Bokanmeldelse:Jo Nesbø: 
«Blod på snø» 

Etter å ha lest hele «Blod på snø» er VGs anmelder klar: 
Jo Nesbøs ustoppelige fortellerglede har funnet et nytt utløp. 

På lørdag anmeldte jeg det første kapittelet av «Blod på snø», og kunne fastslå at anslaget mest av alt lignet på en sjangerøvelse i kategorien «hardkokt krim» i tradisjonen etter Dashiell Hammett og Raymond Chandler. 
Etter å ha lest hele boken, mener jeg fortsatt det samme. 

Hovedpersonen Olav Johansen er yrkesmorderen som tar de oppdrag sjefen gir ham. 
Og sjefen er Oslos narkokonge Daniel Hoffmann. 
Problemene oppstår da Johansen får i oppdrag å drepe Hoffmanns kone, den unge og vakre Corina. 
Selvsagt forelsker Olav Johansen seg. 

For som så mange andre hardkokte og hardtslående kriminelle, er han egentlig både bløthjertet og sentimental under frakken. 
Den ordblinde morderen er i tillegg noe av en lesehest, med en særlig forkjærlighet for Victor Hugos «De elendige». 

Riktig elendig går det da Olav Johansen, i stedet for å knerte Corina, tar livet av den aller siste han burde ha tatt av dage. 
Det er duket for hevn og menneskejakt i Oslos gater, og denne gangen er det altså Olav Johansen som har grunn til å frykte for sitt liv. 
Handlingen er lagt til Oslo anno 1975, der vinterkulden river i lungene, og man ringer til hverandre fra telefonkiosker. 

Ellers legger ikke Jo Nesbø så mye arbeid i miljøskildringene, bortsett fra noen nødtørftige stedsangivelser underveis. 
Til gjengjeld introduseres vi for et ganske rikt persongalleri. 
Blant andre Hoffmanns største rival på narkomarkedet, nemlig Fiskeren, som ganske riktig driver businessen sin fra en fiskebutikk på Youngstorget. 
Diverse kriminelle håndlangere kommer og går, og det samme gjør Olav Johansens foreldre – som vi blir presentert for i tilbakeblikk. 
Ingen kan påstå at lille Olav hadde noen lykkelig oppvekst. 

Den viktigste bipersonen er likevel døvstumme Maria. 
Olav Johansen er hjelpeløst forelsket også i henne, som han i sin tid reddet fra en fryktelig gateskjebne. 
Han følger etter henne på trikken, og hvisker søte ord inn i de døve ørene hennes. 
Men kan han reddes av sin rene kjærlighet til Maria, når det ultimate sviket til slutt rammer? 

Nei, den ender ikke godt, denne lille historien om menn som jakter på hverandre – og skjønne, men fatale kvinner. 
«Blod på snø» er gjennomført håndverk fra start til slutt, der historien setter seg mer og mer utover i handlingen. 
På mange måter en anakronisme både når det gjelder språk og intrige, eller kanskje snarere en litterær tidsreise. 
Jo Nesbøs ustoppelige fortellerglede har uansett funnet et nytt utløp, og det kommer mer til høsten. 

Du kan høre Thorbjørn Harr lese første kapittel i videoen under. 
