Donald Trump-simulatoren
Ifølge mange, er New York verdens beste by. 
Gjør deg klar til å lage en blåkopi i et av verdens mest gjennomsnittlige strategispill: 
«Tycoon City: New York». 

«I want to be a part of it. 
New York, New York» synger Sinatra. 

Dette er din mulighet til å «be a part of it». 
Eller rettere sagt «make a part of it». 
For her skal du innta rollen som eiendomsmagnat i en av verdens største byer, nemlig New York. 

Du vil se «the greatest city on earth» vokse fra en spe barndom, til å bli en koloss av en metropolis. 
Du vil se bedrifter etableres og falle, du skal knuse dine motstandere og kave deg til toppen av sosieteten. 
Alt til lyden av klirrende penger i kassen, naturligvis. 

For i «Tycoon City: 
New York» overtar du en stilling rikingen Donald Trump er mest kjent for i virkeligheten. 
Du trenger ikke sveisen, men det hjelper å ha forretningsteften hans. 

Spillet er bygd opp i to deler du velger fritt mellom: 
Enten sandkassemodus, eller en litt mer historiedreven kampanjemodus. 
I sistnevnte begynner opplevelsen i Greenwich Village, en jordnær del av New York, hvor du skal legge grunnsteien for byen ved å bygge. 
Bygge mye. 

På den positive siden, gjør «Tycoon City: New York» en uhyre god jobb i å gi deg en livaktig simulasjon av storbyen. 
Du kan bygge hundrevis av ulike bygninger, hvert gatehjørne oser av karakter og særegenhet, og tusenvis av mennesker labber gatelangs for å gi det hele liv. 

Grafikken er overraskende god, og du vil i praksis kunne zoome fra fugleperspektiv til hundeperspektiv. 
Det digitale New York har aldri vært mer overbevisende å se på. 

Men som vi alle vet innen nå: 
God grafikk gjør ikke et spill fornøyelig. 
Og det er absolutt intet unntak for «Tycoon City: New York». 
Det er på det viktigste at det svikter, selve opplevelsen rundt å skulle bygge. 
Her er detaljnivået, paradoksalt nok, for dårlig. 

I all hovedsak skal du bygge forretninger i form av bygninger. 
Det kan være restauranter, leilighetskompleks, teatere, nettkaféer, skobutikker eller stort sett hva som helst annet. 
Det finnes bokstavelig talt drøssevis av dem. 
Dessverre er de alle, i praksis, helt like. 

For selv om du skal plassere en restaurant her og en elektronikkbutikk der, har du stort sett ingen innflytelse på disse forretningene utover selve plasseringen på kartet. 

Straks forretningen er plassert, kan du legge til noen skilt, et par bord og noen andre effekter som skal gjøre den unik. 
Men dette føles syltynt, et langt steg fra den du for eksempel ville funnet i en restaurantsimulator, og blir en ren, uinspirerende rutine. 

Selv om det koster penger å bygge forretninger, koster det poeng å oppgradere dem, poeng du får ved å bygge nye forretninger. 
Dette er et fullstendig ubrukelig system som gir deg absolutt ingen relasjon mellom det å tjene penger, og det å kunne skape bedre forretninger. 

Du får ingen forhold til forretningen. 
Det tar noen få sekunder og fem museklikk å etablere den, og etter det går den straks i glemmeboken før du går videre til neste eiendom. 

Du kan gjerne bygge 15 butikker på 10 minutter. 
Du kan ikke navngi dem, gi dem et personlig preg, eller på noen måte legge ditt stempel på den. 
Du ender opp med å eie gjerne hundrevis av skobutikker og restauranter, uten at det virkelig føles som du utretter noe. 

Men pengene vil heldigvis strømme inn. 
Etter hvert åpner nye deler av New York seg, og du må bygge stadig flere forretninger for å holde tritt med konkurrentene. 
Spillet gir deg noen gode verktøy for å analysere markedet og se hva innbyggerne ønsker av nye fasiliteter. 

«Tycoon City: New York» ender opp med å være spennende å se på, men ikke særlig spennende å spille. 
Strateginivået er for tynt. 
Beklagelig, da dette spillet er ment for strateger. 

På en annen side er det nok et hav av ivrige «The Sims»-mennesker der ute, som faktisk kan finne et passende strategispill i «Tycoon City: New York». 
Kan du se bort fra det faktum at det ikke strategisk dypt, er det fremdeles en interessant, dog enkel New York-simulator. 

Tro bare ikke dette er en slags salig blanding av «Capitalism», «Sim City» og «Pizza Tycoon». 
En slik mutasjon ville vært en beundringsverdig skapelse - hvis den fantes. 

Ingen vits i å «start spreading the news», altså. 
