Glade jul, for en film
Respekten for menneskene som har åpnet dørene inn til OBOS-blokken på Etterstad gjør «Glade Jul» til et varmt og sympatisk julaftenportrett. 

TV: 
Glade jul, for en solid og godt gjennomført dokumentarfilm som i kveld vises på NRK1. 
Den ble innspilt på selveste julaften i fjor der seks ulike familier ble fulgt fra morgen til kveld. 
Dette er sobert gjennomført fra A til toppen av julestjerna uten at det blir feelgood. 
Dette er feel fine. 

Og, her var det nok av fallgruber for regissør Ingrid Boon Ulfsby. 
Dette kunne blitt sentimentalt og pakket inn i alt for mye glanset papir. 
Så er ikke tilfelle. 
Heller det stikk motsatte. 
Til Ingrid. 
Fra Nissen. 

Hele den drøye timen gir oss ro og en viss harmoni, slik det skal være i jula. 
Det er ikke jålete filmet, ikke klisjefylt, ikke oppkonstruert, ikke klamt og pinlig og ikke et forsøk på å redde verden via en eneste film. 

Filmen gir et elegant og ærlig innblikk i det som vel må kunne sies å være tversnittet av vi som bor her i dette fine dustelandet, av hva slags mennesker som forsøker å få hverdag og fest til å bli innholdsrik og meningsfull. 

Vi treffer den skilte presten og hennes sønn, den «litt rare» familien som ikke tror på Gud, men som virkelig gir oss trygghet til å si at kjernefamilier er noe langt mer, og like fint, enn maset om far, mor og barn. 
Og, vi har taxisjaføren som ikke feirer jul, men, unnskyld uttrykket, han holder hjula i gang med å frakte juleaftenfolket fra kirke, ribbe og en liten pinne. 
Og, barna er jo jul. 
De vi møter er så fine og morsomme og så artikulerte at vi roper med innstemme: 
God jul til dere alle i Etterstadslottet. 

Men, det er ikke kikking og det er ikke sosialpornografisk, men en film som viser at folk flest er jaggu meg bra folk, selv om det selvsagt ikke bare er glansbilder vi får oppleve i løpet av den store dagen den 24. desember med alle forventninger, tradisjoner, håp og selvsagt savn. 
Som Solveig på 87 som feirer sin første jul alene, hun som tidligere i fjor mistet sitt siste søsken og som også mistet mannen hun hadde delt livet med i 70 år. 
Solveig er min helt og framvist varsomt, vemodig og med et solid gjennomført dokumentarisk håndverk. 

Kjernen til «Glade jul» er repsekt for alle menneskene som har åpnet opp dørene til sine hjem på Etterstad, i den eldste OBOS-blokka, der det er 102 leiligheter og med mennesker fra de fleste verdensdeler og alle generasjoner. 
Musikken er komponert og fremført av Ingrid Olava, bortsett fra salmen «Å kom nå med frihet». 
Olavas versjon har en klangbunn som bærer bud om at også hun fortjener mange pakker under treet. 
