TV-anmeldelse «Anno»:Fengende fortidsflukt 

Brann har kanskje rykket ned, men Bergen kan slikke sine sår med «Anno», som fremstår som NRKs nye ego-onaniprogram for bergensere. 
For oss andre er det god, gammeldags konflikt-reality. 

«Anno» Norsk realityserie i 30 deler 

Sendes på NRK1 mandager og onsdager kl. 19.45 og fredager kl. 19.55. 

NB: 
De tre første episodene sendes 1. januar kl. 20.10, 2. januar 19.55 og 3. januar kl. 20.40 

2014 var året TVNorge mislyktes stygt med sin fortidsreality «Den siste viking», og TV 2 slo til med tidenes «Farmen»-sesong. 
Samtidig har NRK utviklet sin egen vri på nostalgireality: 
«Anno». 

Her reiser 14 deltakere 250 år tilbake i tid. 
De bor i en inngjerdet bygård midt i Bergen, hvor de skal tilegne seg kunnskap og ferdigheter som var matnyttige i 1764, og gjennom 10 uker konkurrerer de mot hverandre om hvem som er best og hvem som ryker ut. 
Målet er å bli den beste borgeren i byen som på den tiden var nasjonens navle. 

«Mestrer du tiden, mestrer du spillet», messer Lasse Lindtners dypsobre fortellerstemme over åpningsvignetten mens kameraet stuper inn i et urverk, musikken tordner på, og vi noen sekunder tror vi har havnet i «Game of Thrones»-land. 

Men der er ikke «Anno». 
Vi får derimot en kjapp og effektiv introduksjon til de fleste deltakerne. 
Og det er her det tidlig glimter gull. 

Vi møter modellen Enok (30) som sier han er flink til å fekte og sy og stadig mener han best i det meste fordi han har gått 10 år i speideren. 
Carl-Arne (32) har 1700-tallet som hobby og vant nylig en kostymepris for sitt alias, Marquis de Camembert, mens kunstneren Tore (68) har sansen for tiden fordi «Der var menn menn og kvinner kvinner». 

Før 10 minutter har gått skjønner du at her ligger det an til kuriosa og konflikter. 
Og det blir det også. 
At du allerede etter tre episoder har kunnet irritere deg kraftig over flere personer, er et meget godt tegn i denne sjangeren. 

Mange elementer 

I tillegg har NRK lagt inn et «Hvem tror du at du er»-element, hvor hver deltaker får presentert en dose slektsforskning underveis i konkurransen. 
Det er ikke like spenstig som casten, men vil garantert appellere til feelgood-sugne seere og sikre et par fuktige øyekroker. 

Det er mange likheter med «Farmen». 
I «Anno» er det riktignok turneringer og dueller i stedet for tvekamp, Bergen by i stedet for bondeland, og oppgaver i stedet for ukesoppdrag. 
Men essensen er den samme. 
Det dreier seg om å se vår fortid gjennom nåtidens øyne. 
Og forhåpentligvis å oppleve tilløp til både krig og kjærlighet. 

Persondramatikken og konkurransene deles opp av opplærende info-segmenter om det deltakerne skal lære seg. 
Her får vi en miks av arkivmateriale og iscenesatte historiske tablåer som illustrerer temaene. 

Også i deler av konkurransene og oppgavene spilles det skuespill som er like kleint å se på som «markedsscenene» i «Farmen». 

Programleder Selda Ekiz ser vi fint lite til i de første episodene, men det hun gjør, gjør hun på stødig og likefrem måte. 

NRKs soleklare fordel når de satser 33 millioner på en slik produksjon, er at de både har en stor og eldre seerbase. 
«Anno» vil kunne fenge historieglade seere som normalt styrer unna reklamekanal-reality. 

«Anno» tipper i sitt epokealvor tidvis over i det parodiske, og man ler like mye av som med deltakerne. 
Men resultatet er uansett underholdende. 

Anmeldelsen er basert på tre episoder. 
