Fargerike kvinner og et grått spøkelse
Det ble sagt etter Pedro Almodóvars «Alt om min mor» (1999) at han er regissøren som lager sterke roller for kvinner i alle aldre. 
Nå gjentar han bragden i «Volver». 
Tre generasjoner kvinner får utfolde seg med Penélope Cruz som midtpunkt. 
Det er en fest. 

Filmtittelen betyr å returnere. 
Regissøren har i intervjuer fortalt at han vender tilbake til barndommens dypeste røtter i La Mancha. 
Hvis noen lurer på hvor mannfolka er, er svaret: 
I fryseren eller ute på markene! 
For i «Volver» feirer Almodóvar kvinnene og deres sterke historier. 
Skal vi tro regissøren, har han lagt inn litt av sin egen mor i de fleste skikkelsene. 

Ikke alt Penélope Cruz har gjort på senere år, har vært til hennes fordel. 
Men under Almodóvars sikre regiblikk faller hun vidunderlig på plass. 
I hovedrollen som tenåringsmammaen Raimunda er hun stylet som en skjønn kopi av Sophia Loren eller Claudia Cardinale, dampende av yppig sensualitet og ynde. 
Gled dere til bildet der damen vasker opp i dypdyp utringning — med kameravinkel fra oven! 

Sosialt lever Raimunda med en slubbert til mann, sliter med å få endene til å møtes og bærer på dystre minner fra sin oppvekst. 
Men regissøren, som også har skrevet manuset, utstyrer henne med uante krefter og infam kreativitet. 
Cruz glitrer og turnerer sågar et sangnummer så vi fryder oss. 

Almodóvar er fargenes og nærbildenes mester. 
Han skaper absurde situasjoner du bare må le av, som da Raimundas avdøde mor brått framtrer som spøkelse, framstilt av den erfarne skuespilleren Carmen Maura. 

Jeg røper ikke mer, men kan slå fast at når regissøren synes å rote seg opp i et umulig ghost-hjørne, lander han likevel støtt på beina. 

Almodóvar viser nok en gang at han kan skape filmkunst helt ulik de testosteron-dominerte actiondramaene til diverse mannlige kollegaer. 

Men uten å lande i kjedelig sentimentalitet. 
