Ekstra large Vaular
Lars Vaular griper Hove med et låtarsenal få skandinaviske rappere kan matche. 

Lars Vaular på Amfiscenen, Hove Publikum: ca. 1500 Aktuelt album: 
«1000 Hjem» 

Kun to timer etter at NMG-kollega Store P gikk av Amfiscenen, er det den mer live-karismatiske Lars Vaulars tur til å by opp til Bergen-fest. 
Det finnes mange grunner til at vestkystbyen ofte blir betegnet som norskspråklig raps fremste fabrikk, men det er få av de grunnene som er større enn Vaular. 

Selv på tross av hans utømmelige kreativitet og tilpasningsdyktighet - og det faktum at han var den første norskspråklige rapperen som virkelig fikk til å lage låter (og ikke bare vers-spytting over beats) - kan man fort glemme hvor solid låtarsenalet han stiller med er. 

Den sløye basstrengen i «Aldri for pen for punk», de bedårende klirringene i «Ingenmannsland», allsangsinvitasjonen som er «Nonsens» og den følelsesladde nostalgien i «Legender». 
En nydelig firehodet åpning. 
Hove er medgjørlig, og håndbevegelsene han oppfordrer til får en helhjertet respons fra publikum, i takt med Tarjei Strøms tette trommeslag. 

Vibben når høyere med «no ekte hip hop» i det han river beaten til Jay Zs «Death Of Auto-tune» på «D.O.A./NMG». 
Hardt, fengende og et testament på hvordan han mestrer rapfinessen de konvensjonelle hodene klager på at han har forlatt. 
Ikke for å nevne den tidlige singelen «Eg e fra Bergen». 
Vi er alle bergensere når den smeller ut av anlegget. 

Stemningen blir såpass heit under «Koking» at en lettere skadet publikummer slenger krykkene opp i været - og holder de der gjennom låta. 

Den omstridte «Kem Skjøt Siv Jensen» får en naken og bassete makeover, mens «Rett Opp 
Og Ned», en låt som har vært utgangspunktet for en doktorgradsavhandlig om den effektive poum-tchak-takten, vekker akkurat den dionysiske tilstanden man forventer fra den. 
«Å falle er noe alle gjør før de lærer å fly». 
Men hittil gir Lars inntrykket av at han aldri har falt. 
Han fortsetter å sveve oppover. 

Men forsøket på å få publikummet til å sette seg på huk, for så å hoppe, feiler totalt - og han prøver å få dette til et par ganger for mye. 
Etter den syrete klubbversjonen av «Solbriller På», takker Lars plutselig for seg og forlater scenen sammen med bandet. 

En såpass brå avslutning indikerer gjerne et ekstranummer. 
Men tiden scenetiden var oppbrukt, og Hove-publikummet begynte å bevege seg til neste konsert fort fort til å tillate en bonus. 

Om det ikke hadde vært for den plutselige avslutningen, kunne dette ha vært en konsert for bøkene. 
Men det ble akkurat for kort til legendarisk. 
