Filmanmeldelse:Tullmannens læregutt 

Nesten et år forsinket, og utsatt til filmbransjens svar på dødens forværelse – januarmåned. 

USA. 
11 år. 
Regi: 
Sergey Bodrov. 
Med: 
Ben Barnes, Julianne Moore, Jeff Bridges. 

Dette er en slik film man umiddelbart, vi snakker i løpet av det første minuttet med spilletid, skjønner at kommer til å bli nesten transcendentalt verdiløs. 

Og «Seventh Son – den siste lærling» «skuffer ikke»: 
Dette oppkoket av «moderne» fantasy-klisjeer – ja, den har hekser; ja, den har drager; ja, den har en «magisk stein», kan du vel skjønne – kan være den mest avsindig sjelløse CGI-suckathonen siden «Van Helsing» (2004). 

Historien er det samme gamle førmoderne «godt mot ondt»-dilldallet, simpelt gjenfortalt utelukkende som et påskudd for å «motivere» et par dølle slagscener. 

Gode skuespillere – Jeff Bridges (som en snøvlende vismann, ikke ulik han der trollduden i utbrettcoveret på Led Zeppelins fjerde album) og Julianne Moore (riktignok ganske deilig som den sorte onde heksedronningen, ikke ulik Angelina Jolie i «Maleficent») – skusles bort og ydmykes. 

Mindre gode skuespillere tygges opp og spyttes ut. 
Ben Barnes er blek og uinteressant i en blek og uinteressant helterolle. 
Kjæresteemnet hans, svenske Alicia Vikander, må gå rundt og proklamere dialog som dette: 
«Det blir sagt at når en heks berører hånden til mannen som skal gå ved hennes side i skinnet av en fullmåne, vil det komme en blå gnist». 

MORTEN STÅLE NILSEN 
