Misty Coast:Disig indiepop 

Perfekt samstemt og kledelig behersket. 

Misty Coast: 
"Misty Coast" (Brilliance) 

I vår deltok jeg på en innflyttingsfest i Bergen, hos en venninne med gode bekjentskaper i byens musikkmiljø. 
I den lille stuen fikk vi servert vin, popkorn og en liveopptreden med Misty Coast. 

Duoen, bestående av Linn Frøkedal og Richard Myklebust, evnet å være intime og grandiose samtidig. 
Sammenliknet med bandet deres The Megaphonic Thrift er Misty Coast mer nedstrippet, uten at det blir lavmælt. 
Støyen er der, den er bare sparsommelig fordelt. 

De ti låtene begrenser seg også til «vanlig» radioformat, på tre-fire minutter. 
«Trash talk smile» klokker inn på kjappe to minutter og sju sekunder. 

Etter sigende ble prosjektet og albumet til i parets leilighet, spilt inn på lavt volum. 
Dette synes å ha tvunget dem til å prioritere melodiene. 
Hør bare på «Strange girl». 
Den satte seg umiddelbart fast i hjernebarken og er blitt værende der. 

Det samme med de innledende tonene til åpneren «Funny world». 
I mellomspillet får melodien skinne, gjennom spinkelt piano og svevende nynning. 

«Dinosaur» har en mer dramatisk nerve og trer frem som en favoritt. 
Noen av låtene krever litt mer oppmerksomhet, som den duvende «Take off/Mess up». 
Her er parets vokal perfekt samstemt. 

Frøkedal har en elegant, og til tider kledelig livstrett vokal, som på den drømmeaktige avslutteren «Heavy head on a body». 

Med Matias Tellez ved spakene har albumet fått en fokusert og tålmodig produksjon, finstemt og spekket med deilige detaljer. 
Misty Coast beveger seg på tvers av trender og tema og oppleves tidløse. 

Referansene er mange, blant dem Blonde Redhead, Cocteau Twins, New Order. 
Neppe nyskapende, men et overskuddsprosjekt med lave skuldre. 
Dette har gitt høy kvalitet og en haug sterke låter. 

Misty Coasts debut fortjener å nå langt utenfor innflyttingsfester i bergenske stuer. 

Beste spor: 
«Strange girl», «Dinosaur», ««Heavy head on a body». 
