TV-anmeldelse «Casino»:Skulderpute-TV 

Reaksjonær nostalgi. 
Til en verdi av 2.2 millioner kroner …! 

«Casino» 

Norsk gameshow i fire episoder 

TVNorge lørdager i desember kl. 20.30 

Med: Halvard Flatland, Birgitte Seyffarth 

Alt kom forsinket til Norge i gamle dager. 
Inkludert selve tidsånden. 

TVNorge-gameshowet «Casino» hadde premiere 2. oktober 1989, og sin storhetstid i begynnelsen av 1990-årene. 
Men programmet føltes alltid som et ektefødt barn av decenniet da Norge, heri opptatt norsk TV-underholdning, ugjenkallelig tapte krigen mot den «amerikanske innflytelsen»: 
1980-tallet. 

I desember 2018, nå som TVNorge sender fire nye «Casino»-programmer – ledd i kanalens pågående 30-årsfeiring av seg selv – medfører denne kulturelle jetlagen at programkonseptet virker enda mer gammelmodig enn glansepoken – 1989–1993 – skulle tilsi. 

Menn med uironisk bart i smoking og lakksko? 
Kvinner i aftenkjole som ikke får lov til å snakke? 
Scenografi som ser ut som baren på Danskebåten? 

«Casino» var før internett og mobiltelefoner, ja visst. 
Det var også før «Lille lørdag» og reality-TV. 
Kort sagt: 
«Casino» føles som en million år og en rekke solide paradigmeskifter siden. 

Okke som. 
Som den naturfødte «playeren» han er, kaster Hallvard Flatland (61) seg begjærlig ut i nostalgisirkuset. 
Han har «Birgitte» (Birgitte Seyffart) ved sin side, men dessverre ikke «Haugen i bua», Thor-Rune Haugen, som har valgt å sitte i publikum i stedet. 

Flatland virker stresset i begynnelsen. 
Hvem ville ikke vært det under et forsøk på å gjenopplive sitt livs største karrieretriumf? 
Det går ikke lang tid før han oppnår tilstrekkelig varme under smokingen. 
Hjemmebane. 
Sirkushest, sagmugg, etc. 

Det er et sympatisk trekk ved Flatland at han er koselig med gjestene/spillerne sine. 
Han faller sjelden for fristelsen til å mildt ydmyke dem, slik som så ofte skjer i amerikanske gameshows. 
Dette sagt har en irriterende tendens til å etterape dialektene deres. 
Men OK da, det får gå på kontoen for ny-premierenerver. 

Programkonseptet som sådan er i forsvinnende liten grad oppdatert (det skulle tatt seg ut). 
«Nye Casino» har riktignok et element av arkivarkeologi: 
Oppgavene som leder til selve spillet er i overveiende grad basert på gammelt «gull» fra TVNorge-historien. 
Det er greit nok – er det jubileum, så er det jubileum. 

Problemet er at også tempoet og det visuelle henger igjen i en annen tid. 
«Nye Casino» er statisk, tungt i sessen, det er forsvinnende lite å se på. 
Mann med bart i smoking og pen dame i aftenkjole var vel og bra for 30 år siden, da vi ikke hadde andre skjermer enn TV-skjermen å se på. 
Da var vi underernærte. 
Nå er vi overstimulerte. 

Også i 2018 er «Casino» så proppfullt av tekst- og plakatreklame at det kan være vrient å få øye på hvor programmet slutter og reklamebolkene begynner. 
Selv overføringen av pengepremiene er produktplassering nå. 
I 2018 utbetales kronene via Vipps, selvsagt, noe som understrekes flere ganger, og i tillegg gir Flatland anledning til å skryte av at han kjenner Rune Bjerke. 

Jeg sier det, altså: 
Gutteklubben Grei! 

Premiene? 
Gamle klassikere som ferieturer, kjøkkeninnredninger, sofaer, markiser. 
For de riktig heldige: 
En bil (Suzuki Swift, verdi 260 000) eller et ferdighus (verdi 2.2 millioner). 
Flatland prakker dem på oss som en omreisende svensk knivselger på Karl Johan: 
«Wow!». 
«Er’e mulig?!». 

Da en innringer bemerker at han har oppvaskmaskin fra før, irettesetter programlederen ham med at «ja, men det kan være hyggelig med noe nytt». 

Gjenbruk? 
Resirkulering? 
Redusering av forbruket? 
Dette var lite kjente begreper i «Casino»s glansdager. 
(Kvinner som hadde talens bruk hadde blitt observert av enkelte sosialantropologer før 2. oktober 1989). 

Flatland har ingen planer om å begynne å forholde seg til dem nå. 
