Plateanmeldelse:Lars Vaular - «666 ALT» 

Vaulars seksfest. 

ALBUM: 
HIP HOP 

Sist høst, da Vaular ga ut den uavhengige singelen «Tyrannosaurus Sex», skrøt han av å være «kretsmester i sexfester når (sic) klikken din gikk i refleksvester». 

Jeg er ikke kjent med hans opptreden i organiserte orgier, men at Vaular er kretsmesteren av norsk rap har vært ubestridt siden «Helt om natten, helt om dagen» (2010). 

Siden har han ikke behøvd å imponere andre enn seg selv. 
Rammeverket han opererer innen er ikke annet enn et speil – noe som ville virket smått narsissistisk om det var snakk om en mindre interessant rapper. 
Med en visjonær som Vaular er det en fryd å føle seg som en del av hans ego. 

Og når det kommer til grandiost ego, overgår «666 ALT» det meste han har gjort. 
Platen er første del av en planlagt albumserie og den første etter bruddet med manager Gunnar Greve. 

Vaular er på sitt mest ubeherskede – en sterk kontrast til den sentimentale tonen han holdt i «Du betyr meg» (2011) og «1001 hjem» (2013). 
Og det er hans mest kompakte og konsentrerte bidrag til hans rekke av klassikeralbum. 
Jeg har ikke hørt ham så sulten siden debuten «La hat» (2007). 

30 år gamle Vaular rapper lytteren rett i trynet på «Ung heit gateflamme» og utdyper frasen «gjort mer for integreringen enn hele regjeringen» fra «Koking». 

På den glitrende, Frode Flatland-produserte «Nordisk design» er Vaular på sitt mest tvetydige – om det er en parodi på blind patriotisme eller en oppriktig sammenligning av norsk designer-dop og kjærlighet er ikke godt å si. 

Men når han synger «bare ditt nærvær føles som et kjærtegn på mitt fjes, vi er så perfekte, la meg gjøre hærverk på din sjel», minnes man på hvorfor han vant Edvardprisen. 

Og mesteparten av platen er trofast til skandinaviske designprinsipper. 
Danske LOC har lenge vært et naturlig sammenligningspunkt for Vaulars formidlingsevne, men sonisk innretter han seg mer etter rappere som Ukendt Kunstner, og på sitt mest hedonistiske er han en utdannet variant av by:larm-aktuelle Sivas (selv om Vaular selv påpeker at han mangler utdanning). 

Grønlands R&B-prins Arshad Maimouni gjester på den fantastiske, Thomas Eriksen-fingrede «Renter», og Loveless-halvdel Filip Kolsete får Death Row-bjelleklang og dancehall til å gli sømløst på «Reiving». 

En annen pastisj av herlighet er «Bodyslammin'», som titter tilbake til nittitallet både med tittelen (en pornofilm fra 1998) og Rodney Jerkins-aktige arpeggioer. 
Kanskje det triveligste sporet på dette rendyrkede og melodiøst vakre rapmonsteret av en plate. 

Om man likevel skal snakke om et halvtomt glass, kan man spekulere i om Vaular har blåst av kruttet allerede i første del av en albumserie. 

Men om oppfølgerne er i nærheten av «666 ALT» er 2015 i ferd med å bli litt av et Vaulår. 

BESTE LÅT: 
«Bodyslammin’» 

* Slippes fredag 13. februar 
