Uunnværlig for fans av Wilco og Braggs Guthrie-prosjekt
Fabelaktig mye god musikk for pengene. 

ALBUMBOKS: 
Ett av Woody Guthries åtte barn (med tre koner), datteren Nora, fikk for rundt 15 år siden den strålende ideen å la den britiske folkrockeren Billy Bragg få lov til å forsyne seg av farens etterlatte tekster (det fins visstnok tusenvis) og lage melodier til dem. 

Dette resulterte i to plater, oppkalt etter Guthries mangeårige Brooklyn-adresse, «Mermaid Avenue» (1998) og «Mermaid Avenue Vol. 
II» (2000), der Bragg sammen med den suverene eksperimentelle rock- og countrygruppa Wilco med stor glød og respekt framfører til sammen 30 av Guthries tekster. 

Melodiene spenner fra det folkvarsomme via blues til det rock'n'roll-energiske, fra det sparsomt orkestrerte (Bragg alene med elektrisk gitar) til fullt trøkk fra bandet. 

Selve pålen Guthrie (1912-1967) var ikke bare en av USAs betydeligste sangkomponister med hundrevis av låter bak seg i mange sjangrer, sanger som til dels er evergreens, som «This Land Is My Land, This Land Is Your Land». 

Han var en politisk kraft som stadig raste mot «fascistene», dessuten en betydelig poet og memoarforfatter («Bound for Glory», 1943). 

Han har hatt innflytelse på nesten alt som kan krype og gå av folksangere og rockere, ikke minst Bob Dylan, som så lyset ved sykesenga til Guthrie i New York. 

Som Bragg uttrykker det: 
«Han er ikke en lenke i kjeden. 
Han er selve pålen som kjeden er bundet fast til». 

Nå kommer begge de to første albumene ut i en liten boks sammen med et tredje album, volum III, dessuten en DVD med den halvannen time lange filmen «Man in the Sand» (1999), om innspillingen. 

Mange mener at Bragg får en for stor plass i denne filmen, på bekostning av Wilco og frontmann Jeff Tweedy. 
En innvending man kan være enig i. 

Heis flagget Wilco er avgjørende for sounden på disse opptakene, dessuten står Tweedy både for vokal og komposisjon på mange av sangene. 

En tredje kraft er den formidable bluesmannen Corey Harris, som bidrar med noen intense framføringer og melodier. 

Det tredje volumet, en slags «basement tapes» i tillegg til originalalbumene, er uunnværlig for fans av dette prosjektet. 

Variasjonen i uttrykket er stor også her, men ordene har den samme kraften (tekstheftet er en diktsamling i seg selv). 

I disse tider har det amerikanske samfunnet godt av å bli minnet om en av sine saftigste kritikere. 
Slik sett er dette en viktig utgivelse, tillegg til at den markerer hundreårsdagen for Woody Guthries fødsel. 

Heis flagget til topps 14. juli, og syng en sang for Woody! 
