Plateanmeldelse:Ylvis - «Volume 1» 

TV på CD. Ganske moro likevel. 

﻿Man kan spørre seg hvem dette «debutalbumet» er til for. 
Brødrene Ylvisåker gjør det selv, i CD-ens (ja, CD!) takkeliste, der de på flottenfeiersk utenlandsk, altså engelsk, slår fast at det bare kommer til å selges på Coop Norge uansett. 

Hvorfor lytte til disse 10 låtene i Wimp eller Spotify, enn si kjøpe dem på CD (ja, CD!), når det jo er atskillig mer gøy å se dem, med sine akkompagnerende videoer fra «I kveld med Ylvis», på YouTube? 

Vel. 
Ikke vårt problem. 
Er «Volume 1» noe festlig å «bare» lytte til da? 
Til tider. 

Bård og Vegards store fordel er at de – i likhet med den suverene, hakket mindre surrealistiske amerikanske hiphop-paroditrioen The Lonely Island – har en genuin følelse for dette med musikk. 
(Dette i kontrast til Boyzvoice, for eksempel, der det var meningen at musikken skulle være grufull). 

De har et godt øre for diverse popsjangeres mest tøysete særegenheter, og mer enn dugendes sangstemmer. 
De har ikke minst dyktige samarbeidspartnere. 

Fremst blant dem Stargate, selvsagt, Norges mest suksessrike produksjonsteam. 
Tor Erik Hermansen og Mikkel S. Eriksen bidrar på halvparten av kuttene her. 

To av disse, «Yoghurt» og «Mr. Toot» – henholdsvis en åndeløst absurd funkpoplåt med mye gøyal ad libing og en liksom-eksotisk grisefestslager som er dårlig nok til å gjøre det skarpt i Eurovision Song Contest – er blant platens absolutt beste: 
Like morsomme uten bildene. 

Det samme kan man ikke si om den Foo Fighters-aktige maserocken i «Shabby Chic». 
Ei heller «Trucker’s Hitch», «Da vet du at det er jul» eller Kraftwerk-pastisjen «Ytterst på tissen», som ikke er så veldig festlige med videoene en gang. 

Bedre da med «I Will Never Be A Star», strålende selvironisk sunget av lillebror Bjarte, som er full nok av knappetrykkende pomp-og-prakt popballadeklisjeer til at den kunne blitt en hit på «ordentlig». 

«The Cabin» parodierer pulete R & B med brukbar lattergehalt («you know there’s no such thing as bas weather / only bad kleather»). 
«Massachusetts» tar det gospelsyngende «We Are The World»-trikset, og preker småartig om multikultur og homoseksualitet. 
Den reddes i land i form av koret («confused!»). 

10 låter som er best på TV altså, subsidiært en flott og nymotens EDB-maskin. 
Som CD blir den veldig «hit and tiss». 

BESTE LÅT: 
«Yoghurt» 

MORTEN STÅLE NILSEN 
