Et gripende stykke teater om skilsmissebarn
Oslos nye oppsøkende barneteater har laget en nydelig forestilling om å være 14 år og delt mellom mamma og pappa. 

Rettferdighetseksperimentet. 
Det kaller stykkets to skilsmissebarn hverdagen de selv er en del av. 
Halvparten av tiden bor de hos mor og halvparten hos far. 
Nøklene dingler rundt halsen, mens bagen de drar fra hjem til hjem gir belastningsskader på både sjel og rygg. 
Tigerstadsteatrets siste forestilling 
To Hjem tar kompromissløst barnas parti. 
Men den er også forbausende åpen for publikums egne tanker, slik god teaterkunst skal være. 

Nøkkelbarnas opprør 

Stykket tar opp om det virkelig er barnets beste å være i delt omsorg. 
Er det som er rettferdig for foreldrene nødvendigvis ideelt for barnet? 
For stykkets to 14-åringer blir dette rettferdighetseksperimentet først og fremst veldig slitsomt. 
Det er to sett med regler. 
«Eller ingen regler,» som gutten i forestillingen sier. 

Ungdommene løser det med å ikke følge foreldrenes timeplan, men isteden gå opp sin egen sti. 
Bo litt hos kameraten, sove hos pappa når du skal være hos mamma, eller bare stikke til skogs for å få fred. 

Det ligger et slags håp i det. 
For på andre siden av det følelsesmessige kaoset venter en større verden. 

Ingen happy ending 

«Det dere ser nå. 
Ja, det er begynnelsen på slutten. 
Det er to voksne i ett hjem. 
Eller mer to hjem i ett hjem.» 
Slik presenterer den 14 år gamle jenta (spilt av Andrea Vik) sin familie i oppløsning til publikum. 
Hjemmet rives fra hverandre også rent fysisk. 
Elias Kahns elegante aluminiumsstillas går fra å være villa til å bli trange leiligheter, luftige takterrasser og klamme rom for mor og far. 
Det er i dette vaklende stillaset at jenta må være støttekontakt for faren sin, som bukker under i sorg. 
Samtidig ser hun at moren vakler mellom ny forelskelse og gammel skyldfølelse. 
Hun skjønner straks at her er det ingen «happy ending». 
Jenta er alene i livet, akkurat som at mor og far er alene i hver sin følelsesboble. 

Det er en svært eksistensiell erkjennelse, som Tigerstadsteatret modig løfter frem til sitt unge publikum. 

Helter fra en annen generasjon 

Forestillingen veksler mellom å være i et tankeunivers og å ha rene sosialrealistiske scener. 
Den er absurd, dokumentarisk og gjenkjennelig på samme tid. 
Regissør og dramatiker Toril Solvang veksler sømløst mellom nivåene til forestillingen. 
Stykkets 14-åring danser ut følelsene sine til Julian Skars musikk i en abstrakt scene, før vi får vite at hun øver på sin egen performancelek. 
«Jeg vil bli performanceartist, så jeg kan ta kunstnerisk hevn på alle,» sier hun – i en av stykkets beste voksenvitser. 

Kameraten hennes (varsomt spilt av Henrik Hoff Vaagen) vil helst bli David Bowie når han blir stor, og drar opptil to Bowie-imitasjoner i løpet av stykket. 

«Hvem er David Bowie?» hvisket tenåringsjenta foran meg, før hun fikk en liten popkulturell innføring fra venninnen på bakerste rad. 

Kunsten å være sær 

Man kan selvsagt innvende at de færreste av dagens 14-åringer har et forhold til Bowie og/ eller performancekunst. 
Cezinando eller Kygo ville kanskje vært mer tidsriktige forbilder, men dette er en forestilling som tør å være sær. 
Det er nettopp det som gjør den bra. 

Selv om To Hjem er basert på intervjuer med virkelige skilsmissebarn, så er ikke karakterene et «minste felles multiplum». 
Det er derfor vi kjenner oss igjen, fordi de er like særegne som oss. 
Kameraten til jenta har ikke kontakt med storebroren sin, fordi han vokste opp med pappa og ble fotballproff. 
Moren gnåler stadig om hvordan hun hadde det som skilsmissebarn på Frysja. 
Helsesøsteren ser på seg selv som det største offeret, fordi hun var barn «da skilsmisse var tabu». 

Mens Andrea Viks tenåringsjente er som en liten misforstått kunstner med altfor tung ryggsekk. 
Klovnete, såret, sinna og en anelse sær. 

De to skoleklassene jeg så forestillingen sammen med, satt som fjetret. 

Reiser til ungdomsskolene med trailer 

Fredag og lørdag denne uken spilles forestillingen på Sentralen i Oslo. 
Deretter skal Tigerstadsteatret ut på turné til ungdomsskoleklasser rundt i hele kommunen. 
Det nystartede barneteateret har laget en egen «teatertrailer» som skal kjøres dit ungdom faktisk befinner seg. 
Statistisk sett vil mange av publikum ha skilte foreldre selv. 
Bare i fjor fikk nesten 25.000 norske barn delt bosted, ifølge teaterprogrammet. 
To Hjem vil neppe løse foreldrenes samlivsproblematikk og den har ingen pedagogiske verktøy for barna deres. 
Men forestillingen har en kraft som er større enn som så: 
Den er teater på sitt beste. 
Forestillingen er anmeldt på grunnlag av generalprøven 
