En real lettvekter
Britenes for tiden mest populære unge artist virker som en real fyr — en hardtarbeidende, upretensiøs «lad» med forbilledlig åpen musikksmak. 
Det er nesten synd at Ed Sheerans egen musikk ikke har mer tyngde. 

Selv om han i utgangspunktet er en tradisjonell singer-songwriter med kassegitar, inderlig stemme og tekster hentet fra eget liv, er det mye hip hop, R&B og hvitmannssoul å finne på Sheerans andre album. 
Til tider høres han ut som den rene Jarle Bernhoft. 
Samarbeider med Pharrell Williams gjør han også. 
Deres felles låt, «Sing», er kanskje ikke annet enn fluffy radiofyllstoff, men den tilfører i hvert fall albumet litt sårt tiltrengt energi. 

På egen hånd henfaller Sheeran nemlig ofte til klamt føleri. 
At han skriver om seg selv - det er mye drikking og utroskap her - hjelper lite når tekstene som kommer ut er helt upoetiske. 
De mest pregløse låtene hans kunne ha gått inn på repertoaret til et hvilket som helst boyband. 

«Sjekker du telefonen til en 14-åring, finner du ingen album,» sa Ed Sheeran nylig til D2. 
«Det er en låtkultur nå.» 
Han blir med andre ord ikke sur om du nøyer deg med å lagre dine fire- fem favoritter fra «x». 
Resten kommer du jo snart til å glemme uansett. 
