Alvorlig morsom film
(Borat: Cultural Learnings 
Of America For Make Benefit Glorious Nation Of Kazakhstan). 
Regi: Larry Charles. 
Engelsk - 11 år, egnet voksne. 

STJERNER: Sacha Baron Cohen, Jay Roach. 

HANDLER OM: 
Borat Sagdiyev, kasakhstansk TV-journalist, drar til USA for å øke den kulturelle forståelse. 
Meningen er den beste. 
Men kulturforskjellene astronomiske. 
Når Borat i New York får se en episode av «Baywatch» på TV, forelsker han seg hodestups i Pamela Anderson. 
Fra da av blir hans rikholdige journalistiske reise en roadmovie, med Los Angeles som driftenes mål. 

DOM: 
Hylende morsom, høyst diskutabel, konsekvent fordomsfull, etisk råtten og nokså alvorlig komedie. 

Borat er en figur i den mangfoldige og åpenbart meget intelligente komikeren Sacha Baron Cohens typegalleri. 
Borat ser (nesten) ut som et normalt menneske. 
Men han er innehaver av alle de (dårlige) egenskapene en uopplyst, fordomsfull vestlig person kan ha om folk omtrent fra Kasakhstan. 
Hvilket, selvfølgelig, er hele poenget. 
Han er ikke sann. 
Men han kan nesten være det. 
De ulike stunts ligger i dette farvannet: 
Den bramfrie presentasjonen av hans egen, utfattige landsby (som i virkeligheten er rumensk, og som nå har saksøkt Cohen) med hans prostituerte søster, voldtektsmann av en nabo, den grizzlysinte hustru, de fillete unger, det årlige «jødeløpet». 
Og reaksjonen hos amerikanere som møter en mann som kysser dem som hilsen, som driter i buskene utenfor luksushotellet, som onanerer til undertøysutstillinger. 
Slikt. 

Man vet aldri helt om dette er «skjult kamera» eller innstudert. 
Noe må være planlagt. 
Annet, helt sikkert ikke. 
Dette «annet» følger et mønster: 
Etter å ha presentert seg, går selvsikre Borat til det verbale verket: 
Hans første utsagn lyder som en alminnelig, reaksjonær amerikansk holdning. 
Folk jubler og bifaller. 
Gradvis blir det grovere og grovere. 
Bifallet tynnere og tynnere. 
For til slutt å vende seg mot ham som hat. 
Voldsomt og buende. 

Det som redder Borat - og filmen - er figurens ufattelige naivitet og «renhet». 
Han gjør intet av ondskap, han er «bare» er produkt av oppvekst, miljø og kultur. 
Samt et gigantisk selvbilde. 

Filmen og dermed Sacha Baron Cohen utnytter mennesker. 
Grovt. 
Han jobber i et etisk grenseland, temmelig konsekvent på den gale siden både av hva man kan kalle akseptabelt og forsvarlig. 
Av og til merker man også en smule «juks». 
Han blir, for eksempel, dårligere i engelsk i løpet av filmen. 
Bare for å holde effektene i live. 

Likevel: 
Uten å være en så konsekvent og anelsesløs idiot, hadde han heller ikke oppnådd hverken å avsløre seg selv, mennesker rundt seg, kulturforfallet eller galskapen. 

Ikke latterkulene, heller. 

Årets klareste kult-film! 
