«Utburd - myten våkner» er ikke skummel nok
Svake grøss i nydelig natur. 

Skogen er urørt og vill, den kan skjule mye. 
Vakker og harmløs i lyset, men skummel når mørket senker seg. 
I Norge har vi mye skog, så det er egentlig rart at ikke flere grøssere benytter seg av dens mystikk. 
Utburd — myten våkner inviterer deg med inn bak trærne, med et formspråk som er mer inspirert av De dødes tjern (1958) enn blodige Fritt vilt (2006). 

Utburd er en masteroppgave laget ved NTNU, og filmskaperne leker med skrekkfilmens kjente og slitte klisjeer. 
Fem venner drar på tur til hytta uten strøm og innlagt vann. 
Vi vet alle hva vi kan forvente oss og begynner å gjette hvem som dør først. 
Blir det den makelig anlagte kunstneren? 
Det psykologiske tilfellet? 
Heldigvis går ikke filmen i de kjente fellene, men forteller en annen historie enn den vi forventer. 

Grøssende norske myter 

Ved å dra inn myten om utburd, som er et slags gjenferd etter et barn som ble satt ut i skogen for å dø, beveger filmen seg bort fra den rene skrekkfilmen og inn i grøsserens stemningsfulle univers. 
Problemet er at det blir vel mye stemning og litt for få grøss. 
Nærbilder av greiner på trær og øyne som stirrer lengselsfullt ut i naturen er vel og bra, men det går på bekostning av historiens fremdrift og nerve. 

En annen svakhet med filmen er at du ikke blir godt nok kjent med karakterene. 
De forblir flate og uinteressante. 
Som filmskaper har du tapt når publikum ikke bryr seg så hardt om karakterene lever eller dør. 
Dialogen er haltende og stiv, noe som skjemmer det endelige produktet. 
Skogen selv spiller hovedrollen, men trær er ikke så spennende i lengden. 

Antydningens kunst 

Regissør Astrid Thorvaldsen makter å få til noen scener som virkelig kan få det til å gå kaldt nedover ryggen på lettskremte sjeler. 
Mytiske figurer som det bare hintes til i utkanten av bildet, er både skumle og mystiske så lenge du ikke vet hva de er. 

I det avsløringen kommer, mistenker jeg at også manusforfatter Jonas Langset Hustad har lest Stephen King. 
Tvisten er som snytt ut av nesen på skrekkforfatteren, men det er ikke noe galt å la seg inspirere av de beste. 
Som debutfilm har den potensial, men den innfrir ikke med kalde nok grøss. 
