Forrykende ny thriller fra Tom Egeland
Går løs på det siste av alle mysterier. 

«Lasaruseffekten» er bok nummer sju i Tom Egelands fascinerende serie om arkeologen Bjørn Beltø, en helt som har navn etter to av pseudonymene til forfatterens oldefar, folkelivsskildreren Jon Flatabø. 

Beltø er en såkalt albino. 
Det vil si at han mangler visse pigmenter i hår, hud og øyne. 
Dette gir ham en særegen framtoning og bidrar til å gjøre Beltø til en slags outsider i tilværelsen. 

Takket være sine meritter er han en kjent figur internasjonalt. 
Han har gjort funn som er de fleste arkeologers våte drøm. 
Men Egeland gjør ham også interessant ved å la ham være en selvgransker. 
«Pennen skraper mot papiret. 
Stille vever jeg mitt spindelvev av minner,» som det står i den første boka, «Sirkelens ende» (2001). 

Et lykketreff 

Den boka ble et lykketreff for Egeland. 
To år seinere kom Dan Brown med «Da Vinci-koden», som ble en verdenssuksess. 
Da det ble kjent at noenlunde den samme intrigen allerede var brukt av Egeland i «Sirkelens ende», eksploderte interessen for nordmannen på det internasjonale markedet. 

I 2007 utga han sin andre bok om Beltø, «Paktens voktere», og deretter har det gått slag i slag. 
Med den nye romanen har han skrevet 3538 sider om Beltø. 
Egeland er vår ledende forfatter innen det som ofte kalles kodekrim, der mysteriene er knyttet til oppdagelsen av hittil ukjente historiske skrifter eller nye, sensasjonelle funn og tolkningen av dem. 

Arven etter Eco 

Umberto Eco fornyet denne sjangeren med sin klassiker «Rosens navn» (1980). 
Alle som har forsøkt noe lignende, står i gjeld til ham. 
Men ikke alle har innsett hvor krevende slike prosjekter er, hvor mye kunnskap som er nødvendig for å gjøre fortellingene troverdige. 

Men det har altså Egeland. 
Han imponerer ikke bare med oppbygningen av spenning i Beltø-bøkene, som man kunne kalle teologiske thrillere. 
Han går stadig dypere inn i stoffet. 
Hans kunnskap om historiske funn, religiøse retninger og spekulative teorier er etter hvert imponerende stor. 
Han kan sjonglere så fritt med dem at det ikke hemmer framdriften i fortellingen. 

Å kontrollere disse kunnskapene er umulig for en vanlig leser. 
«Det meste er diktet opp. 
Men overraskende mye er faktisk sant,» skriver Egeland som innledning til et 35 sider langt «minileksikon» til slutt i «Lasaruseffekten». 
Denne sekvensen forteller noe om hvor grundig forfatteren går til verks. 

Farlige funn 

Oppbygningen av bøkene følger et visst mønster. 
Beltø kommer på sporet av historiske hemmeligheter som gjerne er kamuflert i mystiske skrifter. 

Disse kan være gjemt i skrin eller kister, eller i gravkamre, grotter, pyramider og så videre. 
Poenget er at de opplysningene som avdekkes, er brennbare. 
Noen vil for all del hindre at visse fakta ser dagens lys, og dermed er vi i gang. 
Slik sett er et gjennomgående tema kampen mot autoriteter og deres frykt for sannheten. 

Beltø har vært på sporet av Jesu grav, Babels tårn, den sjette Mosebok og den trettende disippel. 
Bak den nye boka ruver et enda større mysterium: 
«Hva skjer med oss når vi dør?» lyder første setning. 
Beltø sukker: 
«Jeg synes livet er vanskelig nok som det er. 
Døden gjør det ikke noe enklere.» 

Vi starter i Juvdal, der Beltø har hytte. 
Første sekvens følger spenningsromanens mønster ved å la Beltø fortelle om oppdagelser han helt nylig har gjort, samtidig som mystiske skikkelser sniker seg innpå ham i mørket utenfor hytta. 

«De dødes bok» 

Noen vil ha Beltø til å ta et oppdrag som i utgangspunktet er umulig: 
Å finne et babylonsk-egyptisk verk fra oldtida som kalles «De dødes bok», et skrift som ifølge ryktene ikke bare avslører hva som skjer etter at menneskene dør, men også utreder forholdet mellom kropp og sjel. 
Kan sjelen avgrenses fysisk? 
I så fall vil det få konsekvenser som lar seg utnytte religiøst, politisk, filosofisk og ikke minst kommersielt. 

Med dette utgangspunktet har Egeland skrevet en roman som både tilfredsstiller den historisk interesserte leser, den litterære feinschmeckeren og krimelskeren som søker spenning til siste slutt. 

Kloden rundt 

I hva man må kunne kalle en forrykende thriller, beveger Beltø seg fra Juvdal til London, Torino, Roma, Garmisch Partenkirchen før han krysser Atlanterhavet og jages fra New York til Philadelphia, Chicago, Toronto og tilbake til Juvdal. 

Boka har også en kvinnelig helt, Annabelle Craft, som Beltø er mer en gjennomsnittlig interessert i. 
Inn i historien veves alt fra Dødehavsrullene til nazi-tyverier av bokskatter under andre verdenskrig, uten at leseren faller av lasset. 
Vi følger Beltø både gjennom hans personlige dødsangst og den nysgjerrigheten som alltid driver ham, fram mot omkvedet som avslutter boka og kaster et lys over hovedtemaet: 
«Slutten på noe er begynnelsen på noe helt annet. 
Jeg har alltid likt den tanken.» 

Etter å ha lest denne boka, kan vi bare tilføye: 
Enhver som lever, vil før eller seinere finne ut hva. 
