Alt for mye hjerte
Det verste med «Grusomme meg» er at den aldri er overbevisende grusom. 
Hovedpersonen, Gru, er riktignok en skurk, men han blir jo bløt før vi får sagt «bø!» når han plutselig blir adoptivfar. 

Gru befinner seg i en midtlivskrise, fordi den yngre og tilsynelatende sluere kjeltringen Vector har overgått ham på skurkeskalaen ved å stjele en egyptisk pyramide. 
Dermed må Gru sikte mot noe større - og lander på at han skal stjele månen. 
Eneste problemet er at Vector har krympepistolen han trenger til kuppet. 
Og de eneste som slipper inn i Vectors velbevoktede hjem er tre barnehjemsjenter som selger småkaker. 
Og vips adopterer Gru alle tre. 

Selvfølgelig faller den slu planen sammen i takt med at hjertet hans smelter, og «Grusomme meg» blir nok en sukkersøt dusinvare. 
Men jo da, det er lyspunkter her: 
Filmen byr på dusinvis av kule doninger og duppeditter, noen sjarmerende husslaver og tidvis morsom dialog. 

Men i likhet med Gru selv, prøver filmen alt for hardt - uten å overbevise. 

INGVILL DYBFEST DAHL 
