«Havormen» har fått egen biografi
Det er i hovedsak det konsekvente miljøperspektivet, kombinert med den nære, personlige skrivestilen som gjør boka til en medrivende opplevelse. 

Torolf E. Kroglund er bosatt i Lillesand, lidenskapelig sportsfisker, litteraturviter, forfatter, tidligere leder av Ibsen- og Hamsundagene i Grimstad og nå nylig påmønstret som kultursjef i Risør. 

Litt overraskende har han valgt å gi oss et slags globalt portrett, nærmest en litterær biografi, over en av de minst elskede og aktede skapningene i vår marine fauna: nemlig ålen. 

Denne «havormen» som er noe herk å få på kroken, for ikke å snakke om å få av kroken, og som vi riktignok vet kan spises, men som de fleste av oss betakker oss for. 

Forfatteren tar utgangspunkt i egne fiskeopplevelser, samtaler med lokale fiskere og marinbiologer, og han trenger ikke mange sidene på å vekke vår interesse for denne fascinerende og mysteriøse skapningen. 

De fleste av oss synes jo det er ubegripelig hvordan laksen finner veien når den vandrer fra havet og opp i elvene for å gyte, men for ålen er det jo motsatt: 
Den klekkes i det fjerne Sargassohavet, hvorpå larvene svømmer og driver med strømmen mot Amerikas og Europas kyster, hvor den tar seg opp i elvene og kan krype over land til vann langt inne på heia. 
Her lever den en tid, før den tar fatt på den lange vandringen tilbake til havet og ned i de store dyp, på vei tilbake til Sargasso – tror vi. 

Det er en internasjonal skapning vi snakker om. 
Og med sitt lokale utgangspunkt tar forfatteren oss med på en global reise som ikke bare handler om biologi og vandringsmønster, men i minst like stor grad om ålen og ålefisket som matressurs og kultur, og i noen tilfelle ukultur. 

Denne «jakten på å forstå ålen, både som biologisk vesen, økonomi og kultur bringer oss til Sverige, Danmark, Tyskland, Nederland, Spania, Italia, Amerika og Japan. 

Men det som driver fortellingen framover er i stor grad det faktum at den europeiske ålen i dag en utrydningstruet art. 
Omsetning av ål ble totalforbudt i EU fra 2010, med den konsekvens at dette fisket som spilte en spesielt viktig rolle for de Sørlandske kystfiskerne, ikke lenger kunne fortsette. 

Det er i hovedsak det konsekvente miljøperspektivet, kombinert med den nære, personlige skrivestilen som gjør boka til en medrivende opplevelse. 

Forfatteren klarer å gjøre ålen til et symbol på menneskenes forhold til naturen, og selv om temaet kanskje kan oppfattes som sært og smalt, så blir det presentert på en måte som angår oss alle. 
