Anmeldelse av «Roeng:»Saftig satire over Norges rikdom 

Ja de penga, ja de penga er til bekymring for fattig og for rik. 

Strofen over er fra Vidar Sandbecks «Pengegaloppen». 
For lite penger er ikke bra, men i den nye humorserien Roeng får vi se at for mye heller ikke er av det gode. 
Kanskje hadde Aristoteles et poeng da han fremmet den gylne middelvei? 

For den våkne seer er det selvsagt lett å se at Roeng er et anagram for Norge. 
Vi som er født her oppe i nord har trukket lykkeloddet ved fødselen. 
Vi er et av verdens rikeste land, men hva gjør det med oss? 

Det motsatte av Terra-skandalen 

Mens NRK-serien Kampen for tilværelsen berørte selvtilfredsheten og luksusproblemene til den norske middelklassen, tar skaperne av Lilyhammer oss med til en liten innlandskommune som går med budsjettunderskudd hvert år. 
Hva skjer når den lille kommunen trekker vinnerloddet og opplever det motsatte av Terra-skandalen? 

Terra-saken dreide seg om norske kommuner som lånte penger og investerte dem i fondsprodukter med høy risiko. 
Det gikk galt, men i denne serien går det strålende. 
Etter en vill lek med cellulosefondet i det internasjonale valutamarkedet har kommunen tjent 4 milliarder kroner. 
Hva kan gå galt? 

Serien starter med at ordføreren (Fridtjov Såheim) svever rundt i en rakett over jorden. 
Hvordan i all verden havnet han her? 
Episodene nøster så opp hendelsene som følger i etterkant av den økonomiske gladnyheten. 
Det som følger er en blanding av skarp satire over menneskers grådighet, til situasjonskomikk med en mørk brodd. 

Skarp satire 

Roeng observerer både klisjéfylte og kleine kommunemøter, og den nyvunne rikdommens fallgruver. 
Sjefen for driftsteknisk går amok og kjøper elektriske gressklippere over en lav sko. 
Ordføreren kjøper et app-selskap basert i Oslo – for alle har skjønt at innovasjon er fremtiden. 
Tre hipstergutter fra Grünerløkka ankommer, søker skogens ro og finner opp appen Zoppit, som så plukkes opp av Kim Kardashian. 

Det er vilt, snodig og på grensen til teit, men serien balanserer på riktig side. 
Roeng er full av pussige situasjoner som til syvende og sist peker tilbake på vårt lands i-landsproblemer. 
Slikt blir det god humor og morsom underholdning av. 

Selv om serien er full av snodige situasjoner, har den en svært alvorlig og mørk undertone. 
For hva gjør egentlig rikdom med oss mennesker? 
Hvor stor er pengenes korrumperende makt? 
Selv den mest ærlige sjel – som seriens godlynte ordfører – faller lett for fristelsen, selv om han mener alt godt. 

Fridtjov Såheim er strålende i rollen som hele Norges gullgutt. 
Driftssjef Otto Jespersen, som ser muligheter der andre ser problemer, er et herlig innslag og elegant underspill av beste Jespersen-merke. 
Aller helst vil Roeng få deg til å le – og det greier den – men kanskje får den deg også til å tenke på hvor heldige vi er. 
