Orgie i Oscarsgate
Alle spådde at Restaurant Oscarsgate kom til å belønnes med to Michelinstjerner i år. 
Det hadde den fortjent. 

Det er godt over to og et halvt år siden Robinson og Fredag sist besøkte Oscarsgate, og de har bare ventet på en anledning til å få dra tilbake til denne lille, men storslåtte restauranten. 
Bjørn Svensson er en av landets mest ambisiøse og kompromissløse kjøkkensjefer, og laget hans av unge, dedikerte kokker har hele tiden skjøvet grensene for hva de kan prestere. 

Mange var derfor sikre på at Oscarsgate, som eneste norske restaurant, ville rykke opp fra én til to stjerner i årets utgave av Michelinguiden. 
Men den gang ei. 
De beholdt sin ene, men fikk ikke to. 

-Det framstår som litt stusslig at Norge, som igjen og igjen vinner prestisjetunge kokkemesterskaper, får så liten anerkjennelse av de franske inspektørene. 
Men, sa Robinson strengt, vi to må legge vekk patriotismen. 
Ingen nasjonale gratispoeng her i gården. 

-Kan jeg notere et lite plusspoeng for interiøroppgraderingen? 
Nye lamper og nye, mørke tapeter gjør at hvert bord føles litt mer privat enn før. 
Men det er fortsatt veldig trangt her. 

De strenge maskene falt raskt vekk. 
For nå begynte den eleverte matorgien som en kveld på Oscarsgate er. 
Her serveres bare dagens niretters, til 1150 kroner. 
Robinson og Fredag la dessuten alt i vinkelnerens hender, med vinpakke til 950 kroner. 
Dermed kunne de bare lene seg tilbake og la seg overvelde. 

Først kom en parade av appetittvekkere: 
Små varme, friterte boller laget på Västerbottenost, overdrysset med ferskrevet svart trøffel. 
Et stativ med små pinner med diverse smakskombinasjoner; litt tartar, litt flesk, litt kveite. 
Hjemmelaget knekkebrød med gåseleversmør. 
Løyrom på rugbrød. 
Dette har vært den store trenden i internasjonal elitegastronomi de siste årene - å fortrylle gjestene med et uhørt antall små smaksbomber før det virkelige måltidet setter i gang. 

-Dette kjøkkenet har en så vanvittig energi, det bobler av overskudd og kreativitet og det virker som om alt de ikke får med i niretteren smettes inn som små ekstraretter, sa Fredag. 

Ni retter blir i realiteten nærmere tjue, og det er umulig å gjengi måltidet i sin helhet. 
I stedet får man trekke fram de sterkeste inntrykkene: 
Salmalaks og sjøkreps med kokos- og limesorbet og soyayuzusaus. 
Hummer og artisjokk under en myk spinatpastaplate, skalldyrskum, litt trøffel - himmel. 
En liten smak av kaviar i en vakker iransk boks. 

-Man merker at Svensson, som en av svært få nordmenn, har vært praktikant på El Bulli, det er massevis av gastrokjemiske teknikker på oppvisning her. 
Varme geleer, pulver, små kuler og minipakker med overraskende innhold og konsistens. 

-Men jeg synes presentasjonen er mindre stram enn før, mer leken og maksimalistisk. 

Dåhjorten smeltet på tunga. 
Indrefileten med poteter og posjert vaktelegg var som en avansert pytt i panne, men til å dø for. 
En kremet Mont d'Or med blini og nøtter utgjorde osteretten, og så var det duket for en virkelig grand finale. 
På Oscarsgate må man være forberedt på en dessert-ekstravaganza uten sidestykke: 
Først kommer de annonserte dessertene - denne kvelden var det noe fantastisk klissete og godt med banan, karamell og rom, og deretter en suveren sjokoladekomposisjon med kanelis og pære i ulike varianter - og så, når man tror man aldri mer kan imponeres, kommer tre nye serveringer av spektakulære søtsaker. 

Til kaffen kom en kubansk sigareske med fylte sjokoladesigarer, komplett med sigardamp når lokket ble løftet. 
Så et stativ med sukkerspinn, små kremmerhus med is, og fruktgele på pinner. 
Og til slutt; et fat med åtte ulike varianter av hjemmelaget konfekt, hver i seg en luksuriøs nytelse. 

-Alle råvarene er helt prima, det tekniske og estetiske nivået er skyhøyt, og servicen er en drøm, oppsummerte Robinson. 

-Dette er fullt på høyden med det beste i Europa, og det er ingen tvil om at Oscarsgate hadde fortjent to Michelinstjerner. 
Jeg tipper at hvis de flytter til et romsligere lokale, så er det i boks neste år. 
