Storslått og rørende om menneskehetens skjebne
Mannen som har fått Batman-stempelet på sin panne, Christopher Nolan, er her igjen, nå med et storslagent, eksistensielt drama spent ut mellom himmel og jord. 

"Interstellar". 
Regi: 
Christopher Nolan. 
Med: 
Matthew McConaughey, Jessica Chastain, Anne Hathaway, Michael Caine, Casey Affleck, Wes Bentley, Matt Damon med flere. 
2 time 48 minutter. 
Aldersgrense: 11 år. 
Egnethet: 
Ungdom / Voksen. 

Den 44 år gamle britiske regissøren kan skilte med beskjedne 10 filmer, men at han leverer, er sikkert. 
Han huskes ikke minst for sin Dark Knight-/Batman-trilogi, og for "Memento" og "Inception" som begge ga ham flere Oscar-nominasjoner. 

Forventningene er følgelig høye til en ny Nolan-film. 
Og han innfrir til fulle, akkompagnert av den drevne filmkomponisten Hans Zimmer hvis musikk er noe av det flotteste jeg har hørt på film på veldig lenge. 

De eneste seere som kan bli skuffet, er de som er ute etter action absolutt hele tida. 
Nolan både snakker og grubler seg inn i problemstillingene. 
Men enhver som åpner seg for det filosofisk-eksistensielle vil få sin store belønning. 

Brødrene Jonathan og Christopher Nolan har nok en gang skrevet manus sammen og lykkes i å gripe vår tids største bekymring: 
Menneskene bor på en klode som klimatisk er blitt så ugjestmild at vi sliter med å overleve. 
Handlingen er lagt til en framtid der maisdyrkerne i USAs midtvesten rammes av enorme sandstormer og der den ene bonden etter den andre setter fyr på åkeren når grøden ikke vil gro. 

Dermed arbeider noen forskere i regi av USAs romforskningssenter NASA med en siste, desperat redningsaksjon: 
Å sende et team ut i verdensrommet for å finne en planet der det er levelige kår for menneskene slik at arten kan flyttes dit og berges. 

Suges inn i fantasien 

Ja, dette er et science fiction-eventyr. 

Men kunsten med slike fantasier er å overbevise oss om storyens indre logikk. 
Det klarer Nolan finfint. 
Riktignok skjønner jeg ikke alt som sies om svarte hull, relativitetsteori og kvantefysikk, men det gjør ingenting all den tid bildene suger meg inn. 
Villig blir jeg med romskipets skumle ferd inn i det galaktiske ormehullet der astronautene lander på ukjente planeter. 
Storslagne havscener og frosne landskap viser seg snart å romme livsfare. 

Slik pendler "Interstellar" på en medrivende måte mellom tenksomme, nesten stillestående partier og voldsomme, eksplosive spenningskurver som følger av at verdensrommet, men også menneskene (les Matt Damon som Dr. Mann) slett ikke oppfører seg som forventet. 

En høyere makt? 

Det fascinerende er hvordan Nolan-brødrene peker nese til enhver reindyrka materialist ved å drøfte om noe/noen styrer tilværelsen og bryr seg om oss i en høyere dimensjon. 
Den slags filosoferinger kan bli flaue, men slik handlingen når sitt klimaks, er det visuelt overrumplende og dypt fascinerende. 

Regissøren har alliert seg med ytterst dyktige skuespillere som Matthew McConaughey, Michael Caine, Jessica Chastain og Anne Hathaway som vet å formidle følelser. 
De får til fulle fram at mennesket er en kjærlighetslengtende skapning. 
Hør bare: 
Da austronautene roter seg bort i stjernetåka, går årene på jorda vanvittig mye fortere, ergo får de hilsener fra barn som er blitt voksne lenge før oppdraget i verdensrommet er over. 

Det er til å grine av, akkurat som linjene fra Dylan Thomas' vemodige dikt "Do not go gentle into that night" som stadig siteres 

Å, dette var vakkert. 
