Vakkert, grusomt og pompøst
Pompøs og intetsigende Almodovar om kjønnsidentitet. 

La Piel que habito Regi/manus: Pedro Almodóvar. 
Med: 
AntonioBanderas, Elena Anaya, Marisa Paredes, Jan Cornet, Roberto Álamo, BlancaSuárez, Eduard Fernández, Fernando Cayo, José Luis Gómez.2 time 1 minutter. 
Aldersgrense: 15 år. 
Egnethet: 
Ungdom/voksen. 

«Under huden» har Pedro Almodóvar kalt sin nyeste film. 
Mener det noe han ikke greier med dette latterlige manuset sitt, er det å kommeunder huden på de merkelige personene han har konstruert. 

Den spanske, homofile regissøren har gjennom åreneiscenesatt flere fortellinger (Alt om min mor) der spørsmålet om seksuelllegning og kjønnsidentitet spiller en rolle for enkelte personer. 

Måten det på skjer nå – jeg røper ikke røpe hvordan – er såmelodramatisk og lite troverdig at storyen etter hvert framstår som pompøs ogaldeles intetsigende. 

Visst har Almodóvar et dreventestetisk blikk. 
Derfor kan man nesten bli bergtatt av at den plastiske kirurgenRobert Ledgard (Antonio Banderas) omgis av skjønnhet i form av svære malerierav nakne kvinner. 
Men etter hvert blir det noe maniert og ubehagelig over denoverflatiske estetikken. 

I et tv-overvåket rom i husetsitt har legen låst inn en vakker kvinne (Elena Anaya) som han driver underligehudeksperimenter med. 
Hvem er hun, hvorfor holdes hun der – attpåtil med legensmor som vokterske – ja, hvordan havnet hun i hans hjem? 
Svarene rulles gradvisopp, dessverre på en overdrevent høydramatisk og voldelig måte. 

Jeg fascineres av de spektakulærebildene (mann i tigerkostyme velter inn i kirurgens bolig da Toledo feirerkarneval), og jeg godtar å bli dradd seks år tilbake i tid. 
Men så detter jegav da handlingen avdekker en iskald og ufølsom hevner som verken Almodóvareller skuespilleren borer inn under huden på. 
