Barnebok stiller store spørsmål:Hvor langt vil vi gå for å passe inn i et bestemt fellesskap? 

Ømhjertet bildebok fra Alice Lima de Faria. 

Flapps er en uvanlig lodden og entusiastisk flaggermus. 
Hun har én venn, Mark, som er en mark. 
Da Mark inviteres til bursdagfest hos fuglene (man kan jo bare tenke seg deres skumle hensikter med marken), stilles vennskapet på prøve. 
Festen er nemlig bare for dem som sover om natten. 
Trasig nok for nattevåkeren Flapps. 

I et svakt øyeblikk stjeler Flapps Marks invitasjon. 
Hun tvinger seg dagvåken og går selv på festen - med den sovende Mark innpakket som gave. 

Menneskelig 

Alice Lima de Faria er en norsk-svensk illustratør, og har blant annet illustrert Erlend Loes «Rumpemelk fra Afrika». 
Hun debuterte som forfatter med «Det var ikke jeg, sa Robin Hund» i 2015 – en kunstnerisk fulltreffer om en motvindsdag i Robin Hunds liv. 

Også i årets bok er helten et dyr. 
Som i de tradisjonelle eventyrene er de Farias dyr menneskelige, med lyter og svakheter. 
De uttrykker følelser alle kjenner igjen, som selvrettferdighet, misunnelse, higen etter fellesskap, erfaringen av utenforskap når sosiale spilleregler ikke følges. 
Og rasjonalisering. 

Som der en molefonken flaggermus tenker: 
«Fuglene kan ha det så godt, og leke de dumme lekene sine for seg selv, tenker Flapps. 
Så morsomme var de ikke heller, akkurat». 

Ikke innafor 

På ømhjertet vis skriver og tegner de Faria frem sårbare figurer som tar litt uheldige valg. 
Flapps svikter vennen for å henge med fugle-gjengen, som de Faria har tegnet rosa, kanskje for å peke på en spesiell gruppes strenge sosiale kodeks og konsensus? 
Flapps selv er stor og mørk, tegnet med sort blyant/kull som er dratt litt utover på papiret. 
Dermed får Flapps en aura av noe om ikke møkkete, så litt uelegant og upassende. 
Hun er absolutt ikke innafor for de fjonge rosa. 
Og jo hardere hun prøver, desto verre blir det. 

Viljen til å blende inn er stor hos Flapps, men evnen så mye mindre. 
Det fremkaller en medfølende og gjenkjennende latter hos liten og stor leser. 

Stille humor 

«Fuglefesten» er ikke så overlegent god som debutboka, der illustrasjonene i større grad utvidet verbalfortellingen, som var økonomisk inntil det perfeksjonerte. 
Men begge bøkene har det sympatiske blikket, de lekne illustrasjonene, og den stille humoren. 
Tematikken er viktig. 
Hvor langt er vi villige til å gå for å passe inn i et bestemt fellesskap? 
Erkjennelsens skarpe smerte rammer også Flapps, som tenker: 
«Hvordan kunne jeg gi bort min eneste venn?» 

Med litt store ord er «Fuglefesten» etikk og eksistensialisme for minsten, festlig formidlet i ord og bilder. 
