I hockey mot spillpallen
Spillende alpinister i det ganske land, spiss ørene: 
Endelig har det kommet et alpinspill som er både bra, morsomt og sterkt vanedannende. 

- Drømmer du om å komme på landslaget? 

Jeg hadde nettopp kjørt ned til 13. plass av 26 deltakere i et storslalomrenn i Våler utenfor Moss. 
Jeg var, tja, 11-12 år kanskje, og ble intervjuet av en ivrig lokalavis-journalist. 

- Nja, jeg tenker ikke så mye på det egentlig, svarte jeg litt beklemt. 

- Men det ville vel vært morsomt å være på landslaget? 

- Ja, jo, kanskje det. 
Hvis jeg blir god nok en dag. 

Neste dag kunne alle jeg kjente lese overskriften «VIL PÅ LANDSLAGET» i Moss Avis. 
Jeg rødmer fremdeles. 

Det er kanskje ikke så lett å se det på den dvaske kroppen min i dag, men jeg var en gang i tiden en aktiv alpinist. 
Interessen for alpint har blitt noe dempet med årene, men jeg sitter fremdeles og følger Kjus og Aamodt fra kilo til kilo og fra topplassering til topplassering. 

Nå er hobbyen min spill, og så lenge jeg kan huske har den aldri vært forenelig med min gamle hobby. 
Før nå. 

«Ski Racing 2005» er noe såpass sjeldent som en alpinsimulator som makter å være realistisk, morsom og sterkt vanedannende på en og samme gang. 

La gå, det er ikke det proffeste spillet i gata - visuelt og produksjonsmessig ligger det et godt stykke bak det man er kjent med fra gigautviklere som Electronic Arts. 

Det er også en god del å gå på innholdsmessig, ikke minst med tanke på mangelfull flerspiller og mulighet til å finjustere teknikk. 
Noe for «Ski Racing 2006», vil jeg anta. 

Men svenske Coldwood tar det igjen i bøtter og spann med en spillbarhet som kan måle seg med hvem som helst. 
Og en sjarm som dekker over blant annet en smule irriterende lyder fra publikum og det jeg mistenker å være ufrivillig morsom tryning når man hekter i portene. 

Du kan hive deg ut i alle de alpine øvelsene, enten hver for seg i enkeltstående renn, eller aller helst i en sammenhengende verdenscup over en hel sesong. 
Mange av de virkelige alpine arenaene er gjenskapt i spillet, du kan med andre ord kaste deg utfor løypene i Kvitfjell, Kitzbühel, Wengen og Garmisch Partenkirchen. 

Det starter særdeles pent og pyntelig, med en egenkomponert skiløper uten nevneverdige ferdigheter. 
Etter hvert som du jobber deg gjennom sesongen, får du stadig flere ferdighetspoeng, som igjen betyr at du kjører raskere, blir flinkere til å kante og slikt. 

Dermed klatrer du på resultatlisten, og snart kan du ta opp konkurransen med Hermann Meier (som har lånt bort navnet sitt til spillet), Lasse Kjisz, Bjarne Selbaggen, Hans Knauff og Fritz Strebbl. 
Jeg vet, jeg flirte godt jeg også. 

Spillet vokser fra å være en underholdende og relativt rolig affære, til å være et intenst beist av et alpinspill, med svingeteknikk, sporvalg og portpugging som sentrale suksessfaktorer. 
Akkurat som i virkeligheten. 

Det eneste spillet egentlig mangler, er mer avanserte flerspillermuligheter. 
Du kan spille på en enkelt bane annenhver gang, og du kan gå på nett og laste opp tidene dine på www.skiracing2005.com. 
Morsomt, men ingen fullgod erstatning for flerspiller i lokalnettverk og online i sanntid mot venner og ukjente. 

Dette burde derimot ikke være noen uoverkommelig hindring. 
Fartsfølelsen er herlig og simulasjonen av virkelighetens alpint er både velfungerende, krevende og underholdende. 

Nei, jeg kom aldri på landslaget. 
Men å banke alpineliten i «Ski Racing 2005» er en hyggelig erstatning. 
