Ydmykelser og verdighet
En vittig, infam og sviende ferd gjennom et klassedelt Oslo 

«Som du ser meg» er en av syv norske premierer under årets filmfestival i Haugesund. 

Den er også et svar på ropet om flere og mer sammensatte kvinneskikkelser i norsk film. 
Og for et svar! 

Stilmessig låner Dag Johan Haugerud elementer fra flettverksfilmen, men uten dens konstruerte tilfeldigheter. 
Tre damer er naboer i samme blokk. 
En forfatter (Andrine Sæther) har skrevet en novellistisk roman om dem. 
Mens hun leser den inn som lydbok, får vi stemmen hennes som voice over, og historiene visualisert. 

Først Lise Gundersen (Laila Goody). 
Et pliktoppfyllende hverdagsmenneske, uten altfor stor selvtillit, men lykkelig gift med verdens beste mann (Fridtjov Såheim). 
Hun har en uvane med å slå om til engelsk når hun blir usikker. 
Vanligvis ikke noe problem, helt til sjefen (Trine Wiggen) overtaler den noe konfliktunnvikende sykepleieren til å bli kontaktsykepleier for en student i praksis. 

Så Grete Maigret (Ragnhild Hilt). 
En eldre oversetter av vektig, tysk litteratur. 
Et kulturmenneske — i ordets beste betydning. 
Men i møte med sin nye redaktør (Andrea Bræin Hovig), kolliderer ikke bare hennes livs- og litteraturforståelse hardt med den nye kulturelitens overflatiskhet - hele hennes integritet kommer i skvis med lojaliteten til forlaget. 

Sist, men ikke minst: 
Middelklassens mor og datter (Anne Marit Jacobsen og Henriette Steenstrup) - bilende fra østkantblokk og ettromsleilighet til gedigen vestkantvilla for å besøke søkkrik svigerinne og vellykket kusine (uten studielån, med utdanningsfond, spilt av Ane Dahl Torp). 
Her blir den hofteopererte moren tilbudt en million. 
Er det helt greit? 

Dette høres ikke ut som noen blockbuster. 
Hvilket det heller ikke er. 
Til gjengjeld er «Som du ser meg» noe så - i norsk sammenheng - sjeldent som et dialog- og karakterdrevet drama som utsier noe viktig, essensielt og tidvis ubehagelig, uten å bli jålete og pompøs. 
Filmen gir en sylskarp beskrivelse av personligheter, kommunikasjonsproblemer - eller kommunikasjonsulikheter - og kultur- og klasseforskjeller. 
Innimellom hylende morsomt, ofte infamt, av og til sviende vondt. 

I bunnen hviler det eksistensielle spørsmålet om menneskelig verdighet. 

«Som du ser meg» er en i dobbelt forstand usminket film. 
I så måte kan den minne om de svenske vestkystfilmene (blant annet filmene til Ruben Østlund og Jesper Ganslant), eller dogmefilmene, men uten deres uro. 
Den er fiffig, men enkel, leken og samtidig alvorlig, og kompromissløst ærlig. 
Den er også full av åpne rom, pustehull der det ikke skjer åpenbart betydningsfulle ting, og av vendinger der frykteligheter finner sted nesten uten at du helt registrerer det med en gang. 

Noe av grunnen til filmens kvalitet, ligger i Haugeruds tilnærmingsmåte. 
Han har skrevet rollene med disse skuespillerne for øyet, og de har bidratt med innspill underveis. 

Like viktig er hans genuine blikk for ulike kvinnetyper, hvordan de snakker, agerer, resonnerer. 
Små, men vektige detaljer som gjør typetegningene glassklart presise og autentiske. 

Som filmskaper har Haugerud laget fem kortfilmer og to filmer i noe lengre format, blant annet kinofilmen «Thomas Hylland Eriksen og historien om origamijenta» fra 2005. 
Han er også skjønnlitterær forfatter med tre romaner bak seg. 
Det merkes særlig i filmens dialoger. 
Mange av dem byr på overraskelser. 
Ikke en av dem skurrer. 
Og skuespillerne leverer også, helt uten skurr. 

Er du enig med vår anmelder? 
Si din mening her: 
