Lillebrorkompleks
Shoegaze uten en egen idé. 

|||ALBUM: 
Det er godt mulig at vi er spesielt godt utstyrt her til lands med shoegazeband på høyt internasjonalt nivå. 

Serena Maneesh har kontrakt med 4AD og er blitt en internasjonal størrelse i sitt fag, og snart plateaktuelle The Lionheart Brothers har etablert et mer melodiøst og poporientert sidespor til disse psykedelisk anlagte støyeksessene. 

Og det er mer der det kommer fra, masse folk med begrensede vokale evner, lavthengende Fender Jazzmaster eller Jaguar med vibbarm, mange effektbokser, studiebevis fra indieuniversitetets Kevin Shields-fakultet og en bachelor i å få gitartonene til å gli og bøye seg. 

Simon Says No! er skoleflinke gutter, det låter fint, riktig og sursøtt og alt det der, men det er ikke til å komme fra at musikken deres på mange måter preges av et lillebrorkompleks: 

Sein 80-talls britisk gitarindie filtrert gjennom en begavet og premissleverende storebror, bare uten å finne sin egen tvist på idé eller gjennomføring. 
