Sviende barne-Sodoma
Det svenske ungdomsdramaet «Fjorton suger» er et dypt rørende, dypt forstyrrende drama med en irriterende form. 

I hendene på en fjortenåring ser en ølboks ut som en usikra bombe, som en slibrig ting og et kulturelt overgrep. 
Det følger mye voksenskam med å se denne filmen. 

Elin Ahlberg spiller overklassejenta Emma på fjorten. 
Hun havner på fest med storebrors venner og blir promillevoldtatt av hans kamerat mens hun ligger i alkoholkoma i ei seng. 
Resten av filmen skildrer egentlig bare hvordan hun går i passiv sorgrus gjennom en verden som ikke aner noe, inntil den nedbrutte jenta tar en svær stein og knuser Hennes & Mauritz-plakaten med bikinimodell. 
Deretter tar hun tak i ting. 

«Fjorton suger» er laget etter et tilnærma dogmemønster med vimsete kamera, uskarpe bilder og improviserte replikker. 
Det gjør at filmen virker gammeldags og slitsom, men antakelig effektiviserer den rotete stilen troverdigheten. 
Nesten hele handlingen består av fulle småunger, og i en normaldramaturgisk form kunne den evindelige festinga ha virket påtakelig monoman. 
Nå får man faktisk fornemmelsen av å sitte måpende i et virkelig barne-Sodoma, og Martin Jerns kompromissløse manus skaper en hverdags-surrealistisk forestilling om at vi alle lever i en underlig, retningsløs verden der ingen passer på noen. 

Skuespillere som kanskje ville ha virket kylling-aktige i en dramatisk oppbygd konfrontasjonshandling, virker tilforlatelige i virvaret. 
Formen funker også etter filmens hensikt da handlingen samler seg til reaksjon, og den vanligvis kalde bror Markus sitter og griner over søsteras barnebilde, mens foreldra danser dritings i første-etasje. 
Det svir. 
Det svir noe aldeles forferdelig. 
