Bok vi alle kan lære av
Dette er ikke en bok av og for muslimer. 
Det bare virker sånn ved første øyekast. 

Hun var 21 år da hun landet i Norge. 
Azra Gilani kom til landet som en av de første arbeidsinnvandrerne fra Pakistan på 1970-tallet. 
Hun dro fra et fargerikt og moderne Pakistan med sine dufter og liv og moderne klær og mat, til et nærmest primitivt Norge, hvor butikkene stengte tidlig om ettermiddagen, det ble vist svart-hvitt-tv-sendinger og nordmenn var ikke spesielt opptatt av moter og trender. 

Her var det heller ingen spennende dufter på gatene, og stillheten var en «selsom opplevelse», skriver Azra. 
Hun kom hit fordi ektemannen Shah fikk jobb. 
Han er hyggelig, men de kjenner ikke hverandre, forteller hun. 

Azra forteller hvordan hun lærer seg å kle seg etter været. 
At syntetiske kjoler fra Pakistan ikke duger i norsk vintervær, for eksempel, og hvilke reaksjoner hun får på dette fra sitt eget miljø. 
Hun beskriver også hvordan hun lar døtre delta i typiske norske aktiviteter, og hvordan hun etterhvert kritiseres for å ha blitt «for norsk». 
Hun sliter så med ekteskapet, og støtes deretter ut fra det pakistanske miljøet. 

Boka handler ikke bare om hvordan det var å leve som muslimsk mor på 1970-tallet. 
Azra forteller også om den store endringen som har kommet i vårt samfunn. 
Mens arbeidsinnvandrere ble godt tatt imot av nordmenn på 70-tallet, hvor hun ble innlemmet i naboers liv, inkludert i middager og båtturer, mener hun at det ikke er slik lenger. 
Det er for mange flyktninger, og nordmenn har blitt kaldere, forteller hun. 
Og hun har nok dessverre et poeng. 

Tittelen på boka er misvisende, mener jeg. 
Ved å ha en slik tittel, virker det som om boka handler om muslimske mødre, og at den er for muslimske mødre. 
Men slik er det ikke. 
Og det er også rart, i og med at Azra påpeker at det religiøse ikke er det viktigste for henne. 
En bedre tittel kunne heller vært «En mors kamp?» 
For her er det nemlig mye alle foreldre kan kjenne seg igjen i. 

Dette er ikke en stor litterær opplevelse. 
Men man lærer likevel noe av å lese den. 
Den gir et utenfra-blikk på oss nordmenn, og den beskriver hvordan det kan føles å komme hit. 
Den oppfordrer andre muslimske mødre til å følge hennes råd, blant annet å bli mer deltakende i det norske samfunnet, la barna gå i barnehage, jobbe og være selvstendige. 
I tillegg har den gode budskap til alle foreldre, uansett hvilken kultur og religion de tilhører. 
Og der kan denne boka inspirere de fleste. 
