Sykt skummelt
Frykt er en deilig ting. 
I underholdningssammenheng, altså. 
Det gjør «F.E.A.R.» til et spill man både elsker og hater. 

Jeg har en innrømmelse å komme med. 
Når det gjelder skumle filmer, er jeg en skikkelig pyse. 
Det er ikke uvanlig å se meg fikle med mobilen eller se gjennom fingrene når jeg vet hun lille jenta med håret i ansiktet kommer krypende. 

Men jeg liker å bli skremt. 
Jeg elsker jeg å sitte oppe om nettene og se skrekkfilmer. 
Alene. 
Med lyset avslått. 
Fordi jeg kan bruke fingrene som filter. 

Så pokker ta disse skumle dataspillene. 
Man har ikke noe annet valg enn å la de vidåpne øynene suge til seg alt av det som skjer på skjermen. 
Ellers kommer man seg simpelthen ikke videre. 

Derfor hater og elsker jeg «F.E.A.R.» omtrent i like doser. 
Det er med andre ord et veldig, veldig bra skrekkspill. 

Du ikler deg rollen som en elitesoldat med en viss ekspertise innen det paranormale. 
Du får pang-pang-action, filmatiske «The Matrix»-effekter og en horrorstemning sterkt inspirert av japanske skrekkfilmer. 

Vi snakker om en seig, guffen og intens actionopplevelse for voksne, et spill som kryper under huden ved hjelp av antydningenes makt i steden for BØ!-tilnærmingen du fant i «Doom 3». 

Som førsteperson skytespill og actionspill, går egentlig ikke «F.E.A.R.» noen nye veier. 
Her er for eksempel både «Half-Life 2» og «Max Payne» hakket bedre, selv om vi opplagt befinner oss veldig nære øverste hylle også her. 

Dessuten fikk jeg innimellom følelsen av at inspirasjonskildene blir litt vel åpenbare. 
Utgangspunktet her er utvilsomt et ønske om å blande «The Ring» (eller «Ringu», om du vil - den overlegne japanske originalen) med førsteperson skytespill, helt ned til historien (delvis) og det vesle, ekle jentespøkelset (det kunne vært samme person, mer eller mindre). 

Men historien er allikevel bra, og den nøye kalkulerte, filmatiske stemningen hever spillopplevelsen. 
Det er disse elementene som flytter hjertet i halsen, og måten det hele rulles ut på sørger for at du graves stadig dypere inn i den syke verdenen Monolith har skapt. 

Når spillet i tillegg leverer fiender med troverdig og utfordrende oppførsel, oppgraderinger det er verdt å bruke litt tid på å finne, deilig grafikk og et enda bedre lydbilde, blir min anbefaling helhjertet. 

Til og med for deg som liker actionspill over Internett. 
For selv her byr Monolith på en sterkt vanedannende og underholdende affære, med gode våpen, vellykkede brett og glimrende spillbarhet. 

Men først og fremst er altså «F.E.A.R.» dritskummelt. 
Bare det holder i massevis. 

OBS! 
«F.E.A.R.» inneholder skrekk, blod og gørr. 
Det har 18 års aldersgrense, og passer absolutt ikke for barn. 
