Fantastisk effektosy
Nå kan fantasy-folka kose saueskinnsvestene av hverandre i en vikinghistorie som dessuten er poetisk naturvitenskap. 

«Beowulf» er laget ved at skuespillere blir gjenkjennelig digitaliserte. 
I stedet for å være bluescreena på data-effekter, blir de en integrert del av dem. 
Fordelen er at filmen kan tillate seg hva som helst med hvem som helst, og den kan kle av Angelina Jolie ned til under kroppshåra og slippe fra det uten samvittighetskvaler og kjeft på badet. 

Filmskaperne kan også tillate seg å gjøre Danmark 500 år etter Kr. til et værhardt alpeland. 
Der plages kong Hrotgar og alle hans Olafer og Wiglafer og Dugleifer og Bøggwaller av et tilbakestående fjellmonster som ser ut slik Kristopher Schau vil etter kirurg-realityen Huden. 
Så kommer den tilsynelatende østerrikske kroppsbyggeren Beowulf for å hjelpe dem. 
Han er muligens konstruert etter en Metallica-vokalist, men skal visstnok ha basert seg på den jordiske eksistensen til småfeite Ray Winstone, men det tror jeg ikke på. 

Beowulf river armen av monsteret og setter av gårde for å ta mor hans. 
Det er da den nybarberte L'Oreal-versjonen av Angelina Jolie kommer snikende og påfører den kommende danskekongen en skikkelig bakrus med innlagt forbannelse. 

Filmen er vittig, snedig og frekk, og den har en avsluttende dragekamp som kan konkurrere med de beste. 
Dessuten er det en vakker film på en litt stolprete gåstol-måte, og det er OK. 
