Han har hatt kreft to ganger.Nå synger han om livet (og litt om døden) 

John Prines første album med nytt materiale på 13 år. 

ALBUM: 
John Prine (71) har alltid vært en musikernes musiker, en artist som er like kjent for sine låter som for sin egen artistkarriere. 

Titler som «Speed of the Sound of Loneliness» og «Angel From Montgomery» er spilt inn av en rekke artister, med henholdsvis Nanci Griffith og Bonnie Raitt i front. 

Som låtskriver befinner Prine seg på øverste hylle, sammen med Kris Kristofferson og noen få andre med en evne helt utenom det vanlige til å mikse ord og musikk. 

Coveralbum 

Hans forrige album med nye låter ble gitt ut i 2005. 
I mellomtida har han gitt ut et coveralbum med bluegrass-musikeren Mac Wiseman, et duettalbum med kvinnelige countryartister (fra Alison Krauss til Kacey Musgraves) med gamle låter og et livealbum med eget stoff. 

Superprodusent 

Det tok sin tid, altså, men med den nye superprodusenten Dave Cobb bak spakene kunne det ikke gå galt. 
Han er produsenten bak album med folk som Jason Isbell, Sturgill Simpson, Colter Wall, Chris Stapleton, Anderson East og Rival Sons. 
Cobb inviterte like godt Jason Isbell (gitarer/kor) og kona Amanda Shires (fele) og den nye stjerna Brandi Carlile (kazoo/kor) til å bidra også. 

Låtene er skrevet i kompaniskap med særlig Pat McLaughlin, men også Dan Auerbach og Keith Sykes. 
«God Only Knows» ble påbegynt sammen med Phil Spector i 1977 - lenge før mannen bak «the wall of sound» ble dømt og fengslet for drap. 

To kreftrunder 

Låtene presenteres uten store fakter, i en tilbakelent og lavmælt country/folk-miks. 
Det du hører er det du får. 
Og sjøl om låtsnekringen er per kasse, er det en annen Prine du hører. 
Stemmen og kroppen er preget av mye tobakk og to runder med kreft (i nakken og i lungene) de siste 20 åra og mer nylig nye knær og ny hofte. 
Dette er levd liv! 

Prine er opptatt av at naturen skal gå sin gang. 
Legevitenskapen er riktignok kommet langt, men han slår seg til ro med at det som skjer må skje (om enn noe pessimistisk): 
«The world will end 'most any day / Well if it does, then that's okay / 'Cause 
I don't live here anyway / I live down deep inside my head / where long ago I made my bed / i get my mail in Tennessee / my wife, my dog, my kids and me» (fra «Lonesome Friends Of Science»). 

Ingen Trump-sang 

I et intervju forteller Prine at han prøvde seg på en sang om Donald Trump også, men han ble bare sint allerede i det første verset og ga opp prosjektet. 

- Jeg tror den virkelige grunnen til at jeg ikke skrev en sang om ham var at jeg innerst inne håpet at han ville være borte før jeg rakk å gå i studio, sier han. 

Fest i himmelen 

Låtene handler derfor først og fremst om livet, kjærligheten og litt om døden. 
Perla blant perler her er «Summer's End». 

I «When I Get To Heaven» forteller han hva han akter å gjøre etter at det er over og han har takket Gud for flere velsignelser enn han har fortjent: 
Han skal skaffe seg en gitar og starte et rock'n'roll-band, åpne nattklubben The Tree of Forgiveness, finne moren og faren og broren Doug, blande seg en cocktail av vodka og ingefær og nyte en sigarett som er ni miles lang. 

Til Oslo 

Men jeg håper han ikke har det travelt med å reise, for 8. august skal John Prine endelig igjen stå på scenen i Oslo konserthus. 

Forrige gang, i 2002, gjorde han et uutslettelig inntrykk da han sammen med Elvis Costello, Nanci Griffith, Emmylou Harris og Steve Earle spilte låtene sine akustisk for kampanjen «Concert For A Landmine Free World». 
Velkommen tilbake! 
