Cobra Kai:Karate Kid treffer fremdeles med tranesparket | 
Anmeldt av Asbjørn Slettemark 

Cobra Kai er fengende, rørende og overraskende. 

Hvem skulle trodd at etter 13 år med daglig gratis bruk av Youtube så var det selveste Karate Kid som fikk meg til å flekke frem VISA-kortet og betale for innhold? 
Internettets veier er jommen meg uransakelige. 

Årets hyggeligste overraskelse på seriefronten er nemlig YouTube-serien Cobra Kai, hvor erkefiendene Daniel LaRusso og Johnny Lawrence gjenforenes for 19 kroner pr. episode. 
Etter man er blitt avhengig gjennom to gratisepisoder. 

Vellykket bilselger, ubetalte regninger, halvtomme ølflasker 

Da de av oss som er rundet 40 møtte nemesisene på kino i 1984, kulminerte det i et dramatisk finaleoppgjør i All Valley Karate Championship. 
Underdogen Daniel sendte rikmannssønnen Johnny i matten med et ikonisk spark inspirert av tranens elegante balanse stående på ett ben. 

34 år senere er LaRusso, fremdeles spilt av Ralph Macchio, en vellykket bilselger med blid kone, søt datter og frekk sønn. 
Han virker likevel ikke helt tilfreds med livet. 
Balansen finner han helst når han kan snakke om karate eller trene i den lille gymmen han har i det store, luftige California-huset sitt. 

Johnny Lawrence (William Zabka) tilbringer på sin side mest tid med halvtomme ølflasker og ubetalte regninger. 
Han får dog en slags mening med livet da han gjenåpner Cobra Kai-karatestudioet for å trene noen mobbede, lokale skoleelever. 
Blant mobbegjengen finner vi selvsagt LaRussos datter. 

Treffer med tranesparket rett i planeten 

Man får ofte en følelse av at serieseere og filmfans tvangsfores med 80-tallsnostalgi som skal sikre nostalgi og kassasuksess. 
Stranger Things, Glow og Ready Player One bader alle i den søte nektaren av 80-tallsreferanser, men nøkkelen til suksess er som alltid: 
Fortell en god historie om mennesker, oppturer og nedturer. 
På det feltet treffer Cobra Kai med tranesparket rett i planeten. 

På den ene siden fortelles historien om Daniel og Johnny, to voksne menn som fremdeles søker tilbake til sin ungdoms kjærlighet for karate. 
Det er en engasjerende fortalt historie om voksne menns forpliktelser, forventninger og følelser, og passer perfekt sammen med high school-scenene som utgjør den andre hoveddelen av Cobra Kai. 

Leker med nivået til Mean Girls og Clueless 

Xolo Maridueña er suveren som Miguel, unggutten som får venner og respekt gjennom karate, mens Mary Mouser passer tilsvarende perfekt som overklassepiken han interesser seg for. 

Rundt seg har de et fargerikt figurgalleri av nerder, cheerleaders, kjekkaser, vinnere og tapere, men akkurat når man tror man har skjønt hvilken forutsigbar retning Cobra Kai tar, svinger serien sympatien frem og tilbake. 

Cobra Kai-plottet ser først ut som den mest typiske high school-film, men leker etter hvert lett med nivået hos sjangerklassikere som Mean Girls, Clueless og Breakfast Club. 
De morsomme vendingene topper seg med Johnnys nydelige monolog om hva som egentlig skjedde da Daniel slo ham i All Valley-mesterskapet i 1984. 

Allerede klar for ny sesong 

Alt dette skjer til lyden av Ratt, Poison, Twisted Sister og actionfylt karaterock som setter en akkurat passe tett 80-tallsramme rundt serien. 
Cobra Kai har en tydelig og synlig nostalgisk aura, men seriens sjel er likevel den litt overraskende historien om ansvaret som følger med suksess og popularitet. 

Etter å ha sett ti episoder, hvor sesongfinalen er både avsluttende og frempekene, er det minst overraskende med Cobra Kai at Youtube allerede har gitt grønt lys for sesong 2. 
