Dyrisk Diesel
«Riddick» funker best når Vin Diesel kjemper mot siklende monstre og ikke menger seg med andre menneskevesener. 

FILM: 
Riddick befinner seg på feil klode. 
Sola varmer og kneet er ute av ledd. 
Han vrir knoklene på plass og smerteskriket høres av en flokk kjempehyener. 
Riddick lar seg synke ned i en dyp kulp og blir liggende til hjertet stanser og hyenene har gitt opp. 
Etterpå stikker han noen stifter inn i leggen, mest for å vise oss at han er ... beintøff. 

Det er i disse scenene den tredje Riddick-filmen er på sitt beste, før noen har åpnet munnen. 
Vår antihelt er aleine, han kjemper for å overleve og kjødet skal lide, uten at det virker som om sjelen renses. 
David Twohy er god på «mann mot ekle dyr»-action og filmens første halvtime er stram og oppslukende. 
Dessverre blir det mer sosialt etter hvert. 

Ettersøkt 

Vår venn Riddick (Vin Diesel) er ikke utpreget selskapelig av natur. 
Ifølge de interplanetære dusørjegerne som stadig er på jakt etter ham, er den rømte straffangen naturlig sosiopatisk og må fanges, død eller levende. 

Det har gått 13 år siden «Pitch Black», det første filmkapitlet om Riddick, en «fanget i ødemarka»-historie plassert på en støvete planet et stykke inn i framtida. 
Filmen ble en «sleeper hit» (slumrende slager?), noe som medførte en påkostet oppfølger, «Riddicks krøniker», som i sin tur skuffet de fleste. 
Deretter skulle det gå ni år før Diesel og Twohy klarte å skrape sammen finansiering til et tredje kapittel. 

Blodig 

Denne gangen er man tilbake på relativt lavt budsjett og søker inspirasjon i den opprinnelige oppskriften i «Pitch Black». 
Riddick er blitt forrådt, han har igjen havnet på en klode utenfor allfarvei, de skorpionliknende monstrene er tallrike og han er lei av hele planeten. 
For å komme seg unna, må han tilkalle hjelp. 
Problemet er at Riddick er ettersøkt over hele galaksen og to konkurrerende team av dusørjegere innfinner seg raskt. 
Gnisninger oppstår. 
Hoder kappes, elitesoldater spiddes. 

Som drama er dette mer amatørteater for tyrenakker enn Shakespeare på Mars. 
Men så lenge det handler om Diesel mot dyrene, smarte monstre mot listige Riddick, er filmen fengslende underholdning. 
En dyrisk sterk treer, tenker jeg vi sier. 
