Den nye, rocka lyden av Nashville
Grant-Lee Phillips girer opp på album nummer ni. 

ALBUM: 
Grant-Lee Phillips har en utrolig stayerevne, og det virker ikke som om han er i stand til å lage et dårlig album. 
Og for en låtskriver han er! 
Her er ingen hvileskjær, bare gode rundetider helt fram til mål. 
På toppen er han en glimrende formidler. 

Etter at han ledet «alternativbandet» Grant Lee Buffalo, som ga ut fire album i perioden 1993-98, har han gitt ut til dels strålende soloplater - med «Mobilize» (2001) som det aller ypperste. 
«The Narrows» fra 2016 var ikke så langt unna, heller. 

Høyere gir 

På «Widdershins», som for øvrig er et uttrykk for å gå motsatt vei, for eksempel mot klokka eller mot sola, har Phillips giret opp og satt cruisekontrollen på et høyere nivå enn på den mer dempa forgjengeren. 
Han er ikke akkurat fan av det som skjer i USA, og det er akkurat som om han må få renset lufta. 

Sånn sett kan man trekke paralleller til Grant Lee Buffalo, som oppsto i ei tid med mange tumulter i USA - blant annet Golfkrigen og opptøyer i L.A. 

Og - særlig åpningen «Walk In Circles» kunne for så vidt vært en Grant Lee Buffalo-låt, også fordi han som soloartist kjører det samme trioformatet - her med Jerry Roe (trommer) og Lex Price (bass). 
Sjøl spiller han gitar og tangenter. 
Han har også produsert sjøl, som sist. 

Mørk og tung 

I utgangspunktet er det en helt spesiell stemning på Phillips' plater. 
Stemmen er lett å kjenne igjen: 
Mørk og litt tung, ofte nærmest suggererende, men samtidig likandes. 
Det går faktisk an å mene at Phillips nærmest er en sjanger i seg sjøl. 

Denne gang er det et voldsomt driv fra start til mål. 
Men mens for eksempel «Unruly Mobs» har bråkete fuzzgitar, er «King of Catastrophes» en fengende sak. 
«Scared Stiff» er lettere punka og høres ut som en Elvis Costella & The Attractions-låt fra slutten av 70-åra. 

Fire dager 

Trioen brukte bare fire dager i studio i hjembyen Nashville - uten at byens spesielle musikkhistorie har gjort noe med lydbildet hans. 
For country er det ikke - hvis du ser bort fra «Another, Another, Then Boom». 
Tvert imot er Phillips et godt eksempel på «nye Nashville». 
Artister som blander country og rock, men slett ikke popcountry, strømmer til den gamle countryhovedstaden. 
Så solid, så solid. 
