Gutta på bærtur
Kongofilmen halter, mangler viktige forklaringer. 

FILM: 
Den siste scenen i Marius Holsts film «Mordene i Kongo» viser Joshua French og Tjostolv Moland ved siden av hverandre i blafrende høyt gress på en afrikansk slette. 
Begge løfter hendene, sikter og skyter. 
Men de har ingen våpen. 
Var alt bare en lek? 
Var gutta på bærtur? 

Ingen sannhet 

Leken har i alle fall kostet Norge flere millioner kroner, ett selvmord og et åtte år langt fengselsopphold. 
Den har kostet Kongo omtrent like mye i tapt anseelse og befestelse av mytene om det svarte, ville og voldelige indre Afrika. 
Og det er bare et tåpelig reklamejippo når Aksel Hennie, som spiller Joshua French, hevder at filmen forteller sannheten om hva som skjedde på vei til Kisangani i Øst-Kongo i 2009. 

Kjøtthuer 

Vi er Rambo 1 og 2, kjøtthue 1 og 2, spøker Moland (Tobias Santelmann) og French flere ganger i filmen. 
Det er ikke vanskelig å underskrive begge attestene, men det er i det minste befriende at filmen ikke er noe bevisst forsøk på å lage et helteepos. 
French har riktignok en lang – og autentisk, hvis vi skal tro tidligere manusforfatter på filmen, Nikolaj Frobenius – monolog om hva slags «menn» de to er: 
Genetisk disponerte voldsmenn, krigere som ikke passer inn i det «softe» Norge. 

Haltende historie 

Men filmen halter, etter mitt syn, fordi den unnlater å gi en inngående forklaring på oppdraget i Kongo. 
Hva var den ideologiske motivasjonen for å ta seg inn i «mørkets hjerte» og støtte opprørslederen Nkunda? 
Hva fikk to norske ekssoldater til å bli leiesoldater i Afrika? 
Løfter om rikdom? 
Politisk ideologi? 
French romantiserer omkring Molands personlighet: 
Han var ingen morder, han var en killer. 

Flere versjoner 

Filmen hopper fram og tilbake i tid. 
Fra fengselsoppholdet der French soner alene etter at Moland har begått selvmord, bakover til deres felles soning og rettssaken, og flere ganger innom den kvelden skuddene falt som drepte sjåføren Kasongo. 
Skuddscenene filmes av og til i droneperspektiv. 
Hva om skjer er helt uklart, og filmen gir flere avvikende versjoner av hendelsesforløpet. 
Det er med andre ord fortsatt bare Joshua French som kan gi en sannferdig forklaring på mordet i Kongo. 

Det vil han ikke. 
I filmen forsøker UDs utsendte Ane Strøm Olsen (Ine Jansen) å få French til å gå for versjonen om at Moland – som da er død – drepte sjåføren, for at French skal slippe unna. 
Det var i alle fall nytteløst; som vi alle vet ble French også dømt for å ha drept Moland. 

Galskap 

Scenene fra fengselslivet – altfor lange, selv om det dreier seg om åtte år – blir hovedfortellingen i denne filmen. 
Som forventet er jo det temmelig brutalt, med vold, sykdom, kakerlakker og økende galskap hos Tjostolv Moland. 
Tobias Santelmann overbeviser som den gradvis mer forrykte sørlendingen som kaller seg Afrika-anarkist. 
Aksel Hennie – som spiller eneste overlevende og dermed en sterk premissleverandør for storyen – får utøve en mer sympatisk rolle i samspillet mellom de to. 

Som flere har antydet tidligere; eneste helten i denne fortellingen er Joshuas mor, Kari Hilde French. 
Det inntrykket bare forsterkes etter denne filmen. 
