Dette er krim i en klasse for seg
Alt klaffer i Peter Mays dystre krimtrilogi fra Ytre Hebridene. 

Det skrives og utgis uhyggelig mye dårlig og middelmådig krim. 
Desto større er gleden de få gangene alt klaffer. 
Det er tilfelle med skotske Peter Mays krimserie fra Isle of Lewis, helt nord på Ytre Hebridene. 

Bok nummer to i serien om den tidligere etterforskeren i Edinburgh-politiet, Fin Mcleod, holder mirakuløst nok samme høye nivå som den første. 

Under den tradisjonelle torvkuttingen på Lewis-øya, avdekkes et nesten perfekt bevart lik i myra. 
Obduksjonen viser at det er en ung gutt, som ble torturert og halshugget på slutten av femtitallet. 
DNA-et matcher gamle Tormod Macdonald, som nå er dement. 
Han er far til Marsaili og bestefar til unge Fionnlagh. 
De som leste «Svarthuset» (2017) vil huske at hun er den store kjærligheten til Fin, som også viste seg å være far til mutte Fionnlagh. 

Overveldende naturskildringer 

I likhet med «Svarthuset», består også denne boka av to parallelle historier. 
I den ene følger vi Fins etterforskning. 
Sporene fører tilbake til et dystert barnehjem i Edinburgh, og videre til en av øyene i sør, der barn nærmest ble solgt som slaver til de mutte øyboerne. 

Vekselsvis er vi inni hodet på gamle demente Tormod, og en oppvekstskildring så god og rystende at den alene kunne forsvart en utgivelse. 

Det som gjør Peter May til en sjelden krimforfatter er at han i tillegg til å snekre sammen et uhyggelig plott, også er en god stilist. 
Her er overveldende naturskildringer fra denne stormpiskede øya, der øyboerne har klamret seg fast i århundre, knuget av puritansk protestantisme, familiehemmeligheter og brutalitet. 

Vikinger og Donald 

En del av plottet innebærer jakten på Tormods egentlige identitet, slektsgransking og vikingeøyas historie. 
Navnet Donald er sentralt i boka. 
Det er som kjent fornavnet til president Trump. 

Som et malapropos må jeg nevne at Trumps mor kom fra de ytre Hebridene. 
Hun var en av mange unge som tidlig emigrerte fra en karrig barndom i et av de trangbodde svarthusene, som er sentralt i første bok i trilogien. 
Trump selv skal bare ytterst sjelden ha besøkt øya og sine mange slektninger der. 
Majoriteten av øyboerne synes heller ikke nevneverdig stolt over at Trump er en av dem. 

Tilbake til «Lewismannen». 
Den avsluttes på dramatisk vis, med kidnapping og oppklaring av nok en drapssak. 
Parallelt fortsetter 
Fin jakten på den ukjente mannen som drepte hans yngste sønn. 
Jeg antar vi får svaret på gåten i siste bok av denne helt unike trilogien. 
