Hemmeligheter og kjønnskamp
Om hemmeligheter, totalitarisme og individualisme, synlighet, identitet og lojalitet. 

Amerikanske Jonathan Franzen (f. 1959) er omfavnet av både kritikere og publikum, og har med romanen "Renhet" levert et nytt bredt anlagt epos med mange motivkretser og leservennlige ingredienser, riktignok konvensjonelt og konservativt komponert, men med forfatterens sedvanlige intelligente prosa, psykologiske teft, narrative kompleksitet og høyt utviklede gehør for dialoger stadig intakt. 
Her er også et mordmysterium. 

I syv deler med ulike fortellerposisjoner utfoldes historiene om en håndfull personer som ofte roter det ille til for seg selv, skjønt i de beste hensikter, og samtidig vikler seg inn i sentrale problemstillinger i samtiden. 
Purity Tyler eller Pip som hun kalles, jf. 
Dickens, er i tyveårene, bor sammen med en gjeng fra Occupy-bevegelsen, har høy studiegjeld, dårlig jobb og en hippiemor som nekter å fortelle henne hvem faren er. 
Jakten på faren blir et av romanens mange spor. 

Annagret rekrutterer Pip til The Sunlight Project, et slags WikiLeaks med hemmelig adresse i Bolivia. 
Lederen er Andreas Wolf, en karismatisk mann med stort morskompleks og desto større libido, en slags krysning mellom Julian Assange og Edward Snowden. 
Han er ettersøkt over hele verden for sine lekkasjer på Internett, og deler også en mørk hemmelighet med Annagret fra deres felles fortid i DDR. 
Wolf sender Pip til Denver for å spionere på Tom Aberant, grunnleggeren av en nettavis. 

Tom forelsker seg i ung alder i feministen Anabel Laird, som er veganer og involvert i et kunstfilmprosjekt som aldri blir noe av, hun lar seg fornærme av nær sagt hva som helst, kommer fra en rikdom som hun forakter og overbeviser ektemannen om å tisse sittende ut fra en slags snurrig likestillingsideologi. 

Både Internett, individualismen, selviscenesettelsen, sosiale medier og feminismen får så hatten passer, samtidig som Franzen slår et slag for den gode, gamle gravende journalistikken med publiseringsansvar, faktasjekk og kildevern. 

Gradvis åpenbares sammenhengene mellom personenes historier, etter som stadig flere løgner og hemmeligheter avdekkes. 
"Renhet" er en mørk komedie om statshemmeligheter og familiehemmeligheter, om individualisme versus fellesskap, og om at nettets åpenhet og DDRs lukkethet egentlig er to sider av samme sak. 

Som vanlig hos Franzen er den dysfunksjonelle familien et tematisk omdreiningspunkt, særlig der barnets ekstreme lojalitet til foreldrene gir seg ulykkelige utslag. 

Noen innvendinger har man jo, ikke minst på romanens argumentative plan, men det kommer nok også an på hvilken fot man har stått opp på. 
Franzen er mindre selvbevisst og ironisk, men mer omsorgsfull og humørfylt enn før, og "Renhet" fascinerer med sin grunntone av tillitsfull tilforlatelighet, som om romanen simpelthen er en betroelse til en kamerat ved bardisken. 
Det er treffsikkert og velskrevet, høyt hevet over gjennomsnittsromanen, samme hvilken målestokk man bekjenner seg til. 
The Great American Novel er det nok ikke. 
Men det var antakelig ikke forfatterens mening heller. 
