Usikkert og tynt
«Nå blir det fææææst!», ropte Annie forsiktig fra scenen. 
Men det ble det absolutt ikke. 

Lørdagens konsert med prisvinnende Annie fra Bergen holdt på ingen måte mål. 
Hun mangler det meste som kjennetegner en god liveartist, så som sangstemme, scenepersonlighet og utstråling. 
Den spedbygde damen klarer på ingen måte å kommunisere med publikum, selv om hun spiller på en intimscene og har dem tett innpå seg. 
Et mer platt og kjedelig show er det lenge siden jeg har sett. 

Alle som har hørt Anniemal har fått med seg at Annie ikke har noen stor sangstemme. 
Men den er mye verre live enn på plate. 
Fullstendig livløst og til tider surt, og det til tross for at vokalen er kjørt gjennom solide filtre for å unngå nettopp dette. 

Låtmaterialet i seg selv er ikke så ille. 
Annie har en del fengende poplåter, og noen av dem gjør seg bra live. 
Men det er for det meste bandets fortjeneste. 
Det finske bandet hun hadde med seg for anledningen gjorde jobben til punkt og prikke, verken mer eller mindre. 
De stakk seg aldri noe videre fram, men det er naturlig at bandet holder seg litt i bakgrunnen når de backer opp en soloartist. 

Synd er det da at Annie ikke lykkes som frontfigur. 
Hun burde ha skrudd på knotter og svingt plater, for det er det hun gjør best. 
Alene med mikrofonen foran på scenen har hun i hvert fall ingenting å gjøre. 
Kroppsspråket er fastlåst, og dansetrinnene er klønete. 
Hun minner litt om en nyfødt fole. 
La oss håpe at også hun blir stødigere etter hvert som hun får litt mer erfaring. 
