Sjarmerende rampegutt
Dansk tegnefilm som våger å være småfrekk. 

FILM: 
Det er befriende å komme over en barnefilm i 2018 som verken er påtrengende pedagogisk eller politisk korrekt; en som både er småfrekk, rampete og morsom. 
Den danske tegnefilmen «Vitello trenger en far», naivistisk enkel i streken, er en liten sjarmbombe. 
Hovedpersonen tar opp arven fra Astrid Lindgrens Emil når det gjelder å finne på kreativt ugagn. 

Drømmer 

Skikkelsens opphav er den danske barnebokforfatteren Kim Fupz Aakeson og tegneren Niels Bo Bojesen. 
Regissør Dorte Bengtson har overført deres Vitello-figur til filmformatet med stort hell. 
I filmens temasang rappes det om at «Vitello drømmer om de ting han ikke kan få. 
Hva skulle Vitello ellers bruke sine drømmer på?» 

Italiensk 

Akkurat nå er det racersykkel med 60 gear og en pappa. 
Vitellos mamma, moderne kvinne som røyker ut av vinduet eller opp i kjøkkenvifta, sier at guttens far var en tufs med tatoveringer som bare sjarmerer damer. 
Men han var italiensk, og mor og sønn spiser spagetti med parmesan hver dag. 

Det far sier 

Alle Vitellos venner har fedre, og de fleste guttesamtalene handler om hva far har sagt og gjort. 
Derfor kunne Vitello godt ha akseptert en tufs som far; han kompenserer med å klippe sammen en collage av muskler, uniformer og andre maskuline attributter som han henger over sengen. 
Og han tar igjen ved å være bandeleder for serien av guttestreker. 

Ikke for søt 

Kattenapping med påfølgende utpressing. 
Droneflyging med mors mobil over hagegjerdene. 
Når det dukker opp en Vilja i nabolaget som vil være «sjæreste», blir det skikkelig kvalmt. 
De norske stemmene i filmen er gode, og kler Vitellos univers ypperlig. 
Atmosfæren i filmen er søt, men ikke for søt. 
Vitellos mor kan innimellom være en streng bitch, og andre voksne er ikke spesielt forståelsesfulle når Vitello og co. uforvarende lager riper i lakken på biler de egentlig skulle vaske. 
Livet er som kjent ingen dans på roser, heller ikke for barn. 
