Plateanmeldelse:Deerhunter - «Monomania» 

Forvirrende på alle måter. 
Spesielt den gode. 

Etter et nesten-gjennombrudd vil de fleste band prøve mer av det samme, bare mer intenst. 
Slik er det også med denne atlantakvintetten, bare mer intenst forvirrende. 
Særlig for de som først kom ombord på «Halcyon Digest». 

Deres på ingen måte monomane sjette er støyende, sint og skranglete. 
Og samtidig melodiøs, pen og vennlig. 

Enkelte låter kunne vært på tredjealbumet «Microcastle», mens andre ikke en gang høres ut som samme band. 
Personlighetsforstyrret, materialisert gjennom frontfigur Bradford Cox' nylanserte alter ego Connie Lungpin. 

Men mest av alt er «Monomania» hva The Strokes burde ha gjort allerede i 2006. 

BESTE LÅT: 
«The Missing» 
