Alt hva Renner og tøys kan tåle
Det handler om Jeremy Renner. 
Han er kanskje den beste av de nye actionheltene, og han kan sannsynliggjøre overstadig hastverk i flimre-action. 
Derfor funker "The Bourne legacy" sjøl om handlingen til dels er parodisk og filminga mot slutten som et mareritt på Red Bull. 

The Bourne legacy 

USA. 
2012. 
2 timer, 15 minutter. 
15 år. 
Regi: Tony Gilroy. 
Med: 
Jeremy Renner, Rachel Weisz, Edward Norton, Scott Glenn, Stacy Keach. 

Fra oss som i utgangspunktet foretrakk at akkurat Jeremy Renner skulle erstatte Matt Damon i den vilt wikileakske Bourne-paranoiaen, kan jeg si: 
Det funka. 
Renner ser ikke ut som om han kom til verden for å grine beveget i «Skal vi danse?» 
Han er en mann. 

Dere husker ham fra «The hurt locker». 
En sandfarga fyr med arbeiderklassefjes, en slags Bruce Springsteen i bombedress. 
I «The Bourne legacy» likner han fremdeles på den fantete nabosønnen som har et hjerte av gull, går med avisene (haha) og klipper plenen for eldre damer selv om det er lenge til jul. 

Her starter Renner i den ytterste ødemark der ulvene ytrer seg i autoritære hyl. 
Frosnere enn en sportsfisker, besluttsommere enn trekkfugl. 
Han kler de snøkledde fjellene, han kler de overnaturlige hoppene over kløfter, men vi aner ikke hva han gjør der. 
Samtidig i USA snakker alle spiondressers overdress Edward Norton et infløkt agent-esperanto med alle presidentens menn. 
IT-folka sender rakett-droner etter rømlingene i villmarka. 
Det foregår nedbemanning i CIA, og ingen får tilbud om pakker. 

Så langt skvetter handlingen rundt i globale forfølgelser som en spastikers pissestråle, og jeg ble overbevist om at spøkefulle manusforfattere aldri fortalte regissøren hva som foregår. 
Men filmens kompassfornemmelse tar seg opp da også laboratoriet til Rachel Weisz blir massakrert, for i den hastige timen som følger rømmer hun og Renner av gårde til fremmede land slik Bourne-arvinger skal. 

Du skulle ha sett trynet til Norton da. 
Sjefen oppdager den egentlig døde Renner i det digitale Snehvit-speilet, og da tar han en McC — et øyeblikk ser Edward ut som Matthew McConaughey når han måper uten å smile. 
Et stort øyeblikk. 
Eksperter vet hva jeg mener. 

De siste andpustne 45 minuttene er de svakeste. 
Over hustak og gjennom kollektivtrengende bytrengsel ferdes Weisz og Renner mens den utenlandske politistyrken og importert Terminator slenger etter dem som borrelås-vedheng. 
Alt hva Renner og tøys kan tåle, men ellers bare en identitetsfattig oppvisning i fart. 
Renner er framleis en troverdig Universal Soldier, og pigment-vegrersken Weisz er eventyrlig voksbleik og mild. 
Men spennende er de ikke. 

«Bourne Legacy» er en lojal genrefilm, og den virker fornøyd med å opptre som attpåklatt. 
Det er litt passivt. 

Følg meg på Twitter: 
@arilabra 
