Brutalt ærlig om å få barn
Gråt og glede. 
Amming og puppebiting. 
Samliv og mammagrupper. 
Debutant Kristin Storrusten setter ord på barseltiden. 

Kolikk og amming, velmenende, men irriterende, råd og illusjonene vi bærer på - før vi blir foreldre. 
Morsmelk, mammamafiaen og ensomhet. 
Det er noe av det Kristin Storrusten skriver om i sin debutbok. 

«Barsel» består av 50 dikt. 
Flere handler om å være ensom, midt oppi det altoppslukende familielivet. 
Å føle seg bundet av det som ser ut som en «endeløs rekke arbeidsoppgaver», slik forfatteren beskriver det. 
Andre dikt setter ord på timevis med kolikkgråting, eller hvordan det føles når partneren drar på jobbreise midt i babykaoset. 

Storrusten setter ord på utfordringene nybakte mammaer og pappaer kan oppleve, men som vi kanskje ikke har lest før. 
For noen er barseltiden brutal og tung. 
Og det er også bra at vi kan lese noe noe annet enn sukkersøte beskrivelser av barseltiden, for den består jo av både tårer og blod og melkespreng og altfor, altfor lite søvn. 

Storrusten latterliggjør ikke de nybakte foreldrene. 
Hun klarer å skrive med medfølelse mens hun sveiper innom humor og selvironi. 

Selv lo jeg høyt flere ganger av gjenkjennelse. 

Som når hun beskriver et babyshower hun var i, som den eneste med barn. 
De andre gruet seg til fødsel, for tenk om de måtte sys. 
Selv tenkte hun: 
«Fødselen er over etter et døgn. 
Ingen tenker på etterpå.» 

Eller når hun beskriver seiersfølelsen av å finne smokken i mørket på barnerommet. 

Eller hvor irritert du kan bli på dem rundt deg, når du er sliten selv: 
«Tenk at du er gift med en som ikke klarer å finne den satans smokken engang.» 

I diktene skriver Storrusten om alt ingen forteller deg om tiden etter fødsel. 
Diktboka er en vellykket debut, som belyser viktige temaer, blant annet fødseldepresjon, hvordan et forhold kan endre seg når man går fra kjæreste til forelder, og om å prøve å finne tilbake til seg selv etter å ha fått barn. 
