

Vi hørte Francesco Piemontesi mange andre ganger i løpet av festivalen. 
Blant annet ga han klaversonaten i C-dur (K. 330) en delikat tolkning, som fikk det store publikum til å holde pusten og lytte i total stillhet før applausen braket løs. 

Underveis i festivalprogrammet fikk vi høre musikerne i Tetzlaff-Kvartetten – Christian Tetzlaff og Elisabeth Kufferath (fioliner), Hanna Weinmeister (bratsj) og Tanja Tetzlaff (cello) – i mange forskjellige konstellasjoner. 

Christian Tetzlaff selv ga en intens, lavmælt tolkning av Mozarts sonate i G-dur (K. 379) akkompagnert av Andsnes ved klaveret. 

Det var også Tetzlaff-Kvartetten som skapte den musikalske rammen om Martin Fröst i Mozarts klarinettkvintett (K. 581). 

Når det gjelder klarinettisten Fröst, er alle superlativer vel egentlig for lengst oppbrukt. 
Han spiller med perfekt klang i alle instrumentets registre. 
Han former og tydeliggjør solostemmen med svimlende musikalitet, han forgyller enhver frase han kommer i nærheten av. 

En kunne frykte at denne fullendte beherskelsen av instrumentet ville virke hemmende under fremføringen av Olivier Messiaens «Quatuor pour la fin du temps» (1941), det frysende dissonante verket for klaver, fiolin, cello og klarinett som var lagt inn i programmet som kontrast til all den mozartske velklangen. 

Men det viste seg at nettopp Frösts distinkte fremføring av «Abîme des oiseaux», den langsomme solosatsen for klarinett, skulle bli en av festivalens helt store opplevelser. 

Rosendal Kammermusikkfestival 2017 ble avsluttet i går. 
Vi lurer allerede på hvilke planer Andsnes har for 2018. 
