I fjor var det Alice In Chains, i år er det Stone Temple Pilots
Vellykket gjenforening - også på plate. 

|||ALBUM: 
Det er et veldokumentert faktum at Scott Weiland ikke er den enkleste personen å ha med å gjøre. 

Først sendte han Stone Temple Pilots i graven etter fem plater, seks Billboard-singeltopper og 40 millioner solgte album i 2001. 
Så sluttet han å ta telefonen da bandkompisene i stjernespekkede Velvet Revolver ville på turné. 

Nå er han altså tilbake med førstnevnte, og det er kanskje ikke det dummeste karrierevalget han har gjort. 
Stone Temple Pilots lever nemlig til ståkarakter og vel så det på comebackalbumet. 

Tidløst 
Det er nemlig noe hektende tidløst ved Weiland & Co's solbrillebefengte widescreen-rock. 
Den er lett bittersøt i fremtoningen, men aldri introvert navlebeskuende. 

«Between the Lines» bukter seg mellom klassiske gitarriff og slentrende rytmer, toppet av et umiddelbart refreng med en selvsikker Wieland ved roret. 
«Dare if You Dare» sender tankene i retning Mott the Hoople og «All the Young Dudes» med sin tilbakelente eleganse og Fender Rhodes-klimpring i bunn. 

Bredt spenn «Stone Temple Pilots» låter lekent, romslig og veldig klassisk med sin uaffekterte lefling med rockhistoriens, fra den tunge, blues-inspirerte «Hazy Daze», via 60-tallspoppa «Cinnamon» til den episke avslutningsballaden «Maver». 
Et velpassende punktum for en plate som garantert vil glede fansen og plukke med seg en del nye. 
Dette er nemlig ikke en plate som blir gammel med det aller første. 

Alice In Chains gjorde det i fjor, i år er det Stone Temple Pilots' tur til å skrive seg inn boken over vellykkede gjenforeninger - også på plate. 
