PÅSKEKRIM:De la Motte vender hjem 

Jeg trodde ikke at han hadde mer i seg, men Anders de la Motte slutter ikke å overraske. 

Anders de la Motte: 
Sensommer. 
Krim. 
Oversatt av Bodil Engen. 
398 sider. 
Aschehoug 

Mitt første møte med de la Motte var røverhistorien Geim (på norsk i 2011), en kjapp og lettbeint thriller med mye banning som lånte mer enn bare tittelen fra David Fincher-filmen «The Game». 
Siden fikk svensken et solid gjennombrudd også internasjonalt med de to bøkene om politimannen David Sarac, hardkokt krim om nådeløse gangstere og politikere med ordentlig store svin på skogen. 

Både Geim og Sarac-bøkene «Memorandom» og «Ultimatum» er skrevet på høygir med korte kapitler, rikelig med cliffhangers og gjennomgående uten nevneverdige ambisjoner om realisme. 
Utover at det for eksempel virkelig finnes både gangstere, korrupte politifolk og politikere med svin på skogen. 

«Sensommer» er som det heter, noe helt annet. 

De la Motte vender hjem til barndommens rike, den skånske landsbygda, og leverer her en uventet melankolsk, saktegående og atmosfærisk kriminalroman med stor troverdighetsfaktor. 
Det er så sørgelig, og det kunne ha vært sant. 

På mange måter kan han minne om Johan Theorins øy-bøker, men uten det overnaturlige aspektet, og akkurat nå er de la Motte hakket hvassere både språklig og innholdsmessig. 

Utgangspunktet er noe som ikke unnlater å bevege alle foreldre: 
Fem år gamle Billy forsvinner fra gården der han bor. 
Bare et spor ligger igjen: 
En sko i maisåkeren. 

Billy blir ikke funnet igjen. 
Hans mor begår selvmord kort tid etterpå. 
Tjue år seinere vender storesøster Veronica tilbake for å prøve å finne ut hva som skjedde med lillebroren den gangen. 
Hun jobber som sorgterapeut i Stockholm og blir trigget til å prøve å finne ut sannheten under en gruppeterapisamtale. 
En ung deltaker viser urovekkende god kjennskap til den uforklarlige forsvinningen fra 1983, og Veronica begynner å lure på om han kan være Billy. 

Leseren vil ikke finne actionscener og haugevis av lik slik som i Sarac-bøkene her. 
Det er heller ikke krimplottet alene som driver leseren fra side til side. 

Anders de la Motte bruker god tid på å bore i dysfunksjonelle familier og lar oss bli godt kjent med Veronica: 
«Hun er et høstmenneske, det har hun alltid vært». 
Veronica har funnet en slags løsning på egne problemer i jobben med sorgterapi, men spørsmålet blir om løsningen på Billys forsvinning vil være renselse eller undergang. 

De la Motte har varslet at «Sensommer» er den første i en frittstående kvartett fra Skåne. 
Neste bok, «Høstdåd», kommer på norsk i 2019. 
Jeg gleder meg. 
