Utfordrende ferd
Den behagelige diskoferden gjennom verdensrommet er over. 
Nå setter Lindstrøms interplanetariske romskip kurs for nye mål, med et stopp på planet Zappa. 

Rask suksess 

Hans-Peter Lindstrøm begynte med elektronisk dansemusikk fordi han likte utfordringen. 
Han hadde spilt country og gospel i Randaberg, men i møtet med hovedstadens dansescene tenkte han at dette kunne han også klare. 
Han vant en amatørkonkurranse, reiste rundt som dj og ble hyret inn av verdenskjente artister som remikser. 
Til slutt sa han stopp og konsentrerte seg om å lage egne plater. 

Det har han gjort med stor suksess, ikke minst internasjonalt. 
"Norwegian space disco" er blitt et begrep. 

Variasjon og repetisjon 

Forrige plate var et samarbeid med vokalisten Christabelle Sandoo, en kommersielt lettfordøyelig plate uten at han tok snarveier. 
Lindstrøm er kjent for å finpusse låtene i evigheter; lag på lag på lag med lyd. 

Han må ha tatt seg god tid i studio denne gang også. 
Åtte minutter lange "Magik" er en hel ferd i seg selv, der han er innom en rekke stilarter. 
Det er også platens mest spennende spor med sin blanding av humoristiske innfall, dansemusikk og alt mulig annet. 

Derfra går han over i repeterende "Ouiet place to live", en annen måte å tenke musikk på. 
Sangen stamper i vei med små nyanseendringer de første tre minuttene, før den folder seg ut i andre halvdel. 

Låter er et eksempel på hva Lindstrøm klarer å gjøre ut av en enkelt linje. 
Der er han Mesteren med stor m. 
Gi ham en strofe på fem sekunder og han kan lage en hel plate ut av det. 
Pioneren Vangelis og minimalisten Philip Glass er opplagte referanser, men Lindstrøm gjør tingene på eget vis. 
Han nevner selv Deep Purple-organisten Jon Lord som en av mange inspirasjonskilder. 

Orgelåpning 

Lindstrøm åpner med "No release", et preludium som spreke kirkeorganister burde prøve seg på. 
Deretter går han langt hardere til verks i "De Javu", med en bass som vibrerer som en gummistrikk og masse som skjer i bakgrunnen. 
Romskipet har lettet og vi ser ned på storbyen før ferden går ut i det blå. 
Så går vi i spinn på "Magik", der du må tilbake til Frank Zappa for å finne samme galskap. 

"Quiet place to live" er en ny transportetappe gjennom rommet, før vi våkner til lyden fra syntetiske fugler på en ny planet i "Call me anytime". 
Regnet kommer, alt skifter karakter og der var jammen kirkeorgelet igjen. 
Lyden splintres opp, før Lindstrøm samler bitene og sender alt i samme retning. 
Den gamle dj-en vet hva som skal til. 
Han debuterer for øvrig som vokalist på denne platen, om enn nokså nedmikset. 

Sømløst 

Låtene starter der den foregående slutter, og bare et dobbelt taktslag markerer at vi er over i tittelkuttet "Six cups of rebel". 
Derfra svirrer lyden i nye retninger. 

Over ti minutter lange "Hina" er siste kutt, sparket i gang av trommer før den forsvinner ut i verdensrommet igjen og orgelet markerer en overgang tilbake til første kutt. 
Vi har reist i ring. 
Litt svimle, men klare for en ny runde. 

Beste spor: 
"Magik", "Ouiet place to live". 
