Kvitnes har ingen tid å miste
Starter året med et jordnært og litt annerledes album som kanskje vil bli husket helt til neste år... 

ALBUM: 
Det er ikke godt å si hva som har skjedd med dette lille landet vårt. 
Ei bok om ved og vedfyring blir en bestselger. 
Stein Torleif Bjellas lavmælte viser blir allemannseie. 
Henning Kvitnes var definisjonen av en landeveiens sliter - før han de siste åra har slått seg opp og fram som en av landets mest populære og folkekjære artister. 

Det jordnære er blitt populært. 

Trygg Alle hans seks siste album har solgt til gull eller platina. 
Med album nummer 25 - sånn cirka - står Kvitnes fram med en trygghet som tillater ham å bevege seg vekk fra en formel som har vist seg å funke. 
Men bare litt. 

Det betyr i korte trekk et annerledes lydbilde, noe tyngre og mørkere, med forsiktig bruk av både feler og trombone, et anstrøk av soul og låter som er mer elektriske enn akustiske. 

Detaljene betyr noe, enten det er flaskeklirring, knirking eller en feiekost som gjør jobben. 
Produsent Kyrre Fritzner har gjort noe veldig riktig, uten å dra det for langt. 

Scandicana Kvitnes har sjøl døpt musikken sin scandicana, et forsøk på å plassere den et sted midt mellom americana og skandinavisk rockekultur - tuftet på ganske like deler Bruce Springsteen, Ulf Lundell, Åge Aleksandersen, Kim Larsen - og Kvitnes sjøl. 

Danmark og Larsens band Gasolin' får forresten sin lille hyllest i norsk-danske «Vesterbro 88», en duett med Poul Krebs som er et av albumets høydepunkter. 

Erfaring 
Og Kvitnes er fortsett Kvitnes, han har bare ervervet litt mer levd erfaring siden sist og fått et enda bedre grunnlag til å skrive tekster om livet. 

Det kan være det vanskelige livet, men mer og mer også det gode livet - som på tittellåten, som handler om å glemme gårsdagen og nyte livet i vår ungdoms vår. 

Han synger om å reise bort bare for å kunne komme hjem igjen og se alt du har og om å telle sine gleder og forsøke å godta hver en sorg («Kom igjen»). 

Da kommer formuleringer som: 
«Jeg fikk mer enn jeg fortjente, det ska'kke mye til (...) har vært en lang vei ut av skauen, fortsatt så går jeg meg vill» («Kom igjen»). 

Og: 
«Det fins ingen kremer mot åra som gikk, ingen salve mot savn / Det fins ingen los du kan leie som tar deg trygt i havn» («Yingel yangel»). 

Henning Kvitnes har funnet sin havn, og der kan han ligge på været så lenge han vil. 

Spiller i Halden Kultursal 20. og 21. januar og på Rockefeller i Oslo 25. januar. 
