Anmeldelse:Jan Ove Ekebergs nye vikingserie er en innertier 

Maner fram barsk poesi. 

Harald Hardråde var konge i Norge fra 1046 til 1066. 
Som navnet tilsier, var han en røff hersker. 
TV 2-journalist og forfatter Jan Ove Ekeberg gir nå ut første bok i serien om mannen som regnes som den siste vikingkongen. 

Som historisk skrøne og spenningsroman er den lytefri. 
Med et driv som holder oss i age, et røft poetisk språk, og miljø - og personskildringer som i hvert fall oppleves autentiske. 

Handlingen starter på Stein gård på Ringerike i 1028. 
Der bor den bråsinte trettenåringen Harald, med sin vakre og mektige kongemor Åsta og søsteren Ingerid. 
Halvbroren Olav — senere Olav den hellige — har måttet oppgi Norge til Knut den mektige. 
Han drar i dekning hos Fyrst Jaroslav i det russiske riket, men etterlater den enarmede oldingen Rane Kongsfoster på Stein. 
Den navngjetne viking og ulvhedin Rane får i oppdrag å lage en ekte kriger av ustyrlige Harald. 
Det blir harde læreår for unggutten, og vi følger det odde paret på en farefull ferd mot Olav, som bygger seg opp en hær for å ta igjen kongeriket. 

Usentimentalt 

Usentimentalt 

Det er derfor mye diktning og lite sannhet i Ekebergs beretning om den siste vikingkongens unge år. 
Ekeberg påstår da heller ikke noe annet i denne historiske romanen, som er den fjerde i rekken etter at han i fjor avsluttet trilogien «I sverdets tid». 
Den er lagt til middelalderen i Norge, og solgte ikke mindre enn 40 000 eksemplarer. 

Ekeberg har fått et sjeldent grep om sjangeren, og har med rette blitt sammenliknet både med Jan Guillou og Vera Henriksen. 
Hans effektive, usentimentale og lite utpenslede språk oppleves autentisk — i hvert fall viking-aktig. 

Som den proffe spenningssnekker han er, har han lagt inn et fiendskap mellom Harald og svikefull Ragnar, som sikler både etter Stein og Haralds yndlingssøster Ingerid. 
Her er tvekamper med øks, sverd og spyd, røverkonger og høvdinger. 
Mektige vikingskip som stamper fram i storm og stille. 
Feige overfall i trange smug. 

Barsk poesi 

Barsk poesi 

Riktignok mot at biskop Grimkjell døper stakkaren, og får øynene hans revet ut - slik at han ikke skal røpe hvor hæren går. 

For det var harde kår den gangen, og det som får meg til å kaste sekseren, er den barske poesien Ekeberg maner fram, i denne pageturneren om våre modige, men brutale forfedre: 
«La oss kjøre spydet i de frosne hjertene til fiendene våre, og se om det blør av dem.» 
