Varme hjerter i kald krig
Prisbelønt polsk Oscar-kandidat i svart-hvitt. 

FILM: 
En bittersøt kjærlighetshistorie som utspiller seg på begge sider av den kalde krigens jernteppe, er temaet i Pawel Pawlikowskis film «Cold War». 
Filmen er allerede belønnet for beste regi under årets Cannes-festival, og den er plukket ut som Polens Oscar-kandidat i klassen for fremmedspråklige. 

Folklore 

Pawlikowski har vunnet Oscar før; i 2015 for «Ida». 
Også denne filmen er skutt i svart-hvitt, og her har han hentet fram en av skuespillerne fra «Ida», Joanna Kulig, og gitt henne hovedrollen som Zuzanna/Zula. 
Hun spiller den unge polske jenta som søker opptak i en folklore-gruppe som skal framføre polsk folkedans og -musikk. 
De skal være reisende ambassadører for partiet, folket og fedrelandet. 
De skal synge om landreformer, verdensfred og «vidunderlige Stalin». 

To hjerter 

Wiktor (Tomazs Kot) er musiker og en av dem som rekrutterer talentene. 
Han faller for Zula, til tross for at hun avsløres som tidligere straffedømt. 
Ryktene sier at hun har drept sin far. 
«Han tok feil av meg og min mor. 
Jeg tok en kniv og viste ham forskjellen,» forklarer hun. 

Kjemien mellom Zula og Wiktor er dirrende mens de reiser på turne i de østeuropeiske hovedstedene fra begynnelsen av 1950-tallet. 
Et av glansnumrene er folkeballaden 
To hjerter, og denne skal gå igjen i forskjellige versjoner i filmen etter hvert som tid og sted endres. 
Wiktor hopper av under en opptreden i Øst-Berlin, men får ikke Zula med seg. 
De skal møtes igjen i Paris noen år seinere, der Zula skal framføre en myk jazzversjon av låten. 
Joanna Kulig har en sensuell utstråling med stort stjernepotensial i disse scenene. 

Episodisk 

Hun spiller en plaget kvinne som slites mellom kulturene i et delt Europa. 
Kjærlighetsforholdet mellom henne og Wiktor blir mer desperat for hver adskillelse. 
Handlingen, som går over 15 år, vises episodisk i filmen. 
Han er statsløs flyktning i vest; hun har giftet seg med andre for å kunne reise ut og være nær ham. 
Den helstøpte filmen er like trist som den er vakker. 
