Kalifatet Norge
BOK: 
Småmorsomt og politisk ukorrekt om alt som er galt i Norge, og om Vestens undergang. 

Nils Gullak Horvei: 
Rive Rom på én dag. 
Roman. 
364 sider. 
Cappelen Damm. 

Den navnløse, middelaldrende jeg-fortelleren i Nils Gullak Horveis (f. 
1956) 
”Rive Rom på én dag” er i likhet med Horvei selv forfatter og forlegger med en fot i Facebook-Høyre. 
Den islamkritiske hovedpersonen ser verden gjennom Facebook og betrakter seg som motstandsmann. 
Hans kone er påtvunget et års eksil i USA etter å ha krenket minoritetene med sin forskning, det nærmer seg svenske tilstander i Norge og Vestens undergang er like om hjørnet. 

I motsatt ende, på den grønne gren, ivrer hans arkitektsøster etter å få moren på gamlehjem for å kunne slå kloa i den verdifulle strandeiendommen hun sitter i, hans advokatsvoger Weidemann trives best på bordell i rødvinsrus, de to oppfører seg som russegutter, og den finske femme fatale Athena Salome blir en farlig og unødvendig flørt. 
Når så hovedpersonen skal utgi en islamkritisk bok sammen med en kontroversiell kunstner, er det duket for paranoia, nytt navn på ringeklokken, ståldør i leiligheten og pistol i skuffen. 

Visst er det både småvittig og underholdende å lese hvordan hårsåre middelaldrende menn driver og unfriender hverandre, og visst er de islamkritiske fakta jeg-fortelleren slår i bordet med både interessante og tankevekkende. 
Men romanen fremstår uferdig, overtydelig og overlesset. 
Det er en tekst som litterært sett vil mer enn den kan innfri, som mener noe om og kommenterer selv den minste samtidsaktuelle problemstilling, og som dynger på med gjentakelser, banaliteter og altfor tydelige konfliktlinjer, samtidig som de mange trivielle scenene, der flere kapitler godt kunne vært utelatt, blir langtekkelige og hemmer fremdriften, og handlingen slik springer mellom yin og yang, sekularisme og islam, hokus pokus og rent snikksnakk. 

Det hele blir litterært haltende. 
Da hjelper det dessverre ikke at tematikken i seg selv er høyaktuell, provoserende og forfriskende politisk ukorrekt, at persongalleriet er sammensatt og troverdig, at situasjonen sammenliknes med Romerrikets undergang, eller at romanen bak alt det småvittig parodiske og burleske stiller vesentlige og grunnleggende spørsmål om hvor mange friheter vi skal forsake for å kunne bevare en relativ følelse av trygghet. 
Det har blitt en bok som irriterer mer ved sin gjennomføring enn ved sitt tema, og det var neppe hensikten. 
