«The Fixer» tar for seg brennaktuelle temaer
Her kommer nok et bevis på at den rumenske nybølgefilmen fortsatt er levende og relevant. 

På et plan handler «The Fixer» om etikk og journalistikk. 
På et annet plan tar den for seg spennet mellom barn som neglisjeres og barn som presses til prestasjon. 
På et tredje tegner den et tydelig bilde av hvor tett vi lever på hverandre i dagens Europa. 
Uansett hva man vektlegger, er filmen interessant. 

Radu er under opplæring som journalist i den rumenske avdelingen av et fransk nyhetsbyrå. 
Foreløpig har han rollen som tolk og fikser for de erfarne reporterne. 

To mindreårige jenter er nettopp hentet hjem fra Frankrike, der de ble tvunget til å prostituere seg. 
I håp om å få vist sine ferdigheter, tar Radu på seg oppdraget med å ordne et intervju med Anca, den ene av jentene. 
Men de etiske dilemmaene vokser etter hvert som realitetene rundt Ancas situasjon åpenbarer seg. 

Det høres ut som – og kunne vært – et kapittel i læreboken «Etikk for journalister». 
At det likevel fungerer filmatisk og tematisk, skyldes regissør Adrian Sitarus vilje og evne til bokstavelig talt å snu kamera mot dem som holder kamera. 
Med enkle virkemidler plukker han de franske reporterne Axels og Serges selvrettferdige «sannhetssøken» fra hverandre, og viser deres faktiske motiver og manglende helhetsforståelse. 

Dette er ikke en film der en slik avkledningsmanøver sender sjokkbølger gjennom oss som ser på. 
Sitarus metode er nøktern, konstaterende og observerende. 
For eksempel lar han bare Serge snakke med Radu rundt dette med kjøp av prostituerte, i en scene som nesten glir ubemerket forbi. 
Men han serverer også uforglemmelige situasjoner, som når reportasjeteamet besøker Ancas mor og kamera hviler lenge på ansiktet hennes mens Serge intervjuer henne. 

Samtidig plasserer «The Fixer» seg som nok en film der klasseskiller i et moderne, grenseløst Europa er et underliggende tema. 
Vi så det blant annet i Maren Ades flotte komedie «Min pappa Toni Erdmann», der det handlet om billig arbeidskraft. 
Denne gangen er menneskehandel utgangspunktet. 
Her er det nok å minne om at Bergen har hatt en større sak der nettopp rumenere var tiltalt for menneskehandel og mulig tvungen prostitusjon. 
Filmen gir et lite innblikk i årsaker og menneskelige konsekvenser. 

Som så mange av de siste årenes rumenske filmer, er «The Fixer» formet som en tilsynelatende enkel fortelling, naturalistisk spilt og hverdagslig, nesten slentrende fortalt. 
Derfor er det lenge uklart hvorfor filmen starter i en svømmehall, der Radu klokker inn sin crawlende stesønn og senere gir ham en leksjon i viktigheten av å strekke seg for å prestere. 
Først i sluttsekvensen ser man linjene som subtilt tegnes opp mellom filmens ulike sekvenser og plan. 
Her formes en vakker, ordløs manifestasjon av tematikken som binder det hele sammen: 
Vårt individuelle ansvar for å se, anerkjenne og ha omsorg for hverandre. 
