Når Hank er borte danser punkrockerne på bordet
Tilbake i turbogir. 

ALBUM: 
Oj da. 
Etter 17 år og mesteparten av en eventyrlig karriere med Hank von Helvete som frontfigur, er dette Turbonegros første albumutgivelse uten sangeren, showmannen, eks-junkien, skuespilleren og i det siste også livsstilsfilosofen Hans-Erik Dyvik Husby på laget. 

Utad har separasjonen stort sett holdt seg i siviliserte former, men på «Sexual Harassment»-sporet «Mister Sister» er det ikke et særlig ærbødig ettermæle som tegnes av tekstforfatter Thomas Seltzer: 

«You told the papers that you quit that scene / You sold your story to the magazine» synger Husbys arvtaker Tony Sylvester, og fortsetter spottende: 
«My my / Boo hoo / Mister sister / What you gonna do?» 

Tydelig brudd 

«Sexual Harassment» markerer et tydelig steg bort fra det Turbonegro der Husby sto foran mikrofonen gjennom den kommersielle storhetstiden, også musikalsk. 

Så sentral har han vært for bandets image og identitet at det er et smart trekk av gruppas kreative kjerne, bassist Seltzer og gitarist Knut Schreiner. 

Ikke minst etter begges innrømmelser av at Turbo-konseptet gikk på kreativ tomgang fram mot bruddet. 

På denne plata er det derfor et råere, mer punka og mindre sjablongpreget band vi møter, og den renovasjonen er udiskutabelt forfriskende. 

Røffere identitet 

I spissen for redefineringsøvelsen står Sylvester, tidligere vokalist i The Dukes Of Nothing og leder for britiske Turbojugend. 

Med sin kraftige, raspete vokal gir han en ny, røffere og mer seriøs identitet til soundet, selv om de klassiske Turbo-kjennetegnene lever i beste velgående. 

Hør bare åpningssporet «I Got A Knife» med sine kjappe, mørke metall-riff, men velkjente hooks på refrenget - eller singelen «You Give Me Worms», der bandet demonstrerer sin velutviklede evne til å forkle fengende popmelodier i energisk rockedrakt. 

Mindre stadionrock 

Det tette, fyldige og rufsete lydbildet står tidvis i sterk kontrast til tidligere tiders stadion-anthem-Turbonegro, men det er nettopp når det røsker som mest det låter best - som i de to sistnevnte spor, samt «TNA (The Nihilistic Army)», «Dude Without A Face» og «Buried Alive». 

Mer skandirock-pregede «Tight Jeans Loose Leash» og «Shake Your Shit Machine» vil kanskje glede gamle fans, men er ikke de låtene som gjør det verdt å plukke opp «Sexual Harassment». 
