Se, han lever
Med et pyrosmell sto han plutselig der igjen og hvinte "Welcome To The Jungle"; Rockens mest etterlyste person de siste årene, Axl Rose. 

De maniske bevegelsene over scenen er de samme, men kanskje ikke like mange. 
Visuelt er han på alle måter blitt mer voksen, der han dukker opp i solbriller og sitt farvede hår flettet og knyttet stramt i en hestehale. 
Men luftvernsirenen av en stemme er definitivt den samme, selv om han ikke bruker den like ofte som før. 

Det lovet så godt. 
"Welcome To The Jungle" er en av scene-rockens klassiske åpningsnumre, og 70 000 tyskere - som tålmodig har ventet på den halvannen time forsinkete konserten - responderer med ellvill moshing og crowdsurfing. 
Men så skjer det noe. 
Allerede før ti minutter har gått, forstår vi at noe er galt med Axl og bandet hans, som også inneholder hans tidligere kollega Dizzy Reed på keyboard. 

Først tror vi det er noe galt med lyden - gutta forsvinner bak på scenen, snakker med hverandre og virker som om de dekker over noe. 
Men etter hvert som konserten skrider frem, avsløres schizofrenien i dagens sceneutgave av Guns N'Roses. 
Halvparten av den to timer og tyve minutter lange konserten går bort i ulike endeløse solopartier, spesielt fra de to gitaristene. 
Det er så man blir stående og rope stumt; "Slash, kom tilbake - vær så snill!" når gitaronanien tar seg til stadig større høyder og blir effektive show-stoppere i verdensklasse. 

Vi rekker aldri å bestemme oss for om dette er en konsert eller en jam. 
Bedre blir det ikke når Axl drar ut kompisen Sebastian Bach (Skid Row) på en skjærende falsk "My Michelle", mens Axl selv gjør sitt beste for å ødelegge Wings' "Live And Let Die", tvære ut Bob Dylans "Knockin' On Heaven's Door" til det kjedsommelige og dessuten virke direkte uinteressert i å legge kraft bak "Sweet Child Of Mine". 
Da savner vi Slash, da! 

Likevel finnes glimt av fordums storhet. 
Axl gjør en nydelig "November Rain" ved pianoet, skaper arena-gåsehud på "Patience" og brakavslutter (04.00 om natten!) med "Paradise City" på en måte som ikke ligger tilbake for det originale Guns N'Roses.¶ 
Bare så synd at det ikke skjer oftere. 
Axl Rose er definitivt i live, men særlig fokusert er verken han eller hans nye Guns i 2006. 
