Glir forbi
First Aid Kit er stødig - men aldri spennende. 

Det der er lett å like, er det også lett å bli lei. 
Dét er følelsen First Aid Kit gir når de spiller på Slottsfjells største scene fredag kveld. 

Den svenske søskenduoen har vokst seg svære siden de spilte på en langt mindre scene på Slottsfjell fem år tidligere. 
Med god grunn; deres referanserike, solsvøpte låter byr på besnærende vokalharmonier og er på sitt beste uimotståelige. 
Nettopp derfor har også folk pakket seg sammen foran Kongescenen. 

Allikevel er det vanskelig å ikke bite seg merke i hvor lite uttrykket deres har utviklet seg siden de var to lovende tenåringer. 
Det ferske albumet Stay Gold er mer en forlengelse enn en fortsettelse av tidligere utgivelser. 
Det er fremdeles lett å like, og i høyeste grad fint, men aldri spesielt spennende. 
De pirker mer i overflaten av folk-sjangeren enn de jobber for å finne et unikt uttrykk. 
Kanskje er det nettopp derfor de har blitt så store. 

Under konserten fredag gjør de ingen feil - men det er plankekjøring hele veien i mål. 
Låtene føles akkurat som de gjør på skive - og coverlåtene de har valgt seg er av relativt åpenbare inspirasjonskilder som Bob Dylan og Simon & Garfunkel. 

Vokalharmoniene er ubestridelig vakre, og både søstrene Söderberg og bandet deres spiller bra. 
Til tross for det føles konserten tam og de 45 minuttene den varer lange. 

Det er helt klart lillesøster Klara som tilfører uttrykket deres nerve og sjel. 
Ikke bare har hun den klart beste sangstemmen - når hun synger alene er det ofte inderlig vakkert - hun er også den det later til å bo mest råskap og kreativitet i. 

Allikevel er det vanskelig å riste av seg følelsen av at dette er minste felles multiplum-folk. 
Det er yndig, appellerer bredt og er uproblematisk å forholde seg til. 
Uttrykket deres på scenen har noe glansbildeaktig over seg; det har lite dybde, men en vakker overflate. 
