En herlig teaterbagatell – oss pingviner mellom
Filosofisk og morsomt om Guds eksistens i fin familieforestilling. 

Tre pingviner kjeder vettet av seg i Arktis, slik de alltid har gjort. 
Det knaker i isen. 
En liten diskusjon blir til et større slagsmål, som vanlig. 
Det som heller ikke er uvanlig er at diskusjonen og kampen dreier seg om Guds eksistens. 
Det er jo vanlig folk, dette. 

Hvem kan bevise at Gud finns, lizzom. 
Pingvin 3 går sin vei i raseri og gudsfornektelse. 
Gud kunne jo gitt seg til kjenne av og til. 

Og så kom regnet 

En stresset due dukker opp og forteller at en stor flom er i vente og at alle må pakke og komme seg til Noahs ark klokken åtte. 
De får to billetter. 
Først tror de ikke på duen, selv ikke når det begynner å regne, selv ikke når regnet stiger. 

Til slutt har de ikke noe valg. 
Men skal de dra uten den tredje? 
Det går jo ikke an for anstendige pingviner. 
De klarer å smugle henne om bord i Arken i en koffert, og så begynner en førti døgns ferd, full av fare og filosofi, dertil sult, forkledning, vennskap og uvennskap – ikke bare mellom disse tre, men mellom mange andre dyr og kulturer. 

Antilopen nekter å sove sammen med løven, og hakkespetten hakker hull i arken. 
All denne informasjonen kommer med duen som stadig stikker ubeleilig innom. 
Pingvin 3 får religiøse anfektelser og påtar seg all skyld for alt som er skjedd. 

Absurd humor 

Petter Næss har skapt en svært underholdende forestilling, lærerik helt uten pekefinger, i akkurat den lett absurde og lyse stemningen som er nødvendig for å nå alle aldersgrupper og alle som tror, ikke tror, eller tviler. 

Dyrene om bord i arken oppfører seg selvfølgelig som mennesker, men det er umulig å tvile på at Johannes Joner, Birgitte Victoria Svendsen og Ine Marie Wilmann er ekte pingviner. 
Holdning, ganglag – alt er aldeles herlig pingvinsk. 
Timingen er fortreffelig, og i all sin likhet har de forskjellige og gjenkjennelige personlighetstrekk. 

Helle Haugens utkjasede due er et utstillingsvindu av oppfinnsomhet, forsterket av Dagny Drage Kleivas festlige kostymering. 
Kleivas scenografi er et lite kunstverk i seg selv – enkel og talende – og effektiv på scenen. 
Enkel og talende er også Lars Lillo-Stenbergs musikk, gjenkjennelig deLillosk i fremføringen. 
Haugens arie om dårlig helse høster fortjent applaus, og en gospel gir uttelling for pingvinene. 

Sommerfugler og Gud 

Når duen har funnet olivengrenen, vannet er sunket og de overlevende – to av hvert slag, pingvinene unntatt – er kommet seg hjem igjen, da fortsetter alt som før. 
De kjeder seg, krangler og sloss. 

De store spørsmålene får sjelden svar, og diskusjonene fortsetter. 
Hvem er Gud? 
Hva ville han med denne flommen? 
Og Gud angrer litt, iallfall lover han, via Noah, at dette er den siste flommen. 
Det er visst ilden neste gang. 
Og kanskje er det gjennom sommerfuglene han gir seg til kjenne? 

Barn kommer avgjort til å stille morsomme spørsmål hjemme, så her må de voksne skjerpe seg! 
