Solodebut med en svenske bak rattet
Skal du lage en liste over de tøffeste kvinnestemmene i rocken, kan du velge mellom navn som Patti Smith, Neko Case, Liz Phair, Pat Benetar, Suzi Quatro, Exene Cervenka, Grace Slick, Kim Deal, Debbie Harry, Janis Joplin, Joan Jett, Jenny Lewis, Karen O, Kim Gordon, PJ Harvey og Cat Power. 
Greie valg alle sammen og ikke noe dårligere enn mannlige kolleger. 
Bare ikke glem Chrissie Hynde. 

Det er lenge å vente til man blir 62 år før man gir ut et soloalbum, men Hynde har hatt det bra innenfor rammen av The Pretenders som vokalist, gitarist, låtskriver og ubestridt sjef. 
I løpet av årene har de solgt rundt 25 millioner album. 

Amerikanske Hynde dro til i London i 1973. 
Der jobbet hun i "NME" og i klesbutikken til Malcolm McLaren og Vivienne Westwood – der Sex Pistols oppsto. 
Selv var hun innom tidlige utgaver av The Clash og The Damned, før new wave-bandet The Pretenders. 

Nå har hun dratt til platestudioet Ingrid i Stockholm, der Björn Yttling fra den svenske trioen Peter, Bjorn and John har vært produsent, medlåtskriver og gitarist. 
Målet har vært å skape kraftpop man kan danse til: 
Abba møter John Lennon. 

"Dark sunglasses" kom som en forsmak på albumet: 

How good it tasted 

inside the ruling classes 

your dark sunglasses 

Tøff låt og et angrep på det engelske klassesystemet. 
Med andre ord er alt som det skal. 
Resten av platen er også solid, inkludert den melodiøse åpningen "You or no one" og "In a miracle", der flammen skrus opp og ned. 

Et par celebre gjester er med. 
På den saktebrennende rockeren "Down the wrong way" trakteres gitaren av Neil Young – visstnok første gang han har lagt på gitar på en annens låt i etterkant. 
Like kuriøst er det at tennislegenden John McEnroe er gitarist på "A plan too far", visstnok fordi Hynde ønsket å imponere tenniselskende Yttling ved å trekke inn sin venn. 
Gitarspillet slår gnister, så Hynde visste hva hun gjorde. 

McEnore er en av de få ikke-svensker om bord, og Hynde kaller platen mer av et samarbeid enn Pretenders-platene noen gang har vært. 

Sistekuttet "Adding the blue" refererer til S. Clay Wilson, undergrunnstegneren bak den hemningsløse 60-tallsserien "Checkered demon". 
Bare Hynde kunne lagd en vakker vise om noe sånt. 

Solodebuten viser ikke noen nye sider av henne, men hva gjør vel det? 
Hun var tøff i 1978, og hun er tøff nå. 
Utgis mandag. 

Beste spor: 
"You or no one", "Dark sunglasses", "Down the wrong way", "In a miracle", "Adding the blue". 
