Anmeldelse:Superduo med ny barnebok 

Den forrige vant Nordisk Råds Barne- og ungdomslitteraturpris. 

Duoen Håkon Øvreås og Øyvind Torseter gledet mange lesere med barneromanen «Brune» (2013), om Rune som trakk i brun heltekappe - derav Brune - for å hamle opp med plageånder. 
Boka fikk flere priser, blant andre den nye og høythengende Nordisk råds barne- og ungdomslitteraturpris. 

I årets bok er Runes skrønaktige kompis Atle hovedperson, trygt flankert av Rune og Åse. 
Atle vil imponere stedets nye jente og synes det er en god ide å rappe ordførerens høne, sånn helt midlertidig, for å oppnå popularitet. 

Det går ikke knirkefritt, og trioen må ikle seg sine alter egos fargede kapper: 
Svartle, Brune og Blåse rir igjen. 

Fellesskap 

Fellesskap 

Temaene er fremdeles vennskap og tilknytning, særlig farsfigurene er viktige. 
Barnas handlinger ligger som før i grenselandet mellom det lovlige og ulovlige og høyst utilrådelige. 
Det gir bøkene humor, og også et snev av etisk dilemma: 
Stjeler eller låner man en høne når den knabbes med intensjoner om snarlig tilbakelevering? 

« «Svartle» » Håkon Øvreås / Øyvind Torseter (ill.) 

5 

+ Vis mer 

Sjanger 

Forlag Gyldendal Utgivelsesår 

ISBN 9788205462717 

Kjøp boken hos ARK 

Avgjørende 

Avgjørende 

Og mer enn det. 
Tegningene er en fullverdig del av historien. 
Torseter tilfører mye ømhet og humor med sine ustreite, upolerte typer. 
Tegningene er helt avgjørende for vår forståelse av karakterene. 
Miljøet Torseter gir aktørene preger også vår oppfattelse av dem. 
Sirlig orden i stua signaliserer (men ikke nødvendigvis sier) noe annet en tomme pizzaesker. 

Tegningene forteller mye som teksten utelater, som at Atles mor sitter i rullestol. 
Det er fint og berikende og et tegn på noe av det beste ved «Svartle»: 
Den åpenbare tilliten mellom de to fortellerne i romanen. 

Dristigere 

Dristigere 

Og den er åpnere, mer dristig uavklart - hvorfor tør ikke Atle gå inn til farmor, og kommer han til å bli venn med den nye jenta - er spørsmål som forblir ubesvarte i romanen. 

Etter alle solemerker er det Åses fortelling vi får neste gang. 
Det blir spennende å se hvordan hennes Hermine-aktige egenskaper utvikles. 
Også identiteten til stedet Hulebak (..) kan utvikles videre, gjennom tilbakevendende skikkelser, landskap osv. 
Det ville gi enda mer atmosfære til denne fine, fornøyelige serien. 
