Roman:Når selv barna er til pynt 

Karriere og likes, overflate og fasade ferdig rasert. 

Mari Ulset: 
Slik lever vi her. 
Roman. 
276 sider. 
Oktober. 

Mari Ulsets roman 
«Slik lever vi her» er en teknisk sval, men grusom eksponering av umettelige personers overflateliv. 
Den kvinnelige hovedpersonen Åshild er offentlig ansatt fysioterapeut, mannen er boreingeniør i oljå. 
De har «alt», og det er alt de er opptatt av: fasade, karriere, vellykkethet og andres bekreftende oppmerksomhet. 
Selv barna er til pynt, og som alt annet i Åshilds liv, ter de seg best når de legges ut elektronisk – for å belønnes med likes. 

Karakterisert gjennom de mange betraktningene hun gjør seg om seg selv og «livet», er Åshild et tomt skall, nærmest en karikatur av et menneske: 
Hun synes det er viktig «å ta vare på seg selv», «skjemme seg bort» og «lade batteriene». 
Det gjør hun ved å bade i kostbare toalettartikler, reise utenlands med venninner på spa, snope klær, venninnelunsjer på byen, opp-piffende utenomekteskapelig sex. 

En mester i å skildre tomhetens og kjedsomhetens kvernende travelhet. 

I form av en litauisk steinlegger byr det siste seg fram helt av seg selv da Åshild og ektemann skal få anlagt et representativt innkjørselsparti foran eneboligen, slik at heimen endelig kan framstå som perfekt. 
For som hun resonnerer – hvis dét er ordet: 
«gjennom å prioritere seg selv prioriterer hun hele familien.» 
Og ellers gjelder det at «dette fortjener jeg». 

Slik lever hun et (fordoms)fullt, begjærlig og travelt tomt liv, blottet for omtanke for andre, sosial og politisk bevissthet, interesse for kunst og kultur, felleskapsfølelse. 
Gjennom en nennsom tredjepersonsynsvinkling uten episk eller språklig oppstyr makter Mari Ulset (1980, debut 2011) å elte enkle scener fra Åshilds dager til et bilde på rendyrket materialisme. 

Tiden er 2014 framover. 
I nedgangstider for oljå har kanskje ikke en boreingeniør det sikreste yrke. 
Selv har Åshild, som tar seg farlige friheter på jobben, fått påminninger om at hun kanskje ikke er så fysisk sprek, mens sønnen hennes heller ikke er noen klasseromssuksess. 
Fasaden står i fare for å bli en fadese. 
Men det setter Mari Ulset ut til leseren å tenke videre ut. 
Hun er en mester i å skildre tomhetens og kjedsomhetens kvernende travelhet. 
