Kampen om Midgard II
SPIPLLTEST: 
Star Wars og Ringenes Herre. 
To store lisenser får sine strategispill i disse dager. 
Vi sjekker ut Kampen om Midgard II! 

Kampen om Midgard fra 2004 var et overraskende solid strategispill (les vår anmeldelse), det er det liten tvil om. 
Noe enkelt var det, kanskje ikke så passende for de mest garvede strategientusiaster, men det var gøy og brukte lisensen på en respektfull måte. 

LES OGSÅ: 

Så nå er oppfølgeren her, og det skal virkelig sies at utviklerne tok seg god tid til å tenke ut nye ideer. 
Dette er ingen billig pengemaskin-spill. 

Kampen om Midgard II (spillet er fullstendig oversatt til norsk, så vi refererer til det med den norske tittelen), ser litt vekk fra hendelsene omtalt i de berømte filmene, og henter inn karakterer og omgivelser som kun ble beskrevet på papir. 
Nå har ikke undertegnede spesielt inngående kjennskap til bøkene, og vi skal derfor ikke uttale oss om handlingsforløpet og hvor godt det stemmer med originalverkene. 

Snill og slem 

Spillet inneholder uansett mye å sette tennene i. 
Først og fremst har du to fulle kampanjer, én for de snille og én for de slemme. 
Disse dekker spillets historiedel, med stilige, halvt animerte, halvt rendrede filmklipp som forteller om aspektene ved heltenes vandring. 
Riktignok føler vi ikke at historien er så veldig involverende, og engasjerer oss ikke i så stor grad. 
Men det er underholdende å kjempe seg gjennom brett etter brett, og spillet har såpass flotte omgivelser og såpass mye innhold å by på at vi har det moro. 

Innholdet i enkeltspillerkampanjene er jo typisk Tolkien. 
Det er fullt av helter, hobbiter, slott, slemme edderkopper og slanger som kommer opp av bakken, huler og drager og det hele. 
Stilistisk er spillet ikke så forskjellig fra Warcraft 3, og det bruker alle fantasi-virkemidlene som finnes. 
Dramatisk originalt er det ikke, men igjen  vi har det moro. 

Strategimekanikken viker heller ikke spesielt langt fra det tradisjonelle. 
Det er faktisk enda nærmere det tradisjonelle enn det forrige spillet 
 i utgave nummer en hadde du for eksempel begrensninger i forhold til hvor du kunne sette bygninger, disse er borte nå. 
Du bygger produksjonsfasiliteter for nye soldater, forsvarstårn og gruver (eller tilsvarende) som forsyner basen med ressurser. 
Ressurshåndteringen er forenklet, du behøver bare å bygge disse byggverkene som produserer penger, og det tikker inn av seg selv. 
Alt du må tenke på er å lage nok enheter og helter og sørge for å oppgradere deres egenskaper fra tid til annen. 

Risk på data 

Kampanjene i seg selv er altså godt laget, men bringer ikke så mye nytt til bordet. 
Terningkast fire foreløpig. 
Men så oppdager vi en helt ny modus, som kunne nesten vært et eget spill. 
Den handler om å ta kontrollen over Midgard, uten å bry seg om historieutvikling og personligheter. 
Vi får et stort, strategisk kart over hele landet, delt opp i territorier som kan tas over og kontrolleres. 
Du bygger strukturer på forhåndsdefinerte punkter innen områdene som er underlagt deg, og kan flytte på dine soldater og helter for å ta over nærliggende territorier. 
Det hele er turbasert, og fiendene holder et høyt nivå når det gjelder intelligens. 
Når fiendtlige styrker møtes på samme territorium, er det tid for kamp, og da går spillet over i vanlig sanntidsstrategimodus. 
Om du ønsker det, kan spillet også avgjøre resultatet selv, basert på styrkeforholdet mellom deg og motstanderen. 

Se på hele denne modusen som en lettere versjon av Rome: 
Total War, og da skjønner du hvor involverende det kan bli. 

Ved siden av det har vi også de sedvanlige skirmish-mulighetene og god støtte for spilling over internett. 
Du kan til og med designe dine egne helter du kan bruke online. 

Gjennomført lisensprodukt 

Og det ser fantastisk bra ut. 
EA har designet et uhyre elegant grensesnitt for bygning av strukturer, med sirkulære ikoner som dukker opp langs høyre side av skjermen. 
Grafikken kan fint måle seg med Age of Empires 3, og vi blir presentert med herlig vakre landskap, noe av det fineste vi har sett i et strategispill faktisk. 
De imponerende høye produksjonsverdiene gjelder også stemmearbeidet og den flotte musikken, og resulterer i en flott pakke både spillbarhetsmessig og teknisk. 

Kampen om Midgard II er, som forgjengeren, ikke rettet mot de aller tyngste strategielskerne, men er uansett mer komplekst enn det første spillet. 
Og det er mye å gjøre her, masse å eksperimentere og kose seg med. 
Så er det en gavepakke til Ringenes Herre-elskerne, bare fordi lisensen brukes respektfullt og kreativt. 
Vår anbefaling! 
