Line vil fikse kroppen.Men holder det å kle av den? 

Plasserer ikke skammen der den hører hjemme. 

Line Elvsåshagen (27) skammer seg. 
Over kroppen sin, som hun kvier seg for å vise fram i bikini på sommerstranda, men også over følelsene som gjør at hun tenker slik. 
For det er jo «helt nørd» å tenke sånn. 
I 

NRKs nye dokuserie «Line fikser kroppen» skal hun lære seg å fikse kroppen sin, som i lære seg å fikse at den er slik den er. 
Det er en fin tanke, og vil sikkert gå rett hjem hos mange av 17-åringene i målgruppa. 
Men er det nok? 

«Line fikser kroppen» er den tredje ungdomsdokumentaren fra NRK jeg anmelder i år, og de danner et litt urovekkende mønster. 
«Line…», «Jævla homo» og «Innafor» er ikke bare fortellerteknisk like, med selvutleverende programledere, kjendisgjester og mange av de samme kulissene. 
Løsningen deres er også er den samme. 
De vil fjerne skammen, men risikerer å omplassere den i stedet. 

Å eie kroppen 

Kroppshysteriet er et reelt problem, det viser flere undersøkelser som refereres til underveis: 
Halvparten av alle norske jenter synes de er for tjukke, ifølge WHO. 
Hvorfor det er slik, sier programmet lite om. 
Her handler det ikke om photoshopping og små klesstørrelser, nå skal vi jobbe med oss selv. 
«Jeg skal eie denne kroppen!» sier programlederen. 

For å eie den, må hun visst kle av den: 
Hun arrangerer trusedag på jobben, stiller til sexy photoshoot, og går på premierefest i bh og åpen jakke, selv om hun hater at de store puppene er så synlige. 
Stylisten forteller at hun også pleide å være misfornøyd. 
Det løste seg da hun skjønte at «det var ikke kroppen min som var feil, det var hodet mitt». 

Her er det jeg får lyst til å si: 
Kjære dere, det er ikke noe i veien med hodene deres heller. 
Hvorfor ta på dere ansvaret for et problem dere ikke har skylda for? 
Hvorfor kan dere ikke heller ta et oppgjør med mekanismene som får dere til å føle slik? 

Teite komplekser 

«Line fikser kroppen» er best når hun viser hvorfor vi bør være fornøyde. 
Når hun stiller kvinner i ulike fasonger opp ved siden av hverandre, og peker på pupper og lår i vidt forskjellige størrelser. 
Men innimellom kjefter hun på seg selv. 
Ethvert kompleks er «skikkelig teit». 
Det ligner tonen i «Jævla homo», der programleder Gisle Agledahl skammet seg over å synes at det var vanskelig å være åpent homofil. 

Begge programmene bruker smågærne eksperimenter i forsøk på å få ungdom til å bli mer glade i seg selv. 
Men ingen av dem går i dybden for å forklare hva som gjør dem misfornøyde, vise fram samfunnsstrukturene som ligger bak. 
Da plasserer de heller ikke skammen der den hører hjemme. 
