Japanske konstruksjoner
Tre orkesterverk av Knut Vaage på ny plate med BFO 

«JEG MISUNNER de japanske kunstnerne for den utrolig ryddige klarheten som alle deres verker har», skrev van Gogh om de japanske fargetresnittene som kom til Europa på slutten av 1800-tallet. 
I likhet med mange kolleger begynte han selv å lage «japanske» bilder — ikke direkte kopier, men bilder inspirert av ulike grep i de japanske verkene. 
Samtidens franske kritikere kalte tendensen for «japonisme». 
Knut Vaages «Hokkaidos hager» (2005), som nå er kommet ut på plate, er på sett og vis et stykke moderne, musikalsk japonisme. 

DET ER snakk om en klaverkonsert skrevet til Einar Røttingen som fremfører den på platen sammen med BFO under ledelse av Ingar Bergby. 
Utgangspunktet er inntrykk fra en reise til Hokkaido, Japans nordligste øy, inntrykk som i verket omsettes til musikk ved hjelp av instrumentasjon og rytmiske effekter med «japanske» assosiasjoner. 
Det starter med klirrende klanger, fallende glissandoer i strykerne, en enslig tone i harpen, en liten staccato gestus i klaveret og korte innsatser fra ulike slagverksinstrumenter. 
Det klinger japansk, men er selvsagt en musikalsk konstruksjon, Japan filtrert gjennom en moderne, europeisk bevissthet, hørt med europeiske ører, så å si. 

Etter den korte introduksjonen presenterer klaveret en stigende, skalaaktig figur som i resten av verket varieres på mange forskjellige måter og spilles av mange forskjellige instrumenter, slik at klaversolisten nesten aldri er solist i tradisjonell forstand, men heller i dialog eller kamp med andre musikere. 

VERKET, som bare har én sats, er tydelig inndelt i seksjoner. 
Det er en langsom meditativ sekvens, det er en sekvens med hamrende rytme, og det er hele tiden ulike «japanske» referanser. 
«Hokkaidos hager» er en rik orkestersats strukturert med enkle, effektive kontraster i dynamikk og rytmikk. 

«Det er aldri kjedelig, og du får aldri inntrykk av at de har det travelt», skrev van Gogh om de japanske bildekunstnerne. 
Noe tilsvarende kunne man si både om «Hokkaidos hager» og om Røttingens og BFOs tolkning av det. 

DET ER to andre verker av Vaage på platen: 
Orkesterverket «Cyklops», der BFO dirigeres av Eivind Aadland, og «Chaconne», et variasjonsverk for fløyte, harpe og orkester med Gro Sandvik og Turid Kniejski som solister, pluss Ole Kristian Ruud som dirigent. 
Også her er det fine orkestrale passasjer, og i Chaconne har Vaage skrevet flotte partier for solistene. 
Men som helhet virker disse verkene mindre klare i strukturen og mindre overbevisende enn «Hokkaidos hager». 

PETER LARSEN 

Enig med vår anmelder? 
Si din mening her. 
