«Nødrim over 80-talls bicepsrock med romklang, den så de ikke komme.»
Slik rammer Jan Bøhler det blåblå regjeringsalternativet. 
Terningkast: umulig. 

LÅT: Groruddalen, kveld. 
Resten av Oslo er langt der nede. 
Jan Bøhler er nettopp kommet hjem etter en åtte mils terrengsykkeltur i Lillomarka. 
Det stinkende sykkeltøyet blir liggende oppå noen sakspapirer om endringer i Straffeprosesslovens § 242 a. 

En telefon til Arild 
Han kommer ut av dusjen, tillater seg for en gangs skyld å dra noen hårprodukter gjennom luggen. 
Han flekser bicepsen i speilet, drar på seg en sliten svart t-skjorte (Bøhler sluttet å ha t-skjorter med ermer allerede på slutten av 70-tallet, som en av de første i Norge) og setter seg i sofaen. 
Han slår en telefon til Arild Rønsen, gammel kompis det alltid er inspirerende å snakke med. 
Han fikk alltid et kick av å prate om råkk med Arild - og lyst til å skrive låter. 
Gitar i fanget. 
Blokk og penn. 

«Kan jeg rime 'dvalen' på 'kongepokalen'?». 

Bøhler føler seg som John Mellencamp. 
Som Rick Springfield. 
Nesten som Bruce Springsteen da han skrev eksistensialistisk småbypoesi midt på 70-tallet. 
Like tøff som Ulf Lundell. 
«Groruddalen gjør meg vill og galen». 

Han slår hardt på nylonsstrengene, ser for seg et hardt, hvitt rytmespor, kanskje litt synth bak der, jentekor, hoggende gitar, og en slik klang han elsket fra LP-platene han hadde spart på fra 80-tallet, de som nå sto oppe på loftet i en pappeske under permer med sakspapirer fra et langt, rikt liv i politikken. 

Kjetil Trys masterplan 
I all medlidenhet hopper jeg over de andre scenene som følger etter dette. 

Innsalget og koordineringen med Arbeiderpartiets valgkampapparat får Ricky Gervais' «The Office» til å framstå som et sobert Bergman-drama. 

Videoinnspillingen, med behind-the-scenes-klipp, vil ende opp som en etterlengtet dokumentarfilm som får kinovisning — den beste norske musikkfilmen siden «Get Ready to be Boyzvoiced». 

Og langt senere, den dramatiserte, Oscar-nominerte historien om hvordan Kjetil Try klekket ut sin masterplan: 
Jens Stoltenbergs taxisjåførstunt var bare et distraherende sidespor i kampen om å velte det blåblå regjeringsalternativet med en viral suksessvideo med en muskuløs justispolitisk talsmann i ermeløs t-skjorte som synger en låt «han har mekka sjæl». 

En dag og en femsifret antall YouTube-visinger etterpå, vet Erna og Siv fortsatt ikke hva som nettopp har truffet dem. 
Nødrim over 80-talls bicepsrock med romklang, den så de ikke komme. 
