Mercury Rev tilbake på sporet igjen
Resultatet av en lang pause er en plate de kunne laget for lenge siden. 

Dette er det beste vi har gjort på lang, lang tid, uttalte Sean "Grasshopper" Mackowiak da Mercury Rev begynte arbeidet med sitt åttende album for to år siden. 

Det kunne han trygt si, siden forrige album stammer fra 2008. 
Men trolig gikk tankene lenger, til den gang Mercury Rev var blant klodens kuleste band. 
Da må vi tilbake til tiden rundt årtusenskiftet. 
Mercury Rev var et psykedelisk nisjeband som likte å eksperimentere, men med "Deserter's songs" (1998) traff de et bredt publikum og havnet på britiske hitlister. 
Det kom overraskende på alle, ikke minst dem selv. 

De var nå inne i popvarmen, og oppfølgeren "All is dream" (2001) solgte enda bedre. 
"The secret migration" (2005) var derimot et skritt tilbake. 
Siden den gang har de nøyd seg med instrumentalalbumet "Snowflake midnight", som kom for sju år siden. 

I pausen har de blant annet opptrådt med sangene fra "Deserter's songs", noe som fikk dem til å føle at de hadde ting ugjort på det området. 
De er nøye med å understreke at dette ikke er noe "Volume 2", men det er ikke vanskelig å høre at de er nyforelsket i sitt gamle lydbilde. 

Og i selve rocken. 
Både "Are you ready?" og "Rainy day record" handler om kjærlighet til musikk. 
I førstnevnte handler det om psykedelisk rock og blåøyd soul, om sanger på radioen og på jukeboksen. 

I sistnevnte skildres gleden over å kjøpe et fysisk eksemplar av en plate, for første gang på lenge og kanskje i siste liten før de forsvinner. 
En deLillos-naiv tekst, på et solid komp av koring og blåsere. 
Ingen tungvekter av en sang, men den gir meg lysten til å gå og kjøpe en plate. 

Resten av tematikken på platen er tyngre, med en turbulent ferd gjennom triste stunder og usikkerhet – før det begynner å lysne. 

Noen små pussigheter dukker opp, som et av versene i "Autumn's in the air": 

Autumn's in the air 

the sun is in my eyes 

I guess this must be what it's like 

to be in Beatle-George's mind 

Det er om ikke annet slikt som gjør at du husker en sang. 

For første gang produserer de albumet selv uten hjelp fra Dave Fridman, mannen som var en vesentlig brikke også i det nesten parallelle gjennombruddet til Flaming Lips. 
Mercury Rev er i dag vokalist Jonathan Donahue og Grasshopper, kompiser siden tenårene. 
Bassist Anthony Molina henger fortatt med på platen. 

De åpner albumet med vakre "The queen of swans", en sang med dryss av den samme magien du fant på "Deserter's song". 
Underveis holder de seg på sporet, uten at det blir forutsigelig. 

Jo da, kanskje på tide å kjøpe en plate igjen. 
Helst en vinyl, så du kan gjøre som Mercury Rev i "Rainy day record" mens de hyller sine egne helter: 
For the first time in forever, I hold my breath waiting for side two . 

Beste spor: 
"The queen of swans", "Autumn's in the air", "Moth light", "Rainy day record". 
