Kkkklang, klang, kkklaaangg!
Lyden av metallbolter som klinger og klanger fyller stuen og varmer spillhjerter igjen. 
«Ratchet & Clank 3» er alt annet enn et konsept på tomgang. 

Ratchet og hans trofaste robotfølgevenn Clank invaderer Playstation 2 igjen, og lyden av hundretusenvis av innsamlede skruer, muttere og bolter fyller instinktivt øregangene. 

Er du blant dem som samlet metall som besatte i «Ratchet & Clank» for å kjøpe stadig kulere våpen og gadgets, eller en av dem som frydet seg helt ut i tåspissene av å starte opp «Ratchet & Clank 2» og se alle de tomme plassene på invetar-skjermen, betyr lyden pur spillglede. 

«Ratchet & Clank»-spillene har på en helt overlegen måte klart å forene action med utforsking, tradisjonell plattformhopping med rollespillinspirert oppgradering av våpen og en fargerik, Nintendo-lignende verden med herlig, ganske voksen humor. 

Det gjelder heldigvis «Ratchet & Clank 3» også. 
Insomniac Games har tydeligvis en utømmelig sekk med gode forslag til nye våpen, gadgets og spillopplevelser. 

Den aller største nyheten i «Ratchet & Clank 3», selve rosinen i den berømte pølsa, er massiv støtte for onlinespilling, en actionorientert lag-mot-lag-affære som blander elementene fra enspillerdelen med mer tradisjonelle skytespill. 

Ikke så fryktelig langt unna norske Funcoms «No Escape», faktisk, som er den nærmeste sammenligningen jeg kan komme på i farta. 

Jeg mistenker at vi snakker om en utrolig festlig onlineopplevelse på PS2, sannsynligvis det beste konsollen har å oppdrive på den fronten til nå. 
Hvis jeg mener noe annet etter å ha testet onlinedelen etter utgivelsen, skal jeg sørge for å si ifra. 

Historien og dialogen er den beste i serien til nå, med alt fra en ubetalelig parodi av Britney Spears til en av tidenes aller morsomste sjefsskurker. 
Den onde Dr. Nefarious og hans tørrvittige butler er nesten verdt prisen på spillet alene. 

Rollespill-elementene er utvidet, det tar ikke lang tid før våpenet du bruker når et nytt, mer kraftig nivå. 
Helseoppgraderingene pøses også på, og begge deler er nyttige i et spill som stiller langt høyere krav til spillerne enn forgjengerne. 

Det er viktig å understreke det: 
«Ratchet & Clank 3» er mer actionfokusert enn de to første spillene i serien. 
Vanskelighetsgraden er også skrudd opp, og kombinert med en kanskje unødvendig lang vei mellom mellomlagringene innimellom, er det nok mange som går mot en del frustrerende stunder. 

Nå er det ikke slik at spillet er så vanskelig hele tiden, stort sett ligger det på samme nivå som før. 
Men på enkelte steder skyter vanskelighetsgraden i taket. 

Jeg skulle gjerne ha revet meg i håret selv opptil flere ganger, faktisk, men jeg har dessverre ikke noe hår. 

For de aller fleste vil dette neppe være nok til å slenge fra seg håndkontrolleren, flenge ut disken og knuse den i tusen biter for å så sette seg ned med kabal og surmule. 
Men enkelte vil muligens synes disse hindrene kan virke litt vel uoverkommelige. 

Alt-i-alt er «Ratchet & Clank 3» en mer enn verdig oppfølger. 
Tilfredsstillelsen av å kjøpe stadig nye våpen og gadgets, gleden av å finne de skjulte hemmelighetene, spenningen i de kreative utfordringene, de innbitte og nervepirrende kampene mot fiendene og den deilige humoren runder av en fantastisk PS2-trilogi. 

«Ratchet & Clank»-serien er noe av det beste som har skjedd på konsollen, spør du meg. 

Ingen av oppfølgerne har klart å overgå den altomfattende gleden jeg fikk av det første spillet, et spill jeg anser for å være blant de ti beste spillene jeg har spilt noen gang. 

Men selv om jeg er litt skuffet over den økte fokusen på action, jeg skulle gjerne ha utforsket og plattformhoppet mer, kommer «Ratchet & Clank 3» svært nære. 

Bare det er nesten over min fatteevne. 
