«Om eg brått hadde blitt veldig religiøs, så ville også mor mi ha applaudert det»
SAKPROSA: 
Boken om en ung kvinne som har fått avslag på søknad om statsborgerskap, bidrar til en viktig debatt om integrering. 

Mona Ibrahim Ahmed og Hilde Sandvik: 
Brev til Noreg. 
57 sider. 
Samlaget forlag. 

I boken «Brev til Noreg», den siste i serien «Norsk røyndom» fra Samlaget, forteller somalieren Mona Ibrahim Ahmed sin historie, fra barndommen på flukt i Etiopia og fra hun som 16-åring kom til Norge og Bergen sammen med familien. 

Boken er ført i pennen av Hilde Sandvik, grunnlegger og sjefredaktør i Broen.xyz, etter samtaler med Ahmed våren 2018. 

Det er ikke bare en bok som gir et lite innsyn i det å være på flukt i et fremmed land, og den håpløsheten som ligger i det. 

Det er også en bok om det å komme til Norge og føle seg helt alene, på krasjkurs med både familie og det Ahmed kaller vi-et. 
Altså den strenge somaliske kulturen det nesten er umulig å bryte ut fra. 

Tvunget til hijab 

Det handler om ei jente som ble tvunget til å gå med hijab av sin mor da hun kom til Norge, og som følte et enormt press fra både familien og det somaliske miljøet om å oppføre seg på en bestemt måte. 

Det er en bok om ei ung jente som tidlig bestemte seg for at hun ville bestemme over sitt eget liv, og ikke la verken familien eller vi-et få kontrollere henne. 
Det er en fortelling om ei jente som til slutt kastet hijaben og som fant seg selv, og som har funnet en måte å bli en del av Norge. 
Men som samtidig mistet familien og alle andre hun kjente. 

I dag er Ahmed 26 år. 
Hun har fått seg egen leilighet og utdannelse. 
Og jobber med å integrere andre som kommer hit til landet. 

6. august sendte Norge brev til Ahmed. 
Hun fikk endelig avslag på statsborgerskap, etter 10 års venting. 

Ifølge Ahmed mener UDI at en fin håndskrift, at hun snakker fransk og at vennelisten på Facebook er hemmelig, tyder på at hun kommer fra nabolandet Djibouti og ikke fra Somalia. 

Moren har fått norsk statsborgerskap, men hennes egen framtid er usikker. 
Ikke noe land vil slippe henne inn. 

Kontroll og tvang 

Ahmed gir oss gjennom boken et unikt innblikk i det somaliske kulturen. 
Der er kontroll, religion og tvang sterke elementer. 

Islam er en religion som krever underkastelse, og dersom du ikke er troende er du et dårlig menneske, forteller Ahmed. 
Det er nesten skremmende å lese om hvordan Ahmed først i voksen alder har klart å forstå at ikke alt her i verden handler om å bli straffet av Gud. 

Med dette som grunnlag er det lett å forstå hvordan radikalisering i disse miljøene ofte ikke blir oppdaget. 
Mange ganger blir det til og med heiet frem, spesielt av mødrene, sier Ahmed til Sandvik: 

«I Somalia er ofte mor den som er på toppen av familien... 
Det er ho som fører tradisjon og religion vidare. 
Om eg brått hadde blitt veldig religiøs, så ville også mor mi ha applaudert det. 
Ho ville ikkje ha fanga opp at eg blei radikalisert. 
Eg ville ha fått hennar velsigning. 
For ingenting ville ha gledd henne meir enn at eg hadde blitt meir religiøs». 

Svikter gutter 

En annen ting som kan føre til radikalisering, mener Ahmed, er at norske myndigheter svikter gutter. 
Mens jenter blir oppfordret til å reflektere og tenke selv, blir ikke guttene lært de samme tingene, mener hun. 

«Ja, det er greitt, det seier religionen din. 
Men om vi kjem tilbake til deg som individ; kva meiner du? 
Hadde du tatt livet av di eiga søster om ho blei forelska i ei anna jente? 
Du som er så glad i søster di? 
Vi må inn i ei og ei sjel på den måten». 

Ahmed stiller også spørsmål ved at det er straff for å reise ut som fremmedkriger med IS, men at det samme ikke skjer med foreldre som tar sine barn med til utlandet for omskjæring eller de som sender sine barn på koranskole, der de blir torturert. 

Havner hos Nav 

Altfor mange som kommer hit, havner rett i Nav-systemet og kommer ikke ut igjen, mener hun. 
Mange voksne somalierne har ikke gått på skole, de fleste mødrene er analfabeter. 
Noen går fra jobbtrening til jobbtrening, andre sitter på kurs etter kurs uten å kunne lese eller skrive. 
De kommer seg aldri videre, og de kommer seg aldri ut av fattigdommen. 

Norge må i langt større grad stille krav til de som flytter hit, mener Ahmed. 
Men også moskeene, som blir tildelt store offentlige midler, bør det stilles krav til. 

Imamer bør under fredagsbønnen be muslimer om å la homofile være i fred, fortelle at jenter må få kle seg som de vil og at i Norge burde alle folk ha seg en jobb, så sant en er frisk, mener hun. 

Viktig bidrag 

Ahmed vil gjennom boken fortelle folk hva som skjer her i landet. 
Hun ønsker en større forståelse for menneskene rundt seg. 
Hun sier at selv om hun ikke får bli her, så kommer det andre. 
Da håper hun at de kan bli møtt med en større forståelse for de erfaringene de bærer med seg. 

«Brev til Noreg» er et viktig bidrag til samfunnsdebatten. 

Boken peker på store åpenbare problemer i integreringsarbeidet her i landet. 
Og om hvordan dette kan føre til både radikalisering og vedvarende fattigdom i de somaliske miljøene. 

Hvorfor moren har fått norsk statsborgerskap og ikke Ahmed, som kom hit sammen med foreldrene som 16-åring, kommer ikke klart frem. 

Men det man sitter igjen med er en følelse av hvis det er en person som har klart å gjøre akkurat det myndighetene ønsker med integrering, er det nettopp Ahmed. 

Boken Sandvik har skrevet etter samtalene forteller på en veldig god om hvordan det er å komme hit som fremmed. 
Om hvor vanskelig det er å bli skikkelig integrert, og hvor ensomt det kan være. 
Den er vel verdt å lese. 
