Hagefesten som har absolutt alt
Det stiligste er at du kan se hver og en av disse novellefilmene igjen og igjen og hver eneste gang oppdage nye morsomme detaljer. 

«Dette kan de vel aldri klare å toppe. 
Nå er vel idébanken snart tom.» 

Jeg har tenkt det om humoristene Bård Tufte Johansen, Harald Eia og Atle Antonsen mange ganger. 
Fordi alt de har gjort har vært så nyskapende og så utrolig bra. 
Riktignok var det tendenser til avslipte kanter i sceneoppsetningen «Team Eckbo», men forventningene til denne gjengen er alltid skyhøye. 
En eller annen gang må vel listen bli lagt så høy at det blir riv med glans? 

Ikke denne gangen heller. 
Trioen kommer tilbake med en form som er mer krevende og mindre umiddelbar enn før — sju halvtimer som hver er en slags novellefilm. 
En slags. 
Digresjonene er mange, og av og til kan sammenhengen være vanskelig å få øye på. 
Men alt henger sammen på et vis. 

En av de store styrkene til Tufte Johansen, Eia og Antonsen er at de er så fantastiske komedieskuespillere - hvor ekte de virke i de mest absurde roller med skrudde parykker og dialekter. 
Det er fordi alt de gjør har en forankring i noe som er allment kjent gjennom mediene eller kulturlivet - det er som oftest ikke vanskelig å se hvor inspirasjonen kommer fra. 
Også denne gangen har de dykket godt i NRK-universet for å hente typer og kulturaktører som framheves. 
Episoden om Sveinung som på død og liv vil på Norge Rundt er samtidig typisk Tufte Johansen, Eia og Antonsen og fullstendig nyobservert. 
Ingen andre enn denne gjengen får til sånt. 
De er i verdensklasse. 

Det er en større tendens enn tidligere til å harselere med kulturaktører (animasjonsfilmskapere, visesangere, band med budskap) enn med tv-mediet, selv om tv-harseleringen fortsatt er morsomt til stede. 

«Uti vår hage 2» har også allerede bidratt til en del legendariske nye begreper og karakterer, for eksempel Oslolosen og Aproposbandet. 
Og alle vet nå at Harald Eia er en usedvanlig vakker kvinne. 

«Uti vår hage 2» nytes faktisk enda bedre på dvd enn på tv. 
Ikke på grunn av ekstramateriellet, som egentlig bare er litt ekstra krydder til en rett som allerede er godt krydret. 
Det stiligste er at du kan se hver og en av disse novellefilmene igjen og igjen og hver eneste gang oppdage nye morsomme detaljer. 
Digresjoner som du kanskje ikke så helt poenget med i den store sammenhengen første gang, gir plutselig en ny dimensjon. 
Og når du kjenner historien, kan du for eksempel konsentrere deg om å nyte dialektene, skjegget og parykkene neste gang du ser. 
Det er nemlig stor kunst i måten denne gjengen håndterer dialekter, skjegg og parykker på. 

Ekstramateriell: 
Kommentarspor og teasere. 
Bortklipte scener, intervjuer og bakomklipp til hver episode. 
