Filmanmeldelse «Downsizing»:Mikrokaos 

Etter oljen skal vi leve av å forminske hverandre. 

DRAMA/KOMEDIE: Downsizing 

USA, Tillatt for alle 

Med: 
Matt Damon, Christoph Waltz, Hong Chau, Ingjerd Egeberg, Rolf Lassgård 

Regi: 
Alexander Payne 

I en nær fremtid klarer NORSKE forskere å krympe mennesker ned til teskjestørrelse. 
Ja, det er utrolig hva man kan få til med incentivordningen for film- og serieproduksjoner. 

Ekstremversjonen av en Apple-løsning introduseres uansett til verden med Steve Jobs’ sans for dramaturgi. 
Overbefolkningsproblemet er løst! 

I Omaha sliter fysioterapeuten Paul (Matt Damon) med å få livet som stor mann til å gå opp. 
Han satser på en både latere og mer luksuriøs tilværelse i lilleputtkoloniene. 
Matbudsjettet rekker mye lenger når man kun er 13 centimeter på sokkelesten. 
Det hjelper med begeistrende tilbakemeldinger fra venner som allerede har «konvertert» til tilværelsen som Mikro-Midas. 
At man samtidig kan få ren klimasamvittighet, siden teskjemenneskene på alle måter har et redusert karbonfotavtrykk, er også en grei bonus. 
Som elbilister gjør de fleste skiftet av økonomiske hensyn. 

Det finnes selvsagt seriøse krympeentusiaster. 
I naturens hjemland, Norge, er det en egen koloni for dommedagshippier og norske skuespillere med forkjærlighet for torvtak og villsau. 

De gjenværende «store» synes de privilegerte «små» er samfunnssnyltere, og egentlig ikke fortjener stemmerett siden de betaler så lite skatt. 
En lett blanding av Gullivers reiser, Lånerne og den franske tegneserien om Mikrofolket, altså. 

Etter denne lovende opptakten velger derimot regissør Payne (Sideways) å forlate mulighetene for strålende satire, for å i stedet kaste seg inn i en rotete krysning av farse og tragedie. 
I perioder skjer det så lite at man kan lure på om man har glemt historien, og egentlig bare ville lage scenografi med små folk og store ting. 

Heldigvis kastes Dusan Mirkovic (Cristoph Waltz), Pauls nabo i knøttebyen inn for å dra fortellingen videre. 
Han er en akkurat passe parodisk forminskningsprofitør som lever livet på andres luksusbehov. 
Sammen med dissidenten Ngoc Lan Tran (Hong Chau) er dette de eneste gigantene i en fremstilling som prøver å ta for seg nesten samtlige store globale utfordringer, i stedet for å fokusere på noen minneverdige historieløp. 
Det man egentlig vil formidle virker å være at problemer og utfordringer i livet ikke blir mindre av å bli forminsket. 
Det er bare kroppen som krymper. 

Her har man samtidig mistet hodet. 
