«Elser»:Mannen som nesten drepte Hitler 

Regissøren som ga oss Untergang dramatiserer med vekslende hell Georg Elsers forsøk på å drepe Hitler. 

Det er alltid en utfordring å gjenfortelle et drama der utgangen er godt kjent. 
Da velger man gjerne en fortellermåte som kan belyse andre sider ved historien, som kan åpne for et filmatisk univers som lever sitt eget liv. 

Jeg skulle ønske den tyske regissøren Oliver Hirschbiegel hadde våget mer i sin velmente skildring av Georg Elsers forsøk på å drepe Hitler i 1938. 
Her mangler det ikke strålende skuespillere og førsteklasses filmhåndverk. 
Men iblant er det noe forenklet og skjematisk ved hele tanken bak og gjennomføringen av filmen. 
Det er som om Hirschbiegel ønsker å gi et altfor klart svar på hvem Elser var, som om et menneskes livsløp kan forklares ut ifra én avgjørende handling. 

Ruller opp forhistorien 

Elsers skjebne er en av få tyske heltehistorier fra Annen verdenskrig som første gangen fant veien til filmen med Klaus Maria Brandauers Seven Minutes i 1989. 
Også Hirschbiegel er opptatt av tidsmarginene som ikke var på Elsers side, på grunn av en endring i Hitlers reiseplaner. 

Den tyske føreren unngikk attentatet under et nazimøte i München som drepte åtte andre deltagere, deriblant en serveringsdame. 

Hitler nektet å tro på at bare én mann kunne stå bak terroren, og de fleste scenene fra fangenskapet handler om bestrebelsene med å knytte ham til kommunistene, ofte gjennom tortur. 

Hirschbiegel ruller opp forhistorien som ledet frem til Elsers beslutning om å begå terrorhandlingen. 
Elser var en nevenyttig og musikalsk levemann som hadde draget på damene og brydde seg sånn passe om politikk. 
Han tilhørte venstresiden, men mest gjennom medlemskap i fagforeninger. 
Han avviste lenge de voldelige tendensene hos kamerater i kommunistpartiet, helt til han selv snudde i spørsmålet. 

En utenforstående til sitt eget liv 

Årsaken til omvendelsen forklares troverdig nok gjennom det voksende trykket fra naziregimet som Elser og hans omgangskrets opplevde. 
Men hvordan en fredelig og samvittighetsfull mann som Elser – som fortsatt hadde beholdt noe av barnetroen – forholdt seg til det faktum at han også drepte uskyldige, berøres nesten ikke. 

Den innledende passiviteten han inntok overfor Hitler blir overraskende fort avløst av et voldsomt hat, men det harmonerer ikke helt med hans personlighet. 
Elser beskrives som en outsider i årene frem til krigen, men han fremstår også som en utenforstående til sitt eget liv. 

Han var en kompleks mann som forlot flere kvinner han hadde barn med, og kanskje fant han en misjon, noe større enn seg selv, i planene om å drepe Hitler. 
Det er i hvert fall den offisielle versjonen som her viderebringes, og som Hirschbiegel lykkes bare delvis med å forløse. 
