Konstruktivt tungsinn
Crystal Castles er litt mindre skumle, men fortsatt fandenivoldske 

Album: 
Da den kanadiske duoen Crystal Castles krøp frem fra en av de mest foruroligende elektrokrokene i 2008, lot mange seg forhekse av deres illevarslende dataspill-beats og forvridde vokal. 

Deres tredje selvtitulerte album er duoens snilleste til nå, selv om sukkerspinn og regnbue fortsatt holdes utenfor rekkevidde med låter som «Plague», «Wrath of God» og «Mercenary». 

Elementene er de samme som før, stakkato fandenivoldskhet, synther dratt ut fra et teknisk sammenbrudd i helvetes forgård, og ikke minst Alice Glass og hennes uforståelige skrømtvokal i høye og lave frekvenser. 

Crystal Castles har klart å rendyrke sin form for elektrouhygge et sted mellom ytterpunktene i den bitende elektronoisen på «Insulin» og den bleke skjønnheten i «Child I Will Hurt You». 

Selv om duoen på langt nær alene innenfor segmentet, viser de seg igjen som innholdssikre leverandørene av mørk og mystisk elektro - tydeligvis er ikke alt tungsinn destruktivt. 
