«Manus om anus»-forfatterne virker livredde for ikke å være provoserende nok
Plump rumpehumor. 

Er det én ting du ikke skal være i tvil om etter å ha lest «Manus om anus», så er det at anus er gøy. 
Kjempegøy. 
Hylende morsomt. 
Og det er hvert fall ikke flaut. 
«Selv Gud sitter på dass og driter innimellom». 
Også analsex er helt naturlig og kjempedeilig. 
Men om du for eksempel skulle få en ubendig trang til å kjøre Bibelen opp der bak, så husk å rulle den sammen og teip den godt. 
Her er Koranen forresten et bedre alternativ, råder forfatterne, for den er mindre. 

Ingenting er hellig for forfatterne av denne moro-boka om anus, skrevet av de to fastlegene Kaveh Rashidi og Jonas Kinge Bergland. 
Rashidi er i tillegg paneldeltaker i TV2-programmet Helsekontrollen. 
Mens Jonas Kinge Bergland er standup-komiker, og vinner av Komiprisen 2017. 
Multi-begavelsen Bergland har også illustrert boka, med humoristiske svart-hvite vitsetegninger. 

Krampaktig og plumpt 

«Vi har gått gjennom mye ræva fagstoff, for å være sikre på at det ikke er noen hull i kunnskapen vi presenterer», forsikrer forfatterne oss om med den rumpe-humoren som gjennomsyrer boka. 
Mens de eksempelvis forteller at fox-tail kan være gøy å ha i rumpa, og «uansett er det uendelig mange ganger bedre enn å pule en rev». 
Denne muntlige teenage-aktige stilen blir etter hvert ganske anmassende. 
Heseblesende over i det krampaktige, plump over i det pinlige. 

Nå er det selvsagt ikke bare rumpehumor her. 
Forfatterne skriver utførlig om sykdommer i anus, rumpekløe, forstoppelse, tarmkreft og hemoroider. 
Om rare dyr som både spiser og skiter gjennom samme åpning. 
For min del liker jeg best de mange historiske kuriositetene. 
Som at Ludvig 14. ble helbredet for sin analfistel takket være et spesialinstrument utviklet av den kongelige frisør. 
Eller at de i England trodde tobakksrøyk i anus kunne redde mennesker fra drukningsdøden. 
Men også når det gjelder død og sykdom virker forfatterne livredde for at de unge leserne ikke skal synes stoffet er gøyalt nok. 
Som når de skriver om en koreansk kvinne som døde etter å ha blitt analfistet i en halvtime: 
«Dette har vært voldsomme saker. 
Den døde dama var rett og slett revet i filler baki der og i tarmen.» 

Ræva tittel 

Selv har Rashidi og Bergland en kjepphøy, nærmest faderlig, selvtillit på egen og legestandens vegne; «Vi leger» gjør ditt og vet datt. 
Andre får så hatten passer. 
Akupunktører holder på med noe eldgammelt som aldri har fungert og aldri vil fungere, fastslår de. 
Mens Freud og hans «psykoanalyse» (i gåsetegn) generelt bare er ganske komisk, med sin lære om at personligheten din formes av «hvordan dine foreldre lærte deg å drite på dass». 

Forfatterne lover en oppfølger til «Manus om anus» - en nokså ræva tittel, om jeg skal bruke forfatternes språk. 
Den skal hete «Læren om blæren». 
Om Rashidi og Bergland har litt større ambisjoner enn å lage moro-bøker best egnet til nachspiel, kan det lønne seg for dem å skru seg ned noen hakk i oppfølgeren. 
