Middelmådighet i store porsjoner
Møllehagen på Bryne lager helt grei mat som du blir mett av, men vil du utfordre smaksløkene, går du et annet sted. 

Det er ikke nødvendigvis noe godt tegn når en restaurantmeny er mange sider lang. 
På Møllehagen på Bryne har de åpenbart satset på å gjøre alle til lags, og har derfor 11 hovedretter på menyen, i tillegg til et stort antall burgere, pastaretter og salater, samt fem av hver av forretter og desserter. 
Menyen er muligens inspirert av en litt kjedelig hotellrestaurant, eventuelt Phileas Fogg, og porsjonene er rause og vel så det. 
Vinkartet er ikke kjempespennende det heller, men greit nok hvis du har tenkt å bestille en hel flaske. 
Har du derimot bare lyst på et glass, kan du velge mellom to forskjellige musserende, to hvite og to røde. 
Utvalget i øl er noe bedre, heldigvis. 

Les alle restaurantanmeldelsene her: 

Anonym suppe 

Undertegnede bestilte hummerbisque til forrett, en rett som ifølge menyen skulle være toppet med skagenrøre og sjøkreps. 
Det som dukket opp var en kremet og temmelig anonym suppe uten noen synlig skagenrøre, men hvor noen små, slappe lake-sjøkreps lå og kjempet mot den dominerende smaken av fløte. 
Medspiseren fikk det som kaltes skalldyrsnadder, som viste seg å være store grønnskjell og kongereker i en god og ganske spicy kraft. 
Det hadde nok vært noe lettere å få den i seg om han hadde fått en skje. 
Ved siden av ble det servert nystekt, gratinert brød som ikke smakte all verden. 
Siden grønnskjell er noe man ikke kommer over hver dag, lurte vi litt på hvor disse kom fra, men det ante ikke vår blide og hyggelige servitør. 

Gjennomstekt biff og tørr fisk 

Til hovedrett bestilte undertegnede entrecôte av kalv med rotgrønnsaker, stekte poteter og whiskysaus. 
Kalvekjøttet var mørt og godt, men helt gjennomstekt til tross for at det var bestilt som medium. 
Sausen var søt og pregløs, potetene tørre og anonyme på smak og resten var heller ikke spesielt sprekt. 
Medspiseren bestilte kveite med de samme likegyldige rotgrønnsakene som til kalven, noe som visstnok skulle være en rødvinssaus, men som ikke smakte noenting som helst og en durabelig porsjon med rotmos. 
Fisken var i tørreste laget, men ellers grei. 
Begge hovedretter ble servert på helt kalde tallerkener, noe som selvsagt resulterte i at maten ble kald veldig fort. 

Til dessert fikk undertegnede måltidets klart beste rett, en herlig crème brulee, helt etter boka. 
Medspiseren fikk en helt kurant sjokoladefondant med kjøpe-is og 90-tallsdesign. 

Det er for så vidt ikke så mye i veien med maten på Møllehagen, annet enn at den er fryktelig kjedelig og noe slurvete tilberedt. 
Hvis det noensinne fantes noen ambisjoner på dette kjøkkenet, må de ha fordampet for lenge siden. 

Prisnivået er sånn midt på treet. 
Man kan få ferdig sammensatte trerettere til 389 og 497 kroner, og man blir garantert god og mett. 
Er man bare ute etter å fylle magen, er dette helt greit. 
Har man lyst til å oppleve kokkekunst som gir andre opplevelser enn å stille sulten, er det ikke noe poeng i å velge denne restauranten. 
