Krim:Frøken detektiv og galehus-mysteriet 

Solid nedtur fra Trude Teige som gir oss lettvinte Frøken Detektiv-klisjeer. 

Trude Teige: 
Pasienten. 
Krimroman. 
380 sider. 
Aschehoug. 

Send inn en fyr med vansiret og ansikt og snål dialekt. 
La heltinnen (og andre snille) overhøre skumlingene snakke om hemmelige hendelser og fæle forbrytelser. 
Skriv inn noen ukjente og verdifulle skatter, dikt opp et par galne forskere - og la alt skje i og rundt noe så nifst som et nedlagt nervesanatorium. 
Uæææhhh! 

Det er noe frøkendetektivsk over dette, men «Pasienten» er dessverre ikke en småironisk nostalgitripp til seriekrim fra gamledager - det er en ny krimroman fra Trude Teige, tidligere TV2-reporter og nyhetsanker, nå forfatter på heltid. 
Hun krimdebuterte med svake «Noen vet» i 2009, men deretter har det gått bedre og bedre - med tredjeboken «Svik» (2012) som høydepunkt. 
Nå er hun ute med femte fortelling om journalisten Kajsa Coren som ramler oppi stadig nye mysterier, men denne gang er det altså rykk tilbake til start. 

Utgangspunktet er en gammel forsvinning. 
Ungjenta Julia ble brått borte for 14 år siden. 
Hendelsen preger fortsatt hele vestlandsbygda hun bodde i, og nå dukker det opp opplysninger som gjør at reporterhelten begynner å lete. 

Dermed føres hun og leseren inn i det nedlagte nervesanatoriet i bygda, vi sveiper innom Dikemark og gjenglemte dagbøker fra en legendarisk pasient, vi hører om faglige krangler mellom leger, og vi forstår ganske raskt at ungjentas legemor ikke er helt god. 

Det er ikke denne krimromanen heller. 
Den er enkel inntil det parodiske, den er forutsigbar inntil det banale, og den er klisjepreget inntil det komiske. 
Men den er lettlest, det skal den ha. 
