Strategisk mesterverk
Med et forrykende fyrverkeri av bomber og granater setter «World in Conflict» en ny standard for fremtidige sanntidsstrategispill. 

Det er en helt vanlig vinterdag i Seattle, mennesker strømmer gjennom gatene, bilene står bom fast i rushtidstrafikken og skolebarn hopper inn og ut av gule busser. 

Mange sender nok en tanke eller to til sine sønner, brødre, ektemenn og kjærester som kjemper på den andre siden av Atlanterhavet. 
Allikevel er tredje verdenskrig på mange måter som de to første, noe litt uvirkelig som foregår langt, langt borte. 

Denne helt ordinære dagen skal snart vise seg å ikke være fullt så ordinær allikevel. 
De store tankskipene som glider rolig, stille og ubemerket inn mot havnen er verken lastet med bananer eller Toro tomatsuppe. 

Innenfor de tykke stålskrogene skjuler det seg en tungt bevæpnet militærstyrke som snart skal sette ben på amerikansk jord. 

Sovjetunionen slurver ikke, invasjonen er planlagt ned til minste detalj. 
Å stoppe den røde armé er en oppgave som krever et militært geni. 
Heldigvis har amerikanerne deg på sin side. 

Som løyntnant med kommando over et par stormpanservogner har du kun noen minutter på å få evakuert de sivile før den rasende russiske bjørn knuser byen med jernpoten sin. 

«World in Conflict» er utviklet av svenske «Massive Entertainment» som også står bak «Ground Control»-spillene. 
Av en eller annen grunn har våre nøytrale og fredelige naboer i øst mistenkelig god peiling på militærspill, først med «Battlefield»-serien og nå med «World in Conflict». 

At svenskene oppfant dynamitten er neppe tilfeldig, alt som ikke ikke kan få andre ting til å eksplodere gidder ikke de svenske utviklerne å vie et sekund til. 
Basebygging og enhetsbygging er fremmedord i «World in Conflict», isteden blir du tildelt forsterkningspoeng alt etter hvor mange strategiske punkter du kontrollerer. 

Forsterkningspoengene kan, som navnet antyder, brukes til å kalle inn luftbårne forsterkninger. 
På denne måten kan du selv velge sammensetningen av hæren din, mens hovedfokuset allikevel havner på det taktiske elementet. 

Idoldommer Jan Fredrik Karlsen sa nylig at grunnen til at han gidder å sitte der å høre på den ene middelmådige deltageren etter den andre, var den herlige, deilige følelsen han får når et virkelig talent går opp på scenen og feier beina under ham, fyller rommet med utstråling, sjarm og en fantastisk sangstemme. 

Nå er det heldigvis jevnt over atskillig høyere kvalitet på utgitte PC-spill enn på den gjennomsnittlige idoldeltaker, men jeg vet akkurat hva han mener. 

Noen ganger marsjerer det et selvsikkert spill inn døren som rett og slett oser kvalitet og sjarm, som trollbinder deg og gir deg en spillopplevelse i ordets rette forstand. 

«World in Conflict» er spill som setter en ny, gylden standard for genren sin og blir en milepæl i spillhistorien. 
Et spill av dette kaliberet fortjener å bli rost opp i skyene av en ydmyk, nyfrelst spillanmelder. 

For det første er «World in Conflict» et usedvanlig vakkert spill, ikke først og fremst på grunn av enhetene eller landskapene, men på grunn av effektene og animasjonene. 

Skjermbilder klarer like lite å fange inn det vakre i «World in Conflict» som de første notene av en buldrene Bach-symfoni fanger inn kraften av hovedpartiene. 
De må rett og slett oppleves. 

Artilleristormer, flyangrep, napalm, skipskanoner og bomber av ymse slag lyser til tider opp slagmarken i et herlig, brakende kaos som knapt står tilbake for selv tyske barokk-komponister. 

Med stemmelegging av blant annet Alec Baldwin og musikk av grupper som Whitesnake, Tears for Fears og Audioslave skorter det heller ikke på lydfronten. 

Knallgod historie, nydelig grafikk og herlig musikk er uansett bare krydder. 
Selv om krydder er viktig, er det tross alt det underliggende spillet som er det viktigste. 

Og kampanjen i «World in Conflict» er proppfull av taktiske utfordringer og varierte oppdrag. 
På tross av at det ofte skjer en hel masse ting på skjermen til enhver tid, mister man aldri kontrollen eller oversikten. 

Flerspillerdelen er en svært viktig del av spillet. 
Strategispill er ofte en ganske så inviduell gren, men i «World in Conflict» kan man være flere spillere på hvert lag. 

Én kan kontrollere infanteriet, en annen panserstyrkene, en tredje luftvåpenet og fjerdemann artilleriet. 
At veien her ligger åpen for sammensveisede klaner og større turneringer er jeg ikke i tvil om. 

Spillhøsten har åpnet forrykende, først med «Bioshock» og nå med «World in Conflict». 
Hvordan konkurrentene skal klare å hamle opp med disse er for meg et stort mysterium. 

Uttrykket «å hoppe etter Wirkola» har aldri vært mer passende. 

PS: 
I salg fra fredag 21. september. 
En Xbox 360-versjon kommer i november. 

Strategispillanmelder Anders er i ekstase over World in Conflict. 
