De som stemte på Trump
J.D Vance vokste opp i et voldelig og alkoholisert hjem, men endte opp som Yale-utdannet advokat. 
I «Hillbillyens klagesang» forteller han sin historie om USAs fattige underklasse. 

Da Donald Trump nokså uventet gikk av med seieren i det amerikanske presidentvalget i fjor høst, var det mange som begynte å lete etter forklaringer på hva som hadde gått galt i det amerikanske samfunnet slik at dette kunne skje. 
Hvem stemte på Trump, og hvorfor? 

I kjølvannet av valgseieren ble boka til J.D Vance trukket frem som en troverdig fortelling og analyse av samfunnsforholdene som hadde skapt grobunn for Trumps ideer og oppslutning. 
«Hillbillyens klagesang» er Vances’ egen personlige fortelling om en oppvekst preget av vold, rusproblemer og fattigdom – en type oppvekst som gjør at svært få unge med samme bakgrunn som Vance klarer å få et bedre liv enn sine foreldre. 

Vance er oppvokst i Middeltown, Ohio, midt i det såkalte Rustbeltet. 
Kallenavnet stammer fra kollapsen stålindustrien, og det var her Trump gjorde et brakvalg – fordi han lovet å bringe tilbake de hundretusenvis av arbeidsplassene som har gått tapt de siste årene. 

Det er i dette miljøet, i skyggen av den en gang så mektige stålfabrikken «Armco», i en by preget av fattigdom, rus og store forskjeller, at Vances’ historie utspiller seg. 

Vance vokser opp med en ustabil og aggressiv mor. 
Hans far har ikke bare forlatt ham, men faktisk adoptert bort sønnen, for å slippe å ha noe med ham å gjøre. 
Moren til Vance går inn og ut av usunne og destruktive forhold. 
Det er alltid en ny «stefar» i huset, en farsskikkelse som forsvinner like fort som han kom. 
Vances’ eneste trygge sted er hos besteforeldrene. 
De er de som oppdrar ham, og som beskytter ham når moren er for dypt inne i rusen til å ta seg av ham. 

I «Hillbillyens klagesang» gir Vance hjerteskjærende skildringer av en ødelagt familie i et ødelagt samfunn. 
Vance beskriver for eksempel hvordan moren hans en dag kommer og trygler sønnen om å tisse i et beger. 
Hun må bestå en narkotest på sykehuset, men har ikke klart å holde seg nykter, og trenger sønnens urin. 
Historien er et treffende og konkret bilde på dypt mennesker synker når de er desperate, hvor klaustrofobisk det er for barn å vokse opp i et kaotisk og ustabilt hjem, og hvor dype spor en slik oppvekst setter i voksenlivet. 

Selv om Vance i sin diskusjon av hva som har skapt det samfunnet han har vokst opp i, retter en pekefinger mot «systemet», altså kapitalismen, myndigheter og feilslått politikk, er han heller ikke nådig mot det han mener er tiltaksløse individer som selv er skyld i sin ulykke. 

Han mener «hillbillyer», som er betegnelsen på den hvite befolkningen fra området, har lært seg å skylde på alle andre enn seg selv når livet går dårlig. 

Vance mener det finnes en ukultur for manglende arbeidsmoral og manglende vilje til å ta ansvar for sitt eget liv i denne gruppen. 
Og han mener det er denne ukulturen som hindrer unge, som ham selv, fra å skape seg et bedre liv, og som fører til økt oppslutning for populistiske politikere som skylder på innvandrere og globalisering, i stedet for å være ærlige om hvor problemene ligger. 

«Hillbillyens klagesang» kan og bør leses som en oppvekstskildring med et politisk tilsnitt. 
Selv om Vance tilbyr få løsninger på de individuelle problemene som fører til high school dropouts og generasjoner som lever i fattigdom og rus, gir boka – selv om den ikke eksplisitt omtaler Donald Trump – et troverdig og spennende utgangspunkt for å forstå hvilke krefter som bidro til å skape republikanernes seier i presidentvalget i fjor. 
