En film der alt stemmer
Forrige gang den britiske regissøren Mike Leigh gjestet oss med en film (Alt eller ingenting) fikk han en 6'er. 
Nå gjør han det igjen — med et sterkt portrett av en arbeiderklassekvinne nord i London i 1950. 

Her stemmer alt: 
Storyen, den tidsriktige miljøskildringen, og så skuespillerne, da. 
Hovedrolleinnehaver Imelda Staunton skaper et dypt troverdig bilde av en arbeidsom, godhjertet kvinne, kone og mor, som likevel — til tross for sin gode hensikt - kommer på kant med loven. 

«Vera Drakes hemmelighet» heter filmen, og dere fortjener å se den uten at jeg røper hva flittige, lille Vera bedriver i det skjulte. 
Den etiske diskusjonen som bør følge etterpå, klarer dere selv. 

Det betagende med Leighs rollefigurer er hvordan han tegner dem med slik nitid ømhet. 
Med den detaljrike realismen briten er så kjent for, lar han fru Drake pendle mellom romslige overklassehjem, der hun jobber som hushjelp, og trange, fattigslige leiligheter der hun også har sine ærender. 

Karakterskildringen av herr og fru Drake og deres to voksne barn er mesterlig. 
Er det rart ektemannen er lykkelig sammen med en kone som viser omsorg for alt og alle? 

Her finnes knapt en uspiselig skikkelse, bortsett fra i de rikes stuer, der en iskald mor og kynisk frier herjer. 

Nå ja, rosenrød idyll er det heller ikke i underklassen. 
Griske koner utnytter andres ulykke eller maser på at mannen skal skaffe ny vaskemaskin. 
Også slike folk er høyst troverdige. 
Likeledes helsepersonell og politifolk som må gjøre sin jobb, men behandler fru Drake uten å frata henne verdighet. 
Det er rørende vakkert. 

Store etiske spørsmål tjener alltid på at vi får nyansene fram. 
Leighs fortelling er et godt bidrag i så måte. 
