Bokbacka:Et av de beste måltidene på lenge 

Verdens beste fries og sjøkreps gir terningkast seks. 

- Skal vi spise den potteplanta der? 

Robinson måpte da det plutselig stod en stor busk på bardisken. 
Det var visst forretten. 
En renne rundt potta var fylt med rariteter. 
Og det skulle spises med hendene. 

Det var godt de hadde fått varme, fuktige håndklær først. 

Utsøkte smaker 
Men smakene som lå rundt «Treet», som retten heter, var utsøkte. 
Spesielt den ristede kavringen og kremosten i bunnen. 
Selv om det var litt vanskelig å få i seg. 

- Har dere vurdert å gi folk bestikk, undret Robinson. 

- Vil dere ha det, spurte kelneren uten å svare på spørsmålet. 

Robinson kikket seg rundt. 
Det stod flere trær på bordene - folk lo av det, synes visst det var litt festlig. 
Robinson ristet på hodet. 

- Ikke vær så surmaget, sa Fredag og nippet til hvitvinen som vinkelneren hadde anbefalt til femretteren - som ble en sjuretter etter at kelneren nærmest hadde insistert på at Robinson og Fredag skulle legge sjøkreps og fries på toppen. 

Gourmet i baren 
Å sitte ved en bar på en gourmetrestaurant virker litt fremmed, men viste seg å være en morsom og intim måte å spise på. 
Du kan småprate med kelnere, glane på de andre gjestene og komme tettere på følget ditt. 

Det finnes bord, men da må du be om det i forveien. 

Der seilte det to porsjoner med røykt egg, spinat og ørretrogn over bardisken. 

- Mmmm. 
Nydelig. 
Måtte det fortsette sånn, sa Fredag henført. 

Det gjorde det ikke. 
Det ble bedre. 

Fresende steinblokk 
En fresende steinblokk lå plutselig på bardisken. 
Med to rå sjøkreps på. 
Robinson ble sittende og se de små skalldyrene krølle seg før de forsiktig ble lagt på tallerkener. 

- Er det mulig? 
Jeg innser nå at jeg ikke har smakt sjøkreps før. 
Dette er så friskt og ferskt at det er ... noe helt annet. 

Tartar på angus, med brokkoli, rømme og løyrom var neste rett. 

- Altså, jeg tror ikke jeg har smakt saftigere og mer smakfullt kjøtt noen gang, og løyromen gir en herlig kontrast, sa Fredag. 

Robinson var mer opptatt av å følge med bak baren. 
Hvordan skulle de gjøre «Treet» rent for neste runde? 
Joda, mannen bare pirket ut rennene og vasket dem skikkelig. 

- Skjerp deg, sa Fredag. 

Treffsikker vinpakke 
Når du skal gjennom en sjuretter, går det mer vin enn du tror, selv med vinpakke. 
Vinkelneren viste seg å være meget treffsikker. 
Og raus med påfyll. 

Det var lekre viner fra bourgougne, kraftige røde italienere. 
Han var full av historier og tok seg god tid. 

- Jeg liker svensker, sa Robinson. 
- De forstår verdien av small talk. 

Morsom innpakning Maten på Bokbacka har en morsom innpakning. 
Trekasser, stein, og ja, potteplanter. 
Det gir hele besøket en ekstra dimensjon. 

«Perfekt fries», kaller de det i menyen. 

- De legger lista høyt med et sånt løfte, sa Fredag, mens kokken skjøv to kremmerhus med avispapir over til dem. 
Med hvitt dryss av trøfler. 
Og en søt amerikansk øl til. 

Robinson kastet seg over de lett brunsvidde potetstengene som glinset av fett. 

- Vet du hva? 
Dette er verdens beste fries. 
Er det lov å be om mer, spurte Robinson, som tømte det fettete kremmerhuset før Fredag hadde smakt på sine. 

Det var på tide med noe hvitt. 

Mykt torskekjøtt Fredag mente kombinasjonen mykt torskekjøtt og salt torsketunge var optimalt. 
Robinson måtte si seg enig. 

Orker vi mer nå, da? 
Sa Robinson og lente seg tilbake i stolen. 

Duroc gris med grillet purre viste seg å være en nydelig avslutning på måltidet. 
Mør og kraftig i smaken. 

Menyen fristet med geitost, og de falt for fristelsen. 
Kremet og fyldig. 

Dyrt og deilig 4500 kroner lød sluttsummen. 
Det koster å være kar. 

- Ja, når du sier det, det er jo nesten bare menn i dress her. 
Sikkert med feit representasjonskonto, sa Fredag. 

- Men når det er sagt: 
Dette er et av de beste måltidene jeg har hatt på en god stund. 
Og sjøkrepsen og «fries'en» alene var verdt prisen. 

Velg en tag for type anmeldelse! 
En av disse: 
