Humre-komedie med smil og sjel
For en gangs skyld gjennomgår en film en vellykka metamorfose: 
Den starter som en vridd harry-komedie og ender som populistisk nostalgi-drama om filmkunstens sjel. 

Det blir ikke laget mange nostalgiske Lyckliga Gatan-filmer lenger, og i hvert fall ingen som denne. 
I Passaic, New Jersey, sletter nabolags-vimseren Jack Black alle vhs-tapene i Danny Glovers antikvariske videobutikk. 
Da den smale NJ-dama Mia Farrow vil se «Ghostbusters», filmer Black og kameraten Mos Def, som også er vikar i videobutikken, en egen versjon. 
Jo. 
De gjør det. 
Michel Gondry har hatt en manusidé som skulle vært ugjennomførbar, men han lager denne filmen for det om. 

Siden alle tapene er tomme, må de to desperate lokal-klovnene nyinnspille film etter film, fra «Driving Miss Daisy» til «Ringenes Herre». 
Det er primitivt, det er vittig og rørende, og dere kommer til å humre så uavbrutt at kinosalen låter som en stall i havresesongen. 

Filmen får to konkurrerende dimensjoner. 
For det første er den overgivent vittig på måter som kjærlig utsletter all kritisk sans når Black og Def repeterer kjentfilm i hjemmelaga kostymer fra søpla. 
Dessuten oppstår en særegen form for arketypisk sentimentalitet: 
De fargerike New Jersey-menneskene liker heimstad-versjonene av superfilmene bedre enn originalene. 
De primitive nyinnspillingene blir kultfilmer fordi de født i nabolaget, fordi de er ultranære og familievarme og vittig-ekte på en annen måte enn dyre Hollywood-produksjoner. 
Utskjelte følelser som tilhørighet og lokal identitet er viktigere enn milliondollars spesialeffekter. 

Her er hva managerne for Tippeliga-lagene aldri har skjønt: 
Det fantastiske med en Viking-seier var at målet ble scora av en herfra. 
Ein fra gadå. 
Ein fra byen. 
Ein av oss. 
I Gondrys perspektiv er de dyre Hollywood-filmene i den oppsjaina dvd-butikken egentlig som fotball-nomadene. 
De kommer et sted fra og drar et sted hen, og de angår ingen av oss. 

Amatørismen fra den utryddelses-trua butikken på hjørnet derimot – den er oss, den representerer all vår enkle feilbarlighet og alt som gjør det trygt å tilhøre noe og noen. 

«Be kind, rewind» blir spilt med vinnende gravalvor. 
Jack Black blir perfekt holdt i tømme. 
Mos Def er en fantastisk komiker, og Melonie Diaz dukker opp i rollen som Alma og burde få fast jobb i alle filmer med hjerte og sjel. 

Dette er en av de få filmene du vil like å se om igjen. 
Spol tilbake. 
Trykk Play. 
