Hvordan prinsen får sine horn
Før i tiden, når eventyret var slutt, levde de lykkelig alle sine dager. 

Nå kommer oppfølgerne og forteller oss at en lykkelig slutt bare er begynnelsen på nye problemer og konflikter, og at vi lærer og utvikler oss hele livet — særlig i motgang. 
En eventyrrealisme som er vond å svelge for de mest konservative eventyrromantikerne, men som kanskje også har sine gode sider. 

«Askepott II» og «Lady & Landstrykeren II» finnes. 
«Løvenes konge» har snart like mange oppfølgere som «Politiskolen». 
Så hvorfor spare den bedårende «Bambi» for denne oppfølgerkåtheten, som selvsagt også har en økonomisk side? 

Ungene som ser «Bambi 2» kommer helt sikkert ikke til å bli gode jegere når de blir store. 
De kommer heller ikke til å synes at jakthunder er søte. 
De vil være skeptiske til gutter som heter Ronny og som snakker med bred Oslo østdialekt. 
Men de vil elske de søte, snille og småbarnspludrende dyrene i skogen og se filmen igjen og igjen på DVD om noen måneder. 

Hvordan kan de la være? 
Hvem kan motstå så mange sprelske, skjelmske lodne nøster med store øyne og milelange øyenvipper, innhyllet i lystige sanger om våren som snart kommer? 

«Bambi 2» starter når Bambis mor er skutt, og faren, selveste Fyrsten, motvillig må ta seg av Bambi. 
Med milltiær disiplin og god, amerikansk moral oppdrar han sønnen. 

Det er spennende nok. 
Animasjonen er selvsagt superb. 
Men morsomhetene er Disney-morsomme, spenningen er Disney-spennende, og kjønnsrollene er Disney-tradisjonelle. 
Og romantikken er Disney-romantisk. 
