Tunge trinn
Energiske dansere misbrukes av et slitent konsept i «Step Up: 
All In (3D)» 

FILM: 
Det er bare påskudd, alt sammen. 
Det som finnes av fortelling i «Step Up: 
All In (3D)», er bare en tråd for å komme seg fra den ene dansen til den neste. 

Men tråden er tynn og flisete, og dansingen har vært bedre før. 
Danserne som fyller rollelisten, er unike i sin stil og energiske og entusiastiske i uttrykket. 
Men konseptet kjenner på melkesyren. 
Dette er den femte «Step Up»-filmen, og det merkes. 

Ny gjeng 

Utgangspunktet er forsåvidt empatisk. 
Det dreier seg om hvor vanskelig det er å leve som danser, med få jobber, lite penger og auditions med ubegripelige krav. 
Sean (Ryan Guzman) har flyttet fra Miami til LA med crewet sitt, men slitet for den daglige foccaccia gjør at de andre kaster inn håndkleet og reiser hjem igjen. 

Sean må samle en ny gjeng for å delta i en dansekonkurranse med lukrative premier, der han må beseire både den museaktige erkefienden Jasper (Stev-O Jones) og sine gamle venner. 
Jammen møter han ikke en jente også. 

Stive replikker 

Relasjonene er banale, reality-satiren platt, skuespillet flatt og replikkene stivbente. 
Nå som i forrige film er det underlig at ikke den dansende ingeniørspiren Moose (Adam G. 
Sevani) får en større rolle, istedet for de uttrykksløse hovedpersonene. 
Men et større problem er det at også de som kjøper kinobillett på grunn av kroppsspråket snarere enn talespråket, kan komme til å bli skuffet. 

Først i de store finalenumrene sitter koreografien som den skal. 
Før den tid tyr koreografene for mye til små, intrikate bevegelser og individuelle volter, snarere enn de større, hardere bevegelsene og kaleidoskopiske mønstrene som gjør seg best på film. 

Unike dansere 

Det er ingenting å si på dansingen til den enkelte, og følgere av danse-realityshowet «So You Think You Can Dance» kan glede seg over gjensynet med noen av de mest karismatiske deltagerne derfra. 
Det er alltid flott å se når noen har lagt ned kolossale mengder tid og kreativitet på å få kroppen til å finne et nytt og uforlignelig uttrykk. 

Når «Step Up: 
All In (3D)» likevel føles intetsigende, har det mer å gjøre med filmskaperne, som synes å bare ville lage en trett omdreining til snarere enn å gå, vel, all in. 
