by:Larm:Stjerneklar 

Til å bli Lykke Li av. 

KONSERT: AURORA AKSNES HR. NILSEN, BYLARM PUBLIKUM CA. 250 (fullt 

Forhåndsomtalen står i kø rundt kvartalet når Aurora Aksnes går på scenen til knøttlille Herr Nilsen. 
De som ikke kom inn, kan i det minste briske seg med at de sto i riktig kø. 
Og at de fikk høre utsiden av noe stort. 

Os-jenta er bare 17 år. 
Det skulle man ikke trodd. 

I forkant av konserten blir hun introdusert som oppvokst med Cohen, Dylan og Cash. 
Det er ingenting som musikalsk minner om det her. 
(Hun har ikke en gang med gitar.) 
Det hun har er praktfull og kraftfull optimistisk soulpop. 
Det begynner rolig, langt fra inderlig, og heller ikke utpreget melankolsk. 
Men med en imponerende troverdighet, innlevelse og tilstedeværelse. 
I løpet av den lille halvtimen som by:Larm-formatet tillater, bygger hun konserten til høyder man ikke er i nærheten av å forutse på forhånd. 

Der og da er det som om hun til daglig overvinner en haug skravlende musikkbransjefolk. 
Til og med masekoppene ved siden av meg som diskuterte påkledningen hennes de første minuttene (Seriøst. 
Skjerp dere.), jublet som om de hadde vært fans hele tiden på slutten. 

Den nedstrippet backingtrioen, bestående av utmerkede bergensmusikere, framstår som betraktelig flere enn tre, godt hjulpet av Aksnes sin kolossale stemme. 
Som lett kunne fylt et enda større lokale. 

Og kan selvsagt, slik så mange i denne generasjonen har en tendens til, minne om Susanne Sundfør. 
Men Aksnes har et gjøglete gledesbrus i bunnen. 
Nesten som det svenske Lykke Li viste på debuten. 
Vokalen og låtene bobler og spretter, klinger høyt og enda høyere og er både vimsete og elegante. 

Og alt dette støttes, i motsetning til bransjestandarden for vokalister av denne typen, kun av skikkelige og organiske instrumenter i backingen. 
Ingen rare synthlyder, og bare antydninger til pussige trommemaskiner. 

Så befriende. 
Så fabelaktig. 
Så stjerneklart. 

TOR MARTIN BØE 
