Varm frisørtime
Vær så god: 
Et en-persons dramatisk teater for klubbtelt. 

KONSERT: 
Jenny Hval STED: 
Klubben, Øya PUBLIKUM: ca. 600 AKTUELT ALBUM: 
«Innocence is Kinky» 

Det fascinerende med Jenny Hval er ikke hennes nesten bisarre tilnærming til popmusikkens samtidsformat. 
Derimot at forventningen om at hun er avant garde er så oppslukende at man tror sandsekkene på sceneriggen hører til i scenografien. 

Hennes siste album er kompromissløst, men betraktelig mindre sært enn forløperen "Viscera". 
Like fullt framstår 32-åringen live som en improvisert samtidsopera, der handlingens hovedperson roterer med desperat behov for et rullatorkeyboard. 

Hun legemligjør de tidvis vanvittige sjangersprangene i mystisk slør av dunkel techno. 
Som senere blir punk. 
For så å bli sakral nesten-jodling. 
For så å gå i loop. 
(Det var en grunn til at alle som så ut som om de kom rett fra Paskalev-konserten forlot lokalet.) 

De seks musikerne, hvori to fiolinister, reduseres til rekvisitter men gjør lydbildet åpnere og mindre klamt enn det til tider kan oppleves som på plate. 
Riktignok medfører dette at for eksempel kulissenovellistiske «Oslo Oedipus» ikke fungerer i det hele tatt, mens «Innocence is Kinky» med sine åpningslinjer om pornosurfing fremdeles er like klinisk klein og bevisst overtydelig. 

Midtveis sammenlignes konserten i den kokhete teltet med en varm frisørtime. 
Så velfrisert og velshamponert var det heldigvis ikke, men de manisk musikalske kontrastene er like deler skumle, skjønne og kontrollert utradisjonelle. 

TOR MARTIN BØE 
