Ujålete inder
Alt var bedre enn sist gang vi besøkte Riwaj, men ikke godt nok til å forsvare prisnivået. 

Noen ganger er ingen ting ålreit. 
Da Robinson og Fredag besøkte Riwaj for et drøyt år siden, endte det med massiv skuffelse over mat og service. 
Men sånt kan skje den beste, og mange har skrytt av denne indiske nykommeren i de gamle lokalene til Sult på Grünerløkka. 
Så spisevennene tok mot til seg, og ga restauranten en sjanse til. 

Denne gangen gikk det atskillig bedre. 
Robinson og Fredag fikk bord ved et av de store skyvevinduene i det hyggelige lokalet, og det var fortsatt varme nok i høstlufta til at de var trukket fra så man både kunne se og høre folkelivet på Løkka. 
Det var stadig folk innom for å hente take away — som denne hverdagskvelden må ha stått for en like stor del av omsetningen som gjestene i det halvfulle lokalet. 

En sjenerøs bunke papadam med det tradisjonelle tilbehøret dukket raskt opp, og vennene bestilte sjenerøse 0,7-liters flasker med indisk Chakra-øl. 
Forrettene kom også raskt på bordet. 
Mens de smakte, stusset Robinson litt over at flere restaurantanmeldere har omtalt Riwaj som noe nytt og «moderne» i byens tilbud av indisk mat. 
Som det meste på menyen, er både Onion Bahjia, frityrstekte løkringer laget med linsemel, egg og urter; og Samandri Rattan, kongereker marinert med chili, rosmarin og safran, gamle travere i det indiske kjøkkenet — og fast inventar på flere andre indiske steder i byen. 
Løkringene var meget gode, mens kongerekene hadde vært det om kokken hadde vært noe mer forsiktig med saltet. 
Begge rettene var temmelig fantasiløst anrettet på oppklippet salat med snittet agurk og appelsinskiver — omtrent så lite moderne det går an å få det. 

- Det er riktignok et par litt utradisjonelle ting på menyen, men dette stedet er vel egentlig mer ujålete indisk enn egentlig moderne indisk. 
En slags tredje kategori, som verken har respatex-preget fra de rimelige stedene på Grønland eller det litt overpyntede etnisk kitsch-preget til noen av de mer eksklusive familiedrevne indiske restaurantene. 

På Riwaj er bordene uten duker, møblene uten utskjæringer, og lokalet ikke mer pyntet med indisk kunst og håndverksgjenstander enn at det etter en rask ryddeaksjon ville kunne huse et kjøkken av en helt annen nasjonalitet. 

Den hyggelige og oppmerksomme kelneren var nyansatt, og hadde ikke kunnskap om alt på menyen. 
Dermed var det ikke så mye hjelp å få med hovedrettene, men Robinson gikk for Buttered chicken, mens Fredag tok sjansen på Riwaj Sharabi Gosht, lammekjøtt kokt i karrisaus med whisky. 

Kyllingen med den fete, aromatiske sausen basert på blant annet løk, fløte, kokos, mandler, smør og sennepsfrø var god, men ikke den beste varianten Robinson hadde smakt. 
Det var aldri noe spørsmål om ønsket styrkegrad — kanskje det er dét som menes med moderne indisk? 
— og i dette tilfellet hadde kokken vært litt for gjerrig med de sterke krydderiene. 

Fredags lam var, i likhet med forretten, i overkant salt, men ellers meget velsmakende, med rike, mørke toner og det lille preget av whisky. 
Tilbehøret besto av ris, verken mer eller mindre. 
Den var litt tørrere enn den burde være, og litt mindre varm. 
Nanbrødet med hvitløk de hadde bestilt til var temmelig lite til å forsvare prislappen på 55 kroner, og kunne heller ikke konkurrere smaks- eller teksturmessig med det som kommer ut av tandooriovnen på for eksempel Jewel of India i Oscars gate. 

Men mette ble de. 
Så mette at de sto over dessertene, erfaringsmessig det indiske kjøkkenets akilleshæl, og nøyde seg med to kopper helt grei espresso fra automat. 
Den store, italienske espressomaskinen av den gamle skolen sto dessverre avslått og ubrukt ved siden av. 

- Rett skal være rett. 
Alt er bedre enn sist, og magen rumler ikke faretruende denne gang. 
Men det er fortsatt et stykke igjen til det beste man får av indisk her i byen. 
Og med hovedretter til over 200 kroner legger de seg så høyt i pris som indisk restaurant at jeg synes man burde kunne forvente enda litt bedre, både av smaker og tilbehør, fastslo Fredag. 

- Ja. 
Det blir nok Jewel of India igjen neste gang. 
Hvis vi ikke skal prøve den gamle traveren Mother India oppe i Pilestredet, da, istemte Robinson. robinson&fredag;@dagbladet.no 

Velg en tag for type anmeldelse! 
En av disse: 
