En fransk «Dis»
Når regissøren lar en skuespillerinne som heter Vahina (g uttales som h i enkelte språk) starte filmen med å si «Vil du se musa mi?» i dypeste, mest genitalie-galliske alvor, da røper han et fravær av ironisk distanse som ikke kan helbredes. 

Og ganske riktig. 
Ziad Doueiri har laget en fransk «Dis». 
«Lila dit ca» er virkelig til å le seg skakk av. 

«Det Lila sa» handler om en uvanlig talentfull fransk-araber i Marseille. 
Han er medlem i et brysk, Pelle & Proffen-aktig kvartett-kameratskap der alle andre enn Chimou er tilbakestående vulgære. 
En dag treffer han Lila, som er utvandra polakk og altså inviterer til gnagervisning på disså. 
Lila burde ha vært en fantasi, men det er hun ikke. 
Iført tegneserie-enkelt forførerske-blikk og en kroppsholdning som hører hjemme i Brigitte Bardots første filmer en gang på det uvitende femtitallet, plager hun den usedvanlig talentfulle, men ellers stillestående araberen med voldsomt sex-snakk og en kvikk moped-masturbasjon som merkelig nok ikke får trafikale konsekvenser. 

Monotont, flatt, klisjefylt og uformelig blir filmen en oppvisning i gammeldags kvinnediskriminering. 
Lila opptrer som lettkledd madonna og hore som om hun var en basis-fantasi for menn som hele livet blir plaga av kvinners gigantiske klesmasser. 

Den arme blikkfangen Chimou blir uvenner med beste-kameraten, og filmen ender på fransk vis med tragedie og atskillelse. 
Midt inni der hadde han milde religiøse uoverensstemmelser med mor si, men ellers går gutten i halvannen time rundt og ærer synet av Lilas skjød i solskinnet. 
Det viser seg at hun var en sart liten fugl. 
De skulle ha holdt beskyttende rundt henne. 
Kvinner er til det: 
Porno og beskyttelse. 
