Plateanmeldelse:Gåte – «Svevn»: 
Fantasiløs hardingrock 

Gåtes bombastiske formel tynnslites på comebackalbumet. 

Det er typisk norsk å være goth. 
Fra den paddeflate mystikken til Seigmen, via Jenny Hvals gotiske kunstpop, til black metal-scenen – som hentet inspirasjon fra urskogen og vinden som farer gjennom den – finnes masse dunkel norsk musikk som dyrker det overnaturlige. 

Når det kryr av troll og andre skrømt mellom våre bakker og berg, er det kanskje ikke så rart. 

Gåte anses gjerne som en original forvalter av den norske kulturarven, fordi de pakker kvad, hardingfele og folklore inn i bombastisk rockemusikk. 
Selv felemester Knut Buen, som bidrar med tekster på trøndernes første album siden 2004, virker overbevist om bandets evne til å bringe tradisjonsmusikk inn i et nytt årtusen. 

Utmattende 

Det er ingen umulig oppgave. 
Trioen 1982 forener folkemusikk med samtidsmusikk på strålende vis, mens Ulvers sjangeroverskridende debutalbum, «Bergtatt» fra 1994, fortsetter å være en av svartmetallens mest vitale utgivelser. 

Gåtes problem har vært fantasiløs låtskriving, og lite er nytt under solen på tredjeskiven. 
Det er slående hvor utmattende mange av låtene er. 
Med unntak av sprelske «Bannlyst», føler man seg gjerne mer energifattig etter å ha lånt ørene til det insisterende majestetiske lydbildet. 

Brorparten av kuttene følger formelen til det altfor lange tittelsporet, som veksler mellom Gunnhild Sundlis kvad og halsbrekkende instrumentalpartier. 
Gradvis tiltar intensiteten, men det dekker bare nesten over at låten egentlig ikke fører noen verdens sted. 

Skingrer 

«Svevn» åpner med et gammelt triks i boken deres: en forvrengt, tusseaktig stemme synger en tradisjonell melodi. 
Støyende gitar, monumentale trommer og en rumlende synth melder sin ankomst, og på refrenget hviner vokalist Sundli så det skingrer. 
Det låter som Evanescence på kav fjorddialekt. 

Norsk kulturarv er ikke nødvendigvis et gode. 
Mange av eventyrene Asbjørnsen & Moe kom over var groviser som hører hjemme i et manneblad, mens Plumbos tomsingrock kun er en forlengelse av visene som har lydsatt hundrevis av år med grøftefyll. 

Gåte har riktignok hederligere intensjoner, men har til gode å skrive musikk som overbeviser om at de er på rett spor. 

BESTE LÅT: 
«Bannlyst» 
