Noe for alle og ingenting
Siden det virkelig ikke er noe særlig å skrive om denne filmen, skal jeg forsøke å lage en fullverdig anmeldelse for en gangs skyld. 

Først for nettrånene: 
Rapp er flink. 
De røde bokstavene heter vokaler. 
For de innbilt naive: 
«Catch and release» er en koselig og romantisk film med pene, koselige mennesker som gjør og sier mange rørende og vittige ting etter at den egentlige hovedpersonen er død. 

For akademikerne: 
Allerede de gamle egyptere kunne lage papirfly. 

Ok. 
Så har vi andre strevet oss opp til toppen av bakken, og så tar vi nedoverbakkene: 
Når Jennifer Garner skal sørge, ser hun ut som Steven Tyler. 
Ingen av dem kan lukke munnen fordi overleppa er for diger, og det fører til mye forstyrrende knott mellom tennene, noe som forklarer den halvferdige mimikken. 
I denne filmen sekunderes hun av et rollekompani fra seinhippie-helvete: 
Kevin Smith skal visstnok spille den vittige feiten, men jeg tror han er et psevdonym for Eddie Murphy i latex. 
Juliette Lewis spiller mor uten at du hører sirenene fra barnevernets SWAT-gruppe. 
Timothy Olyphant er det man i influensabransjen kaller grønn klyse, og Garner skal forelske seg i ham etter at den hemmelig utro forloveden døde dagen før bryllupet. 

Etter at Garner har krasja så mange ansiktsuttrykk at forsikringsselskapene antakelig grep inn, dukker det opp en fire år gammel gutt som er forlovedens sønn. 
Det ville være synd å røpe om den bitre dama ble sjarmert av gutten, så da gikk jeg, for ikke å bli frista til å røpe noe. 
