I «Black Mass» er Johnny Depp bedre enn på lenge
Mye godt skuespill i film om Bostons mafiasjef. 

Black Mass er nok en historie fra det mørke Amerika hvor korrupsjon og skumle bånd mellom mafia, politiske myndigheter, politi og FBI blomstrer og avdekkes. 
Dette er en narrativ cocktail som ikke går av moten. 

Bakgrunnsstoffet er simpelthen for saftig og brutalt til at det er mulig å la det ligge. 
Scorsese er fortsatt den beste skildreren av mye av dette stoffet, men i hans fotspor har tonnevis av andre fulgt etter. 

Her ser du filmen: 

Black Mass fremstår som en variant av Mafiabrødre , men uten lettheten, lekenheten, det nesten etnologiske blikket for folkelivsskildring og glimtet i øyet. 
Til gjengjeld er den mørk og skittenstilig og full av fint skuespill og gruoppvekkende detaljer fra den såkalte virkeligheten. 

Ubehagelig filmpsykopat 

Det er for eksempel lenge siden Johnny Depp har gjort noe som nærmer seg å være like vesentlig som dette på et lerret. 
Han gestalter James Joseph «Whitey» Bulger, en skurk som lenge styrte den irske mafiaen i Boston, men som ble informant for FBI og derfor fikk herje uforstyrret i et par tiår. 

Depps Bulger er en av de mest ubehagelige filmpsykopatene på lenge, langt mer ubehagelig enn for eksempel trivelige Christoph Waltz´ Oberhauser i James Bond-filmen Spectre . 

Bulger er uforutsigbar, hatefull, egoistisk til det ekstreme, kald, bunnløst ensom og irsk nasjonalist. 
Depp får til dette med et minimum av fakter. 

Frisyren, brillene, klærne, de brune 70-tallsinteriørene og antagelig en regissør som vet hva han er ute etter, skreller Depp av faktene han har lagt seg til på den kommersielle ytterkanten han lenge har frekventert. 

Den skitne FBI-mannen Connolly spilles avslepent av Joel Edgerton. 
Kevin Bacon dukker opp i et friskt gjensyn, Rory Cochrane er innesluttet og farlig, Peter Sarsgaard er en vandrende bombe av en mann. 
Benedict Cumberbatch virker litt malplassert med sin britiskhet som ikke så lett kan skjules, men er ellers fin. 

Kvinnegruppen Ottar kan sitte stille 

De få kvinnene som er med skal først og fremst ydmykes og eller drepes – det skal for så vidt mennene også, så Kvinnegruppen Ottar kan sitte stille. 
Det å basere en fortelling på virkelige hendelser kan på samme tid være en døråpner og en stor begrensning. 
Jeg skulle gjerne ha kommet tettere på Bulgers indre landskap, men det ville sannsynligvis ha innebåret diktning. 

Det er uansett godt å vite at USAs dustete straffeutmålingssystem har bestemt at han må han dø i fengsel. 
Så må han sitte et liv til i fengsel. 
Og deretter ytterligere fem år. 
Bulger er rett og slett ute av dansen. 

Her ser du filmen: 
