Plateanmeldelse:Nico & Vinz: 
«Elephant in the Room» 

Mer enn bare én elefant. 

ALBUM: 
POP 

Nico & Vinz 

«Elephant In The Room» 

(Warner) 

Deres siste single, den andektige «Intrigued», hintet om en modning for den norske popduoen. 
Men Nico & Vinz’ nye EP føyer seg dessverre i rekken deres av mer eller mindre skuffende låtsamlinger. 

Ingen av deres tidligere vågestykker, hverken i album- eller EP-format, har levert etter singlenes potensial - kanskje foruten debut-tapen «Dreamworks: Why Not Me» (2011) som av en eller annen grunn er fjernet fra de fleste kanaler. 

«Elephant In The Room» tar et elegant svalestup rett inn i glemmeboken. 

Foruten «Intrigued», er det et par ærlige forsøk her, blant annet «So Bad», som har utgangspunktet til en god øreorm. 
Både hook-melodi og en trendslavisk riddim sender deg smilende vekk til varmere trakter, men fremførelsen er til tider så livløs at man lurer på om guttene har gjort dette av fri vilje. 
Det siste kan også sies om «What I Came Out For». 
Til og med fløyelstrupen til Vinz skuffer her. 

Det er en håpløshet i vokalen på det hakkete merengue-kuttet «Listen» som hinter om at det er mer enn bare én elefant i rommet. 

Ikke bare bærer EP-en preg av hastverk, det virker som om trettheten av å stå i skyggen av «Am I Wrong»-suksessen har fjernet musikkgleden - og at den syrlige saften av eplet de må bite i for hvert turnéstopp de har «back in Norway» har etset vekk kreativiteten. 

«Love 2 Feel» høres ut som Swedish House Mafia som prøver seg på grime, men er likevel den mest edgy og utagerende låten osloguttene har laget siden «Bomb Over Here» fra 2012. 

«Headlights» er EP-ens mest stemningsfulle sak, men har et hook som føyer seg inn i rekken av låter som slekter for mye til Charlie Puths parti i «See You Again». 
Rapverset til Nico, på tross av sin stive og prosaiske nittitallsflyt, er et forfriskende ærlig øyeblikk av typen man savner fra duoen. 
Han innrømmer utroskap («Made her sweat in my managers car/tell my girl I’m working late, she can call me tomorrow») og dropper den fiffige «you couldn’t tell me I was livin’ too fast - I’m livin’ too fast», som gir et innblikk i hvordan han ble affektert av suksessen. 

Det mest oppsiktsvekkende ved platen er at underdogen Nico leverer det mest minneverdige øyeblikket. 

BESTE LÅT: 
«Intrigued» 

SANDEEP SINGH 
