Teateranmeldelse:Riksteatret: 
«Georgs magiske medisin» 

En slem bestemor får medisin som fortjent i Riksteatrets lettfattelige og lekne fortelling om luringen Georg. 

Roald Dahls kreative og spennende litterære verden er en oase av munter, og iblant morbid, underholdning. 
Han appellerer med sine fantasifulle knep, og nøler ikke med å legge inn noen skumle og frekke baktepper. 

I «Georgs magiske medisin» er det myten om bestemor som en snill og mild gammel dame som får seg en trøkk i trynet. 
Bestemoren på gården der Georg holder hus, er en ganske så usympatisk og slem kjerring som plager sine omgivelser, barnebarnet Georg i særdeleshet, med infernalske spydigheter. 
Men i kjent Roald Dahl-stil er barnet smartere enn de voksne, og han vet å ta igjen. 

I Morten Joachims bearbeidelse og regi er resultatet blitt en tidvis ganske morsom og spennende forestilling, der musikken er viet stor plass. 
En litt rocka nyskrevet musikal for barn, med andre ord; og som i likhet med den lettfattelige og tydelige oppsetningen for øvrig fungerer godt på barnas premisser. 
Tonen – både den verbale og musikalske – er leken og energisk. 

Kreativ er også scenografien; en scenevegg som effektivt kan gjøres om til et lite kjøkken, en fransk restaurant, en garasje eller ulike inn- og utganger ved hjelp av små og store luker i veggen. 

I sentrum for det hele er Georg, troverdig og energisk spilt av Espen Mauno, som også er medkomponist og gitarspiller. 
Hans «motstander» – den ekle bestemoren – er ufyselig herlig i Ulla Marie Brochs skikkelse. 
Hun utbroderer sine uspiselige sider med saftig verbal infamitet og et tilsvarende kroppsspråk. 
En skikkelig «Tyrranosaurus Heks» som vesle Georg kaller den skrekkinngytende damen. 

Morten Joachim har tidligere vist godt håndlag med å lage teater for barn og unge på deres egne premisser. 
Gjennom blant andre et par Doktor Proktor-oppsetninger og den fine «Jeg er Robin Hood» for Teater Innlandet har han vist sin evne til å fenge barns oppmerksomhet. 

I «Georgs magiske medisin» skaper han mye moro ut av medisin basert på blant annet rumpekrem, dyrepiller og maling – noe som gir krutt til både en gammel bestemor, en gris og en nokså oppblåst høne. 
Når det tar av med medisinbruken, er det duket for høyt tempo blant både dyr og mennesker. 

Og selv i en kortfattet forestilling som dette er det rom for de Dahlske spark til voksenverden; i dette tilfellet til noen høyst karikerte foreldre som fort forblindes av grådighet når stor økonomisk gevinst er innen rekkevidde. 

Godt er det da at det finnes smarte barn som tar styringen! 
Som Georg gjør på en måte som definitivt treffer målgruppen. 

Anmeldelsen er skrevet på bakgrunn av generalprøven. 
