Enter the Matrix
Bortsett fra et bra kampsystem og noen gode filmklipp, er Enter the Matrix ikke det spillet vi hadde håpet på. 
Uansett hvor dypt involvert Wachowski-brødrene var i produksjonen, er resultatet bare en forhastet og kjedelig opplevelse. 

2003 skulle være året til the Matrix, med to filmer og et dataspill som henger tett sammen med filmenes historie og er en fullstendig del av trilogien. 
Hittil ser det imidlertid ut til at 2003 er skuffelsenes år: 
Matrix 
Reloaded er et eneste stort gjesp, mens spillet Enter the Matrix imponerer egentlig bare med de flotte filmsekvensene. 

LES OGSÅ: 

Enter the Matrix ble utviklet av Shiny, i sin tid ansvarlige for gode og underholdende spill som Earthworm Jim og MDK. 
Spillet ble et enormt prosjekt for selskapet, med en hel time med spesialinnspilte filmsekvenser, superavansert motion capture-teknologi, tilgang til skuespillerne i filmen og Wachowski-brødrene som overså hele utviklingen. 

Et viktig poeng med Enter the Matrix er som sagt at for å forstå hele Matrix-universet, må du se filmene og spille spillet  alt henger nemlig sammen. 
Det stemmer forsåvidt, vi fikk oppklart en del spørsmål vi lurte på, og bakgrunnshistorien virker litt mer logisk nå. 

Hvilket år var det igjen? 

Det største problemet med Enter the Matrix er at spillet inneholder absolutt ingenting innovativt. 
Vi har sett så mange gode spill de siste årene, med nye og spennende elementer, originale konsepter og gode ideer, at Enter the Matrix føles som et stort steg tilbake. 
I butkkene finnes det spill som Splinter Cell, No One Lives Forever 2 eller gode, gamle Max Payne, hvorfor skal vi da bruke penger på Matrix-spillet? 

Enter the Martix er nemlig ikke stort mer enn et rett frem actionspill, med ukomplisert skyting, og slåssing som skal virke komplisert, men som egentlig ikke er så veldig komplisert likevel. 
Den kunstige intelligensen til fiendene er nesten ikke eksisterende, brettene er temmelig vanlige, og kjørebrettene er bare irriterende. 

Men la oss gå litt dypere inn i spillets oppbygging. 
Du kan velge mellom to karakterer, Ghost og Niobe. 
Begge har mindre roller i Matrix Reloaded, mens i spillet er det de som er hovedpersonene. 
Spillet utfolder seg forskjellig ettersom hvem du spiller, og det bidrar til å gjøre det hele mer spillbart - du får faktisk lyst å spille gjennom som Niobe etter at du er ferdig som Ghost. 

I utgangspunktet er spillet et tredjepersonseventyr, med noen førstepersonssekvenser. 
For å variere litt, har Shiny også tatt med noen kjøre- og flybrett, men disse er som sagt bare forvirrende og egentlig helt unødvendige. 

Hoveddelen av spillet foregår i tredjepersonsmodus, og vi blir fristet til å sammenligne gameplayet med favoritten Max Payne. 
Forskjellen er imidlertid at Matrix fokuserer mer på håndbasert kamp, ikke bare skyting. 
Våre helter har mange kombinasjoner av spesialbevegelser å velge mellom, kan avvæpne fiender og løpe oppover vegger for å komme seg unna kuler. 
Vi synes slåsseelementet er ganske godt laget, og underholdende å benytte seg av. 

Et lite, morsomt moment er hacke-delen av spillet, som lar deg leke med diverse parametre og låse opp en del skjult innhold. 
Men det har ikke så mye med selve spillet å gjøre. 

Slo Mo 

Matrix er synonymt med det som etter hvert er blitt kjent som Bullet Time, altså heftige actionscener i sakte film. 
Selv om Matrix-filmen var den første som brukte en slik effekt i 1999, har det i mellomtiden kommet flere dataspill som benytter seg av Bullet Time. 
Max Payne var blant de mest innovative på dette feltet, og lot oss utføre ultrastilige stunts allerede for to år siden. 
Så nå som Enter the Matrix-spillet inkluderer dette elementet (her kalt Focus), føles det hverken nytt eller spennende. 

Det er fremdeles gøy å hoppe rundt i sakte film, og nå kan du også løpe oppover vegger og runde hjørner i Focus, og det ser kult ut - men er rett og slett ikke så innovativt som det ville vært for flere år siden. 

Utover dette synes vi spillet mangler mye av stilen som er en så viktig del av Matrix-universet. 
Spesielt på grunn av de urealistiske animasjonene. 
Hvordan er det mulig å få personene i spillet til å bevege seg så krampete, når man har hatt tilgang til så avansert teknisk utstyr? 

Teknisk skuffelse 

Det er ikke bare spillbarheten som er middelmådig i Enter the Matrix. 
Grafikken kunne vært laget i 1998, for med unntak av noen spillermodeller ser det virkelig kjedelig ut. 
Utvaska teksturer, lavt detaljnivå og dårlige animasjoner hindrer gjør at spillet blir en enda mer skuffende opplevelse. 
Med alt dette budsjettet, kunne ikke Shiny lisensert en skikkelig grafikkmotor? 

I tillegg er spillet ustabilt, kontrollen lite responsiv, og det hele bærer preg av å være en forhastet konsoll-port. 

Konklusjon 

Enter the Matrix er blitt en meget ujevn opplevelse. 
Noen ganger er det gøy (kampsystemet), men som oftest er det bare kjedelig og uorginalt. 
Det er et spill mest for Matrix-fansen, som bare må få med seg alle nyansene i historien. 
For spillelskere finnes det mange bedre titler å velge mellom. 

Det hadde kanskje hjulpet om Shiny hadde fått bedre tid, og spillet ble lansert sammen med den tredje filmen i november? 

Det er viktig å huske at vi bare rakk å prøve PC-versjonen, og den er uten tvil bare en port av konsollutgavene. 
XBox-, PS2- og GameCube-versjonene fungerer muligens bedre. 
