Sondre Justad:Fra ung og lovende til gjennomført artist 

Andrealbumet er et fengende dypdykk i et sårbart følelsesliv. 

Så er Sondre Justad endelig klar med sitt andre album. 
Det er to og et halvt år siden 27-åringen fra Lofoten slapp debuten Riv i hjertet, som ble en umiddelbar suksess med påfølgende nominasjoner til Spellemann og P3 Gull. 

Han ble raskt en av de viktigste stemmene i den nye generasjonen norske popartister, og viser med oppfølgeren at han fremdeles er å regne med. 

Musikalsk modning 

Det er et mer modent uttrykk som møter oss denne gangen. 
Musikken har Justads gjenkjennelige signatur med store, følelsesladde arrangementer, men er hakket mer forseggjort enn på debuten. 
Mindre lettbent, uten at sjarmen blir borte. 

Åpningssporet «Kanskje en dag» er atmosfærisk med minimal bruk av rytme. 
Her bader vokalen i et hav av stemningssettende synth, noe som bringer frem nyansene i den gripende, metaforrike teksten om et forhold som går mot slutten. 
En sterk start. 

Neste låt ut, «Fanga i en drøm», opererer i et mer typisk popmodus, men beholder den følsomme tyngden. 
En slags sårbar selvsikkerhet som viser Justads talent, både som musiker og historieforteller. 
Det samme gjelder skivens mest lystige spor «Gjør det igjen», hvor spretne gitarer og et energisk driv bygger opp under et budskap om å godta sine egne feil. 
Selvransakelsen blir ufarliggjort, uten å miste det såre bittet. 

Tekstlig nærhet 

Justad leverer her ærlige tekster hvor man lett kjenner seg igjen i poesien. 
Han synger sårt om samliv og brudd, om drømmen som tar slutt, om å bli avvist, om å lengte, om tomhet. 
Tekstene utforsker det indre liv, og romantiserer hverdagen uten at det blir for svulstig. 

På drivende «Vi e ikke sånn» beskrives trøblete relasjoner hvor tvilen setter inn, mens avsluttende «Ikke som de andre» gir nytt håp i form av en rørende kjærlighetserklæring. 
Det er mer enn bare hjerte/smerte – følelsene står i kontrast til en kaotisk verden og vekkes til live av hovedpersonens fleksible sangstemme. 

God helhet 

Musikken bygger opp under tekstinnholdet. 
Lydbildet er svevende melankolsk, men med en bakkekontakt og intimitet som fanger all oppmerksomhet. 
I tillegg er enkeltlåtene preget av godt håndverk. 
Det er flere potensielle hits her utover singlene, og ingen av sporene virker som unødvendig fyllstoff. 

Det er tydelig at Justad har lagt mye arbeid ned i dette prosjektet, og det tjener han naturlig nok på. 
Han bruker den drøye halvtimen effektivt, og skaper et album med en god helhetsfølelse, hvor låtene glir naturlig over i hverandre uten å ofre egenart. 

Her går han med andre ord fra ung og lovende til gjennomført artist. 
Godt jobbet. 
