«Nothing like a dame» er rørende, sjarmerende og morsom
Bli med på teselskap med fire av Englands største stjerner. 

I dag bretter vi ut detaljer fra privatlivet vårt på sosiale medier uten kvaler. 
Damene vi møter i denne dokumentaren har ingen problemer med å vrenge ut følelser på teaterscenen eller foran et filmkamera, men de blir betydelig mer ubekvem når de må snakke om seg selv. 

Er det så interessant da, spør de. 
Ja, når damene det er snakk om er de fire største stjernene i britisk teater- og filmverden blir det både spennende, rørende, morsomt og melankolsk. 

Ekte damer 

Damene vi møter til teselskap i hagen er Eileen Atkins, Judi Dench, Joan Plowright og Maggie Smith. 
Filmen forteller om seks tiår dedikert teater- og filmkunsten. 

Her hjemme er nok Judi Dench og Maggie Smith de mest kjente navnene med filmer og serier som Casino Royal, Skyfall, Downton Abbey og Harry Potter på samvittigheten. 

Selv om de har vunnet priser og bærer ærestittelen Dame, en av de høyeste gradene av Storbritannias ridder- og fortjenesteordener, blir de mer beskjedne når de må snakke om seg selv og sitt eget liv. 
Og for noen liv og karrierer! 

Mimrestund 

Regissør Roger Michell (Notting Hill) stiller spørsmålene. 
Vi får høre om alt fra sceneskrekk til nerver, dårlige anmeldelser, skjønnhetsidealer og episoder som i dag hadde gått rett inn i #metoo-debatten. 

Etter hvert åpner de opp og snakker lettere om de vanskelige temaene. 
Hvordan det er å bli eldre, og at de nå fortsatt husker linjer fra skuespill andre har glemt for lenge siden. 

De snakker om å krangle med legender som Laurence Olivier, og Joan Plowright innrømmer at han ikke alltid var en lett mann å være gift med. 
Videre snakker de om demonstrasjoner på 70-tallet, familielivet, at Judi Dench stikker av med alle filmrollene, og at Maggie Smith fortsatt ikke har sett en eneste episode av Downton Abbey. 

Klok og morsom 

De fire har vært venninner gjennom mange tiår. 
Det er en liten ære å få lov til å bli med dem på teslabberas. 
Nothing like a dame gir deg et herlig blikk bak fasaden. 

Dialogen fremstår som ekte, og de snakker usensurert og spontant. 
Hvis du tror det er bare i rollen som Violet Crawley at Maggie Smith kan ha en skarp tunge, må du tro om igjen. 

Selv om det også blir plass til litt melankoli, er filmen først og fremst en utrolig sjarmerende, klok, underholdende og morsom samtalefilm. 
Dette er fire damer som har levd livet til det fulle. 
Og det er ikke over ennå. 
