Nedlatende Afrika-føleri
"Rebell" er som et bedehus-føleri fra den gang mytene om det barnlig uansvarlige Afrika ble skapt. 
Afrikanere skildres som idioter, bortsett fra en identitetsløs barnesoldat og jentunge som gjør den minst interessante, mest overfladiske rollefiguren i et drama siden "Beast of the Southern wild". 

Canada. 
2012. 
1 time, 30 minutter. 
15 år. 

Regi: Kim Nguyen. 

Med: Rachel Mwanza, Serge Kanyinda, Alain Lino Mic Eli Bastien. 

Dette er en filmklubb-film av den sorten som smyger seg inn i den hvite hypofysen til gidameg-folk og fører til fravær av ettertanker. 

En distraksjon: 
Jeg skulle ønske noen ressurssterke, ironiske afrikanere laga politisk drama om de rare gamle mennene i Vatikanet, om sammenhengen mellom perversjonene og den fargerike overtroen deres. 
Eller at de skildret de fanatiske norske opprørerne som i sin uregjerlige brutalitet sloss mot den ryddige super-europeeren Hitler. 

Det er sånn vi beskriver Afrika: 
En afrikaner med våpen er en hjerteløs barbar, han løper rundt i jungelen og massakrerer småbarn og tilber høneføtter. 
I våre nedlatende skildringer har ikke afrikanere grunner til det de gjør, de har ikke sin egen historiske identitet, de er villfarne barn uten strømper og alt de gjør savner logikk, siden de er uvitende naturbarn. 
Det er ut som et utspekulert, rasistisk prosjekt. 

Den kanadiske filmen starter med at jenta Komona må skyte sine foreldre. 
Siden blir hun barnesoldat i Grand Tigres hær, for han mener at hun er en trollkjerring som kan se regjeringshærens demoner i skogen. 
Filmen er laget med den distanserte dramaturgiens likegyldighet: 
Den ramser opp små tablåer uten egentlig handling inntil historien tar en vri: 
Lyshåra Magicien er blitt forelska i Komona, men far har sagt at hun ikke kan forloves til en mann uten at han har gitt henne en hvit hane. 

Dermed forlater filmen sin forferdelighets-orgie og blir til en litt søt, men likegyldig «Blå lagune»-romantikk for to desertører fra opprørshæren. 
Men fortsatt er de så varig eksotiserte at det bare blir som å se YouTube-puser i morgensola. 
