Original novellesamling på sjeldent språk
Malteseren Pierre Mejlaks humoristisk sorgtunge noveller er imponerende innholdsrike. 

«Det er underlig hvordan livet brått kan endre seg. 
Det ene øyeblikket er du høyt oppe – trygg på at ikke noe kan bringe deg ned, alle er underdanige og avtaleboken er full av møter – og i det neste er du plutselig nederst i haugen, som en firfirsle skjult mellom steinene i en mur, for redd til å forlate hullet sitt.» 

Slik åpner «Den fremmede», lagt i munnen på en prest som får en ny nabo. 
Hun ynder å vandre naken rundt i hagen. 
Det skal bli fatalt for prestens karriere. 

Sitatet sier noe om både skrivestil og innhold i disse 15 fortellingene. 
De starter ofte med en appetittvekkende muntlig, nærmest kryptisk, tilforlatelighet, som etter hvert avdekker en sorgtung tragi-komikk. 

Avslutningene er novellistisk brå og overraskende. 

Ikke hverdagskost Kjærlighetsforhold og knugende ulykkelige ekteskap er tema i mange av dem. 
I «Papegøyens skrik» får en kvinne politiet på døra, med beskjed om at ektemannen er drept i en ulykke. 

Hun holder masken inntil de går, men så kommer denne nesten sjokkerende setningen: 
«Det var som å våkne midt i et mareritt og innse at uansett hvor ille det hadde vært, så var det nå over ». 
Hun feirer med å slippe ut papegøyen som alltid har irritert henne, og åpner den fine whiskyen han har spart i årevis mens hun planlegger en framtid der livet endelig skal begynne. 
Inntil det ringer på døren. 

«Når vi har sagt godnatt» er skrevet av den unge maltesiske forfatteren Pierre Mejlak. 
Akkurat maltesisk litteratur på norsk er ikke hverdagskost. 
Den lille øygruppen har 450 000 innbyggere, og to offisielle språk, hvorav det ene er maltesisk. 
Det er det eneste semittiske språk som skrives med latinske bokstaver. 
Forleggeren, forfatteren og oversetteren Kristina Quintano er selv halvt maltesisk, og har vist oss det sjeldne språket ved å trykke samtlige titler også på maltesisk. 
I likhet med bokas undertittel «Dak li l-lejl iħallik tgħid» . 

Sjokkerende avslutning 
Nå kan jeg ikke si om det er noe typisk maltesisk ved disse novellene, der mange av dem er lagt til andre land. 
Men de er ofte preget av en gammelmodig sorgtung tragi-komikk. 
Eksempelvis «Strykebrettet», der en eldre mann prøver å bli kvitt et strykebrett. 

Den uskyldige handlingen ender i en absurd fortelling, der den gamle til slutt blir arrestert. 

Visse av novellene er i knappeste laget, nærmest bare en god idé. 
Men de fleste er imponerende innholdsmettet. 
Mest uttalt i «Núria Àngels Barrera» der en hevngjerrig enke finner et manuskript etter sin avdøde mann. 
Den har en fortelling i fortellingen, og en svært overraskende avslutning. 

Det har også «Din siste sommer, Amy», der den forvirrede jeg-personen henvender seg til sin lillesøster. 
Han er bunnløst ensom, og har laget seg en fantasiverden befolket av fyrstikker. 
Da de blir tatt fra ham, begynner han å samle på begravelseskort, og lager seg fortellinger om de avdøde. 
Men ingen dør i landsbyen, og samtalen mellom de døde går i stå. 

Både den originale ideen og den sjokkerende avslutningen på denne fortellingen går langt over mange krimbøker, i denne anbefalelsesverdige og innholdsrike novellesamlingen. 
