Barnevennlig dødsrike
«Reisa til Fjørkongens rike» er noe så sjeldent som en animert barnefilm som ikke tar hensyn til de voksne. 

FILM: 
Hva gjelder estetikk, formspråk og struktur er de animerte familiefilmene som hvert år når norske kinoer forbausende like. 
Og ikke uten grunn; i hovedsak dreier det seg om store, dyre produksjoner som komiteer av manusforfattere, produsenter og regissører har arbeidet fram ved hjelp av velvillige fokusgrupper og en vitenskapelig tilnærming til manipulasjon av publikums følelser. 

Barnefilm for barn 

I denne manipulasjonen spiller underholdningen av de voksne — som tross alt betaler billettene og dermed av åpenbare årsaker bør sitte tilfreds tilbake til slutt — en sentral rolle. 

Faktisk har det blitt så vanlig at animerte barnefilmer serverer den voksne del av publikum et eget sett med vitser, at det oppleves som rart og uvant når man som i «Reisa til Fjørkongens rike» må konstatere at filmskaperne utelukkende henvender seg til barna. 

Filmen forteller historien om kaninen Johan som reiser til dødsriket for å hente sin mor tilbake til de levendes verden. 
Det er en fabel om et barns møte med livets harde realiteter — om naivt håp i møte med absolutte størrelser — fortalt med et enkelt filmspråk hvor det stort sett skjer én ting om gangen. 
Det er et gammelmodig uttrykk, men i 2015 fremstår det samtidig som forfriskende. 

Besynderlig underverden 

Espen Toft Jacobsens versjon av dødsriket er en gresk underverden innredet som en moderne skandinavisk barnebok, hvis hersker er et gigantisk tentakkelmonster av typen man finner hos H.P. Lovecraft. 

Kombinert med det faktum at den visuelle fremstillingen av de døde sender tankene hen til jødeforfølgelsen under Den andre verdenskrig gir dette filmen en høyst besynderlig atmosfære. 

Og ettersom «Reisa til Fjørkongens rike» mangler den poetiske kraften som skal til for å slippe unna med en såpass enkel fortelling, blir dette dens sterkeste kort: 
Den underlige kombinasjonen av mytologier og symboler er såpass vag og flertydig at barn vil forveksle den med innsikt, og samtidig bisarr nok til at voksne vil bære den med seg i dagevis etterpå. 
