Akutt dårlig
En bøtte teaterblod gjør ikke historien om han som falt fra taket og måtte hentes av ambulanse interessant. 

(TV) 
Har du hørt om jenta som ble akutt sjuk? 
Hun ble henta av ambulanse og kjørt til sjukehus! 
Har du hørt om karen slo seg stygt? 
Han ble henta av ambulanse og kjørt til sjukehus! 

Du har hørt om det før, sier du? 
Jaja. 
Da kan du utmerket godt la være å se på «Alarm 113» på torsdager. 

Hva er poenget? 
I denne norske dokuserien møter du mennesker som forteller om da de/en slektning ble akutt sjuk eller skadet, AMK ble ringt og ambulanse kom ulende. 
Det «nye» er at du får høre de ekte 113-opptakene. 
Historiene kryssklippes med rekonstruksjoner, og små intervjusnutter med respektivt helsepersonell. 
I kveld får du for eksempel historia om en stakkars kar som faller ned fra en stige og slår hodet alvorlig. 
Klart vi synes synd på ham og familien, men produsentene må tåle at vi vender tommelen ned såpass kraftig at vi nesten forstuer den. 

Teaterblod i bøttevis 
For det første: 
Rekonstruksjonene er så pinlig elendige at vi ikke vet om vi rødmer mest over mengden jukseblod, hyling og ulyder eller mangelen på skuespillerprestasjoner. 
Her får vi se «mannen» ralle, ule og rykke til med spasmer i armer og bein mens teaterblodet plasker og flyter. 
Det hele er filmet med så soft filter at det er en Kristian Valen-musikkvideo verdig. 
Så hentes han av ambulanse og det går bra - heldigvis og takk og lov for dét. 
Men: 
Vi ser verken nytte- eller underholdningsverdi i ordinære historier om at kritisk skadde og sjuke blir henta av ambulanse. 

Ære være alle dyktige ambulansearbeidere, men at de gjør jobben sin når vi ringer og sier at far har fått slag, er ikke det som det bør være? 

Hva blir det neste? 
En serie om å ringe taxi og så kommer den? 

Svikter i å gi info 
For det andre, og dette er langt mer alvorlig: 
Det er direkte provoserende at dette serveres uten et fnugg av førstehjelpsråd eller vettug info. 
I en episode får vi for eksempel se et spedbarn slutte å puste under feberkrampeanfall. 
Da får vi se «barnet» bli blått og høre den ekte mora på tråden skrike ut i sjokk. 
Vi får også høre beskjeden «dere må hjelpe ham å puste». 

Men ikke ett eneste ord blir sagt om hvordan du faktisk gir en baby munn-til-munn. 

Når du i kveld får se karen i Askim som ligger og forblør fra hodet, får du heller ingen vettuge råd om hva du bør gjøre i sådan stund. 
I hvert fall ikke før samboeren hans for andre gang ringer AMK og spør «hva skal jeg gjøre», hvorpå noen svarer «la ham ligge i ro». 

Betyr det at hele serien utelukkende er laget for å underholde ved hjelp av historier om AMK som gjør jobben sin, jukseblod og dramatisk musikk? 

I så fall er dét er akutt kvalmende. 
Vi må nesten ringe 113. 
