Når helten Odyssevs reiser til Afghanistan for å komme hjem
Fargerik skildring av maskuline omveier. 

Rundt 2800 år etter at Homer skrev «Illiaden» og «Odysseen» kommer tre verk i den norske bokhøsten som referer til disse verkene. 
Det skulle han visst. 

Både Ole Robert Sundes «Penelope er syk», Daniel Mendelsohns «En odyssé. 
En far, en sønn og et epos» og Geir Angell Øygardens «Odyssevs’ åre» tar utgangspunkt i de greske klassikerne. 

Det sier noe om både slitestyrke og anvendelighet. 
Verden endrer seg, likeså ideologier, teknologi og levesett. 
Men menneskene er på mange måter styrt av samme psykologiske mekanismene. 

Maskuline omgivelser 

Geir Angell Øygarden er en sjelden fugl i nyere norsk litteratur. 
Han debuterte nærmest i all hemmelighet med den fascinerende boka «Den Brukne Neses Estetikk. 
En bok om boksing» (Solum, 2001) og fulgte opp med den eksplosive «Bagdad Indigo» (Pelikanen, 2011). 

Nå kommer «Odyssevs’ åre», som er nærliggende å lese i tilknytning til de to første. 
I begge disse bøkene tester Angell Øygarden seg selv i utpreget maskuline omgivelser. 

Boksing og krig 

Den første boka er en omfattende undersøkelse av et boksemiljø, med forfatteren som deltaker i ringen. 
Boka er full av levende liv og hardtslående, aforistiske formuleringer. 
I neste bok følger Angell Øygarden en gruppe antikrigs-demonstranter som drar inn i krigens Irak som «levende skjold». 
De ville plassere seg på strategiske mål for å hindre at de ble bombet. 

I «Odyssevs’ åre» drar forfatteren nok engang ut i et krigsområde, men denne gangen alene. 
Han reiser til Afghanistan og tar seg ut i de mest utsatte områdene. 
Samtidig er han som helten Odyssevs på vei hjem. 

Hjemme og ute 

I likhet med den greske helten har han med seg en åre. 
I «Odysseen» kommer helten fra havet. 
Poenget med åren er at han skulle gå i land med den over skulderen og fortsette til noen spurte hva han skulle med en spade. 
Når det skjedde, ville han vite at han var hjemme. 

Boka har en rekke handlingsplan, som stadig krysser hverandre. 
I utgangspunktet reiser Angell Øygarden via Istanbul til Kabul. 
Der oppholder han seg en stund før han reiser til flere frontavsnitt. 
Samtidig får vi fortellinger fra hjemmefronten i Sverige, der kona Christina og de små sønnene Gisle og Njaal venter på far. 

I en egen fortelling gjennomgår Njaal en operasjon, en hendelse som blir en dramatisk og følsom historie i historien. 

Hemingways tema 

Familien er i noen avsnitt på tokt i det joniske hav, langs øyene som blant annet omfatter Odyssevs hjemlige Ithaka. 
Underveis gjør Angell Øygarden også avstikkere til de tidligere bøkene sine. 

Alle de tre verkene er fulle av litterære referanser og sitater. 
Ikke overraskende siterer Angell Øygarden for eksempel Ernest Hemingway, selveste machomannen i moderne litteratur. 

Også han var opptatt av boksing og krig. 
Dessuten tyrefekting, som vi får et par avsnitt om. 

Hva gjør jeg her? 

Men det er stor forskjell på de to. 
Angell Øygarden har lite av Hemingways trang til heroisme. 
Den norske forfatteren er først og fremst nysgjerrig - både på seg selv og andre - og han har ingen overdrevne tanker om sin egen uovervinnelighet. 
«Hva gjør jeg her?» spør han midt i den «Odyssevs åre». 
Bøkene er et forsøk på å finne svaret. 

Referansene er mange og vidt forskjellige. 
Lord Byron dukker opp. 
Det samme gjør Dante, Nordahl Grieg, Henrik Ibsen («Peer Gynt» og «Terje Vigen»), Schwedenborg, Chatwin, Gunnar Ekeklöf , T.E. 
Lawrence, Emmanuel Levinas og Tarjei Vesaas. 

Åsne ga motivasjon 

Dessuten Åsne Seierstad. 
I en litt anstrengt, men morsom sammenligning hevder Angell Pedersen at hun med sin bokhandler-reportasje ga vestmaktene påskudd for å invadere Afghanistan. 
Akkurat som Odyssevs & Co. ville sette den skjønne Helena fri ved Troja, skulle USA og deres allierte redde de undertrykte, afghanske kvinnene i Kabul. 

Midt oppi det hele inkluderer Angell Øygarden en lang sekvens om forfatterens mor, som døde av hjernekreft 55 år gammel. 
Blant annet gjennom en serie brev går det fram at forholdet til henne var svært komplisert. 

Kvinner og menn 

Som litterært byggverk minner «Odyssevs’ åre» om «Min kamp»-serien. 
Men ikke språklig. 
Angell Øygarden har sin personlige uttrykksform, full av påstander og gode formuleringer. 

Synet på forskjellen mellom kvinner og menn vil sikkert provosere, men har sin funksjon. 
Han er en fargerik og fengende skildrer av omgivelsene, blant annet i en samtale med en kvinnelig offiser fra USA. 

Tungt ansvar 

Først og fremst handler boka om å komme seg hjem til familien, noe han også gjør - etter mange omveier. 
Prisen for fred i sinnet er et tungt ansvar for kone og barn. 
Som Joseph Conrad har uttrykt det: 
«Den som knytter et bånd er fortapt.» 
Men også reddet, viser det seg i denne boka. 

Angell Øygarden skriver i et omkved som går igjen: 
«Første halvdel av livet består av å skaffe seg dårlig samvittighet. 
Andre halvdel av å forsøke å kvitte seg med den.» 
