ROMAN:Vakkert og behersket 

Med mye omsorg og varme for søkende underklassefolk. 

Britt Karin Larsen: 
Av lys er du kommet. 
Roman. 
185 sider. 
Cappelen Damm. 

Britt Karin Larsen (1945, debut 1978) har et omfattende forfatterskap i mange sjangre, med en romantrilogi fra 1990-tallet på nærmere 2000 sider om taternes omstreiferliv som sitt gjennombrudd. 

Da det sjuende og siste bindet – på like mange år - i en serie omfangsrike kollektivromaner om folket på Finnskogen gjennom mange generasjoner fram til slutten av forrige hundreår kom i 2015, var det ment å avrunde hele det lange eposet og arkiveringsarbeidet om et samfunn i oppløsning og et (finn)folk i utvanning, men som likevel ble holdt sammen i et trassig felles minne. 

Når hun nå i vinter fortsetter sitt episke forfatterskap med den frittstående, korte romanen «Av lys er du kommet», er det likevel gledelig å kunne lese den i forlengelsen av de store seriene fra østlandske innlandsbygder: 
Ikke bare er hennes karakteristiske varme og omsorg for underklassefolk, utstøtte og sosialt mislykkete, ensomme og vildrende som sjelden fikk utnytte sitt potensiale i et beinhardt klassesamfunn, til stede hele veien. 
Uten å tippe over i sentimentalitet skildrer Britt Karin Larsen dem vakkert og behersket, med følsom fortrolighet og ømhet. 

Leseren kjenner også igjen folkene hennes, familier, miljøer og omstendigheter fra tidligere bøker: 
Denne gangen dreier det seg om en nå syttiårig fraskilt, enslig kvinne som fortsatt strever med å identifisere og gjenfinne en mor hun aldri har visst av, og slik også gi sin egen, snart middelaldrende datter en identitet: 
«barndommen er ikke noe som går over». 

Selv ble hun som småbarn bortsatt på gard der hun vokste opp med Bror, også han fostersønn i huset, hos ektefolk som hemmet av eget opphav og etnisitet er fremmede for hverandre, og der hun forsøker å finne hjelp til feste for eget liv hos den drømmende og drikkende svermeren Kindermann, også han et utenformenneske. 

I rekapituleringen av et helt liv og hennes uopphørlige leting etter en mor og sammenheng i tilværelsen, er forfatteren i sin konsistente hverdagsheroisme like lite påtrengende som sin jeg-forteller, båret av ukunstlet bruksspråk og endefram dialog. 
