Får håpe fjortisene har noe bedre å høre på enn Miley Cyrus
Disney-tiden er definitivt forbi. 

||| 
ALBUM: 
Google «Miley Curys», og du vil sikkert finne det vanskelig å tro at disse fattige linjene faktisk skal handle om musikk. 
Men det skal de, så godt det lar seg gjøre. 

Løsrivningsprosjekt 
Med sitt tredje soloalbum — og en del lite barnevennlig oppførsel den siste tiden — ønsker 17 år gamle Curys tydeligvis å ta enda et par skritt unna sitt Disney Channel-alterego Hannah Montana. 

Her fortsetter hun der løsrivningsplata fra i fjor slapp, men den Avril Lavigne-aktige powerpopen er nå justert et par hakk nærmere et tidsriktig og dance-inspirert lydbilde. 

Cyrus har selv uttalt at hun digger Lady Gaga om dagen, noe som forklarer et par svampete, men virkelig grelt produserte låter om at hun ikke kan temmes eller finne gutter som er spennende nok. 

Plastikkpop 
Ellers får vi noen intetsigende, masseproduserte ballader, samt en urkomisk plastikkversjon av Poisons «Every Rose Has It's Thorn». 

Cyrus sin stemme kler imidlertid de midtempo-låtene ganske godt, og «Scars» og «Take Me Along» er tross alt som spesialskrevet til en kjærlighetssorgscene i en tenåringsserie. 
Men bortsett fra de to låtene får vi inderlige håpe at fjortisene finner noe bedre å høre på i sommer enn dette. 
