Kaizers: – Slapp av, me komme snart igjen!
«Maskineri» er en treffende tittel på Kaizers Orchestras nye album. 
For Kaizers-kollektivet er for tida et massivt messende og malende maskineri. 

Bandet har full kontroll på dramaturgien og virkemidlene: 
Det kombinerer gamle sirkustricks og nøye innstuderte arrangementer og fakter (sjekk Helge Risas tidvise Frankenstein-aktige oppsyn og mekaniske enhåndsslag på tangentene) med nødvendige elementer av improvisasjon og øyeblikksgalskap. 

Lørdag spilte bandet konsert nummer 16 på like mange dager. 
Og kan det egentlig gå galt når den veltrimmede konsertmaskinen med maestro Janove Ottesen i front spiller på tilnærmet hjemmebane i intime Folken? 

Nytt og gammelt 

Sekstetten innledet friskt med et par nye låter — tittelsporet «Maskineri» og «Bastard sønn», bare for å sette det nye albumet, før konserten jevnet seg ut i en jevn strøm av gammelt og nytt om en annen. 
«Sigøynerblod» får naturligvis alltid blodet hos publikum til å flyte raskere; et heftig musikalsk barslagsmål av en låt - og en konsertkiller som vekker sjøl de sløveste norske velstandskropper. 

Denne og andre kaizersklassikere som «Kontroll på kontinentet» og «Ompa til du dør», sikrer gaulingen og allsangen. 
Men også flere av de nye låtene er allerede i ferd med å sette seg i publikumspannebrasken; Folken-mengden tok begeistret imot ferske låter som «Volvo i Mexico» og «Enden av november» samt den vakre balladen «Den andre er meg», som kom helt til slutt som duett med en usedvanlig sjarmerende, ung kvinnelig vokalist som jeg i all publikumsstøyen ikke greide å få med meg navnet på. 

Har Kaizers forandret seg siden sist? 
Ja. 
Som andre anmeldere har påpekt: 
Belg- og oljefatfaktoren er senket. 
Og de nye låtene er åpnere og bredere. 
Kaizers utvider repertoaret og kvitter seg med de trangeste musikalske tvangstrøyene. 
Smart. 
Hvis ikke hadde Kaizers i løpet av et par erketypiske Kaizers-album til blitt et nytt Stones eller for den saks skyld DumDum Boys; stilige band som dessverre er fanget i publikums forventninger og sine egne begrensede musikalske nett. 

Nå åpner Kaizers vinduene og lufter ut: 
Nye musikalske uttrykk prøves, filtreres og vurderes. 
Er det en mild eim av gammel soul over Kaizers 2008? 
Jeg synes det. 
Organist Helge Risa har lagt inn en smak av deep south i tangenttrakteringen. 
Og er det ikke noen minimalistiske soulstikk i både Geir Zahl og Terje Vinterstøs gitarspill og ikke minst i Ottesens vokal? 

Ett er i all fall sikkert: 
De nye, svarte dressene er Motown så det holder. 
Motown med elementer av Iggy og Froddi når Janove Ottesen mot slutten av konserten - til publikums hemningsløse glede - ender opp i bar overkropp. 
Vi er nå i konsertens terminale og fullstendig krakilske fase; Giganten «Maestro» er levert som siste ordinære nummer. 
Og snart er gjengen i gang igjen med suverene ekstranumre som «Knekker deg til sist», «Bøn fra helvete» og «170» med den løfterike linjen: 
«Slapp av me komme snart igjen». 

Vi kan jo håpe. 
Folken er nå blant de mest intime lokalene Kaizers holder konserter i. 
La oss håpe at Folken ikke byttes ut med haller til neste turné. 
