Ei freda stund ved havet
KONSERTANMELDELSE: 
Et fantastisk instrument fra Japan har fått svensk reisefølge i et konsertserie ved havet. 
Få med deg dette. 

TREES OF LIGHT, Maijazz, torsdag kveld, Tungenes Fyr, Publikum: 25, spilletid: 
90 minutter 

– Opp med hånden alle som er Koto-eksperter? 

Anders Jormin flirer bak kontrabassen, og det humres godt blant de knapt 30 sjelene på Tungenes fyr. 
Ingen rekker opp hånden. 
Noen av oss har googlet litt, men eksperter? 
Absolutt ikke. 
Jormin tar et kort foredrag om instrumentet vi nettopp har blir forbløffa av. 

– 
Dette er en 25-strengs koto, et instrument fra Japan. 
Og Karin er en av dem som virkelig behersker det, sier han. 

Vi signerer gjerne på det, vi som har gått litt i blinde til denne konserten i Maijazz-geografiens randsone. 
Kotoen låter som en harpe, eller som en gitar, som fiolinplukking eller en mandolin, alt etter hvordan Karin Nakagawa håndterer den. 
Et fremmed instrument for oss, men du verden for en vellyd. 

Älvdalska? 

– Opp med hånden de som er eksperter på älvdalska? 

Nå er det Lena Willemarks tur å lede oss inn i det blå. 
Stemningen mellom musikere og publikum er blitt riktig gemyttlig, som en musikalsk hyttetur. 
Willemark forteller litt om Älvdalen og om den særsvenske dialekten fra Dalarna. 
Hun synger vakkert og lyrisk. 
Avstanden til ordene gjør det litt mystisk og trollsk. 
For ordens skyld: 
Hun synger vanlig svensk også. 
Folkemusikktonene fra Sverige blander seg med lyden fra Japan. 
Vakkert og stemningsfullt. 

Willemark spiller også fiolin. 
Den småblå folkemusikken treffer jazzen som Jormin maner fram på bassen. 
Lyrisk når buen brukes, drivende uten. 
Disse tre-fire elementene treffer hverandre, og nå tyr vi til klisjeene, i en høyere enhet. 
De spiller viser fra Dalarna, tradisjonsmusikk fra begge land, tonesatte dikt og jazz, og de kombinerer de ulike faktorene på ypperlig vis. 
Samspillet er upåklagelig, lyden nydelig og stemningen mellom sangene (kotoen må stemmes mellom hver sang, noe som tar lang tid) er lun og fin. 

Anbefales 

All ære til våre to svenske venner, men det er Kotoen og Karin Nakagawa som er stjerna i denne settingen. 
Vi som måtte krype til korset da koto-ekspertene ble bedt om å gjøre seg til kjenne, vi er dypt fascinert. 
Nakagawa er en virvelvind i det ene øyeblikket. 
Rundt neste sving spiller hun varsomt, poetisk og nydelig andaktsfullt. 
Willemarks komposisjon om lyden av vinterisen som romler viser instrumentets fulle bredde. 
Fascinerende og flott. 

Denne trioen spiller tre konserter under Maijazz. 
Tungenes (torsdag), Obrestad (fredag) og Sola Strand Hotel (lørdag). 
Er du i det lyriske, poetiske hjørnet, og nysgjerrig på kotoen, er turen herved anbefalt. 
