Et stille rop om et verdig liv
Det enkleste er å rope slagord om urettferdige forhold i verden. 
Belgierne Jean-Pierre og Luc 
Dardenne hvisker i stedet fram en klage over menneskers kamp for et verdig liv. 

Regissørbrødrene har to ganger før vunnet Gullpalmen i Cannes. 
Tidligere skildret de en ren belgisk virkelighet. 
Nå, i «Lornas stillhet», synliggjør de illegale innvandreres grep og knep for å få et hjemland i det rike Vesten. 

Lite annet bør røpes enn at den unge kvinnen Lorna fra Albania har inngått et proforma ekteskap for å bli belgisk statsborger. 
Handlingen drives videre da vi forstår at hun er i hendene på en mafia som driver en kynisk geskjeft med mennesker. 

Ytre sett handler det slett ikke om tradisjonell prostitusjon. 
Men regissørene får gjennom sitt manus tydelig fram hvordan mennesker forvandles til varer. 
Bakmennene setter sin pris på dem, alt etter nytte og verdi. 

Det bemerkelsesverdige med enhver Dardenne-film er valget av skuespillere. 
Brødrene er svært dyktige til å finne rolleinnehavere, sågar amatører som levendegjør hverdagsskjebner på en formidabel måte. 

Albanske Arta Dobroshi som spiller Lorna, gjør en betagende innsats. 
Hun skaper en kvinne full av lengsel etter å leve et verdig liv. 
I rollen som «ektemannen» Claudy dukker Jérémie Renier. 
Han gjorde seg bemerket som hjelpeløs barnefar i «Barnet» som regissørene vant Gullpalmen med i 2005. 
Det ropes ikke høyt i «Lornas stillhet». 
Men et budskap om vern for de svakeste i samfunnet høres likevel ualminnelig godt. 
