Jålete vimsefilm fra slummen
Jake Gyllenhaal og Michael Peña er gode, men denne filmen er så jålete fotografert at du får følelsen av å se en Blair Witch-spøk med slumløyer. 

End of watch 

USA. 
2012. 
1 time, 49 minutter. 
15 år. 
Regi: 
David Ayer. 
Med: 
Jake Gyllenhaal, Michael Peña, Anna Kendrick, Natalie Martinez. 

De siste tjue minuttene av denne gatetøffe jålefilmen er ganske OK, men ellers stabber den vansmektende i den anstrengte fornyelsens tørre pottejord. 
Jake Gyllenhaal er god. 
Michael Peña er god. 
Alle de andre skuespillerne er gode, bortsett fra de to damene. 
Men filmen fortoner seg som et suicidalt og helt unødvendig foto-rot. 

De som lager film befinner seg i det lille landet Altharblittgjortfør, akkurat som Ibsens «Hedda Gabler» er blitt gjort før, og det nytter ikke om du fotograferer slum-elendighetens brukte dopdotter mens du står på hodet i en taiwanesisk heroinvase og synger Born to be wild. 
Du r i landet, bro, du r i landet, dude, du er bare Eilert Løvborg, dude, og vi har sett deg før. 

Flinke folk bryr seg ikke om utbrukthet, og de lager engasjerende filmer om ting vi har sett tusen ganger. 
David Ayer er en sentimental jålekopp, og han filmer to LA-politimenns dager i skjærsilden som om han nettopp så «The Blair Witch Project» og sa «kult, bro», for han vokste opp i sjitt dude South Central. 
Den syltynne unnskyldningen for vimsekameraet er at alle folk driver og filmer seg sjøl hele tida nå, en uvane som kommer til å medføre verre misantropi enn den filmen gjenspeiler. 
For innimellom det f**k-ete småpratet får vi se hvor forferdelige menneskene er, mens politimennene langsomt kommer i konflikt med de store meksikanske narkokartellene og deres absolutte verdensherredømme. 

Det kunne blitt en bedre film, men stilen står i veien. 
Folk som på død og liv skal gjøre sære ting, ender med å underholde en liten innendørsskare Mac-fanatikere, mens det egentlige filmpublikummet langsomt blir drevet over i fanget på danske TV-produsenter. 

Men musikken er OK. 
