Okkupert sesong 2:Tar et lett stup i kvalitet 

Russerne styrer, nordmennene stotrer og Ane Dahl Torp tar ansvar. 
Jo Nesbø-ideen Okkupert har fått sin andre sesong. 

Norge er fremdeles okkupert av Russland, statsminister Jesper Berg er tvunget til eksil i Stockholm, og motstandsbevegelsen er vingeklippet etter at militærtopp Harald Vold ble fengslet som motstandsmann. 

Noen ivrige gutter og jenter på skauen forsøker seg på sivile aksjoner, og en liten gjeng byungdom diller med litt flashmob-aktivisme på Youtube, men livet går sin vante gang i Norgistan. 

Det vil si: 
Ane Dahl Torp driver fremdeles etablissement for russiske festløver, partitopper og oligarker, og hun lider for hver krone hun tjener. 

Et lett stup i kvalitet 

Slik er status når vi treffer Okkupert-galleriet for en ny sesong. 
Jo Nesbøs idé om samtidsdrama fra et Norge i kne er fremdeles knakende god, og spiller virkelig opp til thrillerdans, men etter flyttingen til kun Viaplay tar serien også et lett stup i kvalitet. 

Der første sesong viste tendenser til tett persondrama og komplekse etiske konflikter i okkupasjonshverdagen, går sesong 2 rett på den internasjonale storpolitikken. 
Et halvt dusin norske soldater inspiserer russiske raketter på Melkøya, men når det viser seg at aksjonen skjer etter initiativ fra motstandsbevegelsen i Sverige, oppstår en Cuba-krise-inspirert konflikt mellom Norge og Russland. 

Det hele spilles ut med så kantete dialog at man nesten ønsker at russerne skal ta over hele butikken. 
Om enn så vi bare kan slippe å høre norsk som et så uinspirert språk: 

I første episode spisser en konflikt seg når «Du er en fare for Norge!» jaller gjennom regjeringsbygget, før det minimalt sårende sandkassesvaret «Nei, DU er en fare for Norge!» slenges indignert tilbake. 

Det er nok ikke enkelt å styre landet under okkupasjonens klamme hånd, men jeg håper landets ledere kan være noe mer veltalende i tunge tider. 

Ane Dahl Torp løfter serien 

Den anstrengte og tilsynelatende uferdige dialogen (en PST-sjef vet vel for eksempel at en app er teknisk innstilt «selvdestruerende» som Snapchat, og ikke har følelser som gjør den «selvdestruktiv»?) slipper delvis taket når Ane Dahl Torp omsider ankommer i episode 2, og de mest putevennlige, hastige scenene tar baksetet. 

Hennes rolle som Bente Norum – russervennlig restaurantgründer og alenemor – er den mest interessante figuren i Okkupert, og Torp spiller ut angsten, stresset og ambisjonene som den ledende norske skuespillerinnen hun er. 

Historien hennes løfter da også Okkupert utover i episodene, mens Jesper Berg – i overkant insisterende spilt av Henrik Mestad – sjefer rundt i utlandet og PST-sjef Hans Martin går på stadig nye nederlag. 
Bente Norum-historien problematiserer okkupasjonen med følsomme nyanser, mens det blir kjapp, middelmådig såpeopera når Okkupert skal snakke overtydelig politikk. 

Maler Norge med bred pensel 

Okkupert scorer poeng på at den geopolitiske hverdagen har tilspisset seg enda mer siden premièren på sesong 2. 
Dette aspektet har også gitt den en viss oppmerksomhet i utlandet, men av og til fremstår det som om serien med sine forhastede, svake dialoger spiller med ansiktet rettet mot et utenlandsk publikum som vil ha Norge malt med bred pensel. 

I så tilfelle er det kanskje ikke så nøye å nyansere rollefigurene for hjemmepublikumet, men for oss norske strømmeslitere er det ingen stor suksess. 
Det er jo tross alt vi som skal okkuperes først. 

Anmeldelsen er basert på de fire første episodene. 
To episoder ute fredag, og så kommer én ny episode hver uke fremover. 
