Spillanmeldelse:«Diablo III» 

(VG Nett) 
Etter mange, lange år er sjefsdemonene fra helvete på marsj igjen. 
«Diablo III» er intenst, vakkert, bunnsolid og - passende nok - helvetes underholdende. 

Snart tolv år etter «Diablo 2» brukes fortsatt uttrykket «Diablo-klon» synonymt med tredjepersons action-rollespill. 
Det er ikke uten grunn, for spillserien fra Blizzard har ikke bare etablert en subgenre, «Diablo»-spillene er også blant de aller beste. 

«Diablo III» tar til 20 år etter der «Diablo 2» sluttet. 
Fem av helvetes syv herskere er beseiret og sjelene deres sperret inne. 

Men om noen trodde det betød fred og fordragelighet, tar de alvorlig feil. 
De to gjenværende sjefsdemonene har lagt planer for å befri sine infernalske søsken og underlegge seg hele verden, dog ikke nødvendigvis i den rekkefølgen. 

Deler av historien og plottet blir, som i «Diablo 2», formidlet gjennom vakre kuttscener. 
Handlingen er allikevel både dypere og mer kompleks, og man er dessuten mer direkte involvert i det som formidles. 
Det kan kun beskrives som positivt, og den gode «Diablo»-følelsen er da også tilstede for fullt. 

Lengdemessig er «Diablo III» på linje med forgjengeren, det tok meg drøyt 25 timer å spille gjennom første gang. 
Uten å avsløre for mye, kan jeg trygt si at slutten både er tilfredstillende og herlig pompøs, det blir neppe noen «Mass Effect 3»-aktige protester her. 

Selv om følelsen fra «Diablo 2» er bevart, er det veldig mye som er annerledes i «Diablo III». 
På mange måter er nok overgangen like stor nå som den var mellom det originale «Diablo» og «Diablo 2». 

Både portaler tilbake til nærmeste by og identifisering av magiske gjenstander er nå kostnadsfritt, en ganske så lang nedkjølingstid gjør at helsedrikker spiller en mindre rolle enn før, og både manadrikker og den blå mana-kulen er erstattet med klasse-spesifikke energimålere. 

De mest tydelige og omdiskuterte endringene dreier seg allikevel først og fremst om hva som skjer når rollefiguren din øker i styrke og nivå. 
Man kan nemlig verken fordele ferdighetspoeng eller kontrollere hvilke attributer som forsterkes. 

I begynnelsen føler man seg nesten litt snytt, men etterhvert som spillet skrider fremover så forstår man hvorfor det er sånn. 

I stedet for å superspesialisere seg på noen få ferdigheter eller magiske formler, ender man opp med å bruke et mye bredere spekter. 
Man kan maksimalt ha seks av atten slike tilgjengelig av gangen, men utenfor kamp kan man fritt endre sammensetting. 

Når hver av disse 18 ferdighetene og magiske formlene i tillegg kan knyttes til én av seks ulike «runestener» blir valgfriheten ganske så stor. 

En runesten kan for eksempel gjøre at magimissilen gjør mer skade, deler seg i tre, eller fortsetter med uforminsket styrke gjennom flere fiender. 

For magikere blir heller ikke formlene utdatert utover i spillet, ettersom skade og effekt er knyttet direkte til våpenet man holder å hånda. 
Altså har kvaliteten på tryllestaven like mye å si for en trollmann som kvaliteten på øksen har å si for en barbar. 

Utstyr spiller da også en enormt viktig rolle i «Diablo III». 
Hvor godt du gjør det på slagmarken, avgjøres i stor grad av hva du har plassert på de totalt tolv utstyrsboksene til spillfiguren din. 
Derfor står også den nye jernsmia helt sentralt i «Diablo III». 

Her har nok Blizzard hentet litt inspirasjon fra «søppelkverna» i konkurrenten «Torchlight». 
I stedet for å bare selge unna magisk, sjeldent og legendarisk utstyr man ikke har bruk for, kan de nå smeltes ned og brukes til å lage nytt utstyr som man faktisk har bruk for. 

Forholdet er ikke akkurat én til én, man må gjerne smelte ned både førti og femti gjenstander for å lage én av det man ønsker, men så er da heller ikke «Diablo III» særlig gjerrig på krigsbyttet. 

Selv om «Diablo III» byr på fire vanskelighetsgrader, krever hver av dem at du fullfører spillet på den foregående vanskelighetsgraden. 
Det gir utvilsomt god gjenbruksverdi, ikke minst fordi de høyere vanskelighetsgradene også åpner nye områder, huler og grotter, men det er kanskje i overkant enkelt på første gjennomspilling. 

Men når det eneste negative jeg klarer å si om «Diablo III» er at jeg ikke døde ofte nok, så har jeg faktisk ikke særlig mye å klage over. 
For «Diablo III» er akkurat like bra som millioner av fans hadde håpet på. 
Eller sagt med andre ord, «Diablo III» er helvetes bra. 

DIABLO III Plattform: 
PC og Mac Genre: 
Rollespill Alder: 16 Utvikler: 
Blizzard Utgiver: 
Blizzard 
Mer info (Wikipedia) 
