Bokanmeldelse:Maria Zennström: 
«Hvordan ser et liv ut hvis man ikke har nok kjærlighet?» 

Maria Zennström ble prisbelønnet for denne selvutforskende romanen i dagbokformat. 
Det pregnante er, ironisk nok, romanens ypperste kvalitet. 

Roman 298 sider 328,- kr. Pelikanen 

Det er neppe tilfeldig at akkurat Karl Ove Knausgård håndplukket, og med imponerende musikalitet oversatte, boken til sitt eget forlag. 
Zennström skriver om mange av de samme tema Knausgård har utforsket, også om selve forfatterrollen. 

Men der han tyr til ord-hagla for å treffe en nerve, sikter Zennström seg inn som en erfaren skarpskytter. 
Språket er riktignok adjektivrikt på grensen til det barokke, men forfatteren beholder en litterær stålkontroll midt i strømmen av uvelkomment menstruasjonsblod, ugråtte tårer og generasjoner av tapt morsmelk. 

For det handler mye om ufrivillig barnløshet og livets generelle ironi når den modne kvinnen Maria skildrer sin virkelighet. 

Hun liker ikke barn, ikke en gang det barnet hun selv var. 
Hun søker en slags forsoning med sin gamle egoistiske mor, kanskje for å få en slags unnskyldning for alle svik, men også i håpet om å finne en dypere kjærlighetsevne i seg selv. 

Samtidig finnes den erotiske og estetiske kjærligheten, alle mennene, alle kvinnene hun har gransket med sine altfor åpne øyne. 

Men hun føler seg ikke elsk-verdig, så hennes elskverdighet overfor andre bringer ikke varig nærhet. 
Skamfølelse og en utmattende jakt på normalitet og helbredelse tar nesten alle hennes krefter. 

Zennströms tekst har denne «x-faktoren» som hever et selvbiografisk, selvterapeutisk skriveprosjekt opp av det klamme og private. 

Hennes observerende og pinefulle tilstedeværelse gir spennende innblikk i russiske miljøer, menneskene og deres omgivelser smelter sammen i styggvakre portretter. 
