Dronninger i Bergen:Tøff start på festivalsommeren 

Rocken er kanskje død, men det er definitivt ikke Queens of the Stone Age. 

Det er noe spesielt med Queens of the Stone Age og Josh Homme. 
«Den nye rockens Elvis», som han vel er blitt kalt de siste tyve årene. 
Noe med sjarm, energi, samspill og formidlingsevne. 

På plate, ja, men spesielt live. 

– 
Det handler ikke om hvordan eller hvorfor smellen kom. 
Det handler om å reise seg igjen, siterer Josh Homme sin bestefar, som visstnok har norske aner. 

Noen låter senere, gjennom teksten i den ypperlige «I Sat by the Ocean», er det lettere å forstå hvorfor han sa akkurat det. 
For mye her handler om forhold, om rett og feil: 

«Imagine I'd be your one and only, instead I'm the lonely one. 
You, me, and a lie. 
Silence is closer, we're passing ships in the night». 

Effektivt fengende 

I Bergen var forholdet mellom band og publikum langt fra skip som passerer hverandre i natten uten å oppnå kontakt. 
Stemningen var rett og slett oppsiktsvekkende god, både på scenen og blant et mer enn klart publikum på Bergenfest tirsdag kveld. 

Josh Hommes humør og bruk av banneord er beryktet, men her var det bare smil og skryt å få. 
Bortsett fra han ene utålmodige fyren på første rad, da, som til slutt ble bedt om å pelle seg hjem. 

Allerede i låt nummer to, hiten «No One Knows» fra det store gjennombruddsalbumet Songs for the Deaf fra 2002, løsner snippen. 
Queens of the Stone Age kommer til Europa rett fra en lang amerikaturné og er 100 prosent bunnsolid og samspilt. 
Lyden er klar, ikke for høy, passe tung, og gir ypperlig rom for alle de fem involverte på scenen. 

Rocken er kanskje ikke farlig lenger, og det er ikke mange som søker til den for å finne hits eller fortellingene om vår samtid. 
Den biten har hiphopen tatt akkurat nå. 

Men det betyr jo ikke at rocken ikke kan være effektivt fengende, fortsatt, og med et Queens of the Stone Age i form holder akkurat det. 

Det ender i energisk triumf 

Låtutvalget veksler mellom nytt og gammelt, mellom rått og roligere, mellom det melodiske og mer stakkato insisterende. 
Josh Homme ber publikum danse med ham til «The Way You Used To Do», og får responsen han ønsker. 
Litt tyngre går det i midtpartiet med et par-tre ukjente låter, men fra nevnte «I Sat by the Ocean» er det full fyr på scene og slette igjen. 

Tre av de neste låtene er «Little Sister», «Go With the Flow» og avsluttende «Songs for the Dead», og alle som har hørt litt Queens of the Stone Age skjønner at det dermed ender i en tung og energisk triumf. 

Josh Hommes litt tullete forsøk på å ødelegge utstyret på scenen til slutt – som for å vise at han er en skummel rocker, kanskje – får så være. 
Et par mikrofonstativer ryker i det som nok var pur glede over en nesten i overkant god kveld på jobben. 

Rocken er kanskje død, om man spør dem som tolker hitlister for tiden, men Queens of the Stone Age er definitivt ikke det. 
