«Vikaren» er en litt annerledes påskekrim
Et arkitektkontor i Glasgow danner en ganske stilig ramme rundt denne psykologiske thrilleren. 

Det skjer et mystisk dødsfall i «Vikaren», men mysteriet er ikke nødvendigvis hvem som forårsaket det. 
Spørsmålet er snarere hva årsaken var, og det svaret er i sin tur underordnet et enda større bilde. 

Arkitekten Ellen (Morven Christie) har vunnet den prestisjefylte konkurransen om å tegne byens nye bibliotek, og er godt i gang med å følge opp byggingen da hun blir gravid. 

Inn som vikar for henne kommer Paula (Vicky McClure), som har vært borte fra yrket i ti år for å være heltidsmamma. 
Om aldri så dyktig og sjarmerende får Ellen fort en følelse av at noe er uggent ved Paula. 
Men er det tilfelle, eller er det Ellen det er «noe galt» med? 

Mellom de to utvikler det seg en psykologisk stillingskrig som etter hvert får stygge og vidtrekkende konsekvenser. 
Serieskaper Joe Ahearne bygger opp en følelse av paranoia, og greier på sitt beste å skape en stemning salig Hitchcock ville applaudert. 
Som seere holdes vi en stund i villrede om hva som egentlig skjer, men ikke lenge nok, og mønsteret som åpenbarer seg blir for gjennomsiktig til at serien som helhet blir voldsomt spennende. 

Tematisk synes miniserien inspirert av filmer som «Hånden som rører vuggen» og «Farlig begjær». 
Begge tar for seg skjebnesvangre maktkamper mellom kvinner, og hva som kan forårsake dem. 

Disse filmene er rundt 30 år gamle, og Ahearne gjør forbausende lite for å tilføre noe nytt, det være seg sjangermessig eller innholdsmessig. 
«Vikaren» oppleves derfor mer som en variasjon over et gammelt tema, der det eneste nye er at handlingen utspiller seg i et fotogent Glasgow. 
