Kaizers Orchestra:«Violeta Violeta III» 

En størreennsegsjælopplevelse - in symphony. 

ALBUM: ROCK Kaizers Orchestra «Violeta Violeta vol. 
III» (Petroleum/Sony) 

Man kan mene så mangt om de jærske tønnedrylerne, men èn ting skal de ha: 
Fansen deres er ekstremt dedikerte. 

Ikke minst årets mobile virusapp reflekterte en tilbedning trolig kun ett band kunne oppnådd her på toppen av kloden. 
Tredje album i den vinglete trilogien utvider handlingen med en dødfødt tvilling, Djevelens fysiske tilstedeværelse og dimensjonskryssing mellom den ene og andre siden. 
Et slags «Åndenes makt for sigøynerorkester», kombinert med en skremselspropaganda for sprit norsk kulturliv ikke har vært utsatt for siden nåsåene herjet i «The Julekalender». 

De musikalske temaene henger tydeligere sammen, og albumet skaper effektivt kontrapunkt til både seg selv og de to foregående utgivelsene, best gjennomført i avsluttende «Sekskløver». 
Den gjennomgående bruken av Stavanger Symfoniorkester er så høystemt at man fint kan overbevises om at det virkelig har flommet over for sekstetten. 
Platens kvalitet er også hovedsaklig knyttet til hvordan man opplever dette symfoniske. 
Er det meatloafsk musikaldekadanse eller er det en faustoperette à la Tom Waits? 

Det har lyst til å være det siste, men heller mer mot det første. 
Når det er sagt, dette er første gang på lenge jeg har hørt at kombinasjonen av symfoniorkester og poporkester har fungert, og tross noen veike låter - «Det polaroide liv» er blant det mer irriterende fra gruppen noensinne - er dette strålende musikalsk stormannsgalskap. 
Men få noen voksne til å skrive librettoen neste gang. 

BESTE LÅT: 
«Siste dans» 

TOR MARTIN BØE 
