Styggvakker kjærlighetshistorie
Film: 
«God’s Own Country» er en usentimental historie om fortvilelse og håp, strålende formidlet av en bemerkelsesverdig regidebutant. 

God's Own Country 

Sjanger: 
Drama 

Skuespillere: Josh O'Connor, Alec Secareanu,Gemma Jones, Ian Hart 

Regi: 
Francis Lee 

Storbritannia, 2017 

Lengde: 1 t. 44 min. 

Aldersgrense: 
15 år 

Den unge mannen Johnny (Josh O’Connor) ligger krøket over toalettet og spyr i den første scenen i «God’s Own Country». 
I neste minutt blir han jaget ut i fjøset av sin morske bestemor (Gemma Jones), og går i gang med enda en repetisjon av sin nitriste hverdag, som innebærer hardt arbeid på familiens skakkjørte gård, røff sex med tilfeldig mann, bebreidelser fra bestemor og far og så en avsluttende fyllekule på den lokale puben. 
Denne tilsynelatende evige sirkelen illustrerer til det fulle den innbitte håpløsheten som har vokst seg så stor at ordknappe og følelsesmessig avstumpede Johnny ikke har en sjanse i havet til å håndtere den, eller til å bryte ut av det destruktive mønsteret han er inne i. 

Det vil si, helt til hans slagrammede far (Ian Hart) hyrer den rumenske sesongarbeideren Gheorghe (Alec Secareanu) for å hjelpe til med lemmingen. 
Johnny tiner gradvis opp i møte med den omsorgsfulle og hardtarbeidende mannen, og de famler seg inn i et varmt og skjørt kjærlighetsforhold som skildres på en jordnær og usentimental måte. 
Forvent ingen romantiske sexscener med dus lyssetting, dette er rått og usminket, men samtidig veldig passende for filmen for øvrig. 

Regissør og manusforfatter Francis Lee har levert sine skuespillere sparsomt med dialog, men klarer å si mye med få ord. 
Den naturalistiske fortellerstilen kler de innesluttede og på hver sin måte skadeskutte rollefigurene perfekt, ikke minst takket være strålende skuespillerprestasjoner. 
Det er ingenting som er pittoresk eller malerisk ved verken gården, landskapet eller menneskene der, tvert imot er det en ugjestmild og på mange måter nedslående virkelighet vi presenteres for. 
Samtidig deler Lee ut små, men effektfulle drypp av skjønnhet og håp innimellom alt det grå. 
Det er mesterlig gjort. 
