Filmmusikk funker best med bilder til
Rebekka Karijord gir ut sin uten. 

ALBUM: 
Rebekka Karijord har studert både dans og drama og er også en spennende artist, noe hun har bevist på albumene «The Noble Art Of Letting Go» (2010) og «We Become Ourselves» (2012). 

Men å gi ut musikk hun har skrevet for filmer, teaterproduksjoner og danseforestillinger gennom seks år, slik hun gjør med «Music For Film And Theatre», er i hvert fall kommersielt sett ingen god idé. 

Men det vet hun sikkert. 
Og det kan jo være for ok for oppsummeringens skyld. 

Skisser 

Det er bare en måned siden Sondre Lerche (og Kato Ådland) ga ut filmmusikk - til «Søvngjengeren». 
Den funker dårlig på cd. 

Karijords prosjekt fungerer også bare unntaksvis på egne bein, uten bilder. 
Det er noe som mangler. 

Musikken er laget for lerret/skjerm og scene, og skal gjerne ledsages av bilder. 
Du kan gjerne skape dine egne bilder, men uten denne forutsetningen blir musikken ofte ganske uinteressant. 
Det bærer preg av å være skisser, snarere enn ferdige verk. 

På toppen er det med ett unntak instrumentalt hele veien - om du ser bort fra en slags nynning her og der. 
Unntaket er salmen «Kjære Gud jeg har det godt». 
Vakre lydbilder, men stillestående, dvelende og noe uforløst. 

Gode samarbeidspartnere 

Da hjelper det ikke at hun har gode samarbeidspartnere, heller. 

Sjøl spiller hun en rekke instrumenter, mens Ane Brun visstnok skal bidra med vokal. 
Vi gjetter oss til at det er på «The End», men stockholmsvenninnene Karijord og Brun har et relativt likt uttrykk. 

Jarle Bernhoft bidrar for eksempel på strenger og Line Horntvedt og Sjur Miljeteig på henholdsvis tuba/fløyte og trompet («Lullaby»), men på ei lang liste med ialt 27 bidragsytere er det Stockholm Gosskor som gjør mest av seg. 

«Snö» og repeterende «Salhus», begge i ambient-gata, er låter som har mye for seg, men i det store og hele blir dette for pretensiøst og mest, eller snarere bare, for fansen. 
