Glimrende om 22.juli-tematikk:Bokanmeldelse: 
Jan Kjærstad: 
«Berge» 

I «Berge» vrir og vrenger Jan Kjærstad på noen av de største mytene, traumene og arketypene i nyere norsk historie. 
Resultatet er en av hans sterkeste romaner noensinne. 

Hvilke motiver har vi egentlig for å opptre som vi gjør når vi står overfor avgjørende valg? 
Hvordan preger et kollektivt sjokk oss som enkeltpersoner? 
Hvor mye er vi styrt av selvrefleksjon, og hvor mye er ekte engasjement i verden utenfor oss selv? 

Fått med deg? 
Wassmo-oppfølger: 
Får jorden til å riste 

Det er eksistensielle spørsmål som legges på bordet når Jan Kjærstad nå har skrevet en roman fylt til randen av 22. juli-assosiasjoner. 
Det er et dristig prosjekt, men som leser føler jeg meg hele veien trygg på at forfatteren vil lande dette på en litterært overbevisende måte. 

Kjærstads revansj: 
«Jeg var på nippet til å begynne å se på jobbannonser» 

23. august 2008 blir Arbeiderpartikjempen Arve Storefjeld funnet bestialsk myrdet på familiehytta i Nordmarka sammen med sin kone, datteren Gry, hennes franske kjæreste og kjærestens ni år gamle datter. 
De har alle fått strupen skåret over, og fremgangsmåten får naturlig nok terroralarmen til å kime. 

Høstens bokombe: 
Helga Hjorths hevnroman om søsteren Vigdis Hjorth 

Storefjeld var en klassisk Arbeiderpartipamp, fremstilt som en slags krysning av Thorbjørn Berntsen, Martin Kolberg og Kjell Opseth. 
Med plenty av både beundrere og motstandere, alle fylt av sterke følelser for eller imot mannen. 
Likevel er det ingen som får seg til å tro at motivet for drapet kan finnes i hans nærmeste omland, blant en av oss. 
Alle peker heller utover, mot et ganske diffust «terrorist»-spor. 

Når drapene skjer, har journalisten Ine Wang nettopp lagt siste hånd på en biografi om Storefjeld, og første del av boken er fortalt gjennom hennes øyne. 
Ine Wang får sin egen rolle i dekningen av denne nasjonale katastrofen, og jakten på innfallsvinkler til en «story» fører henne til Nicolai Berge. 
Han tilhører selv en annen ledende Arbeiderpartifamilie, og han har vært kjæreste med Storefjelds myrdede datter Gry. 
Hun som var spådd en lysende politisk fremtid, i skarp kontrast til Nicolai selv som bare kan vise til en lite vellykket forfatterkarriere. 
Hva var egentlig historien bak forholdet deres, og hvorfor skriver Berge i dag en blogg med beinhard kritikk av Arbeiderpartiet? 

Tilbake etter «Mors gaver»: 
Sjekk ut Cecilie Engers nye roman 

Bokens andre fortellerstemme tilhører den enslige tingrettsdommeren Peter Malm, som lever et liv «uten innsyn», avgrenset av sine plikter på Tinghuset, sin forkjærlighet for perfekte cocktails og sitt evigvarende bokprosjekt om «rettferdighetens ABC». 

Han ser på seg selv som en mann utenfor tiden, en flanør og observatør som likevel får vekket en helt ny interesse for livet rundt seg når han ganske overraskende blir utnevnt til dommer i saken om Storefjeld-drapene. 
Det skal vise seg å stille helt nye krav til hans intellektuelle handlekraft og engasjement. 

Kjærstad om «Erobreren»: 
- Det er mye jeg savner 

Og da nærmer vi oss bokens avslutning, som er fortalt med stemmen til tittelpersonen Nicolai Berge. 
Politikersønnen som tenker som en forfatter som hele tiden leter etter de meningsgivende historiene. 
Og med en gjennomtrengende analyse av AP-kulturen; fascinasjon kombinert med desperat lengsel etter nye visjoner. 
Fremstillingen av AP/statsbyråkratiet som et uhyre som skaper og ødelegger menneskeskjebner er litterært vurdert nifst presist. 
Nicolais karakteristikk av sitt livs kjærlighet Gry er også nådeløst ærlig: 
«Hun skjulte sin middelmådige begavelse med selvsikkerhet og frekkhet». 

Boken bygger altså opp til den avgjørende rettsaken mot den antatt ansvarlige for drapene, en rettssak der tingrettsdommer Malm for alvor trer i karakter. 
Men selvsagt er Kjærstad en alt for avansert forfatter til at han legger noen endelig skyldkonklusjon på bordet. 
Isteden slutter boken like før det som kunne blitt et dramatisk høydepunkt. 

Helt ekte spenning: 
Jonas Bonniers roman om Helikopterranet 

Dette er ikke en roman om 22. juli, selv om alle referansene er til stede både direkte og indirekte. 
Vi er på Utøya og i resepsjonsområdet til høyblokka, vi er vitne til blomsterdemonstrasjoner og visesang, rettssaken etter drapene finner sted i sal 227, og vi leser om alle de mer eller mindre treffsikre aviskommentarene som vil forklare en nasjonal katastrofe. 

Men først og fremst er «Berge» en roman om alle følelsene, refleksjonene og erkjennelsene en slik katastrofe igangsetter både hos den enkelte og i det kollektive. 

Fortsatt ferie? 
Her er 10 perfekte sommerbøker! 

Jan Kjærstad har funnet det helt riktige grepet når han tar fatt i det kanskje vanskeligste temaet en norsk samtidsforfatter kan skrive om. 
«Berge» er blitt en roman som er både umiddelbart spennende og intellektuelt utfordrende. 
I tillegg til bokens hovedtema deler Kjærstad raust ut litterære godbiter om alt fra David Bowie og Grünerløkka på 1980- og 90-tallet, til norsk nasjonalromantikk og Gustav Mahlers symfonier. 

Jeg tar sats og utroper med dette «Berge» til en sikker vinner bokhøsten 2017! 

Anmeldt av: 
Sindre Hovdenakk 
