Age of Empires III
SPILLTEST: 
Årets mest etterlengtede strategispill er her, og er definitivt det vakreste noensinne. 
Men er spillbarheten like bra? 

Command & Conquer, WarCraft og Age of Empires er de tre strategiseriene som har flest tilhengere, i alle fall innenfor sanntidssjangeren. 
Men det er stille fra både C&C; og WarCraft for tiden, og det nyeste Age of Empires har alene ansvaret for å bære sjangeren denne høsten. 

LES OGSÅ: 

Det klarer spillet lett 
 spillbarheten er like solid som de tidligere tilene i serien, og likte du dem, kommer du til å garantert elske AoE III. 

Men vi lurer likevel på om det er blitt gjort noe med konseptet, om strukturen er blitt noe utvidet og forandret? 

Age of Empires er på godt og vondt et veldig tradisjonelt strategispill. 
Kort fortalt handler det om å samle ressurser, bygge opp byen og militære styrker, for så å knuse motstanderen. 

I sporene etter Columbus 

Historisk sett er spillet plassert mellom 1500 og 1850, perioden da europeiske kolonimakter utforsket det amerikanske kontinentet. 
Det er det som er fokuset her, spillet foregår på et bredt geografisk område, fra snødekte sletter i Canada til hett mellomamerikansk ørken. 
Vi kan spille som åtte forskjellige sivilisasjoner, som inkluderer Portugal, England, Russland og Spania. 

Som strategispill flest har også Age of Empires III en lengre enkeltspillerkampanje, som forteller en sammenhengende og solid historie om utforskning av den nye verden. 
Men i våre øyne ligger spillets styrke i oppsatte kamper, enten mot datamaskinen eller menneskelige motstandere. 

Til tross for den tradisjonelle rammen til spillet, har det likevel en god del nytt å by på, som endrer spillets flyt og dynamikk. 

Hjemme bra, borte best 

Den viktigste nyheten er konseptet av en hjemby. 
Uansett hvilken sivilisasjon du spiller som, har den en hovedstad tilbake i Europa, som brukes som en kilde til nye ressurser. 
Etter hvert som du oppnår ting i spillet genereres erfaringspoeng, og disse brukes til å få send over forsyninger fra hjembyen. 
Du blir informert hver gang en ny forsyning er klar, og kan da gå inn på hjembyens side og velge hva sendingen skal bestå av. 
Forsyningene fremstilles som kort, og kan være alt fra ekstra ressurser, militærstyrker, båter eller teknologiforbedringer. 
Jo lenger i spillet du kommer, desto mer verdifulle forsyningene blir, og de forskjellige nasjonene har også tilgang til forskjellige typer forsyninger. 

Din hjemby er for øvrig under utvikling hele veien 
 erfaringspoeng samles opp totalt kamp etter kamp (forutsatt at du holder deg til samme nasjon), og etter hvert vil du få et utvalg av temmelig mektige forbedringer som raskt kan endre spillets gang. 

Ekstra forsyninger er også lett tilgjengelige på selve kartet du spiller på. 
En hver nasjon har en leder, kalt for explorer. 
Denne kan du bruke til å avdekke skjulte skatter som ligger rundt omkring, og som kan gi sårt tiltrengt tilskudd til økonomien. 

Videre kan denne helten også knytte allianser med lokalbefolkningen. 
Du kommer ofte over indianerleir, og der kan du bygge en utpost som lar deg bruke deres ressurser som ekstra krigere og teknologiforbedringer. 

På brettene finner vi også handelsveier. 
Bygger du handelsstasjoner langs disse, vil du også få verdifulle erfaringspoeng. 

Med andre ord, spillet har mer fokus på økonomisk oppbygning av byen din, og du har god styring på i hvilken retning kolonien utvikler seg. 

Men nøkkelen til seier er fortsatt overlegen militærmakt 
 og her er det ikke skjedd dramatiske forandringer. 
Naturligvis, tidsepoken spillet er satt i gir oss tilgang til mektige skytevåpen fra begynnelsen av, og etter hvert får vi også bygge kraftige kanoner og svære skip. 

Likevel er strategien å bygge så mye som mulig, så fort som mulig. 

Litt rotete intelligens 

Styrkene våre har visse problematiske tendenser, dessverre. 
For det første sliter de ofte med å finne frem i terrenget og setter seg fast. 
For det andre går det ikke å sette dem til forhåndsbestemte formasjoner, og de gangene vil prøvde å planlegge plasseringen av de forskjellige soldatene mer nøyaktig, ble alt sammen brutt opp samme øyeblikk som de entret kampen. 

Stort sett faller vi altså tilbake til å spy ut så mange soldater som mulig og sende de av gårde, uten tanke på hva som er lurest for øyeblikket. 

Spillet byr altså på en del nyheter, men innerst inne føles det som klassisk RTS, klassisk Age of Empires. 
Det er selvfølgelig ingen dårlig ting. 
På mange måter minner spillet oss om Quake 4 (uten sammenligning for øvrig) 
 spillbarhet av den gamle skolen i en ny innpakning. 

Herlig visuelt 

Og innpakningen er uten tvil et høydepunkt. 
Spillets landskap varierer fra snø til tropiske øyer, fjell og hav. 
Det er ikke bare nydelig og fargerik, men også fullt av liv. 
Dyr vandrer langs dine murer, fuglene kvitrer og vegetasjonen beveger seg etter vindkast. 
Det er kjempeskarpt og nydelig, uten tvil det peneste strategispillet til nå. 

Den til tider overpompøse, men likevel flotte musikken sørger også for å ivareta stemningen. 

Så nei, vi er ikke fornøyd med mangelen på skikkelig innovasjon her. 
Men det innebærer ikke at spillet er en skuffelse, for dette er solid, underholdende og langvarig strategi, meget godt håndverk og ikke minst vakkert visuelt. 
Fansen av Age-serien kommer til å elske dette spillet, og det er uten tvil et godt kjøp. 
