Kjent og ukjent i populær miks
Ønskekonserten trakk også i år et stort publikum, men en fallende tendens kaller kanskje på nytenkning? 

Ønskekonserten i Kilden, utviklet i et samarbeid mellom Fædrelandsvennen og Kristiansand Symfoniorkester, er blitt en tradisjon. 
Denne fjerde gangen var det ikke «stinn brakke» som det heter så elegant, bare nesten. 
Men mye folk var det, og mye varme. 
Også i år hadde publikum vært med på å bestemme hva som skulle spilles etter en presentasjon av noen alternativer, presentert i Fædrelandsvennen, og deretter gjenstand for en avstemning. 

Det begynte fyrig, virkelig fyrig, med all den energi våre egne symfonikere presterer når de inspirert av verk, dirigent, situasjon og sammenheng, hiver seg frampå og trår til for fullt; med Slavisk dans nr. 
8 av Dvorak. 
Deretter kom to satser fra en Haydn-symfoni, en orkesterversjon av klaverstykket Clair de Lune av Debussy og Symfonisk dans nr. 3 av Grieg. 
Som en hyllest til komponisten og jazzmusikeren Egil Kapstad som døde i sommer og som var blitt kristiansander gjennom sitt liv med Hilde Hefte, framførte Birte Myhrstad en «Hymne» skrevet for henne. 
Et særdeles vakkert stykke musikk som føyde seg fint inn etter Debussys måneskinnsmusikk. 
Første avdeling ble avsluttet med musikk fra Karelia-suiten av Sibelius, feiende flott og med herlige utladninger i både horn og messingseksjon. 

Tredjesatsen fra Brahms fjerde symfoni fikk åpne andre avdeling, ytterst engasjert spilt av orkesteret under dirigent Per Kristian Skalstads ledelse. 
En liten Adagietto av Bizet og Fliflet Bræins gedigne 
Ut mot havet fulgte, før Grieg igjen fikk lede oss inn i Dovregubbens hall. 
Ouverturen til Czardasfyrstinnen av Kalman og John Barrys musikk til filmene om James Bond faller i øret på svært forskjellig vis, og så fikk Julius Fuciks «Gladiatorenes inngang» avslutte det hele med brask og bram. 

Programmet er delvis svært populært. 
Men enda viktigere er nok at det framføres så utrolig godt av orkesteret. 
Kan hende er tiden kommet til å tenke nytt om fenomenet Ønskekonserten? 
Den kan gjøres enda viktigere for enda flere. 
Og en gang i blant er vel det et poeng? 

Ved konsertens begynnelse ønsket kulturredaktør Karen Kristine Blågestad velkommen og introduserte orkesterdirektør Stefan Sköld, som på sitt lune og underfundige vis fikk si noe om hva hans år som leder for dette orkesteret har betydd for ham, og for orkesteret. 
Kveldens konferansier var Janne Formoe, hun har nærmest alternert med Bartek Kaminsiki i denne rollen, og hun gjorde det med eleganse og vel innstudert fjolleri denne gangen. 
Hun veksler behendig mellom personlige og faglige kommentarer, også med noen svært ufaglige, og hun gjør det sjarmerende og underholdende og med et glimt i øyet som er hennes personlige styrke. 
