Trippelanmeldelse:Karpe Diem 

Bevisstgjøring av viktige temaer pakket inn i popdigg. 
Gjenhøret med rapduoen skuffer ikke. 

Tre år har gått siden Magdi Omar Ytreeide Abdelmaguid og Chirag Rashmikant Patel, to av landets viktigste artister, leverte Kors på halsen, ti kniver i hjertet, mor og far i døden. 

“Språklig begavelse, samfunnsforståelse og rå popteft”, skriver min kollega presist om rapduoen i anmeldelsen av albumet. 

Tre ganske bra egenskaper å ha som artist, der altså. 
Og Karpe Diem spiller de sterke kortene de har fått utdelt. 
Enten det er i form av øredøvende rapanthems eller bevisstgjøring av forutinntatthet og fordommer pakket inn i fete poplåter. 

Første del av Heisann Montebello er ikke et unntak. 
Ekte balansekunst. 

“Er det dette skattepengene mine går til?”. 
I “Lett å være rebell i kjellerleiligheten din”, den sterkeste av tre låter duoen har lansert i et jafs, lener Magdi og Chirag seg mot et klassisk Karpe Diem-sound. 
Vi hører overskuddet til rapperne på det sirlig produserte kuttet med deilig pianoklimpring og marsjtrommer som nikker til Kanye West-universet. 

De retter en finger mot dem med et smalt syn på verden, de som ikke tar seg tiden til å forstå. 
Det er lett å være tøff når man sitter alene ved tastaturet. 
Justisminister Anders Anundsen (og kongerikets asyl- og innvandringspolitikk) får også huden full i låten. 

I fete og klubbvennlige “Au Pair”, for en gang skyld traptungt fra Karpe Diem, harseleres det med kulturelle forskjeller og det fortsettes i samme stil på “Hvite menn som pusher 50”. 

Over rapduoens signatur-harpe synger Magdi “heisann Montebello-neger” på refrenget. 
Oppveksten som annerledes, og elsk/hat-forholdet til å spille på lag med de som styrer “sjappa” – “verden styres av noen hvite menn som pusher femti / så du ser meg med noen hvite menn som pusher femti”, rapper Chirag – drives framover av sparsommelig produksjon som gir stor plass å boltre seg i. 
Og stas at Emilie Nicolas får en liten spot i låten. 

Karpe Diem har faktisk aldri solgt en løgn. 
Kanskje de har smurt tjukt på noen ganger, men eventuelle overdrivelser helliggjøres av målet. 
Duoen bruker stemmene sine til å si noe av betydning. 
De rapper om viktige temaer pakket inn i popdigg. 
Noe som tilhører sjeldenhetene. 
