Plateanmeldelse:Haddy - «Nattblomst» 

Satt blomst. 

Haddy N’Jie – nå bare Haddy i artistøyemed – har en uangripelig, Åse Kleveland-aktig utstråling som gjør det godt å konstatere at hun, nå som hun har konvertert til morsmålet, synger på avvæpnende Oslo-dialekt. 

Musikken er visepop av den typen som har dominert norsk «voksenmusikk» i minst et par tiår nå. 
Type Bremnes og Eidsvåg, med en eim av parisisk fortauskafé. 

Lengselen som legges for dagen, er selvsagt universell. 
Men du verden så norsk den føles. 
Alle de tolv sangene refererer til det som betinges av det geografiske, og sesongene. 

Det synges om temperaturer, grønt gress, vinteren som ikke blir til vår, mørke netter, lyset som kommer. 

Å lese de medfølgende tekstene føles litt som å oppleve en 42 minutter lang værmelding. 

Fremføringene er lekre – vel, selvsagt – og tunge av ståbass og cello. 
Men melodiene er unnselige, og Haddys ru røst evner ikke helt å belive arrangementer som blir likelydende ganske fort. 

«Nattblomst» mangler, paradoksalt nok, temperaturskifter. 

BESTE LÅT: 
«Over Oslo» 
