Todd Terjes forunderlige reise
Mjøndølingens øyaavslutning er klubbmusikkens svar på et gigantisk hoppeslott. 
Vanvittig moro, med andre ord. 

Smak på ordene: 
Todd Terje er større enn Röyksopp. 
Jeg er enig at det ikke er helt faktuelt, men det ligger noe i det, gjør det ikke? 
Ta i hvert fall betraktning at det er ham og ikke dem som er tildelt æren med å avrunde det første av forhåpentligvis mange år med Øyafestivalen i praktfulle Tøyenparken. 

Ikke minst er faktisk 33-åringen fra Mjøndalen i ferd med å gripe til seg posisjonen tromsøværingene hadde for drøye ti år siden, aka Nationens Største Exportvare, Avd. 
"Elektronisk musikk". 
Og dét med tilsynelatende kun ett dogme på husketavlen: 
"Har du lyst har du lov." 

Da er det nemlig helt innafor å krydre debutalbumet som prominent klubbmusiker med låttitler som "Alfonso Muskedunder" og "Leisure Suit Preben", et par jazz hands-vennlige ouvertures som parafraserer fjollete gameshows du ikke ante eksistere, eller en tolkning av en åttitallssviske der en aldrende Roxy Music-frontmann gjester. 
Selv når det kommer til å fylle Øyafestivalen med både kjempecocktails og et knippe av hans favorittmusikere, er det ingen som kan sette ned foten for Todd Terje. 

Ikke ulikt sine egne låtproduksjoner - som ofte er flust med deilige akkordprogresjoner - fremstår også Terje Olsens one off-storbandsproduksjon for scenen som den enkleste sak, til tross for at dette etter alt å dømme er iherdig innøvd. 
Det krever tross alt sitt for å få konserten til å flyte som et sammenghengende dj-sett og samtidig oppnå at livemusikerne utelukkende tilfører musikken langt flere neonfargenyanser enn de fjerner. 

Jeg tar en titt på klokka, og med ett har tre kvarter allerede passert - via både vestkystsk funk ("Preben Goes to Acapulco") og smørblid italodisco ("Delorean Dynamite") - mens Terje og hans glisende banditter beveger seg sømløst i takt med sollyset mot gradvis mer dansbare horisonter. 

I likhet med It's Album Time, er det eneste hvileskjæret i festlighetene den flotte, men langt fra fantastiske balladen "Johnny & Mary" (som jeg mistenker er hovedårsaken til at Bryan Ferry er booket til årets festival), før supersnurrige "Alfonso Muskedunder" settes briljant til livs ved hjelp fra blant andre Jaga Jazzist-kaptein Lars Horntveth og storebror og Bigbang-trommis Olaf Olsen. 

Da en folkemengde danser seg inn på Amfiscenen under avsluttende "Inspector Norse" iført samme lysende lenke som hovedkarakteren i mockumentaren med samme navn, blir det praktisk talt umulig å ikke kaste seg med i svansen og legge samtlige bekymringer på den mentale hylla. 
Du lever bare én gang, tross alt. 
