Geir Sundstøl:Briljerer som soloartist 

Han er Norges mest brukte gitarist, men imponerer stadig mer alene. 

Det er han de har ringt, alle de norske artistene som har trengt en altmuligmann på strengeinstrumenter. 
Det kan man iallfall få inntrykk av hvis man teller opp albumene Geir Sundstøl har spilt på. 
Odd Nordstoga, deLillos, Anne Grete Preus, Ida Jenshus, Bjørn Eidsvåg og A-ha er bare noen av dem som har nytt godt av Sundstøls teft og ferdigheter gjennom mange år. 

Personlig fikk jeg ørene skikkelig opp for ham da solodebuten Furulund forelå i 2015. 
Musikken på Furulund har en deilig lavmælt eleganse ved seg. 
En slags western-forestilling for vår tid. 
Kvaliteten ligger i det originale grepet han gir tradisjonsmusikken, men også i Sundstøls sterke og balanserte spill. 
I 2016 kom Langen ro, også det et instrumentalalbum utgitt på Hubro. 

Molvær er med 

Gitaristen er ikke alene på soloalbumene sine. 
Trommeslager Erland Dahlen og tangentspiller David Wallumrød er gjennomgangsfigurer. 
De bidrar også sterkt på nye Brødløs, der Sundstøl har fått med seg flere svært interessante utøvere, deriblant trompetist Nils Petter Molvær. 

At Molvær er med, er ikke direkte overraskende. 
Det er nemlig Sundstøl som har stått for mye av krydderet på trompetistens siste plater. 
Tittelen Brødløs er hentet fra Sundstøls oppvekstområde i Halden, et tilnavn stedet visstnok fikk rundt andre verdenskrig. 

Uten klar plan 

Da jeg så Sundstøl på Punkt-festivalen i sommer, delvis solo, delvis i samspill med Erland Dahlen, syntes jeg ikke han fikk ut potensialet. 
Mot den bakgrunnen er det ekstra stas å høre det som presenteres her. 
Åpningssporet «Snev» byr på mange av de musikalske møtene vår mann liker å arrangere. 
Dersom man forbinder musikk med steder, er man flere plasser samtidig i Sundstøls verden, og det er nettopp denne ubundne tilnærmingen som fascinerer. 

Han har fortalt at han manglet en klar plan da han startet innspillingene. 
Det eneste han visste, var at han ville lage et sørgmodig album. 
Blått er det også blitt. 
«Leben» rusler av sted med senket hode. 
Den åpner et rom vi alle drar kjensel på, og som rent musikalsk er godt å være i. 
Molværs trompet understreker alvoret, og ingenting låter forhastet. 
Man kan kanskje hevde at denne musikken hadde fortjent en film. 

To favorittlåter 

Geir Sundstøl mener det kan være bra å invitere minst én musiker han ikke kjenner, til hver session. 
Denne gang falt valget på perkusjonist og tablaspiller Sanskriti Shrestha. 
Han hadde kun hørt henne spille i Bugge Wesseltofts New Conception Of Jazz. 
Hun setter fine avtrykk og utvider Sundstøls felt. 
Albumets mest bemerkelsesverdige stykke er også platens lengste, der Sundstøl forener David Bowie og Brian Enos «Warszawa» og John Coltranes «Alabama». 

– 
Jeg tok bare to av favorittlåtene mine og satte dem sammen, sier gitaristen. 

Det han har klart, er å mikse to svært karakterfaste komposisjoner og gi dem nytt snitt. 
Ry Cooder spøker i kulissene, men han er et spøkelse vi liker. 
Musikken puster uanstrengt og har noe å fortelle. 

Brødløs legger seg fint til rette sammen med Sundstøls to foregående soloplater. 
Så langt er den hans beste. 
