Bomber oss tilbake til steinalderen
Det er ikke bare Michael Krohn som er blitt tyngre. 
Også ragarocken har lagt på seg noen kilo. 

Raga fyller 25 år i år. 
Jubileet markeres med nytt album — publikums- og kritikersuksessen «Übermensch». 
Samt ny turné. 
Lørdag ruslet tungvektsrockeren Krohn inn på scenen iført svarte bukse, kortarmet svartskjorte og passelig mengder krohnsk arroganse på innerlomma. 
Etter et kvart århundre i rockens tjeneste har han endelig blitt populær blant kidsa. 
Han ser ut til å nyte det: 
Han smiler skjevt, drar på mikrofonstativet som var det et maskingevær, slenger noen sarkastiske kommentarer og beveger seg som en giftig gammel kobra. 

Og tyngden? 
Joda. 
Raga Rockers framstår i sitt bandlivs høst som et blytungt boogierockband med noen innslag av punk. 
Jeg har sett dem en rekke ganger, men aldri hørt bassen så dyp og trommene så massivt og autoritært dundrende som lørdag kveld. 
Raga Rockers framstår i 2007 som et tungt sydstatsboogieband, bare at det kommer fra Oslo øst og ikke en general Lee-elskende småby i Virginia. 

Ungdommens skranglete punkkjør er erstattet av buldrende massiv melodiøsitet. 
Og alle snitt og hull i lydbildet limes igjen av rytmeseksjonen (bassist Livio Aiello og trommis Jan Kristiansen) og resten av bandet - gitarist Tore Berg samt tangentoperatør Hugo Alvarstein og gitarist/keyboardist Nils Aune. 

Men Raga Rockers har beholdt gamle dagers aggressivitet. 
Og tempoet er ikke stort lavere enn for 20-25 år siden. 
Krohn & Co. drøvtygger ikke låtene. 
De fleste er unnagjort på to-tre minutter. 
Riffene og temaene er enkle, men med få unntak hypnotisk effektive. 
Og dermed virvles publikum inn i manisk kveldsraga. 

Raga Rockers innledet med nye «Varulv» og fulgte opp med radiohiten «Aldri mer». 
Allerede etter de to første gikk armene i lufta i de fremre publikumsrekkene. 
Og mot slutten veivet og skrålte hele det fullsatte Folken med. 

Raga Rockers har klassikerne. 
Og Raga-klassikerne har fortsatt en eim av mørke, opprør og fare over seg. 
Krohn-låtene har alltid levd sitt liv på utsiden av det etablerte - på utsiden av den norske mainstreamen og kosen, tydeligst representert ved NRK-systemet: deLillos og DumDum Boys, ja til og med Jokke & Valentinerne, endte til slutt opp i statskanalens myke og nostalgiske ønskemusikkprogrammer. 
Raga Rockers havnet aldri der - noe bandet helt tydelig profitterer på i dag. 
De framstår fortsatt som outsidere. 

Raga Rockers framstår på mange måter som det eneste ubesmittede av de såkalt «fire store» innen norsk rock. 
Noe som gir bandet kred og autoritet i dag. 
Til og med noentjueåringene, de som tisset i bleiene på 80-tallet, skjønner det. 

Dermed inntrer det nesten paradoksale, det som Michael Krohn antakelig aldri trodde skulle skje: 
Raga Rockers hylles. 
Er det dødskysset? 
Eller greier Raga Rockers å stå 'an av uten å la seg ufarliggjøre? 
Tiden vil vise. 

Gør ovnene klare 

Men til klassikerne: 
Mot slutten kommer «Ekspander eller dø», «Ole og Ali» og naturligvis, helt til slutt, «Noen å hate» med mikrofonstanga ut mot publikum på det enkle, men geniale allsangrefrenget 
«Er det ikke deilig å ha noen å hate / Er det ikke deilig å slå noen flate». 

Og helt til slutt: 
«Slakt». 

«Gjør ovnene klare / skru krana på fullt / Vi skal bombes tilbake / tilbake til steinalderen.» 
