Anmeldelse:Olav Løkken Reisop har skrevet en utmattende roman om en kveld i dårlig selskap 

Misantropisk middag. 

I sin første bok «Pastisj» hermet, hyllet og skrev Olav Løkken Reisop videre på verk signert samtidskulturelle størrelser som Solstad, Kjærstad, Bergman og Von Trier. 

Hans nye bok «Grandiosa» er en norsk tretti-år-etter-variasjon over Thomas Bernhards «Trær som faller», tidvis tett på originalen både i språk og innhold, og ytterligere understreket av at Reisops romanfigurer diskuterer Nationaltheatrets oppsetning av teaterversjonen av Bernhards roman. 

Mens Bernhard led seg gjennom en middag omgitt av Wiens kulturelite, innser Reisops jeg-forteller Nikolai for seint at han har glemt å melde avbud til velstyret i borettslagets årlige middag. 
Som i dette tilfellet finner sted i den prangende arkitekten Rolf Slependens prangende toppleilighet bygget oppå en toppleilighet. 

Norske hus og hjem 

Norske hus og hjem 

Som tittelen antyder, det handler om smak — forstått som god, dårlig, og påtatt. 
Om bestikk og kjøkkeninnredning og ikoniske designerstoler, Nesbø-romaner, klappekutyme i teateret, og om hvordan de færreste mennesker, ifølge Nikolai, er i stand til å føre en intelligent samtale. 

Gjennom en belærende og ekstremt nitid indre monolog, iblant brutt opp av dialog, iblant henvendt til leseren, dissekerer Nikolai kvelden, middagsgjestene og seg selv. 
Det blir raskt monotont og forutsigbart. 
Det er mer interessant når Reisop, som er utdannet arkitekt, skriver om arkitektur. 
Når Nikolai lar seg begeistre av en artikkel signert en umoden Dagblad-journalist, er det sin egen artikkel fra 2013 om nettopp Barcode og arkitekturens etiske og sosiale forpliktelser, eller i dette tilfellet mangelen på sådan, forfatteren siterer. 

I likhet med Nikolai, er forfatteren ingen fan av de monumentale byggverkene som først og fremst fremmer arkitektens ettermæle, og taler i stedet for vanlige hus, og byrom som er gode å bo og være i. 
I romanform kan han dessuten dra på og la hovedpersonen omtale operahuset som et stykke skinndemokratisk arkitektur, livløs som en sammensunket ostesuffle, og Barcode som en råtten tanngard og Oslos pinligste skue. 

Mett og matt 

Mett og matt 

Forfatteren slenger flere litterære forbilder på bordet, og kommenterer via Nikolai rett som det er sitt eget prosjekt, og kan sannsynligvis argumentere for alle valgene han har tatt. 
Men det er vanskelig å finne gode argumenter for å oppfordre leseren til å investere så mye tid som denne boka krever. 
Selv lukket jeg den og kjente at jeg delte hovedpersonens lettelse over at måltidet endelig var over. 

• 
Olav Løkken Reisop er anmelder i Dagbladet, derfor anmeldes boka av en ekstern skribent. 
