Strør om seg med lekre detaljer
Men de store poplåtene uteblir på Donkeyboys andre album. 

ALBUM: 
Hva gjør man når man har gjort noe såpass unikt som å selge et sekssifret antall av debutplata i Norge i en tid man strengt tatt ikke selger plater? 
For en debutant er det i alle fall tilnærmet uhørt og det er åpenbart at det har hatt sitt å si når Donkeyboy har skrevet «Silver Moon». 

Såpass uimotståelig var den klokkerene og velkalibrerte popmusikken Donkeyboy serverte med singlene «Ambitions» og «Sometimes», at folk gikk mann av huse for å sikre seg drammensernes «Caught in a Life». 
Og Spellemannpriser ble det, ja til og med en svensk Grammis for beste internasjonale nykommer. 

Ny vokalhjelp 
Men når alle brikkene så ut til å falle på plass for gjengen, begynte fasaden å slå sprekker. 
Linnea Dale som hadde lånt den mørke og gåtefulle stemmen sin til hit-singlene takket for seg. 
Nå var hun riktig nok aldri et fullverdig bandmedlem, men like fullt en integrert del av gjengens kommersielle ansikt. 

Denne gangen har de hanket inn Elisabeth Sæverås og Simone Larsen for kvinnelig vokalhjelp. 
Det låter pent, men mangler noe av x-faktoren Linnea forvaltet. 
Noe som ellers er et overhengende problem på «Silver Moon». 

Hit-avhengig Donkeyboy er enten de vil det eller ikke prisgitt hvorvidt de kan følge opp hit-bragdene fra forrige runde. 
Noe som resulterer i en del selvpålagte retningslinjer. 
Det er fortsatt elegant synthpop et sted mellom Pet Shop Boys, a-ha og Modern Talking som gjelder. 

Brødrene Sundberg har et godt grep om det estetiske og som et rent produkt er «Silver Moon» gjennomført til fingerspissene og håndverkmessig briljant. 
Men de beveger seg i et landskap som kan være ganske nådeløst — mangler du de opplagte slagerne, blir det vanskelig å hevde seg. 

Lekre detaljer 
Det begynner lovende med tittelkuttet som i all sin kjølige men prangende 80-tallsstaffasje, gir deg en følelse av vektløshet med sitt duvende refreng. 

Singelen «City Boy» har et kontant elektropopstuk, det samme gjelder «Drive». 
Men begge mangler det siste ekstra giret som løfter dem opp til å bli uimotståelige popperler. 
«Out of Control» forener heftig funkbass med referanser til elektrolandeplagen, «Popcorn». 

Donkeyboy strør om seg med lekre detaljer og fiffige løsninger, men dessverre blir «Silver Moon» i sum mer form enn innhold. 
