Nytt album:Treffsikker kraftpop fra Sweden 

Nok et godt stykke variert gitarmusikk fra nittitallsnostalgikerne. 

Våren nærmer seg (forhåpentligvis), og hva passer vel da bedre enn en ny skive fra Sweden (det norske bandet, hvis det fremdeles skulle herske noen tvil)? 
På sitt fjerde slipp lyder de fremdeles friskt, samspilte og selvsikre. 

Kvintettens spretne powerpop bringer oss på ny retronostalgi og luftige melodier som skapt for solstråler og gressplener som gradvis kommer til syne. 
Naturen får bare skjerpe seg og følge opp. 

Mestrer uttrykket 

Det begynner atmosfærisk med «Stars», hvor en søt intro med funklende gitar og myk synth blir avløst av småmelankolske folkpoptoner. 
Vokalharmoniene sitter godt, og fraseringene klistrer seg fast i øregangene. 

Så er vi over i bandets modus operandi med «Back again». 
Her er det enkle-men-effektive gitarmelodier og rullende grooves som står i sentrum, alternert med et døsig refreng som lyder både stort og avslappende. 
Bandet har mestret uttrykket sitt, og virker svært komfortable på disse to innledende låtene. 
Slik fortsetter det også. 

Confetti. 
er en godt produsert affære, hvor instrumentene får puste og blir gitt nok dynamikk til å skape energi, også i roligere øyeblikk. 
Det er godt håndverk fra Sweden, som virkelig kan sakene sine når det kommer til fengende poprocklåtskriving. 
Her er det nok av hooks og riff som du blir gående rundt og nynne på en stund. 

Gjengen har skapt et gjenkjennelig lydbilde som spiller på de riktige strengene for å hente nostalgipoeng og samtidig lyde ferskt. 
De opererer med en uniform sound, som brukes til å skape varierte låter. 
Slikt fører til et helhetlig, velklingende album. 

Leverer varene 

Man kan naturlig nok trekke paralleller til band som The Smiths og Broder Daniel; de bærer inspirasjonskildene sine godt synlig, men høres like mye ut som seg selv. 
Selv om det er en enkel oppskrift, er de i stand til å melke mye forskjellig ut av den. 

«The cabin» er en drivende intens rocker, med flott popteft og noen saftige syntheffekter, en låt som gir deg lyst til å hoppe rundt, mens «Leaving you» på sin side er en følsom ballade med vindskjeve gitarer og sår vokal som får frem følelsen av brudd på en fin måte. 
Det er lite fyllstoff å finne. 

Det er et band i god form vi møter her, avslappet uten helt å hvile på laurbærene. 
Ikke minst trives de åpenbart, for avslutningsvis blir vi presentert for «City kid», hvor bandet slipper seg løs i de store gitarakkordene og catchy melodiene som definerer dem. 
En liten seiersrunde, rett og slett. 

Confetti leverer varene, kort sagt. 
Så er det bare å vente på våren. 
