Dance With A Stranger «Everyone Needs A Friend - The Very Best Of»
Dance With A Stranger «Everyone Needs A Friend - The Very Best Of» (Mercury/Universal) 

Overdose with a stranger. 

Jappetiden er her igjen, fortalte avisen i forrige uke. 
Om så, lover det kanskje godt for Dance With A Strangers 42 låter store samlealbum. 
Det var allerede da de debuterte i 1988 noe nyrikt ved dette bandets firmafest-«soul» og julebords-«R'n'B». 
Folk som drakk sin øl på Aker Brygge, elsket dem. 
Nok til at de to første albumene deres solgte sekssifret. 

Nå er det ikke i og for seg noe suspekt i at Dance With A Stranger - som med den desperate «Party» nå er inne i sitt andre eller tredje «comeback»-forsøk - gir ut samleplate. 
De har gjort det før, nærmere bestemt i 1997. 
Men 42 sanger? 
Deriblant ni gamle «rariteter» og uutgitte kutt? 
For mange er Dance With A Stranger synonymt med tre låter: 
Tittelkuttet her, «Let Go» og «The Invisible Man». 
Overvekten av materialet deres baserer seg i så stor grad på velprøvde R'n'B- og soulmaler, at kun fremføringer av et helt spesielt kaliber kunne ha reddet dem. 
Noe slikt er sjeldent å høre her. 
Et stykke ut i CD2 fant jeg meg selv krabbende mot CD-hyllen, på jakt etter Al Green når jeg trengte ham som mest. 

For mye av det i beste fall greie, er ugreit. 

MORTEN STÅLE NILSEN 
