Bokanmeldelse:En storslått fortelling 

En tynn bok, dette, men du verden for en roman. 
På 160 sider maner debutanten Jesús Carrasco frem en solsvidd og dystopisk verden – med rom for håp og nestekjærlighet. 

En guttunge har gjemt seg i en grøft. 
Han er på flukt. 
Over skjulestedet hører han landsbyens menn som forsøker å finne ham. 

Slik åpner boken. 
I romanens løp antydes det hva han flykter fra. 
Men dette er ingen fortelling der fortidens brettes ut i minste detalj. 
Tvert imot. 
Alt skjer her og nå. 
Forhistorien anes som et hvisk mellom linjene. 

Gjette, frykte og håpe 

Dette er en roman der forfatteren lar oss lesere fornemme, ane, anta, gjette – frykte og håpe. 

Barnets flukt fra en vag fortid finner sted på et hetedirrende sletteland. 
Hvor er vi? 
Si det. 
Jeg ser for meg en spansk høyslette, men vi kan være hvor som helst i verden der hvor overmakten og nådeløse forfølgere er en konstant trussel. 

Guttungen er tørst, han er sulten, han er redd. 
Men også modig. 
Hvor gammel er han? 
Det får vi aldri vite. 
Selv gjetter jeg på en 10-åring – kanskje litt yngre, kanskje litt eldre. 

Ingen har navn i boken 

Hva heter han? 
Det får vi heller ikke vite. 
Ingen har navn i denne boken. 
De svært få personene omtales som gutten, gamlingen og gjeteren, krøplingen og lensmannen. 

Gjennom 11 korte kapitler følger vi guttens flukt fra diffuse og også grusomt konkrete forfølgere. 
At det blir dramatisk, er ikke å overdrive. 
Men dette er ingen spenningsroman i klassisk forstand. 
Kanskje er den ment som en allegori, en billedlig fremstilling av noe større. 
Det er lett å lese tung symbolikk og mytiske hentydninger inn i skjebnen til det tilsynelatende hjelpeløse – men standhaftige – guttebarnet, hans hjelpere og fiender. 

I likhet med sin bestselgende landmann Carlos Ruiz Zafón (Vindens skygge) kommer forfatteren, Jesús Carrasco (42), fra reklamebransjen. 
Men det er ikke mye markskrikersk over Carrascos litterære debut. 

Språket har den særegne musikaliteten til den spanskportugisiske og latinamerikanske litteraturen – og den neddempede tilbakeholdenhet som kjennetegner enhver god forfatter. 

Erfarne Christian Rugstad har gjendiktet romanen til norsk. 
I likhet med forfatteren fortjener han honnør for et førsteklasses arbeid. 

På mange nivåer er dette en dyster og illevarslende roman. 
Heldigvis ender den med en strime av håp – og åpner for en historie som ennå ikke er fortalt. 
