TV-anmeldelse «Vikaren»:Kvinner i camp 

Mer såpeopera enn påskekrim, ja. 

«Vikaren» («The Replacement») 

Britisk miniserie i to deler 

NRK skjærtorsdag kl. 21.10 og 23.15 (begge episodene) 

Regi: 
Joe Ahearne 

Med: Morven Christie, Vicky McClure, Richard Rankin. 

Mer en «psykologisk thriller» enn en påskekrim med bøttevis med blod og drap, dette – og som sådan svært klisjétung. 

Vi snakker det gamle kvinne-invadert-av-kvinne trikset: 
Det handler om Ellen, som skal bli mor for første gang i godt voksen alder (invadert rent fysisk også, med andre ord), og vikaren som midlertidig skal ta plassen hennes på det hippe arkitektkontoret der hun jobber. 

Paula, som erstatteren heter, jobber godt og raskt. 
Det går ikke lang tid før hun har tatt over porteføljene, vunnet sjefene og klientenes gunst og er i ferd med å drive Ellen, som har en historie med mental ubalanse, til «vanvidd». 

Om hun har tenkt å gi seg før hun vender kolleger og endog hennes egen familie mot Ellen? 
Selvsagt ikke. 
Vi har med en grundig psykopat å gjøre her. 
Hun forsøker endog å innynde seg hos det ennå ufødte barnet. 

«Vikaren» byr på glassklare digitale bilder av Glasgow og noen litt mer fancy kamerakjøringer enn B-TV av dette kaliberet pleier å befatte seg med. 

Den er OK spilt av de to kvinnene i begivenhetenes sentrum. 
Spesielt McClure får utløp for sin indre onde såpeoperadronning – med et isnende kaldt psykopatblikk som sier «hei, jeg er en psykopat med et isnende kaldt blikk», men heller ikke så mye mer enn akkurat det. 

Serien degenerer til ren «camp» i siste halvdel, hvori den reduseres/eskaleres (alt ettersom hvordan man ser det) til et overkokt melodrama, med et latterlig klimaks, som kunne – ja, burde – vært spilt av Bette Davis og Joan Crawford. 

«Moralen» i denne serien, skrevet og regissert av en mann, er sånn cirka at «kvinner er kvinner verst». 
Vel, ingen sa at påskekrimmen var nødt til å være progressiv, antar jeg. 
