«Knausgårds onkel» er først og fremst en av Norges fremste poeter
Jeget er tilbake. 

«Eg seier ikkje eg,» sa Kjartan Hatløy til NRK P2s poesiprogram Diktafon om diktsamlingen «Mi meinings hus» (2014). 
Med ett lite unntak stemmer det at poeten i dette verket konsekvent unngår pronomenet som indikerer første person entall – unntaket det er snakk om er da heller ikke noe lyrisk jeg. 
I debutsamlingen «Solreven» (1996) finnes det derimot et tydelig lyrisk jeg flere steder. 

Uberørt natur 

Utviklingen i retning det jeg-løse mellom de to samlingene forteller oss noe om Hatløys utvikling som poet. 
Mye er likevel likt: 
Oppmerksomheten om sola, om elver og steiner, om fugler og maur, og det overraskende innsmettet av noe fra den menneskelige sfære, som et flagg som slår i «Solreven» og et rifleskudd som lyder i «Mi meinings hus». 
Likevel er poesien til Hatløy først og fremst konsentrert om naturen uberørt av mennesker. 

Hvorfor forviste Hatløy jeget fra tekstene sine? 
Mye tyder på at han dermed forsøkte å radikalisere tendensen til å la naturskildringene tale for seg – ja, til å bringe naturen selv i tale. 
I «Mi meinings hus» snakker han om «alt dette som slett ikkje er vårt», om det mennesket ikke kan eie og utnytte. 
Her finner han sine emner. 

Hatløy har en helt særegen evne til med få ord å få frambrakt et helt verdensbilde, gjerne beslektet med animistiske oppfatninger vi kjenner fra tradisjonelle kulturer. 
Poeten har tilsynelatende som mål å skildre de tilnærmet uforanderlige naturelementene slik mennesker alltid har kunnet erfare dem. 

Jeget er tilbake 

Hatløy skriver stort sett knappe dikt, tidvis bare noen få linjer, og med få ord per linje. 
Men i «Fjord» (2011) eksperimenterte han med å sette opp diktene som prosa, og i den siste samlingen, «Den kvite vegen» (2016), har prosadiktene blitt lengre. 
Her er det flere elementer som framstår selvbiografiske i nokså konvensjonell forstand: 
Ikke minst er jeget tilbake. 
Men vi møter en poet som har gått en lang vei for å komme fram til nettopp dette uttrykket. 

Knausgårds onkel 

Kjartan Hatløy er kanskje mest kjent for å være onkelen til Karl Ove Knausgård. 
Han blir omtalt med dyp respekt i Knausgårds «Min kamp». 
Ellers har Hatløy så seint som i år markert seg som en samfunnsengasjert debattant, ved å publisere en høyst leseverdig tekst kalt «Reklamen: 
Få vekk denne mobbinga av menneskets medvit». 

Hatløy vil likevel først og fremst bli husket som poet. 
Til og med som en av de vesentligste poetene i Norge de siste tjue årene. 
Det er fullt fortjent. 
