Norges beste metalband overgår seg selv – igjen
Nesten 25 år etter debuten imponerer Enslaved med sitt mest varierte album til nå. 

Et nytt Enslaved-album er alltid en begivenhet. 
Ikke fordi man er spent på å høre om det er like godt som forgjengeren, men fordi man alltid lurer på hvordan bandet har utviklet uttrykket sitt siden sist. 
Enslaved har ikke laget noe som kan minne om en middelmådig utgivelse siden «Ruun» (2006) – og selv det albumet har noen fantastiske enkeltlåter. 

Helt siden «Mardraum – Beyond The Within» (2000) har det tidligere svart- og vikingmetallbandet blitt stadig mer progressive i uttrykket, men denne gangen byr Enslaved like mye på en hyllest til 80-tallets midtempo-metal og de enklere virkemidlene. 

«Storm Son» starter som et drømmeaktig, meditativt lydlandskap, men midtveis hardner det betraktelig til. 
Mot slutten av det snaue 11 minutter lange åpningssporet er vi godt tilbake i gamle ekstremmetall-trakter med heseblesende dobbeltpedaler og drønnende gitarer. 
«The River’s Mouth» roer tempoet betraktelig ned med rene rocketakter, før albumets første, store høydepunkt, «Sacred Horse», åpenbarer seg. 

De huggende gitarene flankeres av tangenter som smaker kraftig av lodden 70-tallsprogrock, før mektige trommer hamrer vikingelementene tilbake i bandets uttrykk. 

«Axis of the Worlds» er intet mindre enn en hard og kompleks heavy metal-låt, mens «Feathers of Eohl» fortryller med sine enorme kontraster når den går fra nesten atonal riffing til den desidert vakreste melodilinjen bandet noensinne har skrevet. 
«Hiindsiight» kunne blitt en blek, mer moderne progrock-låt, hadde det ikke vært for blåseinstrumentene som tilføyer en kledelig dose karakter og humør. 

Overgangen til «Djupet» kunne ikke vært større; denne deilige, brutale rockeren ruller over lytteren som en dampveivals, før den stuper inn i seig og tung doom metal. 
Hele sulamitten toppes med den elleville Röyksopp-coveren «What Else Is There», en låt som har langt mer til felles med 80-talls postpunk og gothrock enn ekstremmetallen bandet fikk sitt gjennombrudd med. 

«E» trekker linjer tilbake til alle stilartene Enslaved har vært innom i løpet av de 25 årene som har gått siden de spilte inn sin første demo i 1992. 
På imponerende vis klarer bandet å kombinere sine meditative stemninger og progressive tilbøyeligheter med mer klassisk hardrock og heavy metal innenfor et rent og ryddig uttrykk. 

«E» er en forbløffende tydelig og fokusert plate, sine mange ulike bestanddeler til tross. 
Dette er et tilbakelent Enslaved med mer glimt i øyet enn på veldig lenge. 
