Anmeldelse:Geir Tangens solide krim bør være en tankevekker for norske forlag 

En seriemorder er løs i Haugesund. 

Geir Tangen er kjent for mange som en av Norges mest leste krimbloggere. 
De siste par årene har han hatt ikke mindre enn 150 000 lesere innom sine sider. 
Han har delt ut ris og ros til et ukjent antall spenningsforfattere. 
Og så er han altså gal nok til selv å debutere. 
Til og med på eget forlag. 
Snakk om fallhøyde. 

Men med «Maestro» beviser Tangen at de tusenvis av timene han har tilbrakt i selskap med andres litterære forbrytelser ikke har vært forgjeves. 
Han kan krim. 

I utgangspunktet virker boka å være fullstendig dusinvare. 
En seriemorder er løs i Haugesund. 
Ja vel, og gjesp. 
Skjønt hvorfor ikke? 
Når alle andre norske byer har sin seriemorder, kan vel også Haugesund få smykke seg med en. 
Og helten, rettere sagt antihelten? 
En litt lurvete journalist som jobber i lokalblekka. 
Som kanskje til og med drikker litt for mye? 
Ja, ganske riktig. 
Røyker rullings, til og med. 
Lest om sånne typer før noen ganger? 

Leker med klisjeene 

Leker med klisjeene 

Geir Tangen er ikke ute etter å få oss til å tro på en seriemorder i Haugesund, for å si det sånn. 
Han leker en lek med leseren, og den leken er det svært så underholdende å være med på. 

Viljar Ravn Gudmundsson i Haugesund 
Avis mottar en epost som han først ikke tar på alvor. 
Et varsel om et nært forestående drap. 
Dagen etter blir en kvinne kastet ut fra en balkong i en høyblokk. 
Påfølgende dag mottar samme Gudmundsson nok en mail. 
Enda et varslel om et drap. 

God intrige 

God intrige 

Men om han raljerer aldri så mye med klisjeer og kjente tråkk, tar forfatteren plottet på blodig alvor. 
Det handler om en dristig konstruksjon som ikke så mange krimforfattere ville ha våget seg inn på. 
Her slippes leseren veldig tett på drapsmannen. 
Det er faktisk mulig å gjette hvem han er. 
Rettere sagt: 
Det er nesten umulig å la det være. 
Men tro meg, det er ikke lett å treffe blink i den stadige turbulensen som Tangen sørger for. 

Helt til de aller siste sidene blir velkjente kort spilt ut i overraskende vendinger. 
Ja flere ganger ble jeg sittende og le høyt av forfatterens oppfinnsomhet og lekelyst. 
Hele boka bærer preg av skriveglede og overskudd. 
Vevd inn i det hele finnes også hilsener og hint til norske krimkolleger, flere av dem er faktisk del av selve gåten. 

Og noe mer skal ikke røpes her, bortsett fra følgende: 
Denne boka bør være en tankevekker for norske forlagsansatte. 
For Geir Tangen beviser at det å gi ut på eget forlag faktisk kan være en god løsning. 
«Maestro» er like godt utstyrt som en utgivelse på et av våre store forlag, og den innleide hjelpen har vist seg å være verdt pengene. 
Jeg finner færre feil i denne teksten enn det som etter hvert har blitt vanlig i storforlagenes utgivelser. 
