Genialt spill-touchdown
Med «No More Heroes», har den japanske designeren Suda 51 skapt tidenes cooleste spillopplevelse. 

I filmens verden har regissøren en klar og tydelig stemme. 
Det er ikke vanskelig å se at «No Country for Old Men» er laget av Coen-brødrene, at «Mullholland Drive» er signert David Lynch eller at Quentin Tarantinos fantasi har født «Kill Bill». 

I spillenes verden er situasjonen en helt annen. 
Når ørten dyptgående markedsundersøkelser og finjustering av konsept, spillbarhet og innhold resulterer i nok et spill hvor du skal skyte romvesener med laserpistol, er det ikke akkurat så lett å kreditere noen spesielle for det. 

Noen unntak har du derimot. 
Den vakre melankolien til Kenji Kaido og Fumito Ueda («Shadow of the Colossus»), den intelligente humoren til Tim Schafer («Psychonauts») og den hollywoodske galskapen til Hideo Kojima («Metal Gear Solid») for eksempel. 

Disse unntakene fra regelen er viktige, de er med på å sprøyte særegne kunstneriske uttrykk i spillmediet. 
Et spisset ønske om å formidle noe dypt personlig i et medium som ellers fråtser i det generiske. 

Og dette er et ønske den japanske designeren Goichi Suda (Suda 51) tydeligvis bærer på han også. 
For med Wii-spillet «No More Heroes» har han skapt et mesterverk du aldri har sett maken til. 

Du møter spillentusiasten Travis Touchdown (TRAVIS TOUCHDOWN!!!), som bor på motellet No More Heroes i Santa Destroy, California. 
Han har kjøpt en funky laserkatana på en nettauksjon, og dermed har han ikke råd til å kjøpe flere spill. 

En femme fatale med fransk aksent, Silvia Christel (oppkalt etter hun fra «Emmanuelle»-filmene, naturligvis), gir Travis løsningen: 
Ved å ta livet av de ti beste leiemorderne i verden, vil han ha mer enn penger nok til å kjøpe så mange spill han bare orker. 

Dermed begynner en vanvittig voldsballett som på overflaten kan ligne på et ganske tradisjonelt slåssespill. 
Du løper gjennom brettene og slåss mot den ene skurken etter den andre, og avslutter med et møte med brettets boss - den neste leiemorderen på topplisten. 

Det må sies at spillbarheten ikke er særlig innovativ, du har sett grunnmekanikkene i «No More Heroes» før. 
Det er i all hovedsak innpakningen som er genial her, måten alt er skrudd sammen på. 

Det tradisjonelle er dynket i oppfinnsomhet og nytenking i hver eneste detalj, som til sammen utgjør en supercool rock'n'roll-helhet. 

Du får et herlig rollegalleri, en fantastisk dialog, en nydelig og absurd historie, mengder av voksen humor, overlegne bosskamper og et deilig dypt kampsystem som er perfekt skreddersydd til Wii-kontrolleren. 

Dessuten får du til stadighet noen helt sinnssykt kule one-linere og en mengde kreative overraskelser. 
Som at du må løfte Wii-kontrolleren til øret når Christel ringer deg på mobiltelefonen, for eksempel - stemmen hennes kommer nemlig bare fra den vesle høyttaleren på kontrolleren. 

All slåssingen er i tillegg krydret med en mengde sideoppdrag, oppdrag som går ut på å skaffe nok penger til å møte neste boss, eller å gjøre Travis sterkere, kulere og bedre. 

Og her finner du mye av spillets aller beste underholdning. 
Det er virkelig deilig absurd at du må bære kokosnøtter, klippe plenen og fylle bensin for å få råd til å sette igang med neste leiemordoppdrag. 

Alt dette gjør «No More Heroes» til en utrolig underholdende opplevelse, men det stanser ikke med det. 
For i kombinasjon med den egenartede visuelle stilen og det kruttsterke lydbildet, snakker vi også om en interessant opplevelse. 

En opplevelse som svir seg inn i hukommelsen på en måte spill ikke har for vane å gjøre. 
Det blir simpelthen ikke hottere enn dette i spillenes verden anno 2008. 

Vi så allerede klare tendenser til alt dette i Gamecube- og Playstation 2-spillet «Killer 7» fra 2005, men med «No More Heroes» har Suda 51 valgt å være mer tilgjengelig og inkluderende. 
For skillet mellom det umulig sære og det unikt geniale er hårfin, og jeg synes det er viktig å understreke at «No More Heroes» står plantet fjellstøtt i det sistnevnte. 

Jeg mener i tillegg det er snakk om et svært viktig spill. 
For det er spill som dette som utforsker mulighetene og begrensningene til det interaktive spillmediet, som eksperimenterer seg gjennom upløyd mark. 

Og som dermed bidrar til hele mediets fremdrift i den såvidt påbegynte jakten på å finne seg selv. 

PS: 
I salg fra fredag 14. mars. 

Wii-spillet «No More Heroes» er en unik, voksen og særegen opplevelse. 
