Vill western fra bondelandet
«Fryktelig lykkelig» er danskenes oscarkandidat. 

||| 

FILM: 
En brun dram suser nedover bardisken på den lokale puben i den bitte lille byen Skarrild. 
Da blir det nesten for mye. 
«Fryktelig lykkelig» har allerede etablert seg som en western med bløte konsonanter og et stenk av film noir, en «Fargo» for det flate myrlandskapet på Jylland. 

Grums 
Nå ser ikke den unge politimannen Robert (Jakob Cedergren) ut som noen Charles Bronson eller Clint Eastwood der han står med en bag i hånda og ser mistrøstig på stedet der han skal virke som lensmann. 
Men det er nok av grums i Skarrild, og Robert selv bærer på en mørk hemmelighet, selve årsaken til at han ble forflyttet ut i intet. 
Snart er det høyst uklart hvem som er loven og hvem som er den lovløse. 
For i Skarrild ordner de opp med uønskede elementer på sin egen måte. 

Femme fatale 
Bak den pussige tittelen «Fryktelig lykkelig» skjuler det seg en ram og rik spenningsfilm, full av durkdrevne og lett diabolske typer, med fett hår og tvetydige smil, som gestaltes med fryd av filmens skuespillerensemble. 
Kim Bodnia har et voldsomt nærvær som Jørgen, byens bråkmaker, og Lene Maria Christensen har en skjelmsk sjarm som Jørgens hundsede kone, en lokal, syklende femme fatale som vikler Robert inn i de lokale hjuleikene. 
Hun kan minne om både Barbara Stanwyck i «Double Indemnity» og Kathleen Turner i «Body Heat», men er både beregnende og full av forvirret uskyld og blir en særegen skikkelse. 

Særegen er også «Fryktelig lykkelig» for øvrig, til tross for at den i så stor grad peker utover seg selv til andre filmer og filmsjangre, og til tross for at den tillater seg å bli overtydelig her og der. 

Rått og tåkete Filmen, som er Danmarks oscarkandidat av året, skaper sin helt egne stemning, en rå, tåkete, klaustrofobisk følelse som er rotfestet i det gammelmodig danske, skranglete biler og avskallede blomstrete tapeter. 

Den danske landsbygda har aldri vært så forlokkende og aldri så frastøtende. 
