Matantanmeldelse:Smaken av Brexit 

Cru går «full english», men uten roastbeef, Yorkshirepudding eller cucumber sandwiches på menyen. 

– 
Jeg begynner å bli gammel. 
Husker du da Kokopelli og La Såda var midtpunktet på Vestkanten for dem som ikke dro på Solli plass på slutten av 90-tallet? 
Spisevennen er i det filosofiske hjørnet. 
Vi har kommet tidligere enn beregnet, og fått noe godt i glasset, en Trimbach Riesling, mens vi ser på menyen. 

– «Full English». 
Det ser ikke ut som det vi pleier å få når man reiser til London på guttetur, sier han og ser på spisekartet der man tidsriktig nok bare lister opp hvilke råvarer som er med i retten. 

Cru startet i 2008 med Kari Innerå på kjøkkenet, gullkokk Terje Ness, skiess Thomas Alsgaard, vinkjenner Merete Bø og Jan Bruse Andersen, som bidro med 1000 flasker vin fra den gedigne kjelleren på Park Hotel Voss. 

Nå har Innerå flyttet til BA 53, men britiske James Maxwell-Stewart, med bakgrunn fra bl.a. Annen Etage, Gamle Raadhus og Fat Duck, har tatt over og styrt grytene med stø hånd de siste årene. 

– 
De ser ut til å være flinke med å ta inn lærlinger her, bemerker Bordvenninnen, som nettopp er blitt ført til bordet av en av dem. 

Nede er det høy stemning med et langbord fullt av feststemte venner. 
Vi er i restaurantdelen oppe, der miljøet og stemningen er mer avdempet. 

Forsmak med piff 

– Kommer vi til å klare åtte retter? spør hun, men Spisevennen er som vanlig skrubbsulten og tilbyr seg å spise restene hvis det blir noe til overs. 

Vi spør servitøren om vintips til maten, og får beskjed om at det skal gå bra. 

Det gjør det også, omtrent fra første forsmak, som er valnøttpure med eplegranité servert i en dyp tallerken. 
Ved siden av har vi fått en tynn kjeks med eggekrem og en smultringbolle fylt med kyllingleverkrem. 
Kremen i smultringen er en start med piff, men valnøttpureen ble ikke helt balansert av graniteen. 

Så følger tynne skiver kamskjell à la sashimi med hasselnøtt, skivet champignon, blekksaus og en smak av trøffel. 

– 
Det føles som om kamskjellet blir borte i de andre smakene, ellers er dette en spenstig start, synes Bordvenninnen. 

Engelsk schwung 

Neste rett ut er en meget fiks miks: 
Tartar på røkt ørret som kommer med bakt potetsuppe og overstrødd med estragonpudder. 

– 
Det virker så enkelt, men for en kombinasjon, sier Bordvenninnen. 

Vi har hatt Rieslingen i glasset, men nå blir det et vinskifte til en Chardonnay fra Jura og Domaine Rolet. 

Den krispe, mineralske smaken sitter som en kule til sjøkreps Benedict som serveres på en muffins, med spinat og hollandaise. 
En højdare, fikst presentert og med en spretten sjøkrepshale som en sluttkrøll. 

Fin fisk i karri 

– 
Her kan man merke at Maxwell-Stuart er inspirert av Heston Blumenthal og The Fat Duck. 
Dette er gourmet-utgaven av erkeengelske retter, sier Spisevennen. 
Vi har nettopp fått en vakker komposisjon av bakt purre servert med purreaske og cheddarchips. 

– 
En enkel råvare løftet med finesse og presentert på en måte som er både Maaemo og Galt verdig, mener Bordvenninnen. 

– Vil dere ha noe nytt i glasset? 
Servitøren står klar med en flaske Burg Ravensburg Blaufränkisch. 
Smaken av steinfrukt og bær skal vise seg å passe utmerket til de neste rettene. 
Først en fiskecurry på posjert kveite med blomkålpure og småneper i en consomme med karriolje der noen erter piffer opp smaksbildet. 
Fisken er fast og fin, men noe av smaken forsvinner i consommeen. 

Jul på forskudd 

– 
Hva er dette for noe? sier Spisevennen forskrekket og ser på den pepperkakefargede pannekaken på tallerkenen. 

– 
Den er laget på blodpuddingrøre, sier servitøren. 

– 
Du må smake, den er kjempegod, sier Bordvenninnen. 
– Jeg lurer på om det er en snev nellik her, for det smaker jul av den. 

Andrebrystet er fint rosastekt med syltet sopp og løk, og den krydrede blodpuddingspannekake tar ikke over i smak. 
Sammen med rødvin gir den tyktflytende bjørnebærgeléen retten en etterlengtet sødme. 

Til slutt: 
En salutt 

– 
Dette var virkelig et høydepunkt, sier Spisevennen. 

Vi har fått tre engelske oster: Tamworth, Wensleydale og en Stilton som har følge av aprikossyltetøy og hjemmelagede kjeks. 

– 
Tenk om flere hadde vett til å la osten ligge fremme lenge. 
Disse er nesten flytende og avgir mye mer smak enn dem som kommer rett fra kjøleren, sukker han. 

Siste del av programmet er erkeengelsk: 
Scones med jordbærsyltetøy, shortbreadcrumble og krem. 
Vi har spist opp hver smitt og smule. 

– Skal vi si at dette er smaken av Brexit? 
Noen av rettene er ganske spesielle og man bør være forberedt på at dette er en annerledes matopplevelse, sier Spisevennen. 
Bordvenninnen er ikke helt enig. 

– 
Det virker mer som en britisk-nordisk forbrødring ut fra råvarene og tilberedningen, selv om det er tydelig inspirert av det nye britiske kjøkkenet, mener hun. 

Honnør til en stayer 

Prisnivået har holdt seg ganske jevnt gjennom årene: 
I 2015 kostet femretteren 695 kroner og syv retter 825. 
Nå koster en fireretter 595 kroner mens åtte retter kommer på 895. 
Det er ingen bratt prisstigning etter vårt syn. 

– 
Og forrettene/smårettene holder seg på 99 kroner, akkurat som da Cru åpnet i 2008. 
Når maten også er så bra, er dette fremdeles et sted som er vel verd et besøk, enten for et glass godt vin nede eller en helaften oppe. 
The Spirit Lives On, Brexit eller ei, sier Bordvenninnen. 

Bra utvalg vin 

Spennende smakskombinasjoner 

Hyggelig service 

Andre steder med bra vin og mat 

Dr. 
Kneipps vinbar: 
Nytelse både i glasset og på tallerkenen på Grünerløkka 

Baltazar: 
Solid italiensk i Kirkeristen 

Statsholderens mat og vinkjeller: 
Gourmetmat og lekre viner i Kvadraturen 

Enoteca vinbar: 
Enkelt, men godt i Bygdøy allé 

Champagneria Bodega: 
Godt i glasset og småmat i Mathallen 
