Bokanmeldelse:«Prince - Shockadelica» 

Geniet, eksentrikeren og drittsekken Prince - hyllet, analysert og uthengt. 

Christer Falck og Petter Aagaard «Prince - Shockadelica» Biografi 472 sider Kr. 349,- Falck Forlag 

Det er 23 år siden sist Prince ga ut et album med noenlunde allmenn aksept som klassikermateriale. 
Sånn sett virker denne boken noe forsinket ved første øyekast. 

Sannheten er imidlertid mer komplisert, og godt dokumentert her. 
Så sent som i helgen var Prince en het potet i musikkpressen, på enda et av sine korstog mot egne fans - han saksøkte 22 webmastere som har lagt ut konsertopptak og videoer med ham, og krever en million dollar av hver. 

I dag gjorde han noe han ofte gjør - helomvending. 
Søksmålet er allerede historie. 

Mannens intrikate forhold til internett, sine tilhengere, egne kontroverser, plateselselskaper, musikere, artistrivaler, familie og vakre, uforskammet unge kvinner belyses med kunnskapsrik fingerspissfølelse i «Shockadelica». 

Forfatterne Christer Falck og Petter Aagaard er begge i eliteserien hva dyrking av «purpurdvergen» angår, og greier å kanalisere sin kunnskap inn i et verk som underholder fra mange innfallsvinkler - og som gir leseren så mye Prince-info at det vil ta et halvt liv å få nytte av alt; her er det ingen mangel på obskuriteter. 

Samtidig er «Shockadelica» et bevis på at mange års platesamling og pilegrimsferder kan avstedkomme noe vettugt, for ikke å si verdifullt. 

Behandlingen av perioden etter Prince' vedtatte storhetstid er bokens viktigste bedrift. 
Innsikten i hvordan og hvorfor han har gått på trynet - og reist seg igjen, og falt igjen - er fabelaktig skildret. 
Åttitallet hans er for lengst ferdig kanonisert; der er det ikke så mye nytt å si. 

Men «Shockadelica» forsøker på det også, og lykkes ofte. 
Spesielt i essaydelen av boken, der særlig Sindre Kartvedts skarpe analyse av stilikonet Prince og Jan Omdahls drøfting av forretningsmannen utmerker seg. 

Bokens svakhet er første halvdel av biografibiten, tidvis amatørmessig skrevet med en blodfans storøyde myteformidling - veldig mye er «enormt», «gigantisk» og «digert», mens det tydeligvis ikke er ende på hvordan folk i prinsens sfære gråter, både over artistens briljans og den røffe behandlingen han gir dem. 

Og mye vil ha mer: 
Et eget essay om Prince som liveutøver hadde helt klart gjort seg. 
Det kan også innvendes at plateanmeldelsene er i korteste laget. 

Likevel er dette en fest for alle som ønsker å fordype seg i Prince, med norsk krydder. 
Her er tung musikkteori side om side med lettbent quiz og kreative lister - alt fra berømtheters favorittlåter til forfatternes kåring av «topp 25 TV-opptredener». 

For å understreke grundigheten: 
Her er en oversikt over drøyt hundre plater med andre artister, hvor Prince har spilt en rolle. 
Alle unntatt én er utstyrt med terningkastvurdering av hans bidrag. 

At boken sidestiller forfatter Frode Grytten og den tidligere pornoskuespilleren Caroline Andersen som tekstanalytikere er dessuten en manøver i beste Prince-ånd. 
