Sårt om vondt og vanskelig tema
Teksten er svært antydende og stiller utøverne overfor vanskelige oppgaver. 

Det er laget en del teater om omsorgssvikt og overgrep. 
Tirsdag hadde et slikt stykke premiere på Intimscenen i Kilden. 
I forhåndsomtale er det kommet frem at å skrive dette stykket har hatt en terapeutisk funksjon for den ene av de to tekstforfatterne. 
En slik omtale vanskeliggjør kritikk. 
En vil lett kunne komme til å tråkke på ett eller flere mennesker ved å kritisere sider både ved teksten og fremførelsen. 

Jeg skal likevel forsøke, tatt i betraktning at dette er en forestilling som er tatt inn i Kildens kulturprogram og en stor stab av mer eller mindre profesjonelle teaterfolk står bak. 

På scenen er det tre skuespillere og en musiker ved klaveret. 
Vi møter to søstre, Anne (Malin King) og Tonje (Vibeke Stene) samt den gode nabodamen Maja (Mona-Lisa Sjåvik). 
Søstrene har vokst opp i et hjem preget av fyll og vold mellom far og mor. 
Vi forstår at de to i stor grad har vært overlatt til seg selv. 

En «han» dukker opp i form av bil-lyd og tuting utenfor huset. 
Tonje er begeistret for ham og ser ikke, eller vil ikke se, at han misbruker lillesøster Anne. 
Den gode Maja aner at noe er fryktelig galt med Anne, men hun dør og siden hun er den eneste Anne tør åpne seg litt for, så mister hun muligheten til å snakke om overgrepene. 

Bakveggen er preget av et stort edderkopp-nett. 
Skjøre toner av Lille Petter Edderkopp lyder fra klaveret. 
Scenen er ellers sort med sorte kasser i ulike funksjoner. 
Denne enkelheten krever mye av skuespillerne. 
Malin King er ganske god. 
Men hun snakker alt for lavt mange ganger. 
Og fortvilelsens sukk og stønn blir det i meste laget av. 
Samspillet mellom søstrene er også til tider godt, men noen ganger blir samtalen kunstig og overtydelig. 
Stykket har også en overtydelighet i symboler. 
Edderkopp-nettet er så selvsagt. 
Det samme er fuglesymbolikken, fuglen som ikke ser glassruta foran seg. 
Den triste historien vil nok røre noen. 
For meg blir den 50 minutter med tristesse som ikke riktig tar tak i eller røsker i tilskueren. 
Dessuten savner jeg mer av det håpet som ligger i tittelen. 
