Rørende dokument i lys og skygge
Når dokumentarfotografen Sebastião Salgaso selv blir dokumentert, får vi et sterkt innblikk i drivkraften til en magisk formidler. 

Et bilde sier mer enn tusen ord, sier man ofte. 
Men den prisbelønte og Oscar-nominerte dokumentaren "Jordens salt", som portretterer livet og virket til den brasilianske fotografen Sebastião Salgado, viser at ingenting sier det bedre og sterkere enn rystende, vakre og rørende stillfotografier som veves sammen av fotografens egen beretning om opplevelsen og inspirasjonen bak dem. 
Dokumentasjon du har sett i mediene fra krigsområder og sultkatastrofer, både i stillbilder og levende film, får en dimensjon som føles sterkere, sannere og mer unik når Salgados lar bildene får følge av egne ord. 

Mistet gnisten 

Gjennom sin 40 år lange fotografkarriere har Salgado dokumentert menneskene, jordens salt, gjennom deres arbeid, i nød, gjennom økonomiske, miljømessige og politiske endringer, gjennom deres drømmer, gjennom krig og katastrofer. 
Men til slutt ble det bare for mye mørke. 
Salgado mistet troen på det gode i menneskeheten, og dro hjem til Brasil med sin kone og overtok barndomsgården. 
Der fant han til slutt ny inspirasjon til å hente fram kameraet igjen. 
Denne gangen for å lage et optimistisk kjærlighetsbrev til selveste planeten, der også dyrene og naturen får stor plass. 

Sterk kjærlighet 

Den tyskfødte regissøren Wim Wenders oppdaget Salgado da han forelsket seg totalt i et av hans fotografier på en utstilling. 
Sammen med Salgados sønn Juliano har han laget en sterk og vakker beretning i to dimensjoner: verden slik Salgado har opplevd den gjennom kameralinsen, som oftest i velkomponerte, vakre nyanser av svart-hvite skygger og lys. 
Og også hvordan hans reiser og opplevelser har påvirket ham personlig. 
Men mest av alt syder "Jordens salt av både regissørens og fotografens sterke kjærlighet til kunsten og formidlingstrangen. 
Så sterkt at den er rørende nok i seg selv. 
