by:Larm-anmeldelse: 
Et tredelt problem 

Fanny Andersen har talentet, men mangler låtmateriale, rutine og flaks. 

Konsert: 
Fanny Andersen 

Sted: 
Sentrum Scene, by: 
Larm 

Publikum: 
Ca. 130 

Å sparke i gang Bylarm på romslige Sentrum Scene – i utgangspunktet en av Oslos beste konsertscener, i kombinert kraft av kapasitet og intimitet – er ikke nødvendigvis noen takknemlig oppgave. 

Bare spør Fanny Andersen. 
Den stigende Oslo-stjernen er hittil kanskje mest kjent som yngste blad i et trekløver med Astrid S og Julie Bergan, men god buzz på nettet antyder at hun er mer enn klar for å folde seg ut i ensom popmajestet. 

Konserten starter med et eksperimentelt og dronete parti en støyfestival verdig, men morfer snart over i en r & b-ballade som trekker veksler på begge de nevnte venninnene. 

Samtidig er det åpenbart at Fanny er et ørlite hakk mer edgy enn både S og Bergan – først og fremst lyrisk, men også musikalsk. 
Med trommer, keys og gitar søker hun tidvis et mer organisk uttrykk, ikke milevis unna Dagny, ofte med stort hell. 

Andersens problem denne kvelden er tredelt. 
Låtene hun presenterer er underviklede. 
Diksjon og stemmekontroll beveger seg faretruende nær avgrunnen. 
Og Oslos musikkinteresserte har ikke kommet seg ut på byen ennå. 

Likevel klarer hun å gjøre pianoballaden «Love It When It Hurts» riktig rørende. 
Den basstunge avslutningslåten kiler i mellomgulvet, og tidvis er stemmen magisk. 

Nå er det bare et knippe skikkelig gode melodier som gjenstår. 
