Mona Levin:Tvangstanker mellom Drammen, Grønland og Tøyen 

Eksistensiell angst for at livet bare er en lammende repetisjon av tause tanker og tomt prat. 

Fredrik Høyer er forfatter, slampoet og performanceartist. 
Han har katastrofefantasi og en hang til konspirasjonsteorier. 
De samme tankene sirkler rundt i ham og kommer ut i en angstfylt og desperat strøm om klimaforandring og antibiotikaresistens, Tottenhams tap på hjemmebane, og kjærligheten som et tapsprosjekt. 

Høyer slites i kampen mellom alminnelig høflighet og åpen irritasjon, sier aldri det han egentlig tenker. 
Han oppfører seg anstendig, men er full av oppdemmet aggresjon mot omverdenen. 
For hvordan skal man egentlig takle den samme ubehagelige kunden uten å miste jobben, gjentagende møter med krevende romfolk, være antimaterialist uten fordommer mot vestkanten? 

Hvordan leve når alt bare er gjentagelser? 

Evig bekymring 

Eksistensiell angst, formet i en kombinasjon av dikt, litt rap, hiphop-undertoner, imploderende raseri, eksplosive utbrudd, selvironi og undergangstematikk, er en slags beskrivelse av Grønlandsûtraen. 
Den ble utgitt som bok og LP-plate i fjor under litteraturkonseptet Ferdigsnakka, er nullet av Kulturrådet, men har fått et eget og personlig liv som teater i Mattis Herman Nyquists hender. 
Dette er hans regidebut, og den er i alle ledd overbevisende. 

Grunnlaget er selvfølgelig tonen i Høyers verk, men Nyquist har tilført teaterdimensjonen – dynamikk, variasjon, veksling mellom energi og flatt batteri, humor og dødelig alvor, virkningen av pauser. 
Enkelte sekvenser ligger på bånd. 
Vi hører Høyers tanker der han står som stakkarslig type i allværsjakke og brune sko, et alminnelig fortvilet menneske, sosialt usikker, en som avskyr tomprat, men snakker om været for å skape kontakt. 

Medskapende musikk 

Gaute Tønders gjennomgående og diskrete elektroniske musikk er i symbiose med teksten: nervøs, repetitiv, pulserende, vi hører blodtrykket stige i utbruddene. 
De minimalistiske figurene i åpningen gjentas til slutt. 
Sirkelen er sluttet – enda en gang. 
Wangensteens lys har samme funksjon, og det er i sammensmeltningen av alle disse elementene at teksten blir teater. 

Mange av tekstsekvensene er fulle av selvironisk innsikt og åpen humor, og morsomst er beskrivelsen av meditasjonskurset i India – enda en skuffelse som attpå til gir ham vondt i ryggen. 
Det bråker i hodet og skrur seg til i denne taperens grå tilværelse, og nesten umerkelig forstummer latteren. 
Alvoret siger inn. 
Kampen står mellom dødsdrift og selvoppholdelsesdrift. 

Sûtra – sanskrit for strøm eller tråd – kan referere til buddhistiske tekster som kan være et «hjelpemiddel mot raseriets og aggresjonens gift». 
