Spillanmeldelse:Pur spillglede med Ratchet og Clank 

Disney møter Star Wars i «Ratchet & Clank: A Crack in Time». 
Og det funker - fremdeles. 

Mitt første møte med «Ratchet & Clank» for ganske nøyaktig syv år siden kan bare beskrives som et sjokk. 

Spillet kom nærmest fra intet og smeltet både mitt og mange andres hjerter momentant. 
Jeg vil gå så langt som å si at Insomniac Games hadde skapt en Zelda for Playstation-konsollen. 
En komplett spillopplevelse. 

Siden har Insomniac levert glimrende oppfølgere i et jevnt tempo. 
Det har blitt en serie du kan stole på. 
Den varme følelsen av å synke ned i sofaen med et nytt «Ratchet & Clank»-spill og la lyden av klirrende skruer og muttere fylle stuen har vært et høydepunkt i travle spillhøster i syv år nå. 

Sånn sett er det vanskelig å bli skuffet over «Ratchet & Clank: A Crack in Time». 
For det er et spill proppfull av sjarmen og den rene spillgleden vi kjenner så godt fra før. 

Spillet er en direkte fortsettelse av «Tools of Destruction» og episode-forlengelsen «Quest for Booty» (begge på PS3) rent historiemessig, og trekker også tråder tilbake til de øvrige spillene i serien. 

Vi befinner oss i en galakse langt, langt borte i et sci-fi-eventyr som er en slags krysning av Disney, Pixar og Star Wars. 
En salig blanding av skyte-action, puzzles og elementer fra plattformgenren blandet med en oppfinnsomhet og en leken humor man ikke finner i særlig mange andre spill. 

Under overflaten finner du til og med et alvor som gir alt det lette og lekne substans. 
Både Ratchet og Clank har gjennom hele serien vært på søken etter sitt opphav og et sted å høre hjemme - et tema som kommer sterkere frem enn før denne gangen. 

Jeg har blitt glad i disse to rollefigurene, jeg bryr meg om hvordan det går med dem. 
Og dette er strenger Insomniac med stort hell spiller på i «A Crack in Time». 

Historien, rollefigurene, dialogen og måten det hele er sydd sammen på bærer i det hele tatt spillet. 
Og det er bra. 
For det er ikke til å komme bort ifra at spillbarheten ikke er like gåsehudfremkallende som før. 

Joda, det er et svært vellaget spill. 
Det har kule våpen, givende utforsking og engasjerende kamper mot ymse fiender. 
Innimellom glimter også spillet til med noen særdeles minneverdige sekvenser som er fullt på høyde med toppene fra forgjengerne. 

Det har også flere velkomne nyheter, hvor særlig puzzle-elementene med Clank fremstår som en genuin og glimrende videreutvikling av velkjente konsepter. 
Jeg vil faktisk gå så langt som å si sekvensene hvor du styrer Clank er de soleklare høydepunktene i spillet - kanskje nettopp fordi de står så støtt på egne, nye ben. 

Allikevel må jeg si at «A Crack in Time» i stor grad lener seg på nettopp velkjente konsepter. 
Fiender spretter liksom bestandig frem der man forventer de vil sprette frem, og de mange, mange slagene man utkjemper har en tendens til å bli litt sånn «been there, done that». 

Mellom høydepunktene er Insomniac til en viss grad på autopilot. 
Det er fortsatt et veldig underholdende spill hele veien gjennom, men jeg tok meg selv i å stadig la tankene vandre og å se på nedskyting av den ørtende skokken med fiender som et pliktløp. 

Jeg mistenker at årsaken til dette hovedsakelig er at jeg har et såpass langt og varmt forhold til denne serien, at det skal mer til for å vekke den samme begeistringen som før. 

Men jeg mistenker også at nykommere vil kunne mene «A Crack in Time» er det beste spillet de har spilt noen gang, såpass fjellstøtt tror jeg konseptet står den dag i dag. 

Selv ønsker jeg meg lengre og mer utfordrende plattformsekvenser (her er de stort sett over før man vet ordet av det), mer utforsking og at Insomniac ved neste korsvei kanskje vil se litt på grunnkonseptet og forsøke å i større grad overraske meg. 

Når det er sagt må jeg få understreke at «Ratchet & Clank: A Crack in Time» fremdeles er et glimrende og uhyre vellaget spill. 
På sitt beste er spillet fantastisk givende, og den herlige historien, den vellykkede humoren og det rike rollegalleriet gjør spillet til et av høydepunktene i en travel spillhøst. 

Her vil jeg også få trekke frem den fin-fine innsatsen med å oversette hele spillet til norsk. 
Selv foretrekker jeg den engelske versjonen, som jeg også gjør med amerikanske animasjonsfilmer, men Sony når utvilsomt en målgruppe som garantert vil ha stort utbytte av oversettelsen. 

De mange toppene i spillet dytter helhetsinntrykket såvidt opp på den femmeren jeg mener «A Crack in Time» alt-i-alt fortjener. 

PS: 
I salg fra 4. november. 
Spillet kommer kun ut på Playstation 3. 

PPS: 
I Ratchet & Clank-kronologien har jeg sett bort ifra avleggerne «Ratchet: Gladiator» (PS2), «Ratchet & Clank: 
Size Matters» (PSP og PS2) og «Secret Agent Clank» (PSP). 
