Det er mye god musikk i kjærlighetssorg
Thom Hell skriver seg ut av bruddet med Marit Larsen. 

ALBUM: 
«You, you're fading away...» er de sødmefylte ordene som åpner Thomas Hellands femte album under navnet Thom Hell. 
Det er kanskje hans mest personlige album, spekket med vemod og tristesse. 

Og ja, det er tøffe tak når kjærligheten rakner. 
Men mange finner også inspirasjon når kjærlighetssorgen overtar. 

«Suddenly Past» kan oversettes med «Plutselig over» eller kanskje «Plutselig er det historie», og handler selvfølgelig om bruddet med artistkollega Marit Larsen for halvannet år siden. 
Men - også om å finne kjærligheten på nytt. 

Spark til Hell? 
Tapt og funnet kjærlighet er et favoritt-tema innen de fleste musikksjangrer. 
Jeg veit ikke hvor mye Larsens album «Spark» fra sist høst handlet om bruddet med Hell, men det kan virke som om nesten hver eneste låt på eksens «Suddenly Past» er dyppet i kjærlighetssorg - helt til den avsluttende tittellåten, som står i forsoningens tegn: 
«It's not too late to be with someone new / all is suddenly past». 

«Jeg trodde kanskje hun var den rette», heter det for eksempel i «When Will I See Her Again». 

Og det er definitivt over. 
«I feel nothing» synger Hell i «Time To Go». 
«So, let's take a break, there's no need to fake / our relationship is gone», fortsetter han i såre, men luftige «Killing Me». 
Men han konkluderer også i samme låt: 
«This break up is clean». 

Mer lystig, ihvertfall musikalsk, er «Tonight» og lette «So Many Wars», som er de to låtene som har størst hitpotensial. 

Break up-album Musikkhistorien er full av break up-album. 
Rosanne Cash og Rodney Crowell ga for eksempel ut hvert sitt, henholdsvis «Interiors» (1990) og «Life Is Messy» (1992). 

Fleetwood Mac hadde to par i sin midte, og «Rumours» (1977) ble til mens begge gikk fra hverandre. 
Men aller mest kjent er kanskje Bob Dylans «Blood On The Tracks» (1975), hans farvel til Sara Dylan etter 12 års ekteskap. 

California 
Nå var det Thom Hells tur, og han reiste langt for å forløse albumet. 

«Suddenly Past» er spilt inn i løpet av tre uker i mars i fjor - i Los Angeles, California. 
Det høres, for Hell har tatt med seg vestkyststemninga inn i studio. 

Det bor mye Paul McCartney i Hell, men dette albumet virker vel så mye inspirert av vestkystgrupper som Eagles og Beach Boys - med et spesielt nikk til Brian Wilson. 
Også trioen America kan høres i Thom Hells musikk, ikke minst i en låt som «Killing Me». 

Intrikat Hell er kjent for sine melodiøse låter. 
De er her, men han viser også en mer intrikat side av sitt musikalske jeg - som i den sinte og rocka «One Last Chance» og ikke minst i «As Long As», der en trommemaskin passer rytmen. 

Som medprodusent er Hell blant annet medskyldig i Jonas Alaskas suksess med debutalbumet i fjor. 

Her har han overlatt produsentrollen til Jason Falkner, som også produserte Magnets «The Tourniquet» i 2006. 
De to spiller også alle instrumentene. 

Falkner tar godt vare på Hells låtskrivertalent og utvikler det - slik at «Suddenly Past» framstår som et svært variert album. 
Den store hiten er kanskje ikke der, men du verden hvor helstøpt det er. 

I god Hell-ånd. 
