TeateranmeldelseRiksteateret: 
Friskt og folkelig 

Lagarbeidet er godt, sprekt og folkelig når Riksteatret tar pulsen på det norske folk anno 2014. 

Teamet bak oppsetningen har bedrevet intens virksomhet for å samle inn tanker, følelser, synspunkter og ikke minst irritasjoner hos folk fra hele landet. 
De har intervjuet gamle, unge, kvinner og menn i alle fasonger og yrkesgrupper. 

Spørsmålene er «store» - her dreier det seg om folkestyre, demokrati, stemmerett. 
Svarene bærer preg av mangfoldet; livsvisdom, ettertanke, bitterhet - og ikke minst det store «tja» eller «er nå jeg viktig nok til å kunne svare på det, da». 

Dette kunne ha endt i kurven for «interessant dokumentar-teater». 
Men, nei da! 
Den freske duoen bak forestillingen har med god hjelp av et energisk og velopplagt ensemble, skapt en lett og leken oppsetning der humoren sitter løst og der alvoret skaper skarpe nyanser uten å være tyngende. 
Det er blitt en slags felles selvangivelse for nordmenn. 

Teksten er skrevet av folket. 
Tolkningen er folkelig og rommer mye humor og snerten ironi, samtidig som det utvises en varm ydmykhet overfor alle de som har stilt sine meninger og ytringer til disposisjon. 
Det være seg en eks-alkoholiker og sjømann, fiskere i Lofoten, eldre damer fra Bergen, fnisete korpsjenter fra Stavanger, eller en asylsøker på vent i Arendal. 

Dynamikk og tempo preger oppsetningen. 
Teksten har fin flyt gjennom at skuespillerne raskt veksler i kjønn, alder og tilhørighet. 
Musikk og koreograferte bevegelser poengterer og tilføyer teksten et humoristisk stikk. 

Det at en ung skuespillerinne gir stemme til en eldre sjømann fra Oslo, eller at en eldre skuespiller gir stemme til en ung asylsøker gjør at nettopp stemmen deres høres. 

Og der ligger kanskje selve grunntonen i dette spillet om hva folket - vi nordmenn - egentlig tenker om dette demokratiet vårt (hvis vi tenker så mye over det); ønsket om å bli hørt. 
At øvrigheten, det være seg Storting, kommunestyre, en sjef, for ikke å snakke om NAV kunne lytte litt mer til hva alle de som bor i byer, på knauser og i kratt har på hjertet, selv om det ikke alltid er like stort og viktig. 

Konsept, regi og koreografi er laget av tre unge kvinner. 
De har begitt seg løs på et tema med entusiasme, vågemot og mye energi. 
De har også helt åpenbart sansen for scenisk gode løsninger. 

Ok, det er ikke Ibsen eller Shakespeare, men det kan være mye underfundig og moro med folket også. 
Slik som i denne forestillingen. 
