Nytt show:Livets crescendo – med sjarm 

Sturla Berg-Johansens skjeve blikk på sykdom, død, begravelser og seg selv blir et godt show. 

Sturla Berg-Johansens forrige store enmannsshow åpnet med hans utgang av skapet. 
Overraskelsen var enorm og førte til langvarig, stående applaus. 
Hvor går en komiker etter noe sånt? 
Ikke inn igjen i skapet, iallfall. 

Som han selv sier i en kraftig punchline: 
Du glemmer ikke at du er alkoholiker – eller at du er homo. 
Kanskje litt det siste, men ikke det første. 

Om ikke annet har du en lever som minner deg på det, særlig når du uforskyldt får hepatitt B i Afrika, ute på tur med Leger uten grenser. 
Ikke mye hjelp å få fra den kanten, åpenbart. 
Og i Norge synes det umulig for noen, og særlig i helsevesenet, å ta inn at det finnes mennesker som ikke drikker alkohol. 
Ikke i det hele tatt. 

Sjarm og ledighet 

Siden forrige show er Sturla blitt et varemerke i forskjellige underholdningsserier i TV 2, og han har pakket og flyttet og reist mer enn de fleste. 
Dette er utgangspunktet for hans rundt 75 minutter lange nye show, som strekker seg fra barndom til 50-årsdagen, fra Adamstuen til Kenya, fra Tønsberg til Pyreneene. 

Det strekker seg også innover til plutselige og velkomne sanginnslag. 
Sturla har ny selvtillit i stemmen, og tekstene er gode og bidrar til en fin synkopering av et tekstrikt show. 
Og så er det denne sjarmen og ledigheten som river ned alle barrièrer, og som pianisten, den tause bergenseren Torbjørn Kvamme, støtter på beste måte. 

Religionskritikk og frigjøring 

#denfølelsen er altså et ganske strømlinjet, personlig og til og med ettertenksomt show med gode poenger og mange callbacks. 
Det strekker seg fra religion – Sturla siterer fra både Det gamle og 
Det nye testamente – via litt rørende morskjærlighet, en innføring i reformasjonen med spark til Luther, og en del ting «man ikke snakker om – som døden», til det å utklasses av femteklassinger på TV, samt merkelige møter på lange reiser. 

Enkelte av disse episodene er i lengste laget og tåler godt et skarpere fokus, men flyten er god. 

Hva som egentlig er «den følelsen», er ikke så lett å avgjøre, men frigjøring er en slags rød tråd, enten det gjelder flytting, å være klinisk død eller å slå opp med kjæresten. 
Selv en lagerbrann, som utsletter alt han eier og har, er til syvende og sist frigjørende. 

Sturla ser på røyksøylene som er synlige over hele Vestfold, fortsetter å spise grillpølser – og finner nytt fotfeste i seg selv. 
