Fable: The Journey
Det kunne vært magi, men nok en gang ødelegger upresis Kinect-sensor for spillopplevelsen. 

Hvis du er tilhenger av Fable-serien har du kanskje vært nysgjerrig på Kinect-spillet Fable: The Journey. 

La meg derfor med en gang avkrefte at dette er et spill i ekte Fable-ånd. 
I dette spillet tar du ingen moralske valg som har effekt på handlingen eller spillfiguren din. 

Fable: 
The Journey er et pent spill med en fin atmosfære. 
Dette er et av de mest gjennomførte eventyr-spillene som er laget til Kinect, men med en enkel fortelling og repetitiv spillopplevelse blir ikke spillet den episke historien det kunne vært. 

Med hest og magiske hansker må du redde verden 

Du er Gabriel, en ung gutt som kjeder seg med tilværelsen som en del av en omreisende karavane. 
Livet bak tømmene til hesten er ikke nok for den eventyrlystne gutten, som gjerne skulle lagt ut på oppdagelsesferd. 

Når Gabriel en dag blir adskilt fra resten av karavanen kommer eventyret han drømte om imidlertid litt brått på. 
Mot sin vilje blir han helten som må redde Albion fra fra den onde «fortæreren». 

Utstyrt med et par magiske hansker har du overnaturlige krefter du må bruke til å bekjempe fiendene på veien. 

Kjør med vogn dagen lang 

Jeg er i utgangspunktet negativ til eventyrspill til Kinect, fordi det er rimelig slitsomt å veive med armene mens du står i flere timer. 
Derfor var det herlig at Fable: 
The Journey er laget for at du kan sitte mens du spiller. 

Du kan riktignok ikke sitte godt tilbakelent i godstolen, men det er likevel et stort skritt i riktig retning for denne typen spill som man bruker lenger tid på. 

Med baken godt planta der den hører hjemme bruker du armene og overkroppen til å styre det som skjer på skjermen. 

Store deler av spillet går med på å kjøre hesten og vogna di på din vei rundt i Albion. 
Du smekker med tømmene og styrer til høyre og venstre akkurat slik jeg ser for meg at man gjør i virkeligheten. 

I starten er det relativt underholdende å kjøre hest rundt i det flotte spilluniverset, men det blir fort kjedelig i lengden. 
Da er det synd at du faktisk sitter med tømmene i hendene i størsteparten av spillet. 

Det er svært frustrerende når lyskulen nekter å fly dit jeg kaster den, og det ødelegger mye av magien i spillet. 

Kast lynkuler med dine egne hender 

Mer underholdende er det når du på overnaturlig vis kaster lynkuler mot fiender og dytter ting unna med de magiske kreftene dine. 

I likhet med lyssabel-svingingen i Kinect Star Wars kjennes det utrolig tøft ut å ha så mye makt i dine egne hender. 

Som i Star Wars-spillet er dessverre heller ikke kontrollene i Fable: The Journey presise nok. 
Det er svært frustrerende når lyskulen nekter å fly dit jeg kaster den, og det ødelegger mye av magien i spillet. 

Selv om jeg utførte bevegelsene til punkt og prikke slik de ble anvist i starten av spillet og i tillegg rekalibrerte Kinect-sensoren flere ganger, var det ikke presist nok. 

Spillet kunne vært så mye mer 

Moralske valg var en stor del av de tidligere Fable-spillene. 
I Fable: 
The Journey har ingenting du gjør effekt på spillverdenen eller figurene i den. 
Du blir heller ikke stilt overfor valg som til slutt avgjør om Gabriel blir god eller ond. 

Spillet lider av Kinect-sykdommen – en sykdom samtlige spillutviklere lider av, som fører til at Kinect-spill som oftest er lettbeinte spill med enkle løsninger. 

Historien i spillet er ikke spesielt interessant og jeg lar meg heller ikke overbevise av de norske stemmene, spesielt fordi det virker som om de samme stemmene er brukt til flere figurer i spillet. 

Det er meningen at mye av dialogen skal være litt morsom, men når flere av de vittige kommentarene dør fordi de er dårlig fremført svekker dette spillopplevelsen. 

Derfor hjelper det ikke at spillet er pent å se på og at Albion er en virkelig vakker spillverden. 
Spillet vil nok kunne underholde lettbeinte spillere på en døsig søndag, men Fable: The Journey kunne vært så mye mer, om det bare vart lagt ned litt mer tid, krefter og penger i det. 
