De gamle er eldst
Manfred Mann er så gammel at det er godt mulig han husker ting fra andre verdenskrig, likevel turnerer han av hjertens lyst med sitt Earth Band, og trekker massevis av folk som lar seg begeistre av progressiv musikk fra 70-tallet. 

Bandet som Mann grunnla for over tretti år siden lever altså i beste velgående, og i går kveld ga de et godt voksent Folken-publikum en energibombe av en konsert. 
I tillegg til tangentsjefen Mann har gitarist Mick Rogers vært med helt fra begynnelsen. 
Detstår respekt av å levere så mye spilleglede etter så mange år, men Manfred Mann's Earth Band har ingen problemer med akkurat det. 

Det er i grunnen ganske uvanlig at den tøffeste typen i bandet spiller et såpass ukult instrument som keyboard, men den etter hvert legendariske synthisten Mann har vel heller aldri vært særlig stereotyp. 
Musikken hans, som var innovativ nok for tretti år sidenengasjerer fortsatt, hans bruk av analoge synther har inspirert band i mange ulike sjangre helt fram til vår tid, og live er sangene forlenget og forandret, slik det seg hør og bør i progressiv musikk. 

Konserten var av den typen som krever noe av tilhørerne, ikkebare en oppramsing av et selektivt utvalg av bandets største hits. 
Publikum lot seg villig trollbinde av Rogers' magiske gitarsoloer og Noel McCallas vakre stemme som godt behersker hoppene som bandet gjør inn i forskjellige sjangere. 
I det hele tatt varkonserten usedvanlig godt bygd opp, og produksjonen var gjennomført til ytterst på fingerspissene. 

Bandet var på sitt aller beste da de fikk fordype seg i de mest innadvendte og obskure partiene på sanger som Spirits in the night fra 1975-utgivelsen Nightingales and bombers og Father og day, father of night fra Solar fire som kom ut to år tidligere. 
Ikkeuventet var det lystigere materiell som utgjorde de aller største publikumsfavorittene, og det ble en lykkelig slutt på konserten med de to slagerne Blinded by the light og Davy's on the road again. 

Publikum sang med og bandet mottok trampeklapp og genereltstor entusiasme. 
Ikke uventet kom de inn igjen og spilte ekstranummer, Mighty Quinn, som også gikk rett hjem hos de aller fleste. 
At bandet gjorde en vri på sangen hvor de tok med en liten snutt fra Deep Purples eviggrønne Smoke on the water var kanskje ikke det mest geniale de kunne ha funnet på, men hvem bryr seg, Manfred er Mannen, ingen tvil om det! 
