Tiltalende roman
Ung, prisvinnende, japansk forfatter på norsk. 

Yukiko Motoya: 
Kunsten å bli glad i seg selv. 
Roman. 
Oversatt av Magne Tørring. 
175 sider. 
Pax. 

Dette er den første norske utgivelsen av denne prisvinnende unge japanske forfatteren, og det er en forunderlig og tiltalende liten roman. 
Vi møter hovedpersonen Linde på ulike stadier i livet, fra hun er 3 til 63, med kapitler som skildrer spesifikke dager og hendelser i hennes liv. 
Hendelsene viser Linde i forsøk på samhandling med menneskene rundt seg, og romanen beskriver den avgrunnen som kan oppleves mellom mennesker, uten at noe bemerkelsesverdig skjer. 

Hendelsene som skildres, er tilsynelatende hverdagslige og udramatiske, og gjennom fint tegnede scener trer Linde frem. 
Vi ser henne som 16-åring i bowlinghallen med venninner, der hun forsøker å knekke kodene for samvær og finne ut hvordan man faktisk kommuniserer uanstrengt innenfor et fellesskap, og dette blir gjennomgående for romanen, enten det er i samvær med kjæreste, ektemann, familie eller perifere bekjentskaper. 

Romanen skildrer både mangel på fellesskap og en delaktighet i det og viser at det ene ikke utelukker det andre, og at man kan føle seg marginal, selv om man fremstår som inkludert i gruppen. 
Lindes liv er fylt av mennesker og relasjoner men fraværet av fellesskap blir likevel tydelig. 
Med små virkemidler skrives det frem detaljerte og nøyaktige situasjoner, og Linde fremstår mest av alt som et vanlig menneske, der den presise detaljrikdommen i språket gjør henne til en nesten usympatisk karakter. 
Vi kan ikke unngå å se hennes delaktighet i det bagatellmessige som forårsaker misforståelsene og uoverensstemmelsene, men hele tiden er det som om Linde alltid har satt kursen en grad feil og det bare skulle små justeringer til før hun fant seg til rette i et tilfredsstillende liv. 
I stedet blir hun den eksentriske kvinnen som bor alene og tilsynelatende ikke passer inn. 

Romanens tittel antyder en utviklingsfortelling, der Linde skal ende opp i omsorg for den hun er, og den 63-årige Linde ser ut til å akseptere de perifere relasjonene som livet består av og forsøke å få et sterkere fokus på det som livet skal romme fra dag til dag. 
Både Linde og leseren avfinner seg med Lindes liv, men uten noen enkel og forsonende løsning. 
