Filmanmeldelse:Støyende storm 

De visuelle og lydhøre effekter er ruvende i denne klima-apokalypsen av en film. 

Men at persongalleriet som befinner seg i tidenes verste tornado hele tiden spør hverandre «Are You ok?» og svarer «Yes», blir etter hvert irriterende dumt. 

Hollywood har altså revitalisert naturkatastrofe-sjangeren gjennom en film der detaljene er voldsomme, brutale og særdeles høylytt kraftige. 
I kinoer som har Atmos-lydsystem, er drønnene ekstra kraftige. 
Du får en slags 3D-opplevelse rett i ørene. 
Det er naturligvis en effekt som bygger opp under de bokstavelige talt stormfulle kastene som dominerer filmen. 

Å lage en reinspikka underholdningsfilm i etterdønningene av tragediene etter orkanene Katrina og Sandy er på sett og vist smakløst. 
Men Hollywood har aldri underkjent salgsverdien av en oppsiktsvekkende katastrofe. 

Poenget i filmen er at det skal støye mest mulig. 
Har man behov for å føle seg filleristet av meteorologiske drønn, er det definitivt spenning å hente her. 

Det hele sees fra noen stormfotografers perspektiv, folk som drømmer om å få tidenes blink ved å fange inn orkanens øye. 
For å få inn et menneskelig aspekt, legges inn noen familiære forhold av heller klisjeaktig karakter. 

Det faktum at naturkatastrofer av denne kaliber kanskje blir vanligere enn de var før, nevnes i en setning. 
Ellers styrer filmen glatt unna enhver form for økologiske betraktninger. 
Det er den støyende stormen som teller. 
Og den er mer enn nok støyende. 
