Krim på gamlemåten
Med sin nye krimserie åpner TV 2 grenselandet mot det uforklarlige. 
Men «Det tredje øyet» kunne med fordel overlatt mer til fantasien. 

TV-SERIE: 
Så er den her, startskuddet for TV 2s nye satsing på egne dramaproduksjoner. 

Ikke overraskende er det suksessjangeren krim det går i, men i motsetning til NRK med nylig avsluttede «Mammon», har TV 2 og Rubicon TV valgt seg den episodiske etterforskningsserien som utgangspunkt. 
Det betyr at det i hvert avsnitt dukker opp en ny krimgåte, som innen de tre kvarterene er omme, er trygt nøstet opp av politifolkene vi følger. 

Vår helt Viggo Lust har imidlertid også en større oppgave gjennom seriens ti episoder. 

Savnet datter 

Drøyt fire år før seriens nåtid, forsvant hans fem år gamle datter uten et spor. 
Tross iherdig etterforskningsinnsats ble saken til slutt henlagt. 

Nå er det bare Viggo som nekter å gi opp, mot gjentatte pålegg fra sjefen. 
Forholdet til kona (Marte Engebrigtsen) er for lengst slitt i stykker, og nå som hun venter barn med en annen, vil hun legge fortida bak seg og levere inn dødserklæringen. 

Viggo kvier seg, men gir til slutt etter. 
Så begynner han å få merkelige drømmer. 
Drømmer om datteren Christina, som viser ham hvordan han skal løse sakene han jobber med - og kanskje hvordan han skal klare å finne ut hva som hendte henne. 

Overforklarer 

Det er flere positive sider ved «Det tredje øyet». 
Foto, klipp og lydsetting flyter fint, og skaper levende stemninger. 
Flere av skuespillerne gjør en solid innsats (Ingar Helge Gimle og Engebrigtsen, blant annet) - skjønt ikke alle. 
Og oppsettet med Viggos ekskone Sofie mellom to menn som representerer et nytt liv og håpet og minnene fra det gamle, viser at historien har alle muligheter til å utforske en spennende dynamikk. 

Men en tv-serie blir altså ikke bedre enn manuset sitt. 
Og dette er av typen som gjør ting enkelt. 

Greit nok at formatet i utgangspunktet ikke er kjent for sin store dybde, men historiefortellingen her er altså så konsis og tydelig at seeren sjelden får anledning til å bruke hodet - alt som skjer, alt som tenkes, skal sies rett ut. 
Særlig naturlig dialog blir det ikke av sånt. 

For enkle løsninger 

Opprullingen av drapsgåtene er heller ikke på et godt nok nivå for et publikum så høyt utdannet i krim som det norske. 
Det holder ikke med overraskende detaljer når man opplever å halvveis ute i episoden vite akkurat hvor løsningen finnes, uten at etterforskerne har oppdaget det. 

Det skal dessuten bli ganske trøttende om tendensen fra de første episodene fortsetter, der en ny Christina-mistanke dukker opp hver uke, med Viggo like overbevist om skyld hver gang. 

Skaperne av «Det tredje øyet» skal ha for ambisjonene. 
Men gjennomføringen når dessverre ikke helt opp. 
