Bokanmeldelse:Stefan Ahnhem «Den niende graven» 

Som ren underholdning er Stefan Ahnhems «Den niende graven» glimrende, men boken mangler dybde og en bærende hovedperson. 

Når Sveriges justisminister forsvinner uten spor etter en debatt i Riksdagshuset får Fabian Risk beskjed om å etterforske saken. 
Det skal snart vise seg at justisministeren ikke er den eneste som har forsvunnet. 
Risk må etter hvert samarbeide med den danske politikvinnen Dunja Hougaard, som etterforsker drapet på konen til en kjent tv-personlighet. 

Gjennom boken skildres det et plot som blant annet rommer sadistiske voldtektsmenn og ulovlig handel med menneskeorganer, og en makaber Romeo og Julie-historie som skildrer hva kjærligheten kan få mennesk 

Stefan Ahnhem har en fortid som manusforfatter for TV-serier som «Wallander,» og skrev også manuset til filmen basert på Karin Fossums roman «Den som frykter ulven». 
Han kan spenning, og akkurat det er det overflod av i «Den niende graven». 

Boken har noen riktig uhyggelige scener, og er på sitt beste en nifs thriller som går det til å gå kaldt nedover ryggen på leseren. 
Et effektivt språk kombinert med korte, handlingsspekkende kapitler gjør at boksidene farer av gårde, og tidvis føles det som om man befinner seg på verdens raskeste berg og dalbane. 

Men spenningen går på bekostning av dybden. 
Det blir ikke tid til mye refleksjon og dveling ved temaene som presenteres, og leseren må glemme det meste som heter realisme når plottet brettets ut. 

Fabian Risk er en flat og uengasjerende hovedperson som forsvinner helt i bokens karaktergalleri. 
Det er Dunja som har blitt utstyrt med handlekraft og som fører handlingen i boken fremover. 

«Den niende graven» er fast-foodkrim som slukes rett ned med stor glede der og da, men som gir leseren en følelse av at man ønsker seg noe mer å tygge på. 
