God ikke-krim for krim-folket
Er dette krim eller ikke? 
Det betyr ingenting. 
For det er godt. 

Jeg vet sannelig ikke om "Kenneth Bergstrøm II" kan kalles en krimroman, men velger å gjøre det likevel. 
For det finnes definitivt forbrytelser i denne psykologiske studien av den unnselige hverdagsfyren Idar Vik. 

Boken handler nemlig om Vik, en nesten usynlig reisebyråansatt som lever et rutineliv gråere enn gråstein. 
Ingenting i livet hans er spennende, ingenting vekker begeistring, ingenting skiller den ene dagen markant fra den andre, ingen gidder høre hvis han snakker — han har forresten ingenting å si. 

Så, plutselig, blander noen ham sammen med tv-reporteren Kenneth Bergstrøm. 
Der og da får livet en ny retning, Vik får en mulighet til å være interessant, en anledning til å spille hovedroller i eget og andres liv. 
Han får historier å fortelle - ikke egne, selvsagt, han opplever jo ingenting, men reporter Bergstrøm sine historier, plukket opp fra bøker eller sendinger eller eget hode. 
Han får et blikk som kan løftes inn i andres blikk, han skaper forventninger rundt seg, han begynner å glede seg til morgendagene, og han får kvinner. 

Kan dette ende bra? 
Selvsagt ikke. 
Vik blir besatt av Bergstrøm og hans liv, kona inkludert. 
Vi ser det tidlig, og Dahl, som har skrevet flere bøker i flere sjangre enn de fleste kan lese, loser oss rutinert fra kjedsomhetsdager til ulmende spenning og intenst drama. 
Stillferdig og langsomt bygges det opp en stemning av uhygge, og en visshet om at det ikke finnes noen annen utvei enn tragedie og død. 

Slik sett har Tor Edvin Dahl også denne gang levert en krimroman. 
Men "Kenneth Bergstrøm II" er definitivt en bok som også kan leses av de som ikke liker krim - for det er ikke de forbryterske handlinger, og etterforskningen av dem, som driver handlingen og leseren framover. 
Det er det portrettet av Vik/Bergstrøm som gjør. 
