Fikk sparken av Ozzy
Mye skrål og lite ull fra Zakk Wylde. 

||| 
ALBUM: 
«Order of the Black» gjør som de fleste andre Black Label Society-platene. 

Den viser at tidligere Ozzy Osbourne-våpendrager, Zakk Wylde, er en av de siste 20 års mest særpregede hardrockgitarister, og en helt passe låtskriver. 

Det betyr mye tung riffmoro med obligatoriske overtone-«squik» i bøtter og spann. 
Særpreg er en dyd, men det blir mye i løpet av 14 låter. 

Ellers er det er fortsatt bredbeinte riff med et en liten eim av sørtsatsrock i anslaget som er programinnholdet. 

Disse pensles ut over alt fra patosladne pianoballader, dem er det mange av, til buldrende tungrockmanifest, som den moderat spenstige åpningen «Crazy Horse» og hissige «Godspeed Hell Bound». 

Det er moro i riktige mengder, men Black Label Society har et problem i Wyldes begrensede vokalferdigheter. 

Det blir mye dagen-derpå-skråling, noe som gjør «Order of the Black» noe tafatt i all sin formelpregede lettvinthet. 
