Romvesenvås i Nord-Norge
Ufrivillig komisk om vikinger og romvesener. 

FILM: 
Året er 709 e.Kr. 
Et romskip styrter i Lofoten. 
Én mann overlever. 
Det samme gjør skipets blindpassasjer. 
Som, vel, viser seg å være en enorm øgleliknende, blodtørstig alien. 
Norske vikinger versus romvesener, altså. 
For noe tøv. 
Men også så svimlende idiotisk at det utvilsomt høres nokså morsomt ut. 

Forvirret 
Vi er ikke akkurat bortskjemt med påkostede amerikanske filmer som utspiller seg på norsk jord. 
I «Den 13. krigeren» fra 1999 fikk vi se Antonio Banderas prøve seg på en avart av norsk, før han red inn i solnedgangen med en mildt starstruck Dennis Storhøi i hælene. 

«Outlander» følger opp språkforvirringen. 
Landskapet filmen utspilles i er en blanding av jungel og norsk, kitchpreget nasjonalromantikk. 
Og ikke visste jeg at det fantes et hav av lava i gangene under blåfjellene i nord. 
Kanskje er det der jotnene oppholdt seg, hva vet jeg. 

Fornøyelig 
Så over til selve skuespillet. 
Og her kan man kan trygt slå fast at det var flere enn Jesus Kristus som ble korsfestet i Mel Gibsons smått kontroversielle «The Passion of the Christ» (2004). 

James Caviezel, som spilte frelseren, har i hvert fall aldri klart å stable karrieren på beina siden. 
Å se den en gang så lovende skuespilleren («Den tynne røde linjen» — 1998) framføre dette makkverket av et manus, viser hvor kort vei det er fra stjernemateriell til kompost for skuespillere. 

Her fyller han rollen som utlending og redningsmann fra verdensrommet med så mye svulstighet, at det etter hvert er umulig å ikke dra på smilebåndet. 
Resten av de hardføre vikingene består av et kobbel med utrimmede karakterer, alle med ei framtid i kvalitetsserier som «Xena: Warrior Princess», alle patosfylte til randen. 
Samtidig ser det unektelig ut som om de har hatt det fornøyelig på jobb. 
Kanskje de, som jeg, ikke maktet annet enn å se det latterlige i historien som utspiller seg. 

Nifst Monsteret vikingene møter til duell er et cgi-konstruert beist, en styggedom som det gløder av kjeften på og som ikke går av veien for å kutte sine fiender i to, eller tre. 
Vi skal være takknemlig for at det stort sett oppholder seg i mørket filmen igjennom. 
Særlig nifst blir det i hvert fall aldri. 

«Outlander» er søppel, helt klart, men til tross for store mangler på de fleste vesentligheter, er det søppel av den underholdende, lett fordøyelige sorten. 
Men særlig godt for deg i lengden, det er det nok ikke. 
