Anmeldelse:Knut Nærum kan krimsjangeren godt nok til å tulle med den 

Trivelig, mangfoldig og smart. 

Krimlitteraturen er et egnet objekt for parodi, full som den er av fantasifulle ugjerninger og selvhøytidelige helter. 
Likevel er det få som tuller med den. 
Et unntak er Knut Nærum, som nå er ute med sin tredje krim med Kjell Nilsen i hovedrollen. 

Nilsen er krimforfatter og sekretær i Rivertonklubben. 
Han forteller denne historien samtidig som han forsøker å skrive en annen. 
Når han ikke får det til, innser han at den historien han nettopp har fortalt, altså denne, er romanen. 

Mystisk dødsfall 

«Etter at min venn Sverre døde på fjellet, hadde jeg hatt begrenset omgang med de svært, svært rike, og jeg savnet det. 
De er alltid morsomme å være sammen med. 
Kanskje fordi de drikker på hverdager.» 

Sånn kommenterer Nilsen oppdraget han får ved romanens begynnelse. 
En tidligere bekjent trenger hjelpt etter at hans far, direktøren for kaffeimperiet Gram Kaffe, er funnet død. 
Familien holder til på en formidabel eiendom i Holmenkollåsen og importerer sin kaffe fra Haiti. 
Når ting tyder på at direktøren er offer for voodoo begynner rikingenes verden å rakne. 

Referanser og forbilder 

«Voodoo på vestkanten» er skrevet av en forfatter som er belest i sjangeren. 

Plottet er beslektet med den typen historier Bernhard Borge (André Bjerke) løste så utmerket, der forklaringen hele tiden vipper mellom det naturlige og det overnaturlige. 
Kjell Nilsen og hans makker, privatetterforskeren Oberon Qvist, minner om de store amerikanske krimforfatternes forsofne helter. 

Ross Macdonald nevnes i teksten, og ikke uten grunn: 
Hans hovedperson navigerer gjennom Californias høyere sosiale lag omtrent på samme måte som Kjell Nilsen navigerer gjennom Oslos. 
I tillegg finnes en intrikat, psykologisk forklaring på gjerningsmannens motiv som er like fantasifull og urealistisk som dem man finner i tv-krim á la «Broen». 

Summen av alt dette er en trivelig, mangfoldig og smart kriminalroman som riktignok aldri blir like nervepirrende som Bernhard Borges, men som like fullt overgår det meste av det som skrives i sjangeren i dag. 
