Sorgen forgikk meg
Politikeruttalelser innbyr ofte til satire. 
Men satirikere kan også by på politikk. 

Visste du at Olav Kyrre kom til Vestlandet for å grunnlegge byen med flest enveiskjørte gater? 
Eller at av ting verden har lært av Bergen, er at det er mulig å kalle en by uten offentlige toaletter for verdens beste by? 

Velkommen til ekstraordinært møte i byrådet. 
De korrekt dresskledde Marius Gaupås Johansen og Sturle Vik Pedersen fra 5080 er møteledere. 
Vi diskuterer verdens viktigste spørsmål: 
Bergens fremtid. 
Det fins møteregler: 
I likhet med møtene i det vanlige byrådet, kommer de til å tillate at debatten sklir ut. 
Hvis Steinfeldt-brødrene snakker, er det ikke lov til å avbryte. 
Og hvis vi i salen har spørsmål, kan vi vente til innlegget er over, eller bare rope det ut. 
Det siste er mest vanlig i Bergen. 
Dessuten: 
Når vi skal stemme over et forslag, gjelder det å rope Snadder, eller hvisle skeptisk (ssssss). 

Det er en klar blanding av distansert bergenspatriotisme og nær bergenskritikk fra første stund. 
Eller omvendt. 
Den ironiske — eller post-ironiske - tilnærmingen etterlater alltid tvil. 

Christoffer Schjelderup fra Feministisk byluftsliste holder innlegg om det å være fra Fana og få bank når han sier jeg og meg i Åsane. 
Det er dessuten ikke hans mening å tråkke på folk fra Arna, men hvorfor må de være med i Bergen? 
5080 ber oss etterpå stemme over hvorvidt Indre og Ytre Arna skal slås sammen, for deretter å kastes ut. 
En mann på raden bak meg roper, før alle andre: SNADDER! 

Bergen har bare to grammatiske kjønn, forteller 5080, den neste deltakeren fra Oslo har tre, men hun har fått dispensasjon for å tale her i kveld, så lenge hun holder seg til sine ti minutter og forlater byen umiddelbart etterpå. 
Sigrid Bonde Tusvik entrer scenen, men får straks en telefon. 
Det er en ordfører på tråden som ber henne holde en ferdig tale som ligger foran henne, for 800 000,-. 
Tusvik fremfører dermed en tale på nordnorsk, full av hæstkuk-språk, fra en som hevder at Sjøl om hjertet mitt e i Bergen, vil tunga mi alltid vær fra Nord-Norge . 

Frode Grytten fra Musikalsk samlingsparti holder sitt innlegg som et dikt til pianoakkompagnement. 
Grytten tematiserer blant annet Bybanen til Åsane som begynner å gå tidligst i 2089, DNS som ikke har tid til å spille teater fordi de er i retten, himmelen som fikk diagnosen «inkontinens» allerede i august, og Erik Huseklepp som ikke treffer ballen selv med GPS. 
Et melankolsk-lokalsatirisk innlegg. 

Vi tar en pause for å høre siste nytt fra Brann — Levanger, gjennom kommentator Øyvind Rafto fra Brann stadion. 
Han begynner med å kommentere kampen, men ender opp med å kommentere kvadratmeterprisen til Huseklepps hus på Sandsli, hvor mye Huseklepp gleder seg til at Bybanen skal gå forbi huset hans, og generelt rundt Bergens politiske skandaler. 
Til slutt får han hanket seg inn til å avrunde kommenteringen av kampen som han egentlig ikke rakk å kommentere. 

Are Kalvø drøfter hvorvidt det ville vært fint om hele Norge var mer som Bergen. 
Han går matematisk til verks, og tar utgangspunkt i at ordføreren i Bergen er som konge eller dronning å regne. 
Trude Drevland har et 7 cm høyt hår, snakker 2 dialekter, pluss 3 som hun har funnet på selv, hun skryter av Bergen 40 ganger i minuttet. 
Hvis Norge var som Bergen, må man gange med 18. 
Det betyr at dronningen av Norge ville hatt 1,26 m hår, 36 dialekter osv. 
Er det et slikt samfunn vi ønsker oss? 

Vi får fakta om Bergen på en skjerm på bakveggen: 3 ting bergensere ikke har: 
Vinter, skam, byplanleggere. 
Møtelederne tar inn en kommentator via Skype, som skal kommentere hvilken fantastisk stabil og funksjonell innretning nettopp Skype er, men bildet og lyden hakker hele tiden. 
Dette er ekstremt morsomt, selv om det er helt på siden, bergensmessig. 

Alle numrene er skarpe, intelligente, og med en forbilledlig mangel på sluring. 
Poengene sitter, de er godt avlevert, og det er lett å more seg og føle seg utfordret samtidig. 
Det er intelligent humor; humor som selv bringer politiske innspill på banen. 

Men i så måte må jeg trekke frem Dag Sørås som det viktigste innslaget. 
Han kommer fra Kystpartiet, og skaper for første gang en litt usikker stemning i det feststemte publikumet. 
Han tar for seg Hordaland politidistrikt, som har oppnådd bragden å ryktemessig gå fra å være det mest voldelige til det mest inkompetente politidistriktet i landet. 

Så tar han for seg den mye omtalte Monika-saken. 
Er den grei å tulle med? 
Latteren blir straks mer prøvende. 
Han lager en spøk av at alle sporene pekte mot en villet handling av en gjerningsperson, mens Hordaland politidistrikt konkluderte med selvmord. 
Men det er ingen billig spøk, når han etterpå legger til: 
Hvis Hordaland politidistrikt skulle etterforske Holocaust, ville de konkludere med et jødisk kollektivt selvmord? 
Det er sågar en enda mer problematisk innfallsvinkel, men så henger argumentasjonen, eller spørsmålene hans, sammen. 

For meg blir dette en legitim måte å gjennom humor stille de vanskelige spørsmålene på. 
Det er ikke uthenging av et politidistrikt, men av en forsømmelse. 
Det er ikke for å nok en gang å bringe jødene på banen som eksempel på det verste vi kan tenke oss, men for å understreke alvoret i en slik forsømmelse, eventuelt fornektelse. 

Han fortsetter: 
Når man snakker om hvor mange politimenn som er drept i tjeneste de siste årene, er tallet lavt i forhold til for eksempel hvor mange lastebilsjåfører som er drept i samme tidsrom. 
Er politiyrket det farligste? 
Hvor mange prostituerte er ikke drept i tjeneste? 
Hvor mange husmødre er ikke drept? 
Skulle vi ikke heller bevæpne husmødrene? 

5080 ber oss deretter stemme over om Hordaland politikammer bør etterforske Holocaust, men konkluderer (som tidligere, helt uten øre for hva publikum faktisk stemmer) at det er vedtatt. 
Men: 
Det blir ikke noe av, byen har ikke råd, for vi skal arrangere sykkel-VM – vi er tross alt en kulturby. 
En mer triviell, men samtidig rammende kommentar. 

Når de avslutter med at vi alle, på scene og i sal, skal reise oss og synge Nystemten, noe man etter sigende alltid gjør etter byrådsmøtene, skjer ikke det jeg tror: at vi skal reise oss og lures over i en annen sang. 
Nei, vi synger faktisk Nystemten, fra A til Å. 
Med en instruert hånd på brystet. 
Dette føltes, på bakgrunn av alt som hadde vært bergensmorsomt, og alt som hadde vært bergenskritisk, sånn ganske moro-klamt. 
Kanskje det største satiriske øyeblikket i forestillingen. 
Og dermed briljant. 
