Klisjéfest i Italia
«Sommerbryllup i Italia» har sine øyeblikk, men preges av dårlig håndverk. 

FILM: 
Susanne Bier ble Oscar-nominert for «Etter bryllupet» og tok hjem statuetten for «Hævnen», et meget sterkt drama og en av årets beste filmer i 2010. 
Hun har også vært innom Hollywood og laget «Things We Lost in the Fire», som heller ikke var dårlig film. 
Derfor er det overraskende at hennes første levering etter heder og prisdryss for «Hævnen», er et lappeteppe av en relativt tonedøv romantisk komedie. 

Ida (Trine Dyrholm) har brystkreft, men er på bedringens vei. 
Hun tar mannen på fersken med unge «Tilde fra regnskap» og rygger sin lille, gule sitron av en Fiat inn i den store, svarte bilen til Philip (Pierce Brosnan), som har tjent seg rik på å selge frukt og grønt. 
Philip er også faren til Patrick, som skal gifte seg med Idas datter om et par dager. 
Endelig møtes de! 
Deretter går turen til en enorm, forfallen villa i Sorrento, som Philip eier. 
Gjestene ankommer og bryllupet er i gang, et par dager til ende. 

Glimter til 

Å si at dette er en film for et «voksent» publikum, er å undervurdere de voksne. 
Det er ikke nødvendigvis slik at folk over 40 liker tannløse komedier der enhver «overraskelse» blir annonsert i god tid. 
«Sommerbryllup i Italia» er mer banal enn voksen, og da tenker jeg mest på måten den er fortalt på. 
Et godt manus ville gjort underverker, for dette er gode skuespillere som «slummer». 

Paprika Steen og Kim Bodnia er delvis bortkastet som usannsynlig selvopptatte komediefigurer, men andre får anledning til å vise at de kan mer. 
Det gjelder bruden (Molly Blixt Egelind), men også hovedfigurene Dyrholm og Brosnan. 
De seriøse scenene er iblant gode, mens komikken og de lettere partiene er pinlig uoppfinnsomme. 

Når Brosnan begynner å snakke om parasitter som ødelegger frukten og «visste du at sitronen egentlig er et bær?», får jeg lyst til å be Bier om å la de mest mugne klisjeene råtne i fred og holde seg til det hun: seriøse drama. 

Filmen har premiere 1. juledag. 
