Som om lukta av ribbe, surkål og kjøttkaker nuller ut folks evne til å tenke rasjonelt
I likhet med H.C. Andersen skriver Levi Henriksen de beste fortellingene om julen. 

Fra forlagets side blir det reklamert med at Levi Henriksen er tilbake med noveller, i den første samlingen på ni år. 
Det er bra, det er langt mellom de som satser på noveller her til lands, og enda lengre mellom de som kan kunsten. 
Levi Henriksen er en av dem. 

«Jern & metall» består av elleve noveller. 
Fire av dem har vært trykt før. 
Ikke overraskende foregår disse på julaften. 
Det er til påske og jul avisene bestiller noveller. 
Det fins mange krimforfattere, men Levi Henriksen er mannen å ringe til i desember. 
Han er julenovellens konge, og i likhet med for eksempel H.C. Andersen vet han at sjangeren bør romme både lys og mørke. 

Vemod og tap 

Henriksens noveller har tematisk en indre tråd, en kjerne som regissøren Bent Hamer oppdaget da han spant flere av historiene sammen i den glimrende filmen «Hjem til jul» (2010). 
Hvorfor er jula et godt tema? 
Henriksen formulerer det slik: 
«Det er som om lukta av ribbe, surkål og kjøttkaker nuller ut folks evne til å tenke rasjonelt, og i motsetning til den gjengse oppfatning er det bare unntaksvis man kan skylde på alkohol.» 

Det handler om sorg, vemod, melankoli. 
Tap, demens, død og ensomhet. 
Om lengsel etter fortida, men også om et sterkt forsøk på å holde på «nu’et». 
Det handler om fargerike typer som oppfører seg mer eller mindre rasjonelt og om kjærlighet som raser over de mest halsbrekkende psykologiske fartsdumper. 
Om livet som noe overveldende, i blant betydelig mer enn et menneske klarer å takle og holde oversikt over. 
En av jegpersonene, som bor i et høyt beliggende hus, sier det slik: 
«Men hva skal jeg med all utsikten når jeg ikke har noe sted å gjøre av blikket?» 

Enkelt språk 

Levi Henriksen er en folkelig forteller i ordets beste forstand. 
Han er ikke den som presser språk og syntaks mot sine yttergrenser for å uttrykke desperasjon og fortvilelse. 
Snarere klarer han å uttrykke slike erfaringer i et likefram, enkelt språk, fylt av muntlig pregede metaforer, malende detaljer og eksplosiv undertekst. 

En av bokas fortellere, som tidligere har levd av å skrive, sier om seg selv: 
«La oss bare si at jeg hadde et visst talent for å få linjer til å henge sammen på en måte som noen ganger kunne få andre mennesker til å nikke ettertenksomt.» 
Med denne treffende, lille hilsenen til sine egne kvaliteter, sier Henriksen noe om hvorfor han er blitt en moderne folkelivsskildrer, i de beste tradisjoner. 

Mannsrolle 

En av de sterkeste trådene i Henriksens noveller er utforskning av en viss type mannsrolle, ikke minst i tittelnovellen «Jern & Metall». 
Den første og siste novellen forteller den samme, sterke storyen fra to synsvinkler; om to aldrende rockere. 

Et cowboy-epos om en siste, mental rodeo, der tapet blir gjort til seier i et svimlende forsøk på å overvinne livets bitre betingelser. 
Den som leser denne boka, vil også forstå hvorfor denne anmeldelsen er skrevet til vinyl-akkompagnement fra Merle Haggards «I’m A Lonesome Fugitive» fra 1967. 
Enkle sanger, stor kunst. 
