Seigt og slapt:Bokanmeldelse: 
Dan Brown – «Opprinnelse» 

Banaliteter i trengsel. 

Det er godt gjort å skrive nesten 500 sider så sprengfulle av flate karakterer og nesten totalt uspennende intriger. 

Dan Browns faste hovedkarakter, ikonografiprofessor Robert Langdon, er invitert til Guggenheimmuseet i Bilbao av sin tidligere student Edmond Kirsch. 
Det styrtrike og overbegavede Kirsch har lovet å komme med en revolusjonerende avsløring. 
Han skal røpe hemmeligheten som kan sette alle verdens religioner ut av spill, og som en gang for alle skal endre på vårt bilde av oss selv og vår egen opprinnelse. 

Men ikke bare opprinnelsen – også det like store spørsmålet om hvor menneskeheten er på vei, skal Kirsch besvare denne dagen. 

Husker du? 
Skarsgård til angrep på Dan Brown 

Så går det ikke bedre enn at Kirsch blir tatt av dage før han rekker å komme til poenget, mens Robert Langdon finner seg selv på flukt fra skumle typer og på vei til Barcelona for å finne svarene på Edmond Kirsch’ hemmeligheter. 

Med seg har Langdon som så ofte før en underskjønn kvinne, nærmere bestemt Ambra Vidal, som i tillegg til å være direktør på Guggenheimmuseet også er forlovet med Spanias kronprins Julián. 

Slik har det seg at vi i tillegg til det tradisjonelle temaet om jakten på sannheten, også blir introdusert for en ganske uvedkommende historie om intrigene i og rundt det spanske kongehuset. 

Les også: 
Beskyldt for plagiat 

I Barcelona kan ikke Dan Brown dy seg for å legge mye av handlingen til La Sagrada Família, det enorme kirkebyggverket av Gaudi. 
Kulissene er det med andre ord ingen ting å si på, men ellers er det skrale greier Brown tilbyr leseren denne gangen. 

Da hjelper det heller ikke med en datamaskin ved navn Winston, som Robert Langdon kan føre lange samtaler med. 

Vi møter fule geistlige, konspirasjonsteoretikere og hevnbesatte drapsmenn. 
Men likevel blir det hele mer langdrygt enn underholdende, og jeg opplever aldri å sitte ytterst på stolen i ren spenning underveis i lesingen. 

Den kanskje aller største mangelen med «Opprinnelse», er likevel at det i motsetning til Dan Browns tidligere bøker, ikke er noen skikkelig gåte med tilhørende kodeknekking og rebusløp vi blir invitert til å være med på å løse. 

I stedet koker det hele ned til den gamle og mildt sagt velkjente konflikten mellom kreasjonister og darwinister, mellom religiøsitet og rasjonalitet. 
Men også dette blir for abstrakt til å engasjere. 

Dette er rett og slett alt for, alt for slapt. 

Anmeldt av: 
Sindre Hovdenakk 
