PÅSKEKRIM:Camilla Läckberg: 
Heksen 

Dersom du liker Camilla Läckbergs forrige ni bøker om Patrik Hedström og Erica Falck kan du bare hive deg på denne også. 

Camilla Läckberg: 
Heksen. 
Krim. 
Oversatt av Kari Bolstad. 
650 sider. 
Gyldendal. 

Det er mye likt de foregående ni, men mindre sadistisk enn i forgjengeren «Løvetemmersken». 
Ellers må du bare overse det snåle profilbildet av forfatteren med kosteskaft, der det også opplyses at forfatterens bøker utgis i 55 land på 37 språk. 
Bare i Norge har hun solgt 1,3 millioner bøker – mer enn 20 millioner på verdensbasis. 

Innvendingene står i kø: 
Läckberg skriver langt og lengre ( 650 sider kunne fint ha vært kortet ned til 350), her unngår hun de ekstreme voldsutskeielsene som skjemmet forrige bok, men tar i bruk et klassisk grep med en fire år gammel Linnea som blir borte. 

Forsvinningsnummeret er en reprise på da Stella forsvant 30 år før. 

Begge blir funnet samme sted og drept tilsvarende på samme måte. 

Ut fra dette lager Läckberg en underholdningskrim som også tar utgangspunkt i hekseforfølgelsene i Sverige. 
Söta bror har ikke alltid vært så politisk korrekt som i dag. 

Så hva bærer boken? 
Først og fremst at vi liker Patrik Hedström og Erika Falck. 

Og småby-fortellingen fra Fjällbacka. 
Du som likte Dynastiet og Dallas har boka di her. 

Av og til hender det at jeg tenker at Läckberg kunne ha gjort mer ut av kompliserte handlinger, men her lander hun greit i mål. 
Det er ikke strålende, det er mye trist, og det er mye bruk av ting vi ikke liker – slik som drap på mindreårige. 

Plusspoeng for å trekke inn svensk historie av hekseforfølgelse. 
Norge har som vanlig lite å skilte med målt mot stormakten Sverige. 

Minus for setninger som denne: 
«Elin fnyste. 
Det var ingen større overraskelse. 
Hun visste at Ebba bare hadde ventet på en sjanse til å hevne seg. 
Som en fet edderkopp som ventet på en flue.» 
