Skjønne Judy og seks briter til
Britisk dramakomedie om pensjonister som får en ny opplevelse av livet ved å reise til India. 

The BestExotic Marigold Hotel 

Regi: 
JohnMadden. 
Med: 
Bill Nighy, Maggie Smith, Tom Wilkinson, Judi Dench, Dev Patel,Penelope Wilton, Celia Imrie, Ronald Pickup, Tena Desae. 
England 2011. 
2time 3 minutter. 
Aldersgrense: 
Tillatt for alle. 
Egnethet: Ungdom/voksen. 

Hva gjør du den dagen du synes livet har gått fra deg ogresten bare er trist? 
Sturer og syter, eller satser på at det ennå finnes gylneopplevelser å nyte og skatter å grave fram? 
Her er feel-good-filmen om noenpensjonister som får ny erkjennelse i India. 

Mosaikkfilmen er blant de merdristige sjangere en regissør kan gi seg i kast med. 
Det krever atskilligeleganse å flette sammen skjebnene til et ektepar og fem enslige slik at vi fatterinteresse for dem alle. 
Samtidig bør hendelsene som bringer dem sammen, virkenoenlunde tilforlatelige. 

John Madden (Shakespeare in love)har fått et manus mellom hendene (bygd over en roman av Deborah Moggach) somsender sju aldrende briter til det de tror er et staselig, indisk hotell – TheBest Exotic Marigold Hotel – i den livlige byen Jaipur. 

Det kunne blitt et stort gjesp,men når regissøren har med seg noen av de dyktigste skuespillerne i denbritiske stallen, er han berget. 
Bare å se skjønne, ytterst drevne Judy Dench(hvem skulle tro hun er 77 år) utfolde seg som enken Evelyn, er en nytelse.Scenen der hun lærer opp indiske telefonselgere i å bli mer menneskelige ernydelig. 

Også Dench’ jevngamle kollegaMaggie Smith eksellerer. 
Hun spiller hoftesyke Muriel som er kommet for å blioperert raskt og billig. 
Problemet er at hun er livredd fargede mennesker, noedet vitterlig finnes en del av i milliardlandet hun er havnet i. 
Bill Nighyutnytter sin velkjente, rare mimikk og hengslete kroppsholdning som den lojaleektemannen Douglas, gift med den altfor bitre kona Jean (Penelope Wilton). 
Dertil levendegjør Tom Wilkinson, Celia Imria og Ronald Pickup hver sin ensligeog ensomme skikkelse som lengter etter et nytt menneske å dele livets siste årmed. 

En stund truer det med å bli forheseblesende idet pensjonistene ønskes velkommen av verdens mest naivehotelldirektør, unge Sonny (Dev Patel, Slumdog millionaire). 
Han insisterer påat alt som er falleferdig i herberget, snart er i sin skjønneste orden. 
Det erdet ikke, innser britene. 

Men gradvis blir man vant til denunge inderen og kan la seg fornøye og sjarmere. 
For det er nettopp ikollisjonen mellom ungdommens indiske, superoptimistiske livsholdning – «detordner seg alltid» – og pensjonistenes livstrette, britiske bekymring – «dettelandet er skremmende» – at Maddens figurer åpner seg for nye erfaringer og tørå endre seg. 
Lett og luftig, ganske forutsigbart, men likevel underholdendevever han skjebnene sammen og lirker samtidig inn noe vesentlig: 
Hold nå oppmed å klage, vær heller vennlig mot den du lever med. 
Tro ikke at alt er overselv om et kapittel i livet tok slutt – en ny oppgave kan bli en meningsfullepilog. 
Og så til slutt: 
Våg å velge kjærligheten mens det ennå er tid. 
