En minneverdig konsert
Dream Theater beviser hvorfor de er så høyt elsket av så mange. 

Kristiansand fikk storfint besøk da verdens mest populære progressive metalband gjestet Kilden torsdag kveld. 
Dream Theater fyller vanligvis store arenaer, men har nå valgt å belønne trofaste, norske fans med en intimkonsert, og beviser i løpet av kvelden hvorfor de er så høyt elsket av mange. 

Konserten starter hardt med "The Dark Eternal Night" hvor bandet allerede setter lista for instrumentalferdigheter. 
Man kan ikke annet enn å smile når Jordan Rudess går fram på scenen og spiller solo med keytaren på nakken. 
Første del av konserten er viet til et utvalg av låter fra deres lange fartstid og beveger seg fra "Hell's Kitchen" (1997) til "The Gift of Music" (2016). 

Dream Theater er et band som har skapt sitt eget uttrykk og vært med på å sette rammer for en sjanger, men de har også hentet mye inspirasjon fra andre. 
Dette viser de selv tydelig med å gå over til Metallicas "Enter Sandman" under låten "As I Am". 

Så kommer den delen av konserten de fleste har gledet seg ekstra til – framførelsen av albumet "Images And Words" i sin helhet. 
25 år har gått siden Dream Theater fikk sitt store gjennombrudd med albumet. 
Nå står utgivelsen i historiebøkene som en klassiker og blir av mange fortsatt ansett som den beste plata bandet har i sin lange diskografi. 

Luftgitarer og -trommer tas fram og allsangen starter for fullt fra første låt "Pull Me Under". 
Stemningen blant publikum som var noe reservert i første del av konserten har nå snudd. 
Dessverre er det overraskende nok flere i publikum som prater høylytt under blant annet Rudess sin vakre, improviserte keyboard-solo. 
"Learning til Live" blir naturlig et at kveldens høydepunkt og leder oss inn i konsertens avslutningsdel med "A Change of Seasons I – VII". 

Bandet spiller tight og følger hverandre som lim gjennom de heftigste unisone riffene og taktskiftene. 
Mike Mangini som har tatt over for Mike Portnoy på trommer leverer opp til forventningene dog kanskje ikke like energisk som forgjengeren. 
I spissen er gitarist John Petrucci som spiller så prikkfritt gjennom utallige shredderiff og soloer at det går frysninger nedover ryggen. 
Dessverre legger vokalist James LaBrie en demper på perfeksjonismen med en begrenset opptreden. 
Han har lenge vært bandets svakeste ledd, og i dag er han både ute av pitch og ute av form til å nå de lyseste tonene. 

Dream Theater leverer som vanlig en minneverdig konsert og imponerer med sine overlegne instrumentalferdigheter. 
Dette er en mimrekveld av de store selv om vokalprestasjonen ødelegger litt for helhetsinntrykket. 
