En gang var de et fantastisk morsomt rockeband
Nå har The Darkness nullstilt seg, og låter slett ikke verst. 

ALBUM: 
Suksesshistorien til The Darkness fikk en relativt abrupt avslutning. 

I 2003 gikk bandet fra å spille svette londonklubber til store arenaer på bare få måneder. 
Grunnen het «Permission to Land». 
Et album proppet med gullkantede rockeriff og en livsglede sjangeren ikke hadde sett på et par tiår. 

Stormannsgalskapen tok dem fort og AC/DC og Thin Lizzy ble byttet ut med kremgul Meat Loaf-pastisj. 
Da raknet det for bandet og især frontfigur Justin Hawkins. 

Tilbake i gammel form 

Åtte år etter forrige album er de tilbake i gammelt lende. 
«Hot Cakes» er The Darkness slik vi lærte å kjenne dem, med ufiltrert grovishumor, høye gitarføringer og halsbrekkende falsettharmonier. 

Det går ikke mer enn 40 sekunder inn i AC/DC-tyvlånte «Every Inch of You» før Justin Hawkins proklamerer «suck my...». 
Det låter tett, effektivt og ganske breialt. 
Slik man foretrakk sin klassiske hardrock i 1976, og der står den støtt også i 2012. 

Singelen «Nothing's Gonna Stop Us» parafraserer både Elton John og Queen i refrenget, mens «Livin' Each Day Blind» er en fantastisk powerballade i god gammel T. Rex-tradisjon. 

Med andre ord, de svulstige elementene fra «One Way Ticket to Hell ...and Back» er der fortsatt, men de er mye mer kledelige når de kommer i små porsjoner. 

Overraskende vellykket 

«Hot Cakes» når nok ikke det samme låtmessige nivået til debuten, men plata er en overraskende vellykket og spenstig tilbakekomst for et band man trodde var dødt og begravet for flere år siden. 

Det inkluderer også den hårreisende coverversjonen av Radioheads «Street Spirit». 
I positiv eller negativ forstand, alt etter hvordan man ser det. 
