Immortal – Northern Chaos Gods:Storslagen tilbakekomst | 
Asbjørn Slettemark 

Majestetisk album fra norsk metals svarteste såpeopera. 

Mens norsk black metals 90-tallsprestasjoner delte seg mellom musikalsk pioneerarbeid på den ene siden og drap, kirkebranner og selvmord på den andre siden, har den en gang så alternative sjangeren budt på noe mye mer stuerent siden millenniumsskiftet: såpeopera og pardans med media. 

Gorgoroth kranglet om navnet i retten (for ordens skyld: undertegnede vitnet i rettssaken), Dimmu Borgir sparket halve bandet i en pressemelding, Mayhems Necrobutcher flirte seg gjennom TV-eksorsisme i beste sendetid, og Satyricons Sigurd Wongraven kjørte målbevisst på Segway da Live Nelvik testet ham som kjærestemateriale på NRK. 

Bitter krangling og rettsstrid 

Og så er det osingene i Immortal. 
Bandet som burde og kunne vært det største av dem alle, men snublet i avlysninger, oppløsning og manglende turnering da de skulle ta det store steget. 

Etter noen tiår med sjangerklassikeralbum, gitarist Demonaz’ kroniske senebetennelse og Abbaths eksentriske krabbedans og hysteriske intervjuer, endte de til slutt i en bitter krangel og rettsstrid om bandnavnet. 
Resultatet? 

Vokalist og gitarist Olve Eikemo turnerer verden under navnet Abbath mens han snubler og kjefter. 
Mens Harald Nævdal (Demonaz) og bandets trofaste trommeslager Reidar Horghagen (Horgh) som duo gir ut Immortals første plate på ni år. 
Faktisk er det over tyve år siden Demonaz spilte på en Immortal-plate. 

Lyden av riff født i en arktisk isstorm 

La det ikke være noen tvil: 
Northern Chaos Gods er en oppsiktsvekkende god plate. 
I stedet for å henge seg på halen til heavy metal-inspirerte Sons of Northern Darkness (2002) og All Shall Fall (2009), låter tilbakekomsten som en naturlig oppfølger til klassikeren Battles in the North fra 1995. 

NWOBHM-elementene Abbath dyrket på bandets forrige plater er fremdeles representert, men låter som «Grim and Dark», høydepunktet «Gates to Blashyrkh» og majestetiske «Mighty Raven Dark» er lyden av riff som ble født i en arktisk isstorm og foredlet gjennom en 90-talls snøfreser fra Os. 

Altså slik Immortal låt da de triumferte på toppen av den andre bølgen av norsk black metal. 

Immortal hjerter vinterstormens troner 

Produksjonen er utsøkt satt sammen av Peter Tägtgren, med Demonaz’ aggressive riff flerrende over Horghs ryddige, men bombastiske trommer. 

Man savner selvsagt Abbaths sprakende black metal-vokal, men Demonaz kompenserer med voldsom selvtillit når han kjører seg gjennom sine egne tekster om frosne landskap, endetiden og svarte ravner i det alltid tilstedeværende fantasilandskapet Blashyrkh. 

Og det er nesten så man skulle tro han snakker i emojis når Demonaz stolt erklærer at «Throne of winterstorms I heart – Blashyrkh awaits». 

Dét er muligens det mest moderne som skjer på Northern Chaos Gods, men bandets tidsreise til 90-tallet er så godt black metal-håndverk som du får det i 2018. 

Har norsk metal noensinne opplevd en like storslagen tilbakekomst? 
Neppe. 
