Når demninger brister
Ahmad kommer til Paris for å formalisere skilsmissen med Marie. 
Siden sist har Marie forlovet seg med Samir. 
Både Marie og Samir har barn fra før. 
Samir har dessuten en kone som ligger i koma etter et selvmordsforsøk. 
Nå er de seks mennesker med svært kompliserte forhold til hverandre samlet under ett tak. 
Kort sagt: 
"Fortiden" er et relasjonsdrama av ibsenske proporsjoner. 

Det kunne blitt lumre greier, hadde det ikke vært for at den iranske regissøren Asghar Farhadi – som fikk Oscar for beslektede "Nader og Simin – et brudd" i 2011 – vet akkurat hva han gjør. 
Han bruker knapt musikk, kameraet hans gjør aldri annet enn å observere og registrere. 
Den sobre regien gir en følelse av fokusert realisme. 
Hvert blikk og hver gest får betydning, skuespillerne får skinne. 

Selve handlingen bygger seg opp nærmest som i en thriller. 
Perspektivene endres og konfliktene utdypes etter hvert som stadig nye hendelser fra fortiden kommer frem i lyset. 
Spørsmålet om hva som egentlig utløste selvmordsforsøket blir stadig viktigere. 
Til slutt når spenningen bristepunktet. 
Noe er nødt til å gi etter. 

Emosjonelt utmattende som "Fortiden" er: 
Mer vellaget og velspilt drama er det ikke ofte man ser. 
