Bokanmeldelse:Leif GW Persson: 
«Kan man dø to ganger?» 

Leif GW Persson balanserer som så ofte før hårfint mellom det parodiske og det virkelig spennende. 

En av mine absolutte favoritter fra krimlitteraturens store spekter av tvilsomme karakterer, må være kriminalkommissær Evert Bäckström fra Stockhomspolitiet. 

Denne arbeidssky, overvektige, smårasistiske, drikkfeldige og ekstremt mannssjåvinistiske polisen har vært hovedpersonen i Leif GW Perssons siste bøker, og han holder koken også i årets utgivelse på norsk fra svenskenes legendariske krimkonge. 

Denne gangen er det Bäckströms nabogutt, den nerdete Edvin, som under en speidertur kommer over en hodeskalle med kulehull i tinningen. 
Han medbringer funnet i en plastpose til kriminalkommissæren, og dermed er Bäckström – ganske så motvillig – involvert i en drapsetterforskning. 

Den misantropiske og tvers igjennom usympatiske Evert Bäckström synes som så ofte før at alt som minner om arbeid er unødvendig heft i hverdagen. 
Men hans noe mer dedikerte medarbeidere finner raskt ut at hodeskallen peker tilbake på tsunamien i Thailand i 2004. 

Men som tittelen peker på: kan et lik som ble kremert i Thailand for over ti år siden dukke opp igjen på en øy i Mälaren? 
Svaret skal vise seg å ligge gjemt i en ganske så solid og overbevisende historie, der godt gammeldags etterforskningsarbeid leder frem til en plausibel forklaring på det meste. 
Forfatterens faglige bakgrunn som professor i kriminologi viser seg særlig i disse partiene, der han steg for steg leder leseren gjennom etterforskningens mange stadier: både blindspor og avgjørende gjennombrudd hører med. 

Bokens andre hovedinnhold er som antydet de nær-parodiske karakterskildringene av spesielt Bäckström selv, men også hans dyktige og mindre dyktige kolleger, evneløse sjefer og andre skikkelser som forfatteren Leif GW Persson mer enn gjerne utleverer til leserens mildt ondskapsfulle fryd. 

Evert Bäckströms tvilsomme personlighet til tross: 
Med unntak for noen litt for geskjeftige sjefer som en stund sto i kriminalkommissærens vei, så ender historien godt. 
Saken oppklares. 
Og den skyldige får sin straff. 
På sørgeligste vis. 
