En enorm musikalsk opplevelse
Hva skjer når tiden står stille på en konsert? 

Denne konserten var formidabel. 
Utøvere og publikum befant seg med ett i en akustisk boble bortenfor den vante verden. 
Begynnelsen og slutten på vår eksistens var ikke så lett å bedømme, fordi tiden hadde stanset opp. 
Fiolinsolistens siste tone - en firestrøken D – holdes lenge og rammer inn alle følelsene som kommer veltende fra sal og scene. 
Tyngdekraft og opplevelse av lineær tid er snudd på hodet. 
Tonen D er ikke tilfeldig, Hallelujakoret fra Händels «Messias» og sistesatsen fra Beethovens 9. 
Symfoni har nettopp D som tonalt ankerfeste. 

Verket som gjorde så sterkt inntrykk heter «Offertorium», en fiolinkonsert skrevet av den russiske komponisten Sofia Gubaidulina (f. 1931). 
Førsteoppførelsen fant sted i Wien i 1981, dengang ble partituret smuglet ut fra Sovjetunionen for at Gidon Kremer - som hadde hoppet av fra det samme regimet – kunne være solist. 
Førstegangsframførelsen med Kremer og ORF 
Symfoniorkester dirigert av finske Leif Segerstam ble en sensasjon. 

Basis i komposisjonen er variasjoner over temaet fra Bachs «Das musikalische Opfer» - en av de mest berømte og siterte tonerekkene som er laget. 
Gubaidulina besitter som komponist en enorm klanglig og dramaturgisk fantasi. 
Ingen toner er tilført uten mening i partituret, og musikkens puls og rytmer gjør oss som tilhørere sterkt berørt. 

Orkesteret denne gang – Bergen Filharmoniske Orkester dirigert av Edward Gardner – er sterkt til stede på podiet og folder ut sine bemerkelsesverdige musikalske kvaliteter. 
Bunnsolide blåsere og klanglig perfeksjonerte strykere. 
Når de to harpistene aksentuerer en tonerekke som vandrer ned i dypet, er dette bare et eksempel på en genial orkestrering signert den russiske tonekunstneren. 
Sofia Gubaidulina er Festspillkomponist under årets festival og var selv til stede i Grieghallen. 
Ovasjonene fra publikum var sterke og langvarige. 

Når en komposisjon som «Offertorium» får oss til å kjenne på noe fundamentalt i vår tilværelse, skyldes det også den latviske fiolinisten Gidon Kremer (f. 1947) som verket er skrevet for. 
Tilværelsen hans som kunstner var ikke spesielt enkel i starten av karrieren, det gjaldt å overleve i et krevende politisk regime som latviskfødt musiker med både jødisk og tysk/svensk familiebakgrunn. 
Førstepris ved Tsjaikovskij-konkurransen i 1970 var en stor kunstnerisk seier, men makthaverne lot ikke sine beste utøvere få gjøre som de ville. 
Kremer valgte likevel sin egen vei og er i dag en legende over hele verden. 
Buestrøket og legatospillet hans er berørende og intenst, og Kremers musikalske budskap handler om tilstedeværelse og autensitet. 

«Kremerata Baltica» er et fremragende strykeorkester grunnlagt av Gidon Kremer i 1997. 
Her får unge strykere fra de baltiske land en musikalsk arena som er sterkt utviklende og banebrytende. 
Dette ensemblet har gitt flere konserter ved Festspillene i Bergen med stor respons, også med norske solister (anmeldes senere). 
Musikalsk kontroll og artikulasjon er sterke basiskvaliteter, noe som definitivt matcher idealene til mentor og grunnlegger Gidon Kremer. 

Deutsche Grammophon har gitt ut en lang rekke innspillinger med Kremer siden 1978. 
Min desiderte favoritt er platen med Franz Schuberts verk for fiolin og klaver (Valery Afanassiev). 
«Sonate», «Rondo brilliant» og «Fantasi» gis en klarhet som knapt noen kan matche. 
Slik sett går det en tydelig musikalsk linje fra Bach til Schubert og videre til Gubaidulina. 
Det handler om å lage musikk uten staffasje, fortelle historien slik den er. 
Da blir vi berørt. 
