Bokanmeldelse:Matthew Thomas «Når vi mister oss selv» 

Hva skjer når den aller nærmeste blir alvorlig syk og alt man har arbeidet hardt for renner bort? 

Matthew Thomas’ debutroman er et ambisiøst bidrag til sjangeren «den store amerikanske romanen», en sjanger hvor romanen forsøker å si noe om USA som nasjon, samtidig som forfatteren dissekerer livet til en vanlig amerikansk familie. 

Mark Twains «Tom Sawyer» og Jonathan Franzens «Frihet» trekkes ofte frem som sjangereksempler. 

Thomas minner meg i skrivestil om Chad Harbach, som debuterte med baseballromanen «Utespillets kunst», som kom på norsk i 2012. 
De to er da også venner. 

I «Når vi mister oss selv» må Eileen bruke barndommen til å ta seg av sine alkoholiserte foreldre, som er irsk-katolske immigranter. 

Under kummerlige oppvekstvilkår i New York drømmer hun om å bli en rik dame i et kostbart hus. 

Eileens forsøk på klassereise er strabasiøs, men fremtiden virker lovende. 
Hun utdanner seg til sykepleier og møter den dyktige hjerneforskeren Ed, også han med irsk blod i årene. 

Men Eileens drøm om luksusliv går i knas flere ganger. 
Ed avslår flere lukrative jobbtilbud for å bli ved sin lest. 
Han ønsker ikke å være noe annet enn det han er. 
Han glemmer ikke sin bakgrunn. 
Da han får en dyr klokke i gave fra Eileen, nekter han å bruke den. 

Etter at Thomas har tegnet opp de store linjene, tar forfatteren i bruk samme arbeidsverktøy som hjerneforskeren Ed: mikroskopet. 
Thomas stiller inn mikroskopet og studerer livet til Eileen, Ed og sønnen Connell. 

Forfatterens største bragd er hvordan han skildrer sykdomsforløpet til Ed. 
En stund tror leseren at Ed enten har kommet i en midtlivskrise eller har møtt veggen. 
Men etter hvert skjønner vi at Ed er smartere enn oss: 
Hans valg i livet tar hensyn til sykdommen som snart vil ramme hardt. 

Når 
Ed får diagnosen Alzheimer, skriver Matthew Thomas like brutalt frem detaljene som Karl Ove Knausgård gjør i «Min kamp 1», når han og broren vasker ut huset hvor faren og farmoren levde. 

Thomas sparer ikke på noe for å vise hvordan sykdommen oppleves for de aller nærmeste. 

Eds skjebne brettes ut på alle måter. 
Det er sterk kost å lese. 

Mens Eileen brukte barndommen til å pleie sine foreldre, må hun i godt voksen alder igjen ofre seg. 

«Når vi mister oss selv» er en sterk historie om en familie som blir rammet av en tragedie, og som kjemper for å klatre i det sosiale sjiktet. 

Nok en gang har John Erik Frydenlund hatt ansvaret for å oversette en solid amerikansk roman til norsk. 
