Et av Norges mest utradisjonelle band?
Ulver har fremdeles mystikken i behold. 

ALBUM: 
Ulver er i sannhet et av de mest utradisjonelle bandene dette landet har fostret, i alle fall hva karriereutvikling angår. 

Fra å være et folkemusikkinspirert black metal-band på tidlig 90-tall, har gjengen kjørt sikksakk mellom acid jazz, elektronika og andre urbane musikkformer uten noen ganger å låse seg fast i det ene eller det andre. 

Det prisverdige oppi det hele er at de fremdeles har beholdt en slags signatur man kan spore tilbake til starten. 
Mye av det ligger i Kristoffer Ryggs særegne vokalklang og fraseringer, men det er også noe med tonespråket som har vedvart gjennom hele produksjonen. 

Beholder mystikken «Wars of the Roses» er første plate siden dagens inkarnasjon av kollektivet begynte å spille konserter, og det høres. 

Åpningen «February MMX» er kanskje den låten med den sterkeste bandfølelsen gjengen har gjort noensinne. 
Uten at det på noen måte går på bekostning av den mystiske auraen og den underfundige atmosfæren bandet vinner så mye på. 

Musikalsk sett ligger den naturlig nok nærmest forgjengeren «Shadows of the Sun», noe som betyr mye varme stemninger og mindre av de harde kantene fra «Blood Inside». 

Lys og skygge Albumet balanseres perfekt mellom lys og mørke og må egentlig oppleves i et trekk for å få fullt utbytte av de kontrasterende elementene. 

Pianobaserte «Providence» sender deg ut i et drømmende Pink Floyd-landskap med vakker kvinnesang som til slutt ender i mørke dønninger, før «September IV» på ny sender glimt av sol inn i det dunkle landskapet. 
Slik går det slag i slag frem til det kvarter lange narrativbaserte avslutningseposet «Stone Angels». 

Om du trenger et stemningsbytte i denne lyse tiden, vet du hva du har å gjøre. 
