Plateanmeldelse:Ariel Pink - «Pom Pom» 

Gonzopop for voksne barn. 

Midt i alt dommedagsdillet rundt albumet, og musikk til annet bruk enn artig bakgrunnsartefakt, har Ariel Marcus Rosenberg kvittet seg med den slitsomme oppfølgerangsten og halve bandnavnet. 

Ikke at hans tredje for kvalitetspålitelige 4AD er mindre, i ordets mest diplomatiske forstand, original. 
Det høres for eksempel ut som 36-åringens favoritter The Cure kjørt gjennom en Amiga 500. 
Og Sabbaths «N.I.B.» gjenoppfunnet som erotisk funk. 
Eller noe helt uhørt. 
Gjerne samtidig. 

Underlig nok er dette tullballkaoset på ingen måte panisk. 

﻿De ubeskrivelige avsporingene i møte med avvikende pop-perler som «Put Your Number In My Phone» og «White Freckles» er det som gjør «Pom Pom» (for en tittel). 

Best når det bedrives samfunnskritikk forkledd som Lords of The New Church-synthpop. 
Rarest når Beach Boys og The Edsels blir med på nudiststranda. 
Så får de som mener at låter ikke kan hete «Plastic Raincoats In The Pig Parade» og «Exile on Frog Street» gå et annet sted. 

BESTE LÅT:«Not Enough Violence» 

TOR MARTIN BØE 
