Låtanmeldelse:Astrid Smeplass – «Hyde» 

Forsiktig og iskaldt. 

Astrid Smeplass' fjorårssingel «2 AM» var fascinerende full av søvnmangel. 
På en helt annen måte enn den aldrende søvnraveren «Insomnia» (1995), for øvrig en hit omtrent da Smeplass ble født. 
(Føl deg gjerne steingammel omtrent her.) 

«2 AM» hadde også et av de mer nytenkende arrangementene i norsk popmusikk på en stund – ikke minst fra en tidligere «Idol»-finalist. 

Låt og vokalist fikk prege hverandre på mørkt og befriende mystisk fengende vis. 
Et inntrykk den påfølgende remiks-EP-en slet med; de nye versjonene var ikke i nærheten av originalens nattlig forfriskende seigdans. 
Spesielt ikke Matoma-remiksen. 

Du trodde kanskje ikke at dette var mulig å ta enda lenger ned? 
Hils på «Hyde». 
Den får «2 AM» til å fremstå som en blid og munter Dr. Jekyll. 

I oppbygning er den nærmere den dystre og høstkalde dubstepskyggen av britiske Burial. 

Legger man dette sammen med den moderne hedonisten The Weeknds tilnærming til R & B, oppstår noe eget som har tatt bolig i Rennebu-jentas nyeste. 

«Hyde» er ingen umiddelbart radiofriende pophit. 
Arrangementet er derimot så lavmælt at det lar 18-åringen slippe til for fullt, nesten helt alene og ensom. 

Refrenget er så forsiktig og iskaldt at man ikke merker at det setter seg før lenge etterpå. 

Dette er noe helt annet enn man kanskje hadde forventet av Smeplass, men om noe noensinne skulle kle det uoversettelige uttrykket «sleeper hit», er det denne. 

* «Hyde» slippes fredag; hør en liten smakebit her: 
