Munchrevyen 2017:En absurd kamp mot rampelyset 

Er det mulig å være anonym i et samfunn som belønner dem som roper mest og høyest? 
Den modige Munchrevyen leker med lys, lyd og etiske grenser. 
Slikt blir det kvalitetsunderholdning av. 

Dagens samfunn er en konstant kamp om å være i rampelyset, ifølge elevene ved Edvard Munch VGS. 
Gjennom 26 sketsjer og danser setter de spotlighten på problemstillinger fra hverdagen hvor det på ulike måter kjempes om å være den som er mest sentral og får oppmerksomhet og anerkjennelse. 

Det være seg i lege-/pasientsituasjon på sykehuset, gjennom drømmen om å bli kjendisblogger, det å finne sitt spesielle talent og i en nabofeide som skaper assosiasjoner til Ole Ivars’ campingplassutfordringer. 
Munchrevyen er rett på sak og bånn gass. 

Munchrevyen slo både OHG-revyen og Blindernrevyen. 
Se hva de fikk her: 

Bandet briljerer 

Det er ikke langt mellom høydepunktene i Spotfight. 
Det er trøkk fra første replikk, og danserne gir alt i hver eneste bevegelse. 
Bandet/orkesteret bidrar til nydelig flyt med overganger som er en fryd for øret og som gjør det umulig å sitte i ro. 

At et par av musikerne også våger seg til mikrofonen for Ylvis’ «Kjempeform» er intet mindre enn helt rått, og det samme kan sies om korets egne tolkninger av låter. 
Playback eksisterer ikke i Munch-land – her produseres hver en tone av elevene selv. 

Det er flere sangnumre som gjør at tungen krøller seg bare av å høre på, som en psykiske lidelser-versjon av Animaniacs’ «Nations of the World». 

Et annet høydepunkt er når de tar for seg problematikken rundt navn – hvor Thomas Narvestad som vittig prest argumenterer iherdig mot foreldrenes navneforslag på dåpsbarnet. 
Felles for mange av innslagene er en tydelig punchline som neppe er akkurat det du ventet deg. 

Etiske grenser viskes ut 

I noen sketsjer tråkker de også utenfor grensene for hva som er «lov» – trodde vi. 
Når Jesper Fosdahl i rollen som tenåringsgutt blir fortalt av foreldrene hva som er «annerledes» ved ham, og hele ut av skapet-seansen ender med at faren selv tar den innleide homofile gigoloen med ut på livet, vrir salen seg i hysterisk latter. 

Det er vel ikke sånn man er homo i 2017? 
Fengselsfuglen som sitter inne for å ha drept en skoleklasse med machete, men som ikke vil spise noe annet enn vegetar dagen før hun skal gasses til døde, balanserer også på grensen, men det er liksom greit. 

I det hele tatt blir homofile (menn) viet oppmerksomhet i flere innslag i Munchrevyen 2017. 
Også det å bli kjendis tas opp ved flere anledninger, og Munchrevyen vet å harselere med dem som er svake, annerledes og/eller ansatt som utskudd i samfunnet – riktignok på en intelligent måte. 

Sterke individuelle prestasjoner 

Vokalprestasjonene er absolutt på det jevne, og danserne briljerer med enorm energi og rytme. 
«Spotfight» er modig og frempå, men kunne hatt enda mer brodd på aktuelle temaer og bredere variasjon i situasjonene som tas opp. 

Munchrevyen har et sterkt ensemble av dansere, musikere og skuespillere. 
Blant skuespillerne som utmerker seg kan vi nevne Mathea Victoria Bjelke Enge og Jesper Fosdahl. 
Deres iherdige og overbevisende innlevelse i ulike roller viser sterke artister som er trygge på den store scenen Edderkoppen Teater jo er. 
Magnus Tangen viser også en svært sterk prestasjon, særlig i rollen som selvopptatt showdance-blogger (om det ikke er et ord, så ble det det nå). 

De mange høydepunktene, sterke skuespillerprestasjonene og den gjennomgående profesjonaliteten gjør at Munchrevyen 2017 klatrer helt til topps. 
Når spotlighten slukker føles det unektelig litt rart å komme tilbake ut i den kjølige Oslo-luften. 
Er det her den virkelige spotfighten herjer? 
