Ingen over, ingen ved siden
Fjorten år etter originalen kommer spillet som igjen bekrefter seriens monumentale status. 
Ingenting tåler tidens tann bedre enn «Civilization». 

Jeg gikk vel i tredje klasse første gang jeg ble introdusert til «Civilization». 

Det nå fjorten år gamle spillet ble gitt til meg av en engelsklærer som på tro og ære hadde sverget å skaffe meg «Sim City» på bare fem disketter. 
Til gjengjeld skulle jeg holde kjeft i timene. 

Etter å ha kommet over den første skuffelsen (han hadde tross alt gitt meg feil spill), gikk det ikke lang tid før jorden, himmelen og stjernene kun eksisterte for dette ene spillet. 
Timene fløy ut av vinduet, og for engelsklæreren min var det neppe et sjakktrekk i kampen om min oppmerksomhet. 

Og slik er det enda. 
«Civilization» stiller i en klasse for seg selv. 

Derfor er det ingen ubetydelig glede å kunne si at det fjerde innslaget i dette gigantiske spilleposet, faktisk er enda bedre enn forgjengerne. 
«Civilization 4» er en elegant modernisering av et bunnsolid spillkonsept, som med høyste respekt har gjort kun ytterst nødvendige endringer. 

Oppskriften er den samme som alltid. 
Det er tidens morgen, og som leder for en av verdens mange sivilisasjoner, må du dra opp rullegardinet og introdusere ditt folk til solen. 

Du tar for eksempel Ghandis skikkelse som leder for det indiske folk, dog med noe utvidet levetid, der du skal lede folket fra flere tusen år før Kristus, til ganske nøyaktig år 2050. 
Du må bygge byer, knytte diplomatiske bånd, knuse motstandere og kanskje vinne romkappløpet i samme slengen. 

Uenig i Bush sin utenrikspolitikk? 
Her får du bevise om du kan bedre. 

Den største forskjellen ligger egentlig på overflaten, i stedet for under den. 

I motsetning til seriens grafiske kjennemerke - et flatt og kjedelig «Risk»-aktig utseende - kommer «Civilization 4» med friske animasjoner, og mulighet til å zoome helt ut til globus-nivå. 

Det ser mer innbydende ut, og du får egentlig en større følelse av patriotisme og kjærlighet for ditt eget land, der du i 3D-stil kan se over landskapet, hvor fjellene og skogen strekker seg ut i evigheten. 
Men, dette er ikke «Half-Life 2»: 
Grafikken er først og fremst informativ og nøktern. 

I det store og det hele er «Civilization 4» mer en forbedring av de tidligere spillene. 
Det som var irriterende før, er luket ut her. 
Ting er fikset på, pusset på og gjort mer kommersielt. 

Det er forresten en god ting. 
Mindre frustrasjon, renere og mer engasjerende innhold. 

Religion er derimot en av de større nye funksjonene som er på plass. 
Denne gangen kan du sverge troskap til islam, kristendommen, buddismen eller hva du nå måtte ønske. 
Religiøs innflytelse på motstanderne er viktig, og du kan vinne favør hvis misjonærene dine kan overbevise et annet folk. 

Men nei, dette er ingen «Israel vs. Palestina»-simulator. 
Det vil ikke oppstå væpnede konflikter basert på religiøse uoverenstemmelser, med mindre du rollespiller det i ditt eget hode. 

Andre småtillegg - slik som muligheten til å stenge grenseoverganger, fostre opp store tenkere i byene (som kan bidra til kulturen din, for eksempel) og en betrakelig utvidet flerspiller - er overraskende nok med på å gjøre «Civilization 4» til seriens nye standard. 

Det er bedre, større og ikke minst mye morsommere å spille. 
«Civilization 4» er et eksemplarisk innslag i en av tidenes mest respekterte og mest innflytelsesrike serier. 
Slik skal oppfølgere være! 

Strategispill som dette gror definitivt ikke på trær. 
En hårsbredd fra terningkast seks. 

PS! 
Lanseres fredag 4. november. 
