Bokanmeldelse:Sara Blædel: 
«De glemte pikene» 

Danske Sara Blædel har begått en kriminalroman om en myndighetsforbrytelse mot våre aller svakeste som får deg til å koke. 

Kriminalroman 351 sider 349 kr. Tiden 

Danmark er ikke alene om dette, sånt skjedde her også. 
Vi snakker om hjelpeapparatet som tok vare på totalt hjelpeløse mennesker, mentalt tilbakestående. 

Dette pågikk helt opp til vår tid. 
En lukket omsorg som tydde til fastspenning i reimer, isolat, tvangsfôring og noen ganger overgrep. 
Pårørende kunne få beskjed om å glemme sine små, for å hindre uro. 

Dette materialet har Blædel skapt en rått spennende bok av. 
Plottet er ypperlig, virkelighetsnært og veldosert. 
Hun balanserer nydelig mellom skjebnene til «fangene» på institusjonen, storsamfunnets føringer som skapte disse anstaltene og sitt eget privatliv. 

Hele tiden overraskes du i et tempo du kan ta. 
Skal man pirke, må det være at Louises venninne Camilla tar for stor plass i forhold til det hun tilfører, og språket kunne vært sprekere. 

Blædels gjennomgangsfigur Louise Rick har fått ny politijobb. 
Hun skal lede en avdeling som skal etterforske savnede personer som er mulige forbryterofre. 
Et kvinnelik er funnet i Louises barndomstrakter. 
Hun har vært død et døgn og er lett identifiserbar med et stort arr på ene siden av ansiktet. 
Ingen har meldt henne savnet. 

Det viser seg at faren fikk beskjed om å holde seg borte. 
Et fotografi i mediene fører til at en gammel kvinne tar kontakt. 
Hun mener avdøde må være Lisemette, som var hennes pasient for mange år siden på en institusjon for psykisk utviklingshemmede, Eliselund. 

I de gamle journalene på den nedlagte anstalten blir de sjokkert på ny. 
Hendelsene der kan knyttes til drapet. 
Det haster med å etterforske, mens det ennå finnes folk i live som kan fortelle om anstaltlivet. 

Helt sjangerriktig ripper etterforskningen opp i gamle sår, og Louise tvinges til å møte gamle demoner hun har slitt med å begrave. 

En forrykende bladvender fra Danmarks krimdronning. 
