Voksenromantikk
Florlett og forutsigbart fra Bier 

Susanne Bier har aldri vært redd for å smøre på. 

Hennes forrige film «Hevnen» handlet om voldens logikk slik den utfolder seg i en dansk skolegård så vel som i en afrikansk flyktningleir. 
Det ga full uttelling og Oscar. 

Denne gangen beveger hun seg i langt lettere lende, i en romantisk komedie med smak av «Mamma Mia», dog uten musikken, og med et hint carpe diem i bånn. 

Originaltittelen «Den skaldete frisør» passer derfor bedre enn den norske, som sukrer historien ganske unødvendig. 
Filmen er langt fra vellykket, og velter seg uhemmet i postkortpanoramaer fra smellvakre Italia. 
Men sukkersøt er den likevel ikke. 

Nettopp ferdigbehandlet for brystkreft, skjer nye rystelser i Idas (Tine Dyrholm) liv. 
Men hun kaster sine sorger bak sin rygg, og reiser relativt ufortrødent til datterens forestående bryllupsfest, holdt i et überromantisk herskapshus i en sitronlund ved Amalfakysten. 

Selvsagt går ikke alt som planlagt. 
Dels fordi bryllupet, som familiesammenkomster flest, er en usalig blanding av hyggelige og uspiselige personasjer. 
Hvorav Paprika Steens selvopptatte dramadronning kan nevnes. 
Og Idas ektemann Leif, spilt av Kim Bodnia med verdens mest fårete smil. 
Samt brudens vordende svigerfar, den rike frukt— og grøntgrossisten Philip (Pierce Brosnan). 

Man får seg en liten latter eller to, men det er alt. 

Selv til romantisk komedie å være, er opplegget florlett inntil det gjennomsiktige, og påfallende uoriginalt. 
Skikkelser og figurer risses opp med kraftig penn, men fylles ikke med dybde og karakter, og ender som karikaturer. 

Og det er synd, for også voksne trenger god romantikk. 
Stoffet her har to i seg i så måte, men fisler ut i tam forutsigbarhet. 

Er du enig med anmelderen? 
Si din mening her: 
