BOK:Den komplette roman 

BOK: 
Brutalitet og menneskeforakt bekjemper verdighet og humanitet på slavenes øyer. 

Mich Vraa: 
Håpet. 
Roman. 
347 sider oversatt av Arve Torkelsen. 
Bazar. 

Danske Mich Vraa (1954, debut 1979) hadde gitt ut mange bøker før han i 2016 med romanen «Håpet» opplevde det helt store gjennombruddet. 
Med «Håpet» har han da også klart det doble kunststykket både å skrive en mektig historisk roman med overveldende, grusomme, grafisk detaljerte og viktige fortellinger og facts fra vår felles dansk-norske slaveholdhistorie og en avrundet fiksjon som i sin harmoniske, gjennomførte komposisjon tilfredsstiller de fleste krav til en underholdningsroman – det siste nesten så det mot slutten kan bli vel harmonisk. 

«Håpet» har tre tidsplan som til sammen strekker seg over førti år, med mange fortellere, men slik at det store antall personer står i forhold til hverandre over tid og sted og bidrar til den samlede framstillingen. 
Skriveteknisk består den av en lang rekke brev, rapporter og forordninger, personenes egne fortellinger i hopp og kast, ikke alltid kronologiske. 

Det begynner med at rederens unge datter mot slutten av året 1802 skal få være med sin far på første etappe av fregatten «Håpet»s lange ferd ut fra København mot Vest-Indias fjerne kyster. 
Det er lenge siden faren som eier og skipper sist foretok hele den lange turen. 
Det som skjedde den gangen, i 1787, fikk ham bort fra slavehandelen, slavenes kyster i Afrika og Karibia, og er en essensen i den ene hoveddelen av «Håpet»: 
På veien gjorde slavene opprør, drepte skipslegens unge kone og besvangret rederens – med den unge «mulattpiken» Maria, og som altså nå gleder seg til noen dager på sjøen med Far, forstår leseren etterhvert. 

Dette stoffet utgjør alene en pinefull beretning om «avgrunnsdyp brutalitet og menneskeforakt», som forfatteren selv kaller det. 
Den utdypes fra det tredje tidsplanet, da den unge professor, humanistiske idealist og forfatter Mikkel Eide reiser ut til St. Thomas for å skildre folk og forhold der ute, med det formål å få gjort endelige slutt på slaveholdet i kongens kolonier: 
«Og jeg ser meg selv i speilet og ser en hvit mann. 
Og jeg føler avsky.» 

Idealismen hans får nødvendigvis vanskelige dager i møtet med livet som det er i Karibia; men Mich Vraa lykkes med sin skrivekunst så «Håpet» blir en episk og stilistisk leseopplevelse av historietimer samtidig som man frydes over en velskapt roman om ulykkelige steder og folk, fornedrelse og ukuelig overlevingsvilje. 
