Tøys i verdensrommet
Noen ganger, når man forsøker å gjøre litt for mange ting på en gang, kan man risikere å ende opp med en film som denne. 

Vanligvis er Marvels tegneserieunivers velegnet for det store lerretet, og visuelt sett er ikke denne varianten noe unntak. 
Sånn rent bortsett fra at man til tider får følelsen av at noen har vært en tur på George Lucas' reservelager etter å ha rasket med seg det de fant av Star Trek-rekvisitter. 

Historien er omtrent så tynnslitt som man kan forvente av en tullballactionfilm som denne: 
Ung gutt blir bortført av romskip, vokser opp i fremmed galakse, løper rundt og oppfører seg som en bråkjekk småskurk, roter seg opp i trøbbel, avslører en ond galnings plan om å utslette verden. 
På veien anskaffer han seg noen snodige medsammensvorne: 
En grønn, kvinnelig drapsmaskin, et hevngjerrig muskelberg uten humor, en rappkjefta, modifisert vaskebjørn og hans underlige venn Groot, som er en slags blanding av Treebeard og Hodor. 
Sammen kløner de rundt for å redde galaksen fra en pompøs Darth Maul-fyr som det er fullstendig umulig å ta på alvor. 

Det er de hyppige reisene langt inn i parodien som tar brodden av det som ellers kunne vært en vellykket og passe tøysete actionfilm. 
Det skjer altfor ofte at det som skulle vært skummelt blir komisk, det som skulle vært dramatisk blir plumpt, og det som kunne vært romantisk blir ødelagt av dårlige vitser. 
Humor er ofte et vellykket element i actionfilmer, men da må det være god humor. 
Eller i det minste litt mindre dårlig enn dette. 
Her er vitsene på nivå med de irriterende seriene ungene ser på Disney channel. 
De har jarjarbinkset i stykker en ellers god idé. 
Synd, for filmen er et overflødighetshorn av spektakulære krasj-boom-bang-scener, stilige spesialeffekter og kul katastrofefilmmusikk. 
