Blindernrevyen 2018:Du verden, for et band 

«Hva i all verden?» er tidvis både aktuell og ganske morsom, men det er likevel musikerne som gjør best inntrykk i årets Blindern-revy. 

Gikk verden av hengslene i 2017? 
Hvordan skal vi forholde oss til Trump, atomtrusler og nazister som marsjerer i gatene «bare et steinkast fra Kardemomme by»? 
Var det bedre før? 

Med bilder fra nyhetsåret på skjermen i bakgrunnen er dette spørsmålene som stilles i revyens åpningsmonolog. 
Den blir imidlertid raskt avbrutt, blant annet av en journalist som er ute etter sensasjonelle overskrifter, en gjeng basketballspillere – «vi er jo tross alt i en gymsal» – og en gorilla som vandrer gjennom kaoset. 

Stemningen er satt for en samfunnsaktuell og leken revy-opplevelse på Blindern videregående skole. 

«Wocketman» og bedriftsmøte i IS 

Dessverre innfrir ikke fortsettelsen helt. 
Enkelte av sketsjene tuller riktignok med aktuelle temaer, som HMS-tiltak i IS og regjeringsforhandlinger. 

Rebecca Bull i rollen som Apple-sjef tar lansering av ny Iphone-modell på kornet. 
Det samme gjelder «Sykehus Pluss», der paret på fødestuen må vente gjennom reklamepausene fordi de valgte gratisversjonen fremfor premiumabonnementet. 

Donald Trump og Kim Jong-un må med, og i rollene som de to forvokste babyene som krangler til tonene av «Rocketman», finner vi Rakel Hilleren og Synne Holst Hansen. 

Det står ikke på ideene, men poengene kunne vært dratt enda litt lengre. 
Til tross for alt det rare som har skjedd i verden, dukker hverken nazistene, Jensen-saken eller fidget-spinnerne fra introen opp i forestillingen. 

Flere sketsjer faller langt utenfor temaet og er verken spesielt originale eller aktuelle. 
For eksempel Oslo-guiden som snakker «norwenglish» og vil ta med turistene til «the big thing» og «the major living room». 
Det siste stoppet på «the øst-cunt» slo riktignok an blant publikum. 

Bandet best 

Det som utmerker seg mest med Blindern-revyen, er, i år som i fjor, de musikalske prestasjonene. 
Husorkesteret, ledet av kapellmester Konstantin Ellingsberg Helmer, får stor plass mellom sketsjene og briljerer i et eget instrumentalnummer. 
Det er derfor påfallende at revyen ikke benytter musikerne mer gjennom forestillingen, og ikke bare mellom sketsjene. 

Det samspilte bandet står også i kontrast til skuespillernes fellesnumre, hvor både sang og dans kunne vært hakket mer koordinert. 
Skuespillerne viser imidlertid stor entusiasme og spilleglede på scenen. 

«Hva i all verden?» er en blanding av aktuelle temaer og gamle oppskrifter, iblandet noen absurde øyeblikk, som da en avokado skildrer livet sitt på vei over scenen. 
Revyen skal ha for at de henter opp igjen poenger og personer fra tidligere i forestillingen, for eksempel når en rekke av karakterene møtes i fakkeltog mot pyromane på slutten. 

Blindernrevyen 2018 har stort potensial, men for varierende nivå. 
Få danse- og sangnumre og ikke alltid like gjennomførte ideer gjør at den havner midt på treet. 
