Spillanmeldelse:«DeathSpank» 

Det er ytterst sjelden at rollespill klarer å treffe så til de grader midt i blinken som det «DeathSpank» gjør. 

Det humoristiske action-rollespillet «DeathSpank» byr på en forrykende opplevelse proppet med gullkorn. 

Om ikke alle vitsene er av like høy kvalitet, så fyres de av i et så høyt tempo at du knapt rekker å registrere de dårlige før du begynner å le av den neste. 

«DeathSpank» renner over av parodi, ironi, selvironi og parodi på selvironien. 
Hele humorspekteret er dekket, selv om tyngden nok ligger på den litt barnsligere delen. 

Når jeg spiller et nytt spill, hender det at jeg får et helt bestemt inntrykk av utviklergjengen som står bak. 
I «Demon's Souls» så jeg for eksempel for meg et halvmørkt kontormiljø med mye svarte t-skjorter og seriøse ansikter. 

«DeathSpank» derimot, skaper bilder av et fargesprakende sirkus med giraffer på trampoliner og glisende spillutviklere med klovneneser som ivrig knatrer løs på oransje leketastatur mens de står på hodet. 

Det er med andre ord et comeback av dimensjoner for selveste Ron Gilbert, hovedarkitekten bak de to første «Monkey Island»-spillene fra begynnelsen av 1990-tallet. 

Utseendemessig minner det ikke så rent like om «Castle Crashers», men humoren er skarpere og mer dialogbasert. 
Rollespill-genren generelt og «Diablo»-klonene spesielt blir parodiert nådesløst. 

Det er ikke bare snakk om billige poenger rundt velkjente klisjéer heller. 
Selv når spillet parodierte pompøse våpennavn og ulogiske samleoppdrag, fikk jeg aldri følelsen av å ha hørt vitsene før. 

En scene jeg lo spesielt godt av var når helten i «DeathSpank», Deathspank, fikk overlevert et legendarisk sverd. 
Kuttscenen starter på klingen og følger sverdet oppover. 

Bladet fortsetter utover i det uendelige og er dekket med roterende kniver, kjettinger, giftige slanger, sprøytespisser og andre usedvanlig upraktiske ting, snart dukker det også opp satteliter i bakgrunnen. 

Når Deathspank så faktisk tar frem det meterlange sverdet etter at filmsnutten er ferdig, bemerker han lakonisk: 
«hmm, det så større ut i kuttscenen». 

Humor og fantasi er viktige ingredienser, men det blir ingen velsmakende suppe uten god spillmekanikk. 
Og det er her «DeathSpank» virkelig imponerer, rett og slett fordi jeg ikke hadde ventet et slikt kvalitetsnivå på et nedlastbart humorspill. 

Kampsystemet bør ha mesteparten av æren for dette. 
Man kan til enhver tid bære fire forskjellige våpen, knyttet til hver sin knapp. 

Sammensettingen er valgfri, men bør inneholde et armbrøst, en hammer og et sverd. 
Armbrøstet er spillets eneste avstandsvåpen, hammeren kan sette fiendene midlertidig ute av spill og sverdet gjør mest skade. 

Fjerdevåpenet avhenger av situasjonen, og kan for eksempel være et magisk ildvåpen til bruk mot fiender som er immune mot alt annet. 

Med kald beregning og vekslende angrep kan man skape kombinasjonsrekker som gjør flere ganger mer skade enn normalt. 
Hver gang du skader noen, fylles dessuten en rettferdighets-måler gradvis. 

Når den er full, kan du enten slippe løs våpenspesifikke spesialangrep, eller de mektige superangrepene. 
Disse må låses opp og krever helt bestemte kombinasjoner av våpen. 

Tar man med muligheten til å blokkere angrep, et par dusin ulike magiske drikker og magiske runestener som kan påkalle både skjeletthærer og svarte hull, blir dette faktisk ganske dypt. 

Veldig komplisert er det dog ikke, og det gjør ingenting om du ikke gidder å lære deg alle teknikkene. 
«DeathSpank» kan spilles fra start til slutt uten verken kombinasjonsangrep, superangrep eller runestener. 

Du vil høyst sannsynlig bruke mer tid, dø mer og stadig løpe i ring med rasende enhjørninger på slep mens du desperat trykker i deg helsebringende soft-is, men det er fullt mulig. 

Et velfungerende transportsystem, et smart oppdragssystem hvor du kan betale for tips og hint med lykkekaker og et praktisk møllerhjul hvor gammelt eller dårlig utstyr kan gjøres om til penger, er bare noen av de andre styrkene til «DeathSpank». 

Det eneste jeg egentlig kan kritisere er lengden. 
Selv når man gjør alle sideoppdragene i spillet, er det hele over på drøyt ti timer. 
I bunn og grunn ikke ille for et nedlastbart spill til redusert pris, men jeg koste meg så mye med «DeathSpank» at det føltes direkte kjipt at det hele var over så fort. 

Om det ikke skulle være klinkende klart allerede, så anbefaler jeg «DeathSpank» på det absolutt varmeste. 
Det er kanskje ikke det mest avanserte rollespillet på markedet, men jeg vil våge å påstå at «DeathSpank» er blant de aller, aller mest underholdende. 

PS: 
Tilgjengelig for kjøp og nedlasting på Playstation Network (PS3) og Live Arcade (Xbox 360). 
