Bokanmeldelse:Bjørn Kjos: 
«Høyt og lavt» 

Bjørn Kjos og hans Norwegian-eventyr er uten tvil en god story. 
Men da bør nok noen andre skrive den. 

Dette er den klassiske David mot Goliat-historien. 
Den lille utfordreren som tok kampen opp mot kjempen, og som i manges øyne endte som seierherren. 

Bjørn Kjos: 
«Høyt og lavt» 

Bjørn Kjos og Norwegian har uten tvil forandret det norske flymarkedet, og etter hvert også det nordiske og europeiske, på en måte som det er lett for de reisende å applaudere. 
Det handler selvsagt først og fremst om priskonkurranse, men det handler nok også for svært mange om gleden av å se en selvtilfreds monopolaktør som SAS bli tvunget til å gjøre kundevennlige markedstilpasninger. 

Slikt skaper selvsagt folkelig popularitet, og Bjørn Kjos har kapitalisert både lenge og vel av rollen som utfordrer. 
Selvbiografien hans gjør lite for å rokke ved dette bildet. 
Jeg vet ikke hvor mange ganger han i boken omtaler SAS som et selskap med fri tilgang til tre lands statskasser, som «det statlige flyselskapet» og andre varianter over samme tema. 
Og hele tiden er det SAS som prøver å skade eller ødelegge for Norwegian, mens Norwegian for sin del bare utøver sin rett til å konkurrere. 

Slik fortsetter Kjos gjennom hele boken å sortere i to kategorier: 
De gode og ærlige mot de dårlige og uærlige. 
Det avspeiler seg også i en pussig navnepraksis. 
Hedersmenn og kvinner omtales ved fullt navn, de middels dyktige og snille gjerne ved fornavn og de ordentlig slemme må finne seg i å bli redusert til et personlig pronomen. 

På sitt beste er dette en ganske interessant fortelling, og vi får et godt inntrykk av hvordan flyveren og juristen Bjørn Kjos hele sitt liv har vært drevet av gleden ved fart, action og risiko. 
Men ellers blir det for mange rekonstruerte dialoger fra styremøter, forutsigbare referater fra millionforhandlinger og langtekkelige strategiske overlegninger. 
Sin mest usympatiske side viser Bjørn Kjos i omtalen av fagforeningene, som han ikke går av veien for å kalle både motstandere og fiender. 
Til gjengjeld har han en vakker og trofast hustru og begavede barn, hvis noen skulle være i tvil. 

I omtalen av Nobels fredspris til Liu Xiaobo, en tildeling som muligvis kostet ham en gigantavtale med kineserne, viser Kjos seg som direkte holdningsløs. 
Og helt komisk blir det når han helt til slutt, etter noen ord om Norwegians innsats for UNICEF, avslutter med denne klisjebuketten: 
«Det er viktig at folk får leve ut sine drømmer. 
Vårt enkle bidrag til dette er flybilletter som alle har råd til å kjøpe». 

Den tenker jeg satt, SAS! 
