Bokanmeldelse:Pierre Lemaitre: 
«Brudekjolen» 

Enda en besettende historie fra en av Frankrikes aller ypperste krimforfattere. 

Har du anlegg for det paranoide, bør du kanskje ikke lese Pierre Lemaitres siste roman på norsk, «Brudekjolen». 
For her får du bekreftet alt du måtte bære på av forfølgelsesvanvidd og generell mistenksomhet overfor dine medmennesker. 

Mer krim: 
Terningkast 5 til «Krittmannen»: 
Nifst! 

Som så ofte hos Lemaitre starter det hele med en fæl og voldelig hendelse, hvoretter den kvinnelige hovedrollen forfølges, plages og trues på det groveste av en mann som et stykke på vei også utgjør fortellerstemmen. 

I denne boken heter den unge kvinnen Sophie. 
Hun arbeider som en slags au pair for den lille gutten Léo hos en parisisk famille i det som må kunne kalles øvre middelklasse. 
Sophie har en tåkelagt fortid, noe som blir ekstra påtrengende da hun flykter hals over hodet i redsel for at hun har forvoldt guttens grusomme død. 

Fått med deg Lemaitres krimserie? 
Desperat spenning på høyt nivå 

Sophie er nemlig sterkt plaget av skremmende drømmer, blackouts og uklare minner om traumatiske begivenheter tilbake i tid. 
Når hun igangsetter sin kaotiske og desperate flukt, er det med ett mål for øye: 
Å starte et nytt liv med en ny identitet et sted der ingen kan finne henne. 

Det krever en masterplan, og den innebærer at Sophie kommer i kontakt med den tilsynelatende ordinære og kjedelige mannen Frantz. 
Kan han være hennes vei ut av angsten og håpløsheten? 

Den våkne leser vil nå ane at det slett ikke skal bli så enkelt for Sophie. 
Tvert imot skal vi gjennom runde på runde med mer frykt og forvirring, inkludert en opprulling av Sophies tidligere liv som nygift og vellykket karrierekvinne. 
Hva gikk egentlig galt den gangen, og hvem var det som sto bak alle katastrofene som rammet henne i tur og orden? 

Norsk sensasjon: 
Norsk forfatter solgte aller mest i Tyskland i 2017 

Det er ganske besettende lesning helt fra begynnelsen av. 
Stalking og utspekulerte hevnmetoder spiller hovedrollene, men på ett tidspunkt snur spillet, og Sophie gjenvinner gradvis kontrollen over sitt eget liv. 
Eller gjør hun egentlig det? 

Pierre Lemaitre har en kjølig, observerende og nesten distansert skrivestil som bidrar til å legge ekstra isgufs på fortellingen. 
Som alltid ypperlig ivaretatt av oversetter Christina Revold. 
Det går an å innrømme at det psykologiske grunnmotivet er i overkant grovt tilhugget, noe som blir særlig tydelig etterhvert som vi nærmer oss slutten. 
Men det aller meste av veien er dette spenning av første klasse. 

Gikk glipp av? 
De beste bøkene i 2017 
