Forsøk på å bidra til fred
Har du noen gang lurt på hva som skiller håp fra optimisme? 

Beretningen om den religiøse dialogprosessen i Jerusalem er en viktig del av historien om forsøk på å skape fred i Midtøsten. 
Konfliktene er dype, spenningene intense og forholdene mellom partene fortsatt asymmetriske, Men det går an å lære av det som har skjedd. 

Trond Bakkevig har siden 1996 ledet arbeidet med å tilrettelegge for dialog mellom religiøse ledere fra tre religioner i Jerusalem. 
Kristne, jødiske og muslimske ledere har funnet en samtaleform dette arbeidet. 

Tanken er ikke at konflikten er religiøs i sin natur, men at respekt og forståelse mellom religionene er en del av grunnlaget som må være på plass for å kunne håpe på fred. 

I denne boken tas vi med gjennom de siste 20 årene av konflikten med perspektivet til Bakkevig fra Norge, som er en nyansert og god betrakter. 
Han skriver godt om hvor vanskelig det er å manøvrere i en slik rolle i en konflikt som i sitt vesen er asymmetrisk. 
Spesielt på muslimsk side har det vært vanskelig å finne dialogpartnere og ledere som tør delta på samlinger sammen med de som oppfattes som representanter for okkupanten. 

Av sensitive saker med stor sprengkraft, bør kanskje skolebøkene trekkes frem her. 
Rådet engasjerte seg i en analyse av hvordan palestinske og israelske skolebøker fremstiller den andre siden av konflikten. 
Beretningen om hva de fant ut og motstanden de møtte, er verdt hele boka alene, om den enn tar liten plass. 

Dagbøker i bearbeidet form er en krevende sjanger å skrive. 
Et stykke på vei er det en selvbiografi, og i deler er teksten dokumentarisk. 
Den er aldri kjedelig, men kunne nok vunnet noe i lesbarhet hvis en redaktør hadde vært litt strengere med noen overganger og et par av kapitlene. 

Bakkevig har bevart håpet, selv om han ikke er noen optimist. 
Om du ikke forstår forskjellen, så anbefaler jeg å lese. 
