Bokanmeldelse:Per Asle Rustad: 
«Blodig brorskap» 

Denne boken har åpenbare svakheter både dramaturgisk, journalistisk og språklig. 
Men den gir et lettlest og friskt oversiktsbilde fra det man kan kalle en borgerkrig i Oslo. 

Dokumentar 250 sider Kr. 
299,- Schibsted 

Slagene står i hovedsak mellom norskpakistanske kriminelle familier/gjenger - med politiet som både joker og motstander. 

Den er høyst lesverdig, fordi Rustad gir en effektiv innføring i den kompliserte historien bak kjente begrep som Young Guns, A-gjengen, B-gjengen, Bad Boys. 

Han nyanserer presseoppslag med historier fra de innblandede, eller han søker å sette enkelthendelser i den sammenhengen de impliserte ser. 

Det er for eksempel interessant å lese om Arfan Bhattis historie fra Young Guns, i lys av hans nåværende agenda som hellig kriger. 

Forfatteren antyder formildende helteglorier over portrettet av sine kilder, fra drapsdømte Stig Millehaugen til Mikael Ali, Kosovo-veteranen som ble frikjent for drapsforsøk. 

Men først og fremst er boken et hyldningskvad til Eirik Jensen, som ledet Oslo-politiets kamp mot gjengkriminalitet i flere år. 
Han er ikke fornøyd med å sitte på et kontor nå, og mener at Norge taper kampen mot organisert kriminalitet hvis politiet ikke gjeninnfører hans modell: å vektlegge kommunikasjon og vise gjengene både styrke og respekt. 

Forlaget må ta ansvar for dårlig kvalitetssikring av boken. 
Trådene knyttes ikke skikkelig sammen, metaforene er pinlig utslitte, sitater fra diverse medieoppslag og sitater fra samtaler forfatteren selv har hatt med kildene blir en uryddig røre. 

Slumsete språk og rare setningsdelinger er ikke bare kosmetisk irriterende - det gir rom for fatale misforståelser, som når statsadvokaten blir til en av «de andre forsvarerene» på side 195. 
