Plateanmeldelse:Kurt Vile 

Vilt voksende talent. 

Album: 
Indiepop Kurt Vile: 
«Wakin On A Pretty Daze» (Matador/Playground) I sannhet en sjeldenhet: 
En plate som ved første ørekast fremstår både for lang og for lettvektig, for så å vise seg både substansiell og vel verdt sine 69 minutter. 

Vile fikk et solid løft fra lo-fi-undergrunnen med sin forrige og fjerde, «Smoke Rings For My Halo». 
Her åpner han opp ytterligere, og savnet etter forgjengerens dunklere undertoner erstattes etter hvert av pur glede over den livsbejaende, vidåpne og episk anlagte musikken han lager her, som et postkort fra et USA der solen alltid er mørk oransje. 

Forbildene hans forblir de samme: Reed, Petty, Young. 
Men Vile føles mer som nevnte karers arvtager enn som enda en fingernem kopist. 
Og vel ser han ut som en sliten hasjrøyker, men det er et sylskarpt fokus i disse varme, inderlige sangene. 

BESTE LÅT: 
«Too Hard» 
