Lite julestemning
«Jul i Mummidalen» er en veldig annerledes julefortelling, men karakterene sjarmerer. 

Jul i Mummidalen 

Finland/Polen 2017 

Animasjon/barnefilm/eventyr/familiefilm 

Regi: 
Ira Carpelan, Jakub Wronski 

Manus: Ira Carpelan, basert på Tove Janssons karakterer 

Norske stemmer: 
Terje Strømdal, Ivar Nørve, Preben Olram, Jan Gunnar Røise 

Aldersgrense: 
Tillatt for alle 

Mummitrollet og familien hans pleier å gå i dvale for vinteren. 
Det har slekten deres gjort i alle generasjoner. 
Men hva skjer egentlig om vinteren? 
Mummitrollet er veldig nysgjerrig og klarer ikke å sovne. 
Spesielt når han får høre at Julen kommer snart. 
Hvem er Julen og hvorfor vil han ha pyntet tre, gaver og masse mat? 
Han våkner foreldrene som straks setter i gang forberedelser til å ta imot denne Julen, hvem det nå enn er. 

Personlig savner jeg animasjonen fra tv-serien. 
I filmen presenteres karakterene i form av dukker med et veldig enkelt uttrykk, og jeg savner mer liv i både dukkene og i animasjonen generelt. 
Historien er som vanlig litt mørk, spesielt i starten. 
Den skumle Hufsetufsa som går rundt og fryser alt til is, som en stakkars sommerfugl og Mummimammas roser. 
Noen av de minste vil nok synes at det er litt skummelt til tider. 

Etter hvert finner de ut at vinteren kan være ganske fin, og de tar opp temaer som å være en god venn og at meningen med julen kanskje er å gjøre andre glade. 

Tove Janssons karakterunivers er sjarmerende, som Mummimamma med håndvesken og rampete Lille My, men som sagt treffer ikke animasjonen og dukkene meg like mye som de originale tegningene. 
