Filmanmeldelse «Tulip Fever»:Emment erotisk kostymedrama 

Softcore-sexy drama mister balansen – og surner. 

DRAMA 

«Tulip Fever» 

USA. 
12 år. 
Regi: Justin Chadwick. 

Med: Alicia Vikander, Christoph Waltz, Dane DeHaan. 

Sophia (Vikander) er foreldreløs og vakker, og blir mer eller mindre kjøpt av en forretningsmann, Cornelis (Waltz), i 1600-tallets Amsterdam. 

Nederland, navet i europeisk handel, er på toppen av sin rikdom. 
Cornelis har skapt seg en formue på krydder – han er «kongen av pepperkorn». 
Men pengene har ikke kunnet kjøpe ham lykke. 
Hans eks-kone og to barn er døde, alle tre. 

Han vil prøve igjen, men ekteskapet med Sophia er fremdeles, etter tre år, barnløst. 
Lidenskapsløst også: 
Den mye eldre mannen er en sånn fyr som kaller forplantningsorganet sitt for «min lille soldat» og roper «avfyr våpenet!» under samleie. 
Sophia, et godt menneske, har en viss sympati for ham. 
Men hun elsker ham selvsagt ikke. 

Les også: 
«Svorske« Lara Croft kommer i 2018 

Hun trøster seg med kokka i huset, Maria (Holliday Grainger), som er ferm, freidig og liksom full av faen – og utstyrt med en bred engelsk aksent for å understreke det. 
Maria er forelsket i en fiskehandler. 
Det er misunnelsesverdig heite greier. 
Da en kunstner, Jan (DeHaan) kommer til huset for å male et portrett av ekteparet, får Sophia sin sjanse, hun også. 
Hun faller knallhardt for den unge kjekkasen. 

Samtidig rir en dille landet: 
Tulipaner! 
De blir importert fra Østen, og løkene er verdt sin vekt i gull. 
Både fiskehandleren og maleren prøver lykken i det knallharde markedet, med vekslende hell. 
Dette bakteppet skal innprente oss at kjærlighet også det kan være en handelsvare, akkurat som pepperkorn og blomster av liljefamilien. 
Og det er mulig å tape stort på forretningene. 

I sin første, mest vellykkede time er «Tulip Fever» et erotisk kostymedrama, full av ung hud, især Vikanders hud (nok til at den har fått 12-årsgrense, faktisk). 
Som sådan er den en slags «throwback» til en mer dydig tid, da «softcore» fortsatt var gangbar vare på kino (altså før pornografi ble omtrent som vann, pumpet rett inn i hjemmene våre via bredbåndskabler). 

For 20 år siden – da Vikanders rolle ville blitt spilt av Gwyneth Paltrow – kunne et sexy, men «smakfullt» kjærlighetsdrama som dette endog ha blitt funnet verdig for veiing i Oscar-sammenheng. 
Det er lite å si på utsmykningen i «Tulip Fever». 
Klærne og de livlige utendørsscenene er upåklagelige i sin tidskoloritt, og interiørene ser ut som de er klippet ut og limt inn fra et maleri av Vermeer. 

Les også: 
Nå vil Hollywood ha svenske Alicia 

Men filmen blir tullete i andre og tredje akt, usikker på om den ønsker å være en slitsom forviklingskomedie (Zach Galifianakis er gudhjelpe med her, i sitt livs verste rolle) eller en tragisk, romantisk ukebladsnovelle. 

Regissør Chadwick har vært i lignende terreng før («Søstrene Boleyn», 2008), og jobber etter en historie av Deborah Moggach og et manus signert selveste Tom Stoppard. 

Han mister tonen i historien, og blir stående i en ulekker spagat. 
«Tulip Fever» surner og blir kjip, komplett med en slutt som etterlater deg med en emmen smak i munnen. 

MORTEN STÅLE NILSEN 
