Ufokusert og lite minneverdig
Elektropopfavoritten Familjen skuffer. 

ALBUM: 
«Jag vet du kan», synger Johan T. Karlsson på «Natten svart», og setter med det fingeren på hva som er så frustrerende med denne plata, den tredje fra enmannsprosjektet Familjen. 

Etter å ha fått et elektronikasultent indiepublikum til å hoppe i taket til låter som «Det snurrar i min skalle» på debuten, fulgte han opp med altfor forbigåtte «Mänskligheten», breddfull av leken og velprodusert vokalhouse-inspirert elektronika. 

Få minneverdige låter 

Men med «Allt på rött» glipper det. 

Til tross for spor som «Slutet gott», som har den smittende synthmelodigleden i behold, og «Roskilde -94», der Karlsson beveger seg ut på noen riktig fine, Caribou-aktige beats, mangler altfor mange av låtene her fokus, framdrift og minneverdighet. 

Sammensetningen av lys, svevende popvokal og tidvis harde, monotone beats sliter med å finne balansen, og når gitarmelodien kommer inn i «Vi va dom» blir det bare feil, samme hvor fin den er. 

Rolige høydepunkter 

Det som fungerer best er faktisk de helt rolige, instrumentale stundene: 
Skimrende «Missan» og «Ocean», der baklengsgitar og orgel plasserer låta et sted mellom det mest nedpå fra Spiritualized og Stone Roses. 

Men de virkelige toppene mangler, og når ikke de er der for å veie opp for svakhetene, klarer ikke denne plata å holde på interessen. 
