Intenst og livsbejaende om AIDS-kampen
En film om 90-tallets homoaktivisme mot AIDS er blitt en intens og nydelig hyllest til dem som brenner for å gjøre verden bedre og vakrere. 

120 slag i minuttet 

Originaltittel: 120 battements par minute. 
Sjanger: 
Drama. 
Nasjonalitet: 
Frankrike 2017. 
Regi: Robin Campillo. 
Manus: Robin Campillo og Philippe Mangeot. 
Skuespillere: 
Nahuel Perez Biscayart, Arnaud Valois, Adèle Haenel, Antoine Reinartz. 
Lengde: 
2 timer 23 min. 
Aldersgrense: 15 år. 

Det er nok av saker å engasjere seg i i 2018 også, og vi liker og deler så gjerne. 
Men de livsviktige sakene, de som får hjertet til å slå fortere og hardere. 
Hva gjør vi? 
Og hva oppnår vi? 

Bli med tilbake til Paris i begynnelsen av 90-tallet og kampen mot AIDS. 
En gruppe aidssyke homofile planlegger blodige og effektrike aksjoner. 
For medisin, kunnskap og aksept. 
Og retten til å leve livet til fulle uansett. 

Heftige debatter 

Aksjonistene debatterer hett: 
Hvor sterke virkemidler kan brukes? 
Hvilken strategi? 
Skal mediene varsles? 

Menneskene, konfliktene og temperaturen er smittende engasjerende og underholdende. 

Så kommer Nathan med. 
Brennende engasjert, smittefri. 
Han blir kjæreste med den militante Sean, som synes livet har fått sterkere farge og lukt etter at han ble hiv-positiv. 

Sårvakre og livsbejaende «120 slag i minuttet» er mye mer enn et nostalgisk tilbakeblikk på datidens kampsak. 
Den oppleves faktisk både brennaktuell, relevant og nødvendig. 

Regissør Robin Campillo («Klassen» (2008)) har igjen skapt et troverdig og realistisk univers som både griper og engasjerer, med god hjelp av sterke skuespillerprestasjoner. 

Gripende symbolikk 

Kjærlighetshistorien, sykdomsløp, eksplisitt sex og kampen mot klokka er både befriende og utfyllende for det komplette bildet og alvoret: 
Blodet bruser og hjertene slår både av engasjement, kjærlighet og frykt. 

Den menneskelige saftigheten serveres med nydelige, symbolske bilder, for eksempel av en blodrød Seinen. 
En askespreding vil gå bli husket som en av filmhistoriens sterkeste politiske markeringer. 
Og aldri har Bronski Beat-klassikeren «Smalltown boy» vært mer gripende. 
