Musikkanmeldelse:Hanna Paulsberg Concept + Magnus Broo: 
«Daughter Of The Sun» 

Fantastisk blir enda bedre med trompet. 

Hanna Paulsberg Concept + Magnus Broo «Daughter of the sun» (Odin) 

Det er noe uforklarlig, men tempohøyt smilende og lettlikt utforskende over alt Hanna Paulsberg bruker saksofonen sin til. 
30-åringens synlighet i den nasjonale musikkoffentligheten har etterhvert blitt så påtrengende at Jazznytt har henne som coverstjerne i skrivende stund. 

Som del av trioen Gurls varmet hun opp for a-Ha sine Spektrumkonserter samtidig som hun fremdeles er involvert med det helt unike prosjektet Trondheim Jazzorkester. 
Ja, også bidrar hun også til prosjekter med Bobo Stenson og Bugge Wesseltoft. 
For eksempel. 

I eget konsept har hun allerede kommet til fjerde utgivelse. 
Fremdeles består den av Oscar Grönbergs myke tangenter, som sammen med Trygve Fiskes drivende bass som danser mot den like allstedsværende Hans Hulbækmo. 
De er fremdeles et ekstremt effektivt og heseblesende støttemaskineri som det alltid er direkte moro å høre på, om de så bare gjør lydsjekk. 

Det virker for eksempel åpningssporet her som, der det knekker i lyder som om det var en annen norsk saksofonists datter, nemlig Anja Garbarek, som lekte seg. 
Det er det ikke, men Paulsberg har den samme åpne og underfundige tilnærmingen til musikk som gjør henne vanskeligere å plassere. 
Heldigvis. 
Senere dukker for eksempel Hemulen opp nok en gang. 
Her tar han ferie. 
Mens avsluttingssporet både blunker og nikker til Bud Powell i både låttittel og gjennomføring. 
Å utvide dette sammensveisete musikkviraket krever mer enn å bare sette seg ned og spille. 
Man må kjenne sin posisjon mot Paulsbergs ledende tenorsaks, og samtidig ikke la seg skremme av Hulbækmos alltid like organiske og melodiske rytmer. 

Nytt femte hjul, svenske Magnus Broo fra Hulbækmos Atomic legger seg helt naturlig i kvartetten. 
Han både kviner og støyer - før han alltid lander perfekt i melodilinjene. 
Den nye kvintetten perfeksjonerer kunsten å begeistre både yngre og eldre, i en unik form for melodiøs postbop som både tøyser med og omfavner fortiden uten at det høres gammeldags ut. 
Snarere tvert i mot. 

Man kan gjerne trekke fram enkeltlåter og enkelte bandmedllemmer. 
Det befriende med konseptet vel så mye hvordan bestandelene er perfeksjonert til et stadie der ingen kan fjernes uten at helheten kollapser. 
Både som band, og definitivt som album. 

BESTE LÅT: 
«Bouncing With Flower Buds» 
