For en Ozzyfest!
Ozzy Osbourne tar avskjed med publikum - men truer med å komme tilbake. 

KONSERT: 
HALDEN (Dagbladet): 
Jeg kan rapportere at Ozzy Osbourne (69) er i bedre form enn på lenge under sitt andre forsøk på en avskjedsturné. 
«No More Tours II» er navnet på turneen som har tatt The Prince of Darkness til Tons of Rock Festival på Fredriksten festning i Halden - to år etter at Black Sabbath var innom samme sted på sin avskjedsturné. 

«One more song» 

Men vi tror ikke på ham. 
Noe av det siste han sier før han oppfordrer publikum til å være gærne og rope «one more song», så han kan gjøre to til, er at han har kost seg. 
«Kan vi få komme tilbake og gjøre det samme igjen?», spør han. 
Så mye for avskjeden! 

«Are you ready to go crazy?» spør Ozzy etter at han har nærmet seg mikrofonen som et rovdyr som har fått ferten av et bytte. 

Den mest gærne av alle er Ozzy sjøl, som har overlevd fem tiår med rus og galskap på veien. 
Det kunne gått riktig ille, dette, men istedet blir det en fest med rock på sitt reineste og mest møkkete på samme tid. 
Ozzy synger ikke reint hele tida, men stemmen holder seg overraskende bra. 
Det er ingen fallert stjerne som står på scenen, men en oppegående og skjerpa evig rocker. 

Sirkus 

95 minutter med Ozzy anno 2018 er rett og slett et ekte rock'n'roll sirkus, men det fine er at Ozzy aldri er i nærheten av på være klovnen. 

I stedet er han sirkushesten som i fint trav presenterer låter fra en solokarriere som holder vann - samt tre låter med sitt gamle band, som han ble kastet ut av for ca 40 år siden og som han vendte tilbake til. 

«War Pigs» 

Siste låt, rett før midnatt, er «Paranoid», selve metalhymnen fra bandets andre album i 1970. 
Men kveldens høydepunkt er en annen Black Sabbath-låt, «War Pigs»,. 
En lang intro avløses av et forsiktig riff og så det «ordentlige» riffet som er motoren i en av deres deres aller beste låter. 

Den glir over i en instrumentalmedley med en maratonsolo fra gitarist Zakk Wylde, som er like mye ute blant publikum - i regnet som nå er kommet - som på scenen, og den obligatoriske trommesoloen. 
Altfor lang selvfølgelig, men Tommy Clufetos, som også spilte med Sabbath da de besøkte festivalen for to år siden, jobber som en helt og gjør seg fortjent til alenefokus. 

Sønn av Rick 

Wylde har vært Ozzys til-og-fra-gitarist siden slutten av 80-tallet og har også ledet coverbandet Zakk Sabbath sammen med Ozzy-bassist Rob «Blasko» Nicholson. 
Er det noe rart de kan sin Sabbath? 

Unggutten bak orgelet er Adam Wakeman, sønn av Yes-helt Rick, som på «War Pigs» også fyller inn på gitar. 
Han får også skinne i en lang intro på «Mr. Crowley». 

En selvfølge 

Ozzy klapper i hendene og får ca. 20.000 armer i været til svar. 
«No More Tears» er et nytt høydepunkt, etterfulgt av «Road To Nowhere». 
Vi er i balladeseksjonen nå. 
Den siste balladen kommer helt å tampen. 
«Mama, I'm Coming Home» er en selvfølge på en Ozzy-konsert. 

Han sier konsekvent «thank you» før låten er over. 
Greit å være ferdig med det. 
Men det er ikke noe innstudert over mannen. 

Det er umulig å ikke la seg sjarmere av Ozzy Osbourne. 
Og - det skulle ikke forundre meg om han kommer tilbake, avskjed eller ikke. 
