Skuffende fortsettelse på den norske superheltserien
Magaplask i Middelhavet. 

Det var med stor begeistring jeg leste første bind av superheltserien «7» i fjor. 
Det er ikke ofte vi får servert slike spennende norske superheltserier for barn og ungdom. 

Derfor er det med stor skuffelse jeg nå klapper sammen bind to. 
Den lovende serien har endt opp med en hastverkpreget og lite engasjerende andreakt. 

Annen tegnestil 

Mens Kenneth Iversen tegnet bok nummer én, står Regine Toft Holst for hovedjobben i «Monstermanetene», men Iversen har også bidratt. 
Det er merkelig å bytte ut tegner på den måten, og det får meg til å tro at det har vært hastverk inne i bildet. 
De mindre detaljerte tegningene underbygger også dette. 

Personene ser ikke helt ut som de gjorde i første bok, noe som også ødelegger leserens følelse av fortrolighet med dem. 
Konturene og skyggeleggingen er mindre forseggjort, og fargene virker ofte blassere. 
Dermed får ikke boka den gode «superheltserie-følelsen» som passer til en utgivelse som denne. 

Uengasjerende historie 

Dessverre klarer ikke historien å løfte utgivelsen heller. 
Mens vi i første bok fikk servert en svært spennende tilblivelsesprosess og mye mystikk, er de seks barna nå for det meste plassert i en gummibåt/ubåt i Middelhavet. 

Våre «helter» er enten ensidige, eller helt anonyme, og intrigen kunne trengt en kraftig beskjæring av «Ockhams barberkniv». 
Skurkene vil denne gangen fylle Middelhavet med monstermaneter, for å kjøpe opp hotell og restauranter, som dermed faller i pris. 
For å få til dette, sprenger de Suez-kanalen og lager en bro over Gibraltarstredet. 
NATO bekjemper på sin side manetinvasjonen med gigantiske støvsugere, som støvsuger opp manetene, men utrolig nok ikke noe annet i havet. 

Det er mulig Cappelen Damm har bestemt at det skal utgis én bok i året av «7», men det er et ødeleggende prinsipp når det går så kraftig utover kvaliteten. 
Når det endelig satses på en spenningsserie for barn og ungdom, er det utrolig synd at den spoleres av deadlinestress. 
