R.E.M. - reinkarnert som seg selv
Dersom noen om hundre år skal analysere kvaliteten i R.E.M.-vokalist Michael Stipe sine tekster, bør de basere forskningen på antall «Hey» og «Now». 

Det er når Stipe sprer om seg med slike enstavelser at femtiåringenes låter viser storhetskvaliteter. 
Album nummer femten er intet unntak. 

Det er flere «Hey», «Now»-oppildnende Peter Buck-riff - for ikke å glemme gladkoring - på disse førti minuttene, enn Athensbandet har vært i nærheten av siden de debuterte på stort plateselskap. 

«Überlin» er platens kjerne, en jublende automatgirversjon av «Drive», som i all sin gjenkjennelighet likevel representerer det R.E.M. åpenbart vil være i 2011: 
Et band, ikke et rockesagn for stadionbruk. 

Rundt låten plasserer de sine beste speilbilder fra 30 år i platestudio, utrolig nok uten at de oppleves som om de gjentar seg selv. 
Riktignok kaver trioen i de rolige partiene, men det blir aldri like seigt og pinlig som det altfor ofte har vært siden trommeslager Bill Berry la opp i 1997. 
Eddie Vedder, Patti Smith og Peaches hjelper til - uten at det egentlig er nødvendig. 

For første gang på skremmende lenge klarer verdens største indierockband å gjøre det meste riktig, helt på egen hånd. 
At platen avslutter med en sømløs loop tilbake til førstelåten kan like mye sees som en karriere-analogi; ikke en kollaps - men en gjenfødelse. 

BESTE LÅT: 
Überlin 

TOR MARTIN BØE 

Noen eksterne linker 
