Bokanmeldelse:Hanne Ørstavik: 
«Det finnes en stor åpen plass i Bordeaux» 

Hanne Ørstavik har skrevet en farlig kjærlighetsfortelling som går mer rett på enn tidligere. 

Roman 214 sider 369 kr. Oktober 

Hanne Ørstavik har fått en haug med priser og er oversatt til 17 språk. 
Romanene hennes har hele tiden tematisert språket som eksistensielt grunnvilkår i sin utforskning av tilhørighet og relasjoner. 

Jeg har ofte tenkt at Ørstaviks hovedpersoner forteller gjennom kroppen. 
Denne romanen er i så måte ikke en radikal vending i forfatterskapet, men den er mer direkte. 

I hennes forrige roman «Hyenene» (2011) leste vi om et løsrivingsprosjekt. 

Denne gangen møter vi Ruth, som vil nå frem til Johannes, men han slipper henne ikke helt inn: 
«Nå vi er sammen, blir jeg usynlig for meg selv, for han bekrefter ikke, er ikke et speil, ingen reflektor, det jeg sier kommer ikke tilbake til meg så jeg kan se det.» 

Johannes søker ut, eksperimenterer og møter andre. 
Ruth går inn i en lammende og farlig prosess hvor hun presser seg selv til å teste egen kjærlighet og seksualitet. 

Romanen forholder seg til den konkrete verdenen utenfor teksten eksplisitt, både med steder og henvisninger til annen litteratur og kunst. 

Det gagner teksten, for Ørstaviks univers er ofte tett, antydende og intimt. 
Dette er en eksistensiell kjærlighetsfortelling hvor seksualiteten er både ødeleggende, utforskende og viktig. 

Språket er enkelt sagt vakkert i sin utforskning. 
Sårheten i Ruths møte med mannen som heller går på bordell enn å dele dagene med henne, er sterk. 
Det er som om vi venter på at Ruth skal få nok, men avslutningen kunne likevel vært tydeligere. 

Som en fin dynamisk kontrast møter vi det unge paret Lily og Ralf, som har en helt annen bevegelse i møtet med hverandre. 

Jeg synes å se en interessant og større vilje til vekslinger mellom det helt tydelige og det mer poetiske og dunkle hos Ørstavik denne gangen. 
