«Bright:»Ikke helt vellykket sjangerhybrid 

Netflix satser på film, men de må lage bedre filmer enn dette skal de kaste seg inn i konkurransen. 

Hva får du hvis du blander Ringenes Herre og Boyz n the Hood, tilsetter en liten dose Blade og litt LA Confidential? 
Jo, da sitter du igjen med Bright, en film som bringer sjangerblanding til nye høyder. 

I bok- og spillform er urban fantasy en velutviklet undersjanger hvor det stjeles og blandes fritt fra både science fiction, fantasy og skrekk. 
Denne blandingen har ikke vært så vanlig – eller vellykket – på film. 
The Crow (1994), Underworld (2003) og Hellboy (2004) er noen unntak. 

Mørke bilder 

Med et budsjett på 90 millioner dollar ryktes det at Bright er en av de dyreste i Netflixs filmproduksjonshistorie så langt. 
Du får en anelse om at filmen er påkostet, men i noen sekvenser med gatekamper er bildene så mørke og dystre at det er vanskelig å se hva som er hva. 
Selv i en desembermørk stue ønsket jeg meg stort lerret i en mørk kinosal. 
Jeg trenger nok ny TV med bedre fargekontraster! 

Forfatter Max Landis skal ha kudos for at han har skrevet et originalt manus. 
Han har skapt et eget univers hvor menneskene lever side om side med alver, orker, dverger og andre vesener som tilhører den fantastiske litteraturen. 

Helt likestilte er de ikke. 
På toppen sitter alvene og har kontroll på det meste. 
Å se snobbete alver med fancy handleposer og dyre biler er nesten verdt hele filmen. 
Nederst på rangstigen er orkene, som støttet feil side i en konflikt for flere tusen år siden. 
Det får de fortsatt lide for, og menneskene er midt imellom. 

Genuint morsom 

Som ledd i en bedre integreringspolitikk får politimannen Ward (Smith) en ork som partner. 
Jakoby (Joel Edgerton) er dermed ikke populær blant hverken mennesker eller orker. 
På et rutineoppdrag snubler de over en tryllestav som alle vil ha tak i. 

Mye av dialogen, referansene og samspillet mellom Ward og Jakobi er faktisk genuint morsomt. 
Det er sært, men universet føles i alle fall friskt og annerledes. 
Orkene er filmens underklasse, og det er ikke vanskelig å se det som en kritikk av det amerikanske politiets rasisme og brutalitet. 
Handlingen utspiller seg på gateplan i Los Angeles. 
Kampsekvensene er som brutale og rå gjengoppgjør, hele politikorpset er korrupt, og duoen stoler ikke engang på hverandre. 

Kaotisk historie 

Problemet er et historien er rimelig kaotisk, og regissør David Ayer greier ikke å skape en god og klargjørende tråd. 
Et annet element som gjør at historien mister piff underveis, er filmens skurk. 
Noomi Rapaces mørke alv er ordentlig «badass» i starten, men mot slutten fisler hun ut. 
Det gjør også det som skulle vært et dramatisk klimaks. 

Netflix’ forsøk på å lage en stor og påkostet actionfilm er ikke helt vellykket, men de skal ha for å ha skapt et forfriskende, nytt univers. 
Bright er til tider veldig morsom og unngår dermed Uwe Boll-tendenser, men den surrete fortellingen ødelegger. 
