Når presidenten gjør ting han ikke kan
SPENNING: 
Hva skjer når Bill Clinton plutselig blir action-forfatter? 
Han blir veldig opptatt av å skildre en flott amerikansk president. 

Bill Clinton og James Patterson: 
Presidenten er savnet. 
Oversatt av Inge Ulrik Gundersen. 
539 sider. 
Gyldendal. 

Dette er en dobbel historie om presidenten som gjør ting han ikke kan: 
Presidenten skriver spenningsroman om presidenten som rykker ut av Det hvite hus for å berge hele USA og halve verden fra historiens verste terrorangrep. 

Vi snakker om actionromanen som superselger James Patterson har skrevet sammen med Bill Clinton, USAs president fra 1993 til 2001 og mannen til Hillary Clinton som tapte forrige presidentvalg mot Donald Trump. 

Resultatet er en streit spenningsfortelling, enda en av disse historiene fra det indre liv i Det hvite hus med helter og forrædere og en trussel mot nasjonen som overgår alt siden andre verdenskrig. 
Du finner enormt mange sånne storyer i bokhyller, på kinolerreter og i strømmetjenester - og det er ingenting spesielt med Clinton/Patterson sin versjon. 

Bortsett fra to ting, kanskje: 
Det meste av handlingen her foregår utenfor Det hvite hus, ettersom presidenten selv stikker av for å avverge et gigantisk hackerangrep som vil sende USA (og store deler av verden) tilbake til steinalderen, altså tiden før internett. 
Dernest: 
Clintons klo ser ut til å ha bidratt til å skildre presidentens gode vilje på en måte som nesten blir parodisk. 
Her er balanserte tanker om den frie presse, vi får grublinger om å ha makt over liv og død, vi får erklæringer om dyp kjærlighet, og vi får vite hvor forferdelig usaklige presidentens politiske motstandere er. 
Det er nesten som om Clinton har hatt behov for å skrive et forsvarsskrift. 
Og det er slett ikke sikkert det er klokt å pakke inn i action-formatet. 

Men som thriller funker det noenlunde. 
Patterson er en rutinert og bestselgende veteran, og han vet å drive fortellingen framover ved å fordele spenning i passe porsjoner selv om klisjeene fyker veggimellom og skildringene av folk og scener er høyst ordinære. 
Men presidenten kommer godt fra dette - i boken blir han en helt, og i virkeligheten kunne det nok gått atskillig verre. 
