Flaut å være norsk
«Den norske slavehandelen» er en viktig korreks til norske lærebøker: 
Slavehandel var ikke bare noe «de andre» drev med. 

Det fins norske jagerflygere som har truffet sivilbefolkning i Afghanistan, og det fins norske selfangere som har brukt ulovlige fangstmetoder. 
Du finner dem bare ikke i norsk barnelitteratur. 
Selv om det er lenge siden barnebøker ble skrevet for å gjøre barn stolte av sin nasjonalitet, er det fortsatt nokså uhørt å gjøre det flaut å være norsk. 

Etter min mening er derimot det sunneste selvbildet et så sant selvbilde som mulig. 
Desto større respekt står det derfor av barneboken til journalist og forfatter Anders Totland. 
Med «Den norske slavehandelen» gir han oversikt over nordmenn som bidro i slavehandelen mellom 1660 og 1803. 

Nasjonalikoner står for fall: 
Petter Wessel, kjent som krigshelten Tordenskiold, startet karrieren som matros på et slaveskip. 
Jørgen Thormølen, grunnleggeren av bydelen Møhlenpris i Bergen, drev stort i slavehandel. 
Blant annet fraktet skipet hans «Cornelia» brennevin til danske-norske fort på Gullkysten (i dag Ghana) og slaver derfra til Danske Vestindia (i dag de amerikanske Jomfruøyene). 
Bergen hadde sitt eget raffineri der råsukker fra disse øyene ble omgjort til sukker. 

At Norge var underlagt Danmark hindret ikke nordmenn i å være involvert på alle plan: som kolonister, slaveeiere, byråkrater, sjøfolk – og torturister. 

Boken åpner med å fortelle hvordan byfogd Engebret Hesselberg på St. Croix piner i hjel 12 slaver så grusomt at ingen senere våger noe opprør på øyen før den endelige frihetskampen i 1848. 

Beskrivelsene stammer fra Hesselbergs egne opptegnelser. 
Så lang tid tok det for eksempel å dø inneklemt i et lite bur heist opp i et tre: 
«For Samuel Hector tok det 42 timar, medan Mikkel heldt ut 91 timar i jernburet.» 

Kristian Krohg-Sørensen illustrerer episoden i en stil som minner om tegneserier som Fantomet. 
Som om det hele bare er oppdiktet. 
Da trenger han ikke underspille lidelsene. 
Det er liksom bare en bok. 
Samtidig er det et stykke norsk historie som voksne lesere nok kjenner, men som lærebøkene i grunnskolen konsekvent underslår. 

«Den norske slavehandelen» kan fint brukes både på mellomtrinnet og i ungdomsskolen. 
Det samme kan «Heksejakt og heksebrenning i Europa» av Aina Basso (2016). 
Også den er et oppgjør med fortidas ugjerninger skrevet for barn og unge. 
Heller ikke her kommer bergenserne særlig heldig ut. 
De var tidlig ute både med heksejakt og slavehandel. 

I likhet med Basso, viser Totland sterk etisk bevissthet når han avslutter med å trekke trådene helt inn i vår tid. 
Men det er synd at han mister nordmenn litt av syne. 
Både ofre og overgripere er fra Litauen i historien om to menn som til slutt blir dømt for å tvinge to unge kvinner til å selge sex i Oslo. 

Jeg synes fortsatt det er fint at han overlater de moralske vurderingene til leserne, men da behøves flere fakta. 
Har du tålt den innledende beskrivelse av Hesselbergs mishandling, tåler du nok også et anslag over hvor mange norske menn som kjøper tjenester hos ufrivillig prostituerte. 
