Dra heller til Grønland
Mehfel prøver å snobbe opp pakistansk mat. 
Det blir med forsøket. 

Hvite duker, polstrede stoler, et stilrent lokale nesten uten dekorasjoner, svenske kelnere og ingen hovedretter til under 230 kroner - det kunne like gjerne vært et sted for franske klassikere. 
Men det er altså pakistansk mat som står på menyen på Mehfel. 
Tanken er vel at det pakistanske kjøkkenet fortjener bedre enn bare å bli assosiert med billige take away-sjapper. 

Det er stor forskjell på en alminnelig norsk «kinarestaurant» og for eksempel Dinner. 
På samme måte er det milevid forskjell på norsktilpasset «indisk mat» og det som serveres på de beste pakistanske restaurantene i Lahore og London. 
Med en så betydelig konsentrasjon av innbyggere med pakistansk bakgrunn fortjener Oslo på alle måter et luksuriøst pakistansk alternativ. 

-Jeg trives godt ved de fettete plastbordene i Tøyengata også, jeg, men et ordentlig restaurantlokale har sine fordeler. 
Ro, komfort, hygiene, ramset Robinson. 

-Beliggenhet i Kvadraturen i Oslo sentrum er også en fordel for et spisested som vil lokke til seg gourmetsjiktet, sa Fredag. 

Men menyen inneholder ingen overraskelser. 
Her går det i de samme trauste rettene som etter hvert kan kjøpes som halvfabrikata i de fleste norske matbutikker. 
Kylling tikka masala, lam rogan josh, kylling jalfrezi, og så videre. 
Robinson håpet linsesuppe med sitron kunne by på en litt mer uvanlig smaksopplevelse, mens Fredag satset på grønnsakspakora som forrett. 

Suppa, som var kjørt helt glatt og smaksatt med spisskummen, koriander og sitron, var lett og frisk. 
Pakoraen var derimot tørr og kjedelig. 
Pakora - grønnsaker dyppet i en røre av linsemel og så fritert - skal være helt sprø og fristende gylne på utsida, og møre og saftige på innsida. 
Mintyoghurten var et forutsigbart og slapt tilbehør. 

Til hovedrett valgte Robinson en tandoori-kombinasjonstallerken. 
Fredag bestilte kongereker i masalasaus. 

-De har både øl og vin her, men for meg er cola den ultimate drikken til pakistansk mat. 
Intet pakistansk måltid er komplett uten brus! 

-Jeg prøver meg på en salt lassi. 
Den salte yoghurtdrikken er fantastisk god til sterk mat hvis den lages på riktig måte. 

«Sterk» er på Mehfel snarere svak medium. 
Norske ganer er mer vant med sterk mat enn det dette kjøkkenet åpenbart tror. 
Lassien skulle dermed ikke slokke en brennende hals, og det var enda godt, for den besto av klumpete surmelk og ubegripelige mengder salt. 

-Sukk. 
Jeg har til dags dato ikke fått en god salt lassi i Norge, sa Robinson, og tygde mistrøstig videre på de seige og tørre bitene av lam og kylling fra tandoorien. 

-Disse kongerekene er av slett kvalitet, og de er ikke ordentlig renset. 
Og sausen smaker verken fugl eller fisk. 
Dessuten ville jeg gjerne blitt spurt om vi ville ha pilaffris eller vanlig ris, pilaffrisens smak av kjøttbuljong og nellik passer dårlig sammen med mine reker. 

Godteri og kaker er de gode på, men desserter er ikke det pakistanske kjøkkenets styrke. 
Fra det sedvanlige utvalget av khulfi (iskrem), ghulab jamun (søte boller fritert i kryddersirup) og halwa (semulegrynspudding), foretrakk Robinson khulfi med pistasjnøtter, mens Fredag tok til takke med frisk frukt med hjemmelaget vaniljeis. 
Begge deler var helt ok. 

-Man får langt bedre mat til en tredjedel av prisen i de pakistanske billigsjappene. 
Og selv om det er mer komfortabelt her, er atmosfæren bedre på Grønland. 

-Det er synd å si det, men dette er bare mislykka, konkluderte Robinson. 
