Heldekkende bluesrock
Ny kanonskive fra snart norgesaktuelle Joe Bonamassa. 

ALBUM: 
Joe Bonamassa (33) er den største stjerna innenfor bluesrocken i dag, men han har også gjort noe med sjangeren. 
Han haler og drar i den til den nesten brister. 

Jeg tør derfor påstå at alle som har eller har hatt et anstrengt forhold til begrepet bluesrock vil endre innstilling etter å ha hørt hva Bonamassa har lagt i den på sine siste plater. 

Åpningssporet heter riktignok «Slow Train», men tro meg, her går det fort i svingene. 
Og — om vel en måned kommer bluesrocktoget tilbake til Norge. 

Inspirasjonskildene 
Han er inspirert av folk som B.B. King (som oppdaget ham da han var ti år), Eric Clapton (som deltar på hans dvd fra Royal Albert Hall fra 2009), Rory Gallagher, Stevie Ray Vaughan og Robert Johnson (han og Joe er tross alt født på samme dag). 
Du finner spor av dem i musikken hans, men i tillegg til bluesrock finner du elementer av deltablues, tradisjonell blues, hardrock, progrock og hissig og rocka country (duetter med Vince Gill og John Hiatt). 

Sandstorm «Dust Bowl» er Bonamassas 12. soloalbum. 
Det er også betegnelsen på området i sentrale USA som ble herjet av store sandstormer på 1930-tallet. 
Jorda tørket ut og støvet dannet svære, svarte, truende skyer. 

Det kunne være så ille at man ikke så lenger enn en meter foran seg, og sanda la seg både utenfor og inne i husene. 

Musikalsk storm 
Også musikken til Bonamassa er til tider så intens at den nærmest borer seg under huden og blir der. 

Én ting er hans egen, hvinende gitar og skarpe og insisterende stemme, men også arrangementene og produksjonen til hans faste samarbeidspartner Kevin Shirley er med på å blåse liv i det som en føles som en musikalsk storm. 

Sideprosjekt Bonamassa ga i september ut et album med det engelsk-amerikanske sideprosjektet Black Country Communion, som i tillegg består av Glenn Hughes (Deep Purple), Jason Bonham (Led Zeppelin, Foreigner) og Derek Sherinian (Dream Theater, Billy Idol). 

Hughes er gjest på «Heartbreaker», mens Beth Hart og Blondie Chaplin gjester på «No Love On The Street». 
Også «Dust Bowl» har en bluesballade som salig Gary Moore kunne signert, «The Last Matador Of Bayonne». 

Til Norge «The Meaning Of The Bues» er et nøkkelspor. 
Hvorfor? 
Har du ikke skjønt meninga med blues før, vil du ha en klar formening etter å ha hørt denne. 
Og husk, spill høyt! 

Joe Bonamassa spiller på Sentrum Scene i Oslo 28.4, Peer Gynt-salen (Bergenfest) i Bergen 29.4 og Royal Garden Hotel (Nidaros Blues), Trondheim 30.4. 
