Godt nytt fra østfronten
Før i tiden var Fredriks den eneste kulinariske utskeielsen man kunne få på Storhaug. 
Tidene forandrer seg. 

"Mor, hiv ner ei skjeva!" "Ka slags?" 
"Sama det, bare det e Fredriks", het det i reklamen. 
Ikke noe galt med Fredriks, Fredriks er gode greier, men nå er det nye tider. 
Siste skudd på stammen heter Garcia Øst og lover veldig bra. 

Garcia 
Øst har på en måte foretatt en omvendt klassereise. 
Restauranten er et ektefødt barn av en golfbane, men funkler blant gamle industribygninger i Lervig-området, der generasjoner av flittige arbeiderklassekvinner la sardiner i boks, tett som sild, før de gikk hjem og lagde restemiddag av salt kjydd og komla. 
Mon tro hva de hadde tenkt om vår confit de canard og hjortecarpaccio? 

Sånn sett er menyen og vinlisten til Garcia Øst historien om en bydel som har foretatt den motsatte klassereisen av restauranten. 
Den gamle arbeiderbydelen Storhaug er kanskje den hippeste bydelen i hele Norge i dag, uten at hipsterfaktoren er påtakelig på Garcia Øst. 
Her har en trivelig bistro landet tvers over Ostehuset i Ryfylkegata, med gode råvarer og solid håndverk i kjøkkenet. 
Helt uten påtatt jåleri. 

En bar ønsker velkommen. 
Bak ligger det åpne kjøkkenet som noen av bordene har glimrende utsikt til. 
Konseptet går ut på at stedet er en bydelsbistro med restaurantmeny. 
Her kan du stoppe innom for pizza og halvliter, eller gjøre som oss og gå for en mer avansert variant. 

Vi fikk myk og vennlig service av to servitører. 
Mens vi gransket kveldens meny kom et glass husets hvitvin på bordet - en frisk og stilsikker sauvignon blanc fra Loire som kilte smaksløkene og gjorde oss klar for forrettene. 

Mat og drikke 

Startskuddet gikk med henholdsvis hjortecarpaccio og ei fjøl med spekemat og oster. 
Vi beholdt hvitvinsglasset gjennom forrettene, uten at Loire-vinen gjorde skam på noen av rettene. 
Min fjøl kom med nydelig velmodnet coppa, småkvass salami og noen sleiser fenalår i anledning julen. 
Alt var nydelig, ikke minst fikenmarmeladen som fulgte med. 

På den andre siden av bordet gikk det i hjortecarpaccio med stekte kapers, pepperrotkrem og syltet rødløk. 
Carpaccioen var perfekt. 
Så syltynn og slørlett at vi nesten kunne se gjennom den, og så mør at den i grunnen ikke behøvde å tygges. 
Her satte kjøkkenet tonen for en god kveld. 

Til hovedrett gikk jeg for oksehalerisotto, mens ledsagersken bestilte confit de canard - altså andelår som er varmebehandlet i andefett og deretter ovnsstekt til det slipper beinet. 
Nå fikk servitøren en liten utfordring: 
Hva slags vin skal man pare dette med? 

Løsningen ble en Varej Piemonte Barbera som traff ganen med morellstein og fylte munnhulen med røde og mørke bær, før den gikk syrefriskt ut, uten å være overdrevent lang. 
Et veldig godt valg til den småfeite anden som på lettere dansk vis ble servert med lun potetsalat, rødkål - litt i overkant mye rødkål, rosenkål og timianforsterket demi-glace. 

Men hvordan sto den seg til risottoen? 

Valuta for pengene 

Vel, oksehalerisotto er også en ganske fettdrevet rett, heldigvis, det driver jo den kraftige oksehalesmaken til himmels. 
Dermed sto barberaen fint også til denne retten, som forresten akkompagnerte vinens syrlige utgang, ettersom kjøkkenet knekker den med litt sitronskall. 
En perfekt risotto som var såvidt al dente og med nydelig rosafarge fra bakte rødbeter som spilte mot høstlune gresskarbiter. 

Til dessert fikk vi henholdsvis tiramisu, som var kveldens dessert, og husets sjokoladeganasj. 
Jeg kan spise tiramisu hele tiden, det er noe av det beste jeg vet. 
Garcia Øst skuffer ikke her heller. 
Tiramisuen var som klippet ut av en hyllest til Italia. 
Tykke lag mascarponekrem over runde ladyfingers raust badet i alkohol og med et lett lag kakaodryss på toppen. 

På andre siden av bordet klynket man lykkelig over ganasjen som fikk årstidsriktig følge av pepperkakesmuler. 
Til desserten helte vår tilstedeværende, men aldri masete kelner litt Niepoort Vintage forsiktig i små glass. 
Portvinen gjør godt på kalde dager, og den er alltid en fin følgesvenn for sjokolade. 

Regningen kom på 2000 kroner og var verdt hver øre. 
Garcia 
Øst er et fint tilskudd til Stavanger-regionens restaurantscene, på nivået under fine-dining-stedene. 
