Kevin Costner danser med klisjeer
Gir ut album nummer to som rocker, men gjør bedre nytte for seg på lerretet. 

|||ALBUM: 
En lang rekke musikere har prøvd seg som skuespillere, fra Elvis Presley til David Bowie, Kris Kristofferson, Willie Nelson, Tom Waits og Eminem. 

Atskillig færre er de skuespillerne som er gått den andre veien. 
Og — resultatet blir ofte nedslående, som når Scarlett Johansson prøver seg som depperocker. 

Atskillig bedre går det med Jeff Bridges, som synger country ganske så nonchalant, men overbevisende, i filmen «Crazy Heart»— uten at jeg tror han har tenkt å gjøre en karriere ut av det. 

De siste åra har vi også sett skuespillere som Russell Crowe, Juliette Lewis, Billy Bob Thornton, Jared Leto, Bruce Willis, Johnny Depp og Kevin Bacon som frontpersoner i band. 

De tre første er kommet ut av det med en viss verdighet og stil, mens Kevin Costner (55) definitivt faller i den store sekkeposten som rommer de som like gjerne kunne holdt seg til lerretet. 

Debuterte i 2008 Skjønt, Costner har ikke akkurat gjort seg veldig bemerket der heller etter kraftanstrengelsen «Danser med ulver» i 1990 og rollen som Whitney Houstons beskytter i «The Bodyguard» i 1992. 
Og rett skal være rett, han prøvde seg som musiker før han ble skuespiller — uten at det ble plate av det. 

Først i 2008 ga Kevin Costner & Modern West ut debuten «Untold Truths», med skuespilleren på gitar og vokal — og delvis med egne låter. 
Nå virker det som om Costners eneste motivasjon er å ha det moro, og det har han helt sikkert også. 
Det skal også nevnes at det visstnok var hans ferske kone som oppmuntret ham til å finne tilbake til musikken. 

Og «Turn It On» er velspilt, særlig takket være musikere som Teddy Morgan, Park Chisholm og John Coinman — som sørger for høy gitarføring og en smak av 80-tallets smektende gitarsoloer. 

Men musikalsk er prosjektet totalt uinteressant og direkte uspennende. 
Først og fremst skyldes det at Costner & Co. låter som et hvilket som helst kjellerband, eller hobbyband - til tross for de åpenbare evnene til baktroppen hans. 
Stemmen til Costner er dessuten svært ordinær og ganske flat - og uten det særpreget man gjerne leiter etter hos en vokalist. 
Rein plankekjøring, med andre ord. 

Klisjétekster Akkurat som musikken er også tekstene stort sett enkle og klisjéfylte. 
Kjærlighetslivet er tungt representert gjennom strofer som nærmer seg parodien, som i «Saturday Night»: 

«You and me, baby, it's 3 A.M./ We got drinks on the table, little money to spend / The boy's playing louder than a runaway train / got the whole place rockin', we're feeling no pain / wow, oh, it's Saturday night / wow, oh. 
I'm feeling all right / come a little closer, let me hold you tight / Wow, oh, it's Saturday night». 

«Red River» er ikke stort bedre med sitt stadig gjentakende mantra «Took my love away from me», men her sørger i hvert fall ei fele for å sprite opp haugen med klisjeer. 

Heartland-rockStilmessig ligger Costner & Co. svært nær den såkalte heartland-rocken til artister som Tom Petty, Mellencamp, James McMurtry og Bruce Springsteen, men uten deres evne til å mene noe med tekstene og musikken. 
De har ihvertfall et budskap! 

Sjangeren, som var mest populær på 70- og 80-tallet, kan defineres som enkel rock og countryrock som beskrev livet til den amerikanske arbeider- og middelklassen. 

Skal man dømme etter musikken på «Turn It On», kan det virke som om Costner & Co. lengter tilbake til denne tida, for albumet virker først og fremst svært utdatert. 

Plata er foreløpig bare tilgjengelig i Europa, der bandet nylig avsluttet en turné som tok dem til Göteborg, men ikke til Norge. 
Men om rolletilfanget skulle tørke inn, dukker han nok opp her, også. 
