Forutsigbar romantikk
Regissør Lone Scherfig har en frisk fortellerformel fra Dave Nicholls bestselgende bok, hvor vi følger skjebnene til to mennesker over to tiår på den 15. juli. 

Men det eneste som overrasker i den ellers svært forutsigbare formelromansen at den innimellom har en morsom dialog. 

Scherfig viste med filmer som «Italiensk for begynnere» og «An Education» at hun er god på karaktertegninger. 
Det gjelder også i «One Day». 

Emma (Anne Hathaway) og Dexter (Jim Sturgess) blir først kjent på eksamensfesten på tampen av en treårig utdanning. 
Etter å ha tilbragt natten til 15. juli 1988 sammen, uten at noe skjer, følger vi deres liv, sammen og hver for seg, på den datoen. 

Overgangene flyter, manuset, skrevet av Nicholls selv, har en del humor og varme og kjemien mellom Hathaway og Sturgess funker fint. 
Hver for seg, derimot, blir de raskt platte karikaturer. 
De irriterer mer enn de skaper engasjement. 

Men selv deres små gnister av underholdende samspill i av og til absurd komiske omgivelser, veier ikke opp for at «blir de/blir de ikke sammen»-dilemmaet aldri blir spennende. 

Det du sitter igjen med er opplevelsen av déjà vu hundreogørten. 
