The Looming Tower: serievårens store snakkis innfrir forventningene |Anmeldt av Asbjørn Slettemark 

FBI og CIA rotet det til da Al-Qaida planla terrorangrepet i New York 11. september 2001. 
Jeff Daniels er strålende som FBI-agenten som jaktet Osama bin Laden. 

Hvordan klarte FBI og CIA å rote det til, slik at Al-Qaida 11. september 2001 kunne seile to fly inn i Manhattans to høyeste bygninger? 
The Looming Tower forteller den fascinerende historien om John O’Neill, FBI-agenten som gjennom 1990-tallet jobbet seg stadig tettere inn på Osama bin Laden og lenger bort fra sjefsjobb i FBI. 
I juli 2001 fikk han nok av byråkratiet og systemet fikk ham i halsen, så O’Neill tok jobb i privat sektor. 
Som sikkerhetssjef i World Trade Center. 

Basert på en den mest spennende, og sanne historien om 11. september 

Her kommer biten hvor man kan si at historien i The Looming Tower er for god til å være sann, men serien er altså basert på Lawrence Wrights bestselgende spenningsdokumentar om 11. september, med samme navn. 
Boken kom i 2006 med undertittelen al-Qaeda and the Road to 9/11, og det er akkurat det vi får: en terroristorganisasjons snirklete vei gjennom det hullete nettet til klodens to mest kjente etterretningsorganisasjoner. 
For å si det veldig enkelt: 
Al-Qaida sprengte ambassader og krigsskip, men FBI og CIAs krangel om revir muliggjorde at de samtidig kunne planlegge og gjennomføre disse terrorangrepene. 

Vil du ha ferske serietips annehver uke? 
Meld deg på vårt nye nyhetsbrev. 

De beste kontorscenene siden Charlie Wilson’s War 

Jeff Daniels løfter ofte produksjoner som er dårligere enn ham selv. 
Både ambisiøse The Newsroom og kjedelige Godless nøt godt av hans monumentale innsats, men i The Looming Tower løftes innsatsen til prisvinnende høyder. 
Daniels boltrer seg som den ærgjerrige og arrogant O’Neill, og scenene mellom ham og den fiktive CIA-figuren Martin Schmidt (Peter Sarsgaard) er den hissigste duelleringen du får uten våpen. 
På sitt hardeste er duoens hanekamp på nivå med den udødelige scenen da Philip Seymour Hoffman skjelte ut sjefen og knuste døren i Charlie Wilson’s War, og Jeff Daniels er i sitt ess når han kan avslutte kranglemøter med CIA med «You can go fuck yourselves. 
Or each other.» 

Like viktig som Jeff Daniels som John O’Neill, er Tahar Rahim som kollegaen Ali Soufan. 
Soufan skrev den innsiktsfulle boken The Black Banners: The Inside Story of 9/11 and the War Against al-Qaeda, og spilles lavmælt og innbitt av Tahar Rahim, kjent fra de franske høydepunktene Profeten og The Last Panthers. 
Den Libanon-fødte FBI-agenten må hele tiden svare for seg og hvor han kommer fra, men er et ess ute i feltet for O’Neill, og får heldigvis god plass i The Looming Tower. 

Agentbyråkrati og kodekrim treffer blink 

Det er da også her The Looming Tower treffer blink. 
I krysningen mellom kontordrama, privatliv og feltarbeid, mens alle tripper rundt og er like bekymret for naboene i CIA som for Osama bin Ladens tåkelagte planer. 
Det minner om suksessen til franske Le Bureau, udiskutabelt den beste etterretningsserien i seneste år. 
Historien er tydelig og tålmodig fortalt, men inni thrilleren om bin Laden-jakten ligger også kampen mellom FBI og CIA, og ikke minst fortellingen om O’Neills høyst uvanlige privatliv. 

Slik blir The Looming Tower en typisk agenthistorie med møter, krangling, beskyldninger og store egos som kræsjer, samtidig som det er sitrende kodekrim slik Zero Dark Thirty var i sine beste passasjer. 
Husker du hvordan den overraskende gode 11. september-filmen United 93 tok pusten fra deg, selv om du visste at flyet skulle styrte og alle kom til å dø? 
The Looming Tower utløser også den typen spenning, bare mer saktebrennende og med mindre håndholdt Paul Greengrass-regi. 

Dette er en av seriene det har vært knyttet høyest forventninger til denne våren, og med Jeff Daniels i hovedrollen innfrir den virkelig. 
