Sannsynligvis den beste nye «Star Wars»-filmen vi kommer til å få
«The Last Jedi» tar Star Wars-universet inn i nytt tematisk terreng. 

FILM: 
Helt siden Disney og Lucasfilm kunngjorde den tredje og avsluttende trilogien med Star Wars-filmer, synes det åpenbart at «Episode VIII» ville bli rosinen i pølsa. 
Ikke på grunn av overtroen som tilsier at andre film i en Star Wars-trilogi er den beste (for hver «Empire Strikes Back» finnes det en «Attack of the Clones»), men fordi den skulle regisseres av «Brick»- og «Looper»-regissør Rian Johnson. 

Som J. J. Abrams tilhører Johnson en generasjon amerikanske filmskapere hvis ambisjoner for filmmediet dreier seg om å gjenskape og videreføre ånden fra underholdningsfilmene de så som tenåringer. 
Forskjellen er bare den at mens Abrams først og fremst er en pålitelig forvalter av merkevarer, skrider Johnson til verket med et unikt øye for detaljer og et ubestridelig cinematisk talent. 
Hvis kinofilmens framtid virkelig ligger i ærbødige utvidelser av eksisterende sjangerfranchiser, er det filmskapere som Johnson man vil se i registolen. 

Høydepunkt 
Der «The Force Awakens» føltes mindre som en spillefilm enn et styreromsvedtak, er «The Last Jedi» en underholdende, uforutsigbar og ekstremt handlingsmettet episode av verdens største og dyreste tv-serie. 
Og i det som har vært et eksepsjonelt dårlig år for amerikanske blockbustere er den et klart høydepunkt. 

Når filmen åpner er The First Order i ferd med å ta knekken på den nye republikken. 
Og mens Leia Organa leder en stadig mindre og mer desperat opprørshær på flukt, gjør Rey sitt ypperste for å overbevise Luke Skywalker om å forlate sitt eksil på planeten Ahch-To og slutte seg til motstandsbevegelsen. 
Den aldrende mesteren ønsker imidlertid å la jediordenen gå til grunne, og opprørernes problemer slutter på ingen måte der. 

Spektakulær 
For samtidig oppstår det et mentalt bånd mellom Rey og The First Orders mektige kriger Kylo Ren, og etter hvert innser Rey at de har mer til felles enn hun er komfortabel med å innrømme. 
Når Kylo oppfordrer Rey til å la de etablerte maktbastionene gå til grunne i en krig uten vinnere og heller slå seg sammen med ham for å skape noe nytt, er det en analyse som like gjerne kan brukes på den gjenopplivede franchisen – og i særdeleshet «The Force Awakens». 

Den samme selvbevisstheten gir seg til kjenne når tyven DJ (nykommer Benicio Del Toro) påpeker at opprørerne og The First Order får sine våpen fra samme kilder, og at det militærindustrielle komplekset tjener gode penger uansett hvem som vinner. 

Med unntak av et par slike små stikk leverer «The Last Jedi» som forventet: 
Dette er sjarmerende, tettpakket og tidvis visuelt spektakulær moro for brorparten av familien. 
Og selv om det nok ikke er den mest fornuftige bruken av Rian Johnsons tid, er dette sannsynligvis den beste nye Star Wars-filmen vi kommer til å få. 
