The Gaslight Anthem kopierer seg sjøl
Lyset brenner ikke like intenst hos New Jersey-bandet. 

ALBUM: 
Er det en smule foruroligende at et tøft rockeband har et stort, rødt hjerte, riktignok opp ned, på coveret, og at to av fire medlemmer takker gud i coveret? 

Flere ballader Legg til at lydbildet er «glattet ut» en smule, med flere ballader, og du har The Gaslight Anthem på sitt femte album. 

Bandet fra New Jersey har alltid fått høre at de både likner på og delvis kopierer en annen herre fra The garden state, Bruce Springsteen. 
Det kan de ikke beskyldes for her, snarere kopierer og gjentar de seg sjøl - samtidig som de også går nye veier. 

Sjøl sier de at de er influert av Pearl Jams «No Code»-album fra 1996, også det et annerledes og modent album etter suksessen «Vitalogy». 

Men Gaslight Anthem er ikke i nærheten. 

Snill pop «Get Hurt» er like mye snill pop som energisk rock. 

Med noen unntak, deriblant «Stray Paper», der dessuten Sharon Jones og Natalie Prass korer, er vokalist og gitarist Brian Fallon mindre «desperat». 
Noen vil kanskje kalle bandet «mer modent» - og kanskje til og med litt kjedelig? 

Virker de ikke også litt matleie? 

Gaslight Anthems formel har vært enkel rock'n'roll med et snev av punk. 
Her er den for enkel. 

Svakere låter Låtene er ikke like gode som på karrierehøydepunktet, rifforienterte «American Slang» (2010), sjøl om tittelsporet «Get Hurt» og «Selected Poems» - der lydbildet utvides noe - er mer slitsterke og har noe større over seg. 
