Katastrofal mangel på flatfyll
Den tredje Hangover-filmen er virkelig uinspirert og likegyldig som et utdrikningslag på Munkholm. 
Ingen fest denne gang, men en gangster-handling som ville ha virka teit i en Jackie Chan-komedie. Ærlig talt: 
Edruelighet passer dårlig i en film som heter Hangover. 

Hangover part III 

USA. 
2013. 
1 time, 40 minutter. 
15 år. 
Regi: 
Todd Phillips. 
Med: 
BradleyCooper, Ed Helms, Zach Galifianakis, Ken Jeong, John Goodman. 

Dette er en skuffende Hangover om avholdsfolk. 
I løpet av altfor mangetimer drikker menn som pleide være bevaringsverdige flatfyll-ofre, bare hversin 0,25 halvliter meksikansk øl, og det er mindre enn dagsforbruket forrussiske barnehagebarn. 
Resultatet er som frykta: 
Hangover-konseptet(blåruss-ord for gjentakelse) går Politiskolen-løypa: 
Etter en stilig ener komen overraskende vittig toer, og treeren rammes av sommerstille idétørke somville ha plaga Egypten i bibelhistorisk tid og sender forsøket på holdbarseriekomedie rett i dass med armene ute, sprikende bein og stygg shorts. 

Det starter bra. 
Zach Galifianakis (forsøk å si det etter en rotfylling)kommer kjørende nedover motorveien med en sjiraff i hengeren. 
Du tenker: 
Nei,de gjør det ikke. 
Du tenker det enda en gang. 
Begivenheter rundt det fredadyret (i California) og en grotesk hendelse som jeg ikke kan røpe av hensyn tilnøbne spoiler-nevrotikere på østlandet, fører til at familien vil haekstrem-personligheten Alan på institusjon. 

Starten er overprodusert på samme måte som hvis man setter sammenfjorten tannhjul og et atomkraftverk for å helle kontorvann i pappkrus. 

Du tenker. 
Haha. 
Da skal de nok ha en siste fest på lasarettet. 
Juhu!Arizona! 
Det skal de ikke. 
Etter TV-slapt småprat mellom utålmodige pårørende,kjører vennene ut i vindmølle-præriens land, og der blir de stansa avgangstere. 
Irrelevant, overraskende og gledesdrepende som en humrende julenissei "Ringenes herre" kommer John Goodman veltende med altfor mangesetninger, og han skal ha tak i Mr. Chow. 

Mr. 
Chow var opprinnelig en sinnssyk party-kineser i toeren, og fordelenved ham var ikke monologene. 
Mr. Chow har rømt fra fengsel i konfetti-opprør,og han skylder tralalala fordi han trallala en gang tida fra Marshall (Goodman)som nå vil tralalala. 
Alt må forklares hele tida, og filmen forvandles til enRush Hour 4 eller en Jackie Chan-komedie der vitsen for eksempel er at OL-lageti bordtennis skal hoppe høyde over skrikende Hongkong-politimenn. 
Men det gjørde ikke her.Tre menn farter rundt og sier "What the f..k, the door isclosed"-setninger uten spenst eller handlings-driv. 
Og så snakker desammen om hva de skal gjøre videre. 
Fortsatt like edru og like liteskandaliserte. 

Det skjer lite i filmen. 
Den har ingenting av den eksistensiellekatarsis som rammer egentlig streite folk dagen etter at de har vært på fest ogblitt irrasjonelle. 
Dette handler bare om at Mr. 
Chow er plagsom, og Ken Jeonger en mildest talt uferdig skuespiller som får deg til å føle at jippi er et sålangt ord at Laurence Olivier burde ha sagt det. 
Forhandlingene mellom ham ogde personlighetsfattige hovedpersonene er detaljrike og kjadrete, og jeg vilanbefale alle å forme høyre hånd til et andenebb ved å trekke tommelen opp motflat håndflate og gjøre kvakk kvakk-bevegelser i kinomørket. 
Det hjelper ikke,men du får det i hvert fall moro i et par minutter. 

Handlingen tar seg til Las Vegas der det vittigste som skjer er atBradley Cooper detter to og en halv meter og står på beina. 
Mot slutten erMelissa McCarthy ("Brides maids") med som småfrekkkjærlighets-vekkerske, og det er virkelig ikke for edru folk. 

Det måtte skje. 
Sånn forgår gloria mundi: 
Først går lufta ut avprompeputa, og så blir Steve Guttenberg borte. 

Følg meg på Twitter: 
@arilabra 
