Utstilling:Strålende, overveldende, ren nytelse 

Strålende, overveldende, ren nytelse. 
Trond Borgen bruker sterke ord i sin omtale av Kitty Kielland-utstilling i Stavanger kunstmuseum. 

Stavanger kunstmuseum: 
Fri luft – Kitty L. Kielland. 
Maleri, tegning. 
T.o.m. 29. okt. 

«Hvad derude ligger af storhed og fattigdoms rigdom, af finhed i linier og af overvældende magt ved siden af øm rørende mildhed ... at dette er min natur,” dette er hva Kitty Kielland så gjerne vil formidle og det programmet hun formulerer om sitt Jæren-maleri, i et portrettintervju med Christian Krohg i 1891. 
Det er hun som oppdager det jærske landskapet kunstnerisk og som etablerer jærmaleriet som nyskapende og friskt fra slutten av 1870-årene. 
Hun får raskt følge av flere, bl.a. Eilif Peterssen og Nicolai Ulfsten. 

At det kom til å skje skje akkurat da, hang sammen med minst tre forhold: 
Gude hadde oppfordret sine elever til å se seg om etter motiver i sitt lokale landskap; nasjonalromantikken var blitt avløst av en naturalisme, en mer nøktern realisme uten åpenbare idylliske eller nasjonale overtoner; og Jærbanen ble ferdig i 1878, noe som gjorde Jæren langt mer tilgjengelig. 

Overveldende 

De konkrete resultatene av dette kan vi denne sommeren studere i den omfattende utstillingen av Kitty Kiellands malerier som Stavanger kunstmuseum har organisert i samarbeid med Lillehammer og Haugar Vestfold kunstmuseer. 
Førsteinntrykket er overveldende: her er 15 av hennes «Torvmyr»-motiver samlet i ett overblikk; her følges utviklingen fra hennes tidligste forsøk, via franskinspirerte suksesser på Salongen i Paris, til de modne jærmaleriene utover 1880-tallet og senere, og ikke minst til Kiellands sterke og banebrytende formidling av nyromantikken fra 1885. 
Her er også interiørmotiver og del krydder i form av tegninger, fotografier, tekster (en lyttestasjon med hennes og brorens noveller). 

Det jeg ser her er den sterke, samlende hånden og det skarpe blikket til utstillingens kurator, Inger M. L. Gudmundson, som har gjort en formidabel jobb, både med utvalg og montering. 
F.eks. har hun, for å gjøre det enkelt å sammenligne, plassert omkring i utstillingen noen malerier av andre kunstnere (bl.a. Gude, Hertervig, Peterssen.), markert med tittelskilt i annen farge – dette er gjennomkuratert ned til minste detalj. 

Informasjon om andre utstillinger og kulturarrangement finner du her. 

Innsikt 

Resultatet er ren nytelse; kuratorjobben er forbilledlig. 
For i tillegg til den åpenbare gleden ved å kunne studere godt malte bilder, skaper kombinasjonen av den vel gjennomtenkte monteringen, de informative tekstplansjene og den svært fyldige katalogen grunnlag for dypere innsikt i og forståelse av dette kunstnerskapet, både i seg selv og i en større sammenheng. 

Kitty Kielland var en pioner på flere måter; hun tilhørte den første norske generasjonen med kvinnelige kunstnere som maktet å slå seg fram internasjonalt, og – sikkert farget av problemer og erfaringer med dette – hun ble en sterk talskvinne for kvinnekampen, ikke minst gjennom det hun skrev. 
Landskapsmaleriet hadde hittil vært forbeholdt mannlige kunstnere; Kielland renset det for mannens begjærende blikk og for hans framstilling av sublim dramatikk i naturen. 

Det er denne kjønnede forståelsen av kunstnerrollen Tone Lyngstad Nyaas diskuterer i sin katalogartikkel, og hun skriver om vannspeilets melankolske stillhet i sommernattsbildene, om landskapet som melankolsk rom. 
Kiellands grundige erfaring med naturalismen i maleriet får henne nå, først med «Efter solnedgang», 1885, og så bl.a. med «Sommernatt» 1886 og «Aftenlandskap – Stokkavannet» 1890, til å balansere realismekravet om det sannferdige maleriet med interessen for å uttrykke stillhet og atmosfære i et landskap som sommernattslyset forvandler til bærer av naturmystikk, hvor detaljene forsvinner og formene blir rundere, mykere. 
Et stemningsmaleri som aldri blir sentimentalt eller søtladent. 
Nyaas uttrykker dette presist: 
«Vannspeilets suggererende kraft skildres med en affektiv form for realisme.» 

Fri luft 

Utstillingen gir oss rikelig anledning til å studere nettopp dette, og mye mer, ved Kiellands malerkunst. 
Se f.eks. på hennes flotte håndtering av det nye friluftsmaleriet – at fargene nå fantes på tuber gjorde det mulig for kunstnerne å male sine bilder ute i naturen, ikke inne i atelieret. 
For Kielland er resultatet forbløffende: hun lyser opp sine motiver og gjør dem dagklare og koloristisk svært levende, som i «Kystlandskap, Jæren,» «Fra Jæren, Hummerfiskere» og «Innhøsting, Kvalbein» (1883-84). 

Utstillingens kjerne er Kiellands «Torvmyr»-motiver. 
De endrer seg også gjennom hennes utvikling av friluftsmaleriet; de blir lysere, klarere og får en slående rikdom av fargenyanser. 
Håndteringen av fargene er like slående i noen malerier hvor abstraksjonen går svært langt. 
Som i det lille motivet «Fra Sølyst,» 1980-tallet, og et udatert «Torvmyr» (kat.no.77) med abstrahert flatekarakter som faktisk bringer tankene mot samtidskunstnere som Arvid Pettersen og Per Kirkeby. 

Like stor abstraksjon ser jeg i «Sandvikselven,» 1890, et rent flatemaleri som i sin helhet bæres av de matt glødende fargene. 
Det er malerier som dette som viser at selv om Kitty Kielland ikke tilhørte den internasjonale avantgarden, så var hun likevel langt framme i sitt arbeid med å gjøre maleriet til aksjonsfelt for rent maleriske finesser. 

Utstillingen er en strålende markering av kunstmuseets 25-års jubileum. 
Den viser med stor kunstfaglig tyngde at Kitty Kielland var en markant kunstner i sin samtid og at hun har en solid plass i norsk kunsthistorie. 
