Justin er voksnere og mer tilfreds - og det kler ham
Høydepunktene gjør comebacket verdt ventetida. 

ALBUM: 
Det var en tid da det ikke var noen tvil om hvem man refererte til når man snakket om «Justin» - og han var ikke en canadisk tenåring med sidelugg. 

Derimot hadde han rimelig god dreis på dansevennlige, storslagent emosjonelle poplåter, og rundt 2006 dominerte han fullstendig på radioer, hitlister og dansegulv. 

Men så ble det etter hvert veldig stille. 
Justin Timberlake ville nemlig satse på den gryende skuespillerkarrieren. 
Så vi ventet. 
Og ventet. 
Og ventet. 
Helt til vi i grunnen hadde sluttet å vente. 

Og da, med en sedvanlig breial, men elegant selvsikkerhet, erklærte Justin i en videosnutt på internett at han var klar. 

Nyfunnet klarsyn 

På «The 20/20 Experience» er han tilbake som en voksnere og mer tilfreds mann. 
Han har funnet kjærligheten, og som tittelen hentyder til, ser han ting tydelig nå («20/20» er et mål for normalt syn). 

Den positive tonen settes fra første stund, med det tilbakelent funky, overskuddspregede åpningssporet «Pusher Love Girl», og den elegante førstesingelen «Suit & Tie», med sine spretne blåsere og blide arpeggioer. 

På «That Girl» introduseres vi for backingbandet The Tennessee Kids, som sørger for retro-soul à la Raphael Saadiq, med brumledyp koring, kjappe blåserriff og skarp gitar. 

Uimotståelig inderlighet 

Men Justin har mer i ermet. 
På andresingelen «Mirrors» drar han på i beste «What Goes Around...»-ånd, med det som i disse ører for lengst er etablert som den største poplåta så langt i år - komplett med grandios Timbaland-produksjon og uimotståelig inderlige, klissete tekstlinjer: 

«It's like you're my mirror / my mirror staring back at me / I couldn't get any bigger / with anyone else beside of me». 
Nååh. 

Et annet høydepunkt er det lekre r'n'b-sporet «Strawberry Bubblegum», der rolig glidende bakgrunnstoner krydres av en behersket beat, før den går over i et nydelig orgel- og trommemaskinparti. 

Omfattende låter 

Med ti spor fordelt over en time og ti minutter, er det nemlig flere som strekker seg over flere deler. 
Noen steder, som i ovennevnte og det tilsvarende nedstrippede avslutningspartiet på «Mirrors», sitter det som ei kule og framstår genialt ambisiøst. 

Andre ganger, for eksempel på den i utgangspunktet uspennende «Don't Hold The Wall», trekker det bare unødvendig ut. 

For albumet har sine mindre interessante øyeblikk. 
Produksjonene på «Tunnel Vision» og «Spaceship Coup» er for eksempel ganske likegyldige, tross fine melodier. 

Vellykket comeback 

Heldigvis høres det ikke så datert ut som man kunne frykte da det ble kjent at Timbaland, hovedsamarbeidspartneren fra sist, var med på laget igjen. 

Sammen lagde han og Timberlake noen fantastiske låter som står like sterkt den dag i dag, men soundet sitt brant produsenten grundig av da han var på topp på midten av 00-tallet. 

Jevnt over byr «The 20/20 Experience» på en bunke låter av godt nivå, i spennet fra Prince-nikkende funk og nedstrippet r'n'b til følsom, urban popmusikk. 
Med fulltrefferne på toppen er det bare å slå fast at dette er et comeback verdt å låne ørene til. 
