Dronning Mirren
Regi: 
Stephen Frears. 
Britisk. 
Tillat for alle, egnet ungdom/voksne. 

STJERNER: 
Helen Mirren, Michael Sheen, James Cromwell, Alex Jennings, Sylvia Sums. 

HANDLING: 
Prinsesse Dianas død satte det britiske monarkiet på prøve. 
Innen kongehuset var Diana mildt sagt lite populær. 
Da hun døde høsten 1997, valgte dronningen å se på dødsfallet som en privat sak. 
Hun fortsatte ferien på Balmoral, ga ingen offentlig kommentar og lot ikke flagget heise på halv stang på Buckingham Castle. 
Det britiske folk reagerte med vantro og harme og vendte seg mot monarken. 
Heller ikke nyvalgte og reformglade Tony Blair var dronningens yndling, men det var han som manøvrerte henne til botsgang, offentlig sorg og folkets tilgivelse. 

DOM: 
Med stoisk ro og små, presise detaljer gir Helen Mirren et fascinerende bilde av dronning Elizabeth, verdens mektigste monark. 
Nå opplever hun for første gang at folket vender seg mot henne. 
At Mirren er maskert som en kloning av dronning Elizabeth, er selvsagt en støtte. 
Men det er hennes spill, hennes mimikk, øyekast og kroppsspråk som gjør dette til skuespillerkunst av ypperste klasse - og Mirren til en opplagt Oscar-kandidat. 

Det andre som imponerer, er den balanserte fremstillingen hvor spillescener og dokumentaropptak alternerer. 
Manusforfatter Morgan og regissør Frears serverer ingen skurker og ingen helter. 
De vektlegger forskyvningen i balansen mellom monarken og folket. 
Dronning Elizabeth er ikke hjerteløs, men en kvinne oppdratt til å tro at hennes makt er gudegitt. 
Diana skjønnmales ikke, og Tony Blair, som ikke har stor sympati med monarkiet, ser at alle har alt å vinne ved å redde det. 

Usedvanlig godt spill og en balansert oppbygging gjør «The Queen» ikke bare til en spennende og underholdende film, men det gir den også preg av å være et viktig historisk dokument. 
