Emilie Nicolas tilbyr en skulder å gråte på
Flott første smakebit fra nytt album. 

SINGEL: 
«Man måste dö några gånger innan man kan leva,» forkynte Håkan Hellström for åtte år siden. 
Synd, men sant: 
Man må gjennom noen tunge sorgprosesser for å få øye på tingene som gjør livet meningsfullt. 

Om man hadde en fornemmelse av at Emilie Nicolas forduftet kort etter platedebuten «Like I’m A Warrior» (2014), var man ikke helt på jordet. 

Fri fra privatliv 

I vinter kunngjorde 30-åringen at hun for to år siden oppdaget en hjernesvulst, som siden er helbredet. 
«Jeg ønsker ikke at musikken min skal bli definert av dette,» skrev hun. 

Det er et ønske man godt kan forstå. 
Få ting er verre enn å bli redusert til sine lidelser. 
Ikke minst har «Higher Love», den flotte første smakebiten fra hennes andre album, påfallende lite å gjøre med hennes private kamper. 
Tvert imot utforsker den en slags universell kjærlighet, der det tidløse skinner gjennom det hverdagslige. 

Inspirasjonen fra Frank Oceans luneste låter er slående, ikke bare i form av den bevissthetsstrøm-aktige måten hun her synger på (som er spesielt markant rundt 2:25-merket), men også lydbildet: varm, gospelpreget og nærmest drømmende r&b.; 

Soul-skinn! 

Soulmusikk har tross alt alltid vært Nicolas’ sanne kall. 
«Like I’m A Warrior» – som fikk toppkarakter flere steder, blant annet her i Dagbladet – er i virkeligheten ganske ujevn. 

Nydelige «Nobody Knows», som er blant sporene som fortsatt holder seg veldig godt, viser imidlertid at det er i sjelfulle lydlandskap hun virkelig skinner. 
Tross alt: 
Den elektroniske nordic noir-poppen har for lengst gått tretten på dusinet. 

«Lonely is the heart that longs for love / that never came to life / that’s why I have this higher love for you,» synger Nicolas. 
Kan hende hun henvender seg til en flørt, men det kjennes mest som hun tilbyr en skulder å gråte på. 

«Tranquile Emile» slippes 25. mai. 
