For trygg for sitt eget beste
ORBO blir stadig mer anonym. 

Ole Reinert Berg-Olsen ble eninstitusjon som bandleder i ORBO and The Longshots, og har som produsent ogstudiomusiker satt sitt lekre preg på mang en utgivelse. 
Som soloartist holderderimot osingen på å male seg inn i et hjørne. 
EP-en «Man O'War» (2014) var i glattestelaget, men komposisjonene og arrangementene bød på en viss grad av motstand.Det gjorde at utgivelsen fungerte; det var en klar og tydelig visjon som skinteigjennom de fleste av låtene. 
Likevel var det noe illevarslende over at en såhabil tradisjonsrocker som ORBO hadde begynt å lefle med radiovennligamericana-softrock. 
Med «Safe & Sound» tar ORBO skrittet fullt ut, ogparkerer seg selv i tryggeste poprockland. 

«Everything Might Change» durer i vei uten å gjøre nevneverdig, mens «Time» ibeste fall låter som om den kunne vært et forlenget, rolig mellomparti fraåpningslåten. 
«Telling You Now» velter seg i de fleste klisjeene som finnesinnen sjangeren, mens countrysoftrockeren «Time To Move On» låter like generiskher som på EP-en fra tidligere i år, bare at den nå er blant likesinnede. 
ORBOsstørste problem er at flesteparten av låtene kunne vært skrevet og fremført aven hvilken som helst annen artist innen samme sjanger; det går lenge mellomhver gang man tenker at «dette er typisk ORBO». 
Og da er mye tapt. 
Hør bare på«You Win Again», en i og for seg velspilt låt som likevel feiler fordi den ikkevil noe som helst annet enn å bare behage. 
Det er en ærlig sak, men å bygge ethelt album på en slik taktikk kan bli i meste laget. 

Som regel stryker ORBO lytteren med hårenes retning, men i ny og ne rufser hanlikevel til pelsen. 
Da åpenbarer det seg en helt annen artist: 
«Circus Or TheClown» har noen fine melodilinjer og god dynamikk, og «Ridin' The Waves» gjørmye artig med subtile virkemidler som progresjoner og taktskifter. 
Den søvnigeørkenrockeren «Man O'War» fra EP-en med samme navn er fremdeles en flott låt,mens «Man For You» har akkurat nok sjarmerende honkytonk i skjørtekantene tilat den fenger. 
ORBO er på sitt beste når han er sentimental uten å ty tilklisjeer og melankoli, det er som regel da han også lar temaene strekke seglitt større enn det som er normalt for poprock av dette slaget. 

«Safe & Sound» har et svært begrenset uttrykk. 
Flesteparten av låtene glirover i hverandre, og man skal lete lenge for å finne noen form for motstand ikomposisjonene. 
Det gjør at det blir vanskelig å identifisere begrunnelsen foralbumet. 
Og det skorter ikke akkurat på enkel og trivelig poprock her i verden. 
