Gud stanset skiten
«Pusher II» er en tarvelig, ekkel, deprimerende og voyeuristisk skildring av ekstremt lite underholdende mennesker. 

Mads Mikkelsen med tatoveringer i stedet for hår kommer ut av fengsel, onanerer i horehus, stjeler biler, sniffer kokain, ser ut som han er instruert til å imitere fjeset til nyflådd ku, skuler mot far sin, skuler mot damer, skuler mot alle, tisser i do, sniffer kokain, har et innøvd tomt blikk som skal illudere hodeskade, hukommelsesmangel, intelligensunderskudd og generelt idioti, sniffer kokain, bytter bæsjebleie på bebi uten å kunne det, ser på at kameraten skiter i hotelldoen, grynter, mumler, sniffer kokain og drikker brennevin fra minibarflasker, mumler, stønner, grynter, stjeler bil, snakker med far. 

«Pusher II» tilhører en ekstremt usympatisk gruppe filmer som av virkelig uforståelige grunner utbroderer detaljene i misbrukte og mislykka menneskers tilfeldige liv. 
Velstandsskuespillere lever seg forbilledlig inn i de underpriviligertes snakkemåter og forsømte sinn. 
Alle de ekle menneskenes ekle vaner blir framvist offentlig med vimsekamera. 
Underlige Olsenbanden-forbrytere blir antipodisk mytifisert; det er som om man skulle be Egon med planen om å stå på hodet og kalle det realisme. 
Det er det ikke. 
Det er eksotisme. 
Det er tapere som småborger-kjæledyr. 
Mads Mikkelsen er ikke noe annet enn en skitten puddel i en sosialpornografisk trash-romantikk. 

Da jeg hadde sett én time av filmen i Kino 1 sin luksussal, grep guddommelige makter inn og forskjøv plastremsas sørgmodige vandring i fremviseren, slik at bildet ble halvert horisontalt. 
Det var det første oppriktige kunstneriske valget i filmen. 
En strippescene ble satirisk halvert sånn at bare hodet på stripperen kom med. 
Men denne virkelig visjonære kreativiteten sto Gud bak, og han er som kjent ikke danske. 

Hva som skjedde i resten av «Pusher II», vet jeg ikke, for jeg oppfattet maktenes inngripen i Luksussal 2 som et tegn om at jeg burde gå ut i verden. 
Så det gjorde jeg. 
