Sterkt om livet som sexslave
Nadia Murad beskriver hvordan hun klarte å flykte fra IS. 

Nadia Murad skriver om hvordan livet ble snudd på hodet av IS. 
Hun beskriver først hverdagen i sin lille idylliske landsby Kocho, hvor alle kjente alle, og om den trygge, nesten naive, tilværelsen de levde i. 
Så kom soldatene fra IS, og inntok landsbyen deres. 
Og livet ble aldri det samme. 

IS massakrerte menn, barn, og eldre kvinner. 
De unge kvinnene skulle bli sexslaver i terrorgruppen. 
Nadia endte selv opp som sexslave for IS, og boka viser hvordan hun og andre kvinner prøvde å beskytte seg selv mot overgrepene, blant annet ved å kaste opp over seg selv slik at mennene ikke skulle velge akkurat dem. 
Det endte med at de ble tvunget i dusjen, så tvunget til å kle på seg fine kjoler, før de ble banket opp, og voldtatt, igjen og igjen. 
Boka beskriver også det sterke samholdet mellom kvinnene i fangenskapet, og det til tider håpløse håpet om å få se sin egen familie igjen. 

Nadia er én av mange tusen som ble tatt av IS, og senere solgt på markeder og på Facebook, noen ganger kun for 20 dollar. 
Historien er sterk. 
Og den er skrevet med en tydelig spenningskurve om de dramatiske dagene i fangenskapet, og om flukten. 
Noe av historien minner om Netflix-serien "Handmaid's Tale", av Margareth Atwood, som handler om et dystopisk samfunn, hvor kvinner reduseres til babymaskiner, og hvor mennene er overhoder i et samfunn hvor man ikke kan stole på noen. 

Atwoods univers er fiktivt. 
Men likhetene til virkeligheten Nadia Murad beskriver, er skremmende. 
Som leser, forstår man at Nadia kom levende fra voldtektene og avstraffelsene i IS-fangenskapet. 
Men vi vet ikke hvordan, eller hvem som hjalp henne. 
Nadias beskrivelser fra månedene i Mosul gir oss god informasjon om hvordan hverdagslivet kan være i en IS-okkupert by. 
