Igjen ser vi at insentivordningen resulterer i kitschy norgesreklame – og en ganske mislykket film
Alexander Paynes «Downsizing» byr på forvirret sci-fi-filosofering i norske fjorder. 

FILM: 
Det finnes mange gode – og ikke minst morsomme – enkeltscener i Alexander Paynes «Downsizing», men etter hvert som vi nærmer oss slutten på denne besynderlige science fiction-fortellingen blir det klart at dette også er alt den har å by på. 
Her finnes ingen rød tråd eller overgripende tematikk – snarere får man følelsen av at Payne, i mangel på noen klar idé om hva filmen egentlig handler om, har sydd sammen begynnelsen, midpartiet og slutten av tre vidt forskjellige historier. 

Søkt Filmen bygger på et premiss som er så søkt at det i de rette hender (det er vanskelig å ikke tenke på Charlie Kaufman og Spike Jonze) kunne framstått som genialt: 
I en nær framtid har norske forskere utviklet en teknologi som gjør det mulig å krympe mennesker ned til en brøkdel av deres opprinnelige størrelse. 
Og i en verden der ressursene er enda litt knappere og miljøproblemene enda litt større enn i vår egen, selges dette inn som en mulig løsning på alt fra overbefolkning til global oppvarming. 

Hovedpersonen Paul (Matt Damon) er blant de første som lar seg forminske, og flytter inn i miniatyrbyen Leisureland, hvor alt tilsynelatende er fryd og gammen. 
Etter hvert viser det seg imidlertid at utenomverdenens sosiale problemer også har funnet veien inn hit, og når han blir kjent med forretningsmannen Dušan (Christoph Waltz), skipperen Konrad (Udo Kier) og den fattige renholdsarbeideren Lan Tran (Hong Chau) tvinges han til å revurdere sitt syn på seg selv og verden som sådan. 

Stødig 
Og det er omtrent her «Downsizing» begynner å gå seg vill. 
Selv om han har laget flere gode filmer, har Payne aldri vært noen stor tenker, og på tross av et interessant utgangspunkt er hans seneste opus blottet for intellektuell nysgjerrighet. 

Det hjelper heller ikke at Lan Tran viser seg å være en langt mer interessant rollefigur enn Paul. 
Damon er som vanlig stødigheten selv, men etter hvert blir det åpenbart at vi ser på en eksepsjonelt lite bemerkelsesverdig mann som verken greier å løse tilværelsens mysterier eller sannsynliggjøre at han på noen som helst måte er rette kandidat for jobben. 
