Bokanmeldelse:Mahmona Kahn: 
«Fra Oslo til Lahore» 

Forfatteren fikk mye skryt for å ha plassert en ungdomsbokserie i det norsk-pakistanske miljøet da første bok kom ut for to år siden. 
Og det med rette. 
Miljøet gir bøkene ekstra kjøtt på beinet for lesere som står utenfor og ser inn, mens lesere som er i miljøet, kan nikke gjenkjennende. 

Firkløveret av venninner i slutten av tenårene overvinner mannlige maktovergrep fordi de stiller opp for hverandre. 
Brutaliteten er rå. 
I forrige bok var temaet voldtekt og tabulegging av voldtekt i det norsk-pakistanske miljøet. 
Denne gangen opplever Ambar at ektemannen blir drept på bryllupsreise i Dubai, og at hun selv befinner seg i stor fare. 

Fartsfylt og multikulturell 

De fire hovedpersonene i «Masalagirls», som de selv kaller seg, føles ekte og utfyller hverandre perfekt. 
Fortellervinkelen skifter uanstrengt mellom dem og gjør at fortellingen har få dødpunkter. 
Omslaget ser ut som en filmplakat for en fartsfylt og multikulturell ungdomsfilm, og boken kan fort bli det. 

Sjeldent velskrevet og velredigert 

Spenning er ikke et viktig kriterium når bøker nomineres til litterære priser, men ofte når lesere skal velge seg bok. 
Og «Fra Oslo til Lahore» kommer til å bli lest for spenningen er sjeldent velskrevet og velredigert. 

Jeg slukte de korthugde kapitlene i feberen etter å finne ut hva som skjer. 
Nå blir harmonien gjenopprettet for brått og er ikke særlig sannsynlig, men la gå når jeg har spurtet heseblesende gjennom hele boken til ende. 
Det gjør det også lett å se gjennom fingrene med at særlig dialogene ikke alltid er like troverdige. 
Språket er effektivt, og få ungdomsbokforfattere kan skrive like spennende som Mahmona Khan. 
