Sissel leverer julepresangene – selv om det er tre uker til julaften
Ingen ekte jul uten Sissel. 

Få norske artister er så sterkt forbundet med julen som Sissel Kyrkjebø. 
Men selv om hun tar vare på de gamle tradisjonene, har hun samtidig en egen evne til å fornye seg. 
Noe hun nok gang fikk vist for en fullsatt sal i Grieghallen mandag kveld. 
En blanding av gospel, nye og gamle julesanger. 
Og enkelte som strengt tatt ikke har noe med julehøytiden å gjøre – bortsett fra at de passer perfekt inn i «Sissels Jul». 

Konserten begynner svært så sakralt og neddempet med et lengre instrumentalparti etterfulgt av Sissel utgave av «Vitae Lux», i sin tid skrevet av Dance With A Stranger-gitaristen Frode Alnæs. 
Om ikke direkte det en forbinder med jul, setter det i høyeste grad publikum i stemning. 

Stemning sørger også de tre koristene for under «Caravan Of Love». 
En soul-låt fra midten av 80- tallet som strengt tatt ikke har noe med julen å gjøre, men med et slags kristent budskap i bunn. 

Jul, eller rettere sagt christmas, blir det derimot i høyeste grad med de to tradisjonelle engelske «Deck The Halls» og «God Rest You, Merry Gentlemen». 
Før Sissel fortsetter i norske tradisjoner med «Nå tennes tusen julelys». 

I motsetning til enkelte andre av gjengangerne på julekonsertfronten hviler ikke Sissel i særlig grad på fortidens bragder. 
Ikke stort mer enn en knapp håndfull sanger er hentet fra hennes tidligere plater til tross for at salgssuksessen «Glade Jul» i år kan feire 30-års jubileum. 
Norges mest solgte album gjennom alle tider – og en rekord som for all fremtid vil bli stående i disse strømmetider. 

Plagsomt forutsigbar er hun heller ikke – noe anmelderen kan bevitne etter et lite dusin julekonserter med gullstrupen gjennom årene. 
Der andre artister tilsynelatende bare snur bunken med noteark for hver ny turne, har hun en merkelig evne til å fornye seg. 
Akkurat så mye at det er grunn til å komme tilbake året etter. 

Den svenske julesangen «Koppången», er vakker og neddempet i Sissels versjon. 
«Silent Night», fremføres av den engelske vokaltrioen, før Sissel overtar med den tidløse norske utgaven «Glade jul» og salen avslutter med allsang. 
«Kimer i klokker» har derimot fått et slags oppjazzet arrangement, og er knapt gjenkjennelig sammenlignet med slik jeg lærte den på Slettebakken Skole tidlig på 60-tallet. 

Men strengt tatt er det ikke stort å trekke denne kvelden. 
Bandet er plukket fra øverste hylle. 
De tre engelske koristene Wayne Hernandez, Phoebe Edwards og Sam White har vært flittig brukt av alt som heter engelske og amerikanske popstjerner. 
Den amerikanske keyboardisten Tim Carmon kan skryte av samarbeid med Eric Clapton, Stevie Wonder, Bob Dylan og Paul McCartney bare for å ha nevnt noen av de mest kjente. 
De norske musikerne Steffen Isaksen, Håvard Bendiksen og Gjermund Silseth på henholdsvis tangenter, gitarer og bass står heller ikke noe tilbake for sine mer berømte utenlandske bandmedlemmer. 

Lyden er selvfølgelig perfekt. 
Litt merkelig er det imidlertid med de runde lampekulene som heves og senkes over scenen i tide og utide. 
Sikkert godt ment, men litt for ofte tar de oppmerksomheten bort fra det musikalske. 

Joni Mitchells «The River» har vært fast på programmet i det siste, og gjør selvfølgelig ikke skam på originalen denne gangen heller. 

Kveldens glansnummer er imidlertid «My Tribute (To God Be The Glory)». 
En vokalprestasjon der Sissel overgår minst 99,9 prosent (beskjedent uttrykt) av alt som presenteres på julekonserter over det ganske land. 
Nesten verdt billettprisen alene. 

Litt uventet er hennes utgave av «Lord Protect My Child», en fullstendig ukjent Bob Dylan-låt. 
Heller ingen julesang, men ifølge Sissel om utfordringene ved å være foreldre. 
Deretter over i mer kjente spor med amerikanske «klassikere» som «Little Drummer Boy» og «Wish Upon A Star». 
Den gamle 60-talls Troggs-låten «Love Is All Around» var det vel ingen som forbandt med jul før den dukket opp julefilmen «Love Actually» med Hugh Grant i hovedrollen. 

Ekstranumrene med «Imagine» og «O helga natt» er en perfekt avrunding. 
Ikke minst sistnevnte som i Sissels utgave nesten kan måle seg med Jussi Bjørlings udødelige versjon fra 1959. 
Til slutt er det allsang med «Deilig er jorden» som tradisjonen tilsier på en ekte julekonsert. 
