Russehits, Frp-diss og voksenrap
Lars Vaular gaper over det meste. 
Stort sett med stor suksess. 

|||ALBUM: 
«Eg har aldri gjort det hardere. 
Dette er norsk visesang for eks-jugoslavere», rapper Åsane-gutten Lars Vaular på sitt tredje soloalbum «Helt om natten, helt om dagen». 

Selv om du ikke kjenner Vaulars tidligere album, har du nok ikke kunnet unngå å høre den technotunge russehitkandidaten «Rett opp og ned» eller FrP-dissen «Kem skjøt Siv Jensen». 

To vidt forskjellige låter både musikalsk og tematisk, og nå altså også «norsk visesang for eksjugoslaver»? 

Så hva for ei plate har dette blitt? 

Stor variasjon 

Vi får oppjaget og skitten grime, romantisk funk, deppa blues og en julesang med soulvokal. 

Her bakes frekke vittigheter, hverdagsskildringer, kjærlighetssorg og røversnakk fra Bergens skyggeside sammen til interessante fortellinger og lett gjenkjennelige følelser. 

« «Helt om natten, helt om dagen» » Lars Vaular 

5 

Plateselskap NMG/G-Huset/Bonnier Amigo 

Stemmen til Vaular har dessuten utviklet seg. 
Den er stødigere nå, mindre spinkel, mer selvsikker. 
Også flyten er mer allsidig. 
Vi får fortsatt en del syngende Bone Thugs-n-Harmony-flow (det er en kompliment, altså!), men registeret er større enn tidligere. 

Blant høydepunktene er den tidsriktige karosseriristeren «Neeeei!», det obligatoriske skrytesporet «Lille Rapper» og Vaulars vers over tittelsporets lekre Tommy Tee-produksjon. 
Her viser Vaular gammelfansen at han fortsatt, tross alt, er rapper. 

Poplåten «En eneste» befinner seg i andre enden av skalaen, og har et stort radiopotensial i Timbuktu-/Karpe Diem-klassen. 

«Julaften» fanger dessuten den ekte julestemningen, selve ambivalensen i høytiden. 
Her er det rom for ettertenksomhet og skam blant pinnekjøtt og familiekos. 
En rørende, personlig skildring som mange vil kunne kjenne seg igjen i. 
Årets julesang kom visst allerede i april. 

«En av oss to» føles derimot overflødig. 
Den har et drag av Kirkelig Kulturverksted-rap over seg og mangler en ekstra dimensjon rent tekstmessig. 

Vaular er bedre når han er mørkere, litt mer på offensiven og enda friere i assosiasjonsleken. 

Trass i at låten muligens vil slå an på P1, vitner den kanskje om at artistens ønske om å nå bredt er tøyd helt til bristepunktet på denne platen? 
Man kan fort miste noe av seg selv i forsøket på å imøtekomme alle. 

Og selv om både Bjørn Eidsvåg og hipsterfavorittene G-Side fra Alabama bidrar på albumet, føles det riktigere å bruke disse linjene på å nevne den bergenske undergrunnsprodusenten Peewees hypnotiske beat på «Synger på siste verset». 

Det høres ut som om Organized Noise skulle skrudd knotter i tunnelundergangene på Danmarksplass. 
Helt glimrende, her må vi følge med framover! 

«Helt om natten, helt om dagen» viser en sulten, fordomsfri og musikalsk rapper som med stort hell har laget et allsidig album som kan vise seg å forene hiphophoder, musikkinteresserte, russehorder og foreldre som gleder seg til ny musikk fra Jan Eggum. 

Det er i så fall en bragd i seg selv. 

Klikk for tittel 

Klikk for innhold 

anmeldelsermusikkmusikkanmeldelserkulturplateanmeldelselars_vaular 

Del på facebook Lik Dagbladet Musikk på Facebook 
Del på facebookRapporter om feil i artikkelen 

Vi får oppjaget og skitten grime, romantisk funk, deppa blues og en julesang med soulvokal. 

Her bakes frekke vittigheter, hverdagsskildringer, kjærlighetssorg og røversnakk fra Bergens skyggeside sammen til interessante fortellinger og lett gjenkjennelige følelser. 

Stemmen til Vaular har dessuten utviklet seg. 
Den er stødigere nå, mindre spinkel, mer selvsikker. 
Også flyten er mer allsidig. 
Vi får fortsatt en del syngende Bone Thugs-n-Harmony-flow (det er en kompliment, altså!), men registeret er større enn tidligere. 

Blant høydepunktene er den tidsriktige karosseriristeren «Neeeei!», det obligatoriske skrytesporet «Lille Rapper» og Vaulars vers over tittelsporets lekre Tommy Tee-produksjon. 
Her viser Vaular gammelfansen at han fortsatt, tross alt, er rapper. 

Poplåten «En eneste» befinner seg i andre enden av skalaen, og har et stort radiopotensial i Timbuktu-/Karpe Diem-klassen. 

«Julaften» fanger dessuten den ekte julestemningen, selve ambivalensen i høytiden. 
Her er det rom for ettertenksomhet og skam blant pinnekjøtt og familiekos. 
En rørende, personlig skildring som mange vil kunne kjenne seg igjen i. 
Årets julesang kom visst allerede i april. 

«En av oss to» føles derimot overflødig. 
Den har et drag av Kirkelig Kulturverksted-rap over seg og mangler en ekstra dimensjon rent tekstmessig. 

Vaular er bedre når han er mørkere, litt mer på offensiven og enda friere i assosiasjonsleken. 

Trass i at låten muligens vil slå an på P1, vitner den kanskje om at artistens ønske om å nå bredt er tøyd helt til bristepunktet på denne platen? 
Man kan fort miste noe av seg selv i forsøket på å imøtekomme alle. 

Og selv om både Bjørn Eidsvåg og hipsterfavorittene G-Side fra Alabama bidrar på albumet, føles det riktigere å bruke disse linjene på å nevne den bergenske undergrunnsprodusenten Peewees hypnotiske beat på «Synger på siste verset». 

Det høres ut som om Organized Noise skulle skrudd knotter i tunnelundergangene på Danmarksplass. 
Helt glimrende, her må vi følge med framover! 

«Helt om natten, helt om dagen» viser en sulten, fordomsfri og musikalsk rapper som med stort hell har laget et allsidig album som kan vise seg å forene hiphophoder, musikkinteresserte, russehorder og foreldre som gleder seg til ny musikk fra Jan Eggum. 

Det er i så fall en bragd i seg selv. 
