Lager komedie om verdens dårligste film.Er det egentlig så gøy? 

James Franco gjør det litt for lett for seg selv. 

FILM: 
For studentrevyer og skolerevyer er dette en grei fremgangsmåte: 
Gjengen setter seg i en sofa og snakker om et kulturelt fenomen de synes er latterlig, lager sin egen parodiske versjon, og høster velvillig latter fra venner og foreldre. 
På sitt mest banale føles «The Disaster Artist» som noe av det samme. 
Utgangspunktet er kultfilmen «The Room» fra 2003, et fenomen nettopp på grunn av sin ubehjelpelighet. 

Noe man ikke får til 

For de mangeårige kompisene og samarbeidspartnerne Seth Rogen og James Franco er den høyst ufrivillige komedien som en godtepose å forspise seg på. 
Den nye filmen deres, som handler om hvordan «The Room» ble til, lener seg for mye på det katastrofale kildematerialet og er i for liten grad orientert mot selvstendig humor. 

Det blir for mange rene remakes av uutholdelig dårlig materiale. 
Det er grenser for hvor spennende det er å se på noen som prøver å få til noe de ikke får til. 
Samtidig er det en historie rundt og utenpå historien om filminnspillingen som er verd å fortelle. 
Franco, som selv har regien på «The Disaster Artist», spiller selv Tommy Wiseau, den uforklarlig selvsikre auteuren bak «The Room». 

Brødre i hovedrollen 

Franco har valgt broren sin, Dave Franco, til å spille Greg Sestero, Wiseaus bestevenn, som lokkes inn i hovedrollen i det illevarslende filmprosjektet. 
De to har en naturlig letthet i tonen seg imellom, og det er hyggelig å se Dave Franco, som ofte gis roller med forskjellige grader av slesk, få spille en velmenende hovedperson, publikums avatar. 

James Franco kan fremstå som lett døsig i helteroller, men våkner til liv jo mer aparte menn han spiller, og ingen mer er aparte enn Wiseau. 
Både publikum og de aller fleste andre synes Tommy bare er bisarr, der han torpederer skuespillerkurset de begge går på med sine grenseløse og antennefrie tolkninger av klassiske roller. 
Men den sjenerte Greg blir blendet av én som kan bry seg så lite om hva andre synes om ham. 
Det blir starten på et skjevt og skakt og egentlig altfor lojalt vennskap som er det beste ved «The Disaster Artist». 
Det er nesten synd at det også må handle om den der andre filmen. 
