Anmeldelse:Elena Ferrantes knallsterke oppfølging av Napoli-sagaen 

Glimrende briljant. 

Elena Ferrantes firebinds roman-krønike om to napolitanske kvinner, er nå kommet til tredje bind på norsk. 
Lenù og Lina er i ekteskapsfasen, får barn, sliter med uforstandige menn, blir konfrontert med feminisme i det politisk turbulente 60/70-tallet. 

Deres intrikate forhold får ytterligere dybde, med et crescendo mot slutten som springer ut i erotisk kraft. 

Ferrante viser det sosiale trykket i et tett, overbefolket samfunn som Napoli. 
Dagliglivet preges av raseri og vold, falske fasader og strev uten mål. 
Forfatteren lar konfliktene skje i en snedig kontrapunktisk komposisjon. 

Kulturkamp 

Kulturkamp 

Dialekten anvendes hjemme i «bydelen», den velter fram i utskjelling og forbannelser. 
Fortelleren Lenù har kjempet seg fram til et lærd og dannet italiensk, men når det røyner på, slår dialekten inn. 

Slik får Ferrante tegnet et privat-psykologisk portrett av en allmenn kulturkampsone der idyllisering og folklore er blåst bort. 

Til hva? 

Til hva? 

De strever etter å organisere livet, men så blir det livet som organiserer dem. 

En bragd 

En bragd 

Sørsdals evne til å gjøre seg ett med teksten, stoffet, tankekraften hos Ferrante, får den norske utgaven til å stråle. 

Det er alvor tvers gjennom: 

«I eventyra gjer ein som ein vil, i det verkelege livet må ein gjere det ein kan.» 
