Plateanmeldelse:Björk - «Vulnicura» 

Døende forhold i albumformat. 

(One Little Indian/Playground) 

Etter å ha fokusert på kloden i noen år, flytter Björk fokus over på seg selv. 
Hennes åttende er historien om bruddet med Matthew Barney. 
Låtene er plassert i forhold til bruddet, men ingen representerer selve kræsjet. 

For de som forventer at «skilsmisseplate» har fått henne til å gi etter for alle som savner pop-Björk (sist sett i 1995): 
Hun er ikke her heller. 

Med hjelp fra «Yeezus»-produsent Arca og soveromselektroniker Haxan Cloak er dette blitt det vondeste og mest intense islendingen har skapt. 

Smertefulle beats, mørke strykere som blir bevisst ustemt, strukturer som krever tid og tålmodighet, akkurat så hjerteskjærende som slikt er. 

Dramaturgien er som et svangerskap. 
Første låt tar til ni måneder før bruddet, med tvilende vokal og forførende strykere. 
Siste daterte låt ni måneder etter. 
Etter hvert som man nærmer seg det uunngåelige nedslaget blir lydene hardere, vondere og nesten uforståelige. 

Antony Hegarty gjester, helt unødvendig. 
Dette er på alle måter bare Björks sorg. 

BESTE LÅT: 
«Black Lake» 

* Albumet er kun tilgjengelig på iTunes inntil videre. 
Øvrig slipp er ventet i mars. 
