Actioneventyr for barn i 110 km/t:Bokanmeldelse: 
Bobbie Peers: 
«Orbulatoragenten» 

Bobbie Peers har skapt et underholdende og fascinerende univers i en spenningsserie for barn som holder 110 km/t. 

Instituttet for posthuman forskning i England er et grensesprengende sted der roboter og andre tekniske nyvinninger prøves ut. 
En håndfull kandidater, barn med unike naturvitenskapelige evner, blir hvert år bragt hit. 

Bakgrunn: 
Norsk barnebokserie kan bli nye Harry Potter 

Beskrivelsen av William Wenton som ankommer instituttet i første bok i serien, kan sammenliknes med Harry Potters (og lesernes) indre jubel da han stiger inn på Galtvort høyere skole for hekseri og trolldom. 

Onde krefter er etter William på grunn av luridiumet han har i kroppen, som er tenkende metall. 
Instituttet er vanligvis et sted han er utenfor fare, kan slappe av og vie seg til kodeknekking. 
Men i denne boka er det annerledes. 

Visste du? 
Bobbie Peers er Norges eneste Gullpalmevinner 

De kjente og kjære robotene er byttet ut med mer effektive og mindre sjarmerende utgaver, og mørke krefter har tatt over ledelsen. 
Heldigvis vet vår helt hva som må gjøres. 
Snart står en revolusjon på trappene, med de forviste robotene i første rekke. 

Luridiumstyven: 
10.000 barn mener dette er årets beste barnebok 

Som i alle superheltfortellinger, kan hovedpersonen bli for perfekt, for uovervinnelig og etter hvert vanskelig å sympatisere med. 
Tolvårige William er 49 % robot og 51 % menneske, og håndterer alle situasjoner. 
Leseren ser ham aldri sitte foran en pc eller taste på mobilen. 
Det er gåter av det mer gammeldagse slaget han løser, og dessuten er hans evne til å flykte fra fiendene kanskje hans aller viktigste egenskap. 

Selv synes jeg det er robotuniverset som gjør serien om William Wenton til noe utenom det vanlige. 
Vakt-oboter, skrangl-oboter, krangl-oboter og min favoritt: dør-oboter. 
Når dør-oboten er skiftet ut på Williams rom på instituttet, er det som om en nær venn har gått bort. 
Et annet ikke-menneske som er full av sjarmerende personlighet, er androiden Orbulatoragenten, som har en nøkkelrolle på slutten av boka. 

Flere tips om barnebøker: 
Her er tiårets ti beste barnebøker! 

Alle de snurrige og mekaniske bifigurene veier opp for en hovedperson uten særlig egenart. 
Det er nesten som at man ønsker seg en ordliste bakerst i boka over dem, samt forklaringene på hva for eksempel hologrammaske, molekylær krympologi og droner er. 

Alt skrur seg til på slutten på elegant vis, og ferden går under kjente bygninger, i alle mulige farkoster verden rundt i reneste Jules Verne-stil. 
William er på flukt fra side 26 og til den søte slutt. 
Man får bra lesekondisjon av å lese på inn- og utpust, men jeg bytter gjerne mer karakterutvikling av hovedpersonen mot litt fart. 

Uansett er dette den morsomste miksen av robotkomedie, science fiction og actioneventyr jeg har lest på år og dag. 

Anmeldt av: 
Kristine Isaksen 
