TEST:Mercedes CLS Shooting Brake 

Vi har testet det som vel må være den mest elegante stasjonsvognen på markedet. 

Design. 
Det er det denne bilen dreier seg om. 
Som de gjorde det for 9 år siden med lanseringen av den første CLS, har Mercedes igjen gått i bresjen for gjenninføringen av et designuttrykk som i tidligere tider karakteriserte noen av de mest luksuriøse automobile kreasjonene. 

Finurlig krysning av stilarter 

Mercedes CLS Shooting Brake er basert på sedanen CLS, som navnet indikerer. 
Den er dermed også basert på E-klasseplattform. 
Når det gjelder benevnelser av sine modeller fortsetter for øvrig Mercedes å være kreative. 
Med fare for å gjenta oss selv: 
Her i DinSide er vi litt konservative når det gjelder bruken av ord som coupé (eller kupé, som vi skriver), og shooting brake. 
Ingen av dem skal ifølge våre historiske referanser ha mer enn en dør på hver side. 

Flott eller tja? 

Vi tilhører altså de som synes dette er den flotteste stasjonsvognen på markedet. 
Uformelle rundspørringer har gitt et litt mer nyansert resultat. 
Noen synes den ser ut som en uformelig kladd fra noen vinkler, mens andre synes den ville passe best som likbil. 
Flertallet av de vi har snakket med under testperioden har imidlertid vært enig med oss. 
I fotoalbumet finner du tilstrekkelig med bilder fra alle synsvinkler til å kunne gjøre deg opp en velfundert mening. 

Stor bil 

CLS Shooting Brake ser større ut enn CLS, men det er den ikke. 
Det kan tilskrives det utmerkede arbeidet designerne har gjort med proporsjonene. 
Riktignok er den 1,6 centimeter lengre, men det er ene og alene på grunn av den bakre støtfangeren. 
Stor er den uansett - som CLS like oppunder fem meter i lengden og over 188 centimeter bred. 
Den er imidlertid noen centimeter lavere enn en E-klasse; elegant linjeføring krever sitt. 

Praktisk luksus 

Interiøret er resolutt, og konservativt, premium. 
Ingenting overrasker her inne - det er som i luksusbilen CLS. 
På bildene kan det virke kjedelig klassisk, men der synes selvsagt ikke presisjonen i sammenføyningene og den gjennomgående materialkvaliteten. 
Dette er to faktorer som er med på å skape en stemning av luksus. 

Samtidig er bilen overraskende praktisk i bruk tatt i betraktning at prioritet er gitt spektakulær design. 
Riktignok er ikke adkomsten fullt så lett som i E-klasse, det sørger den lave taklinjen for. 
Men, i motsetning til CLS sedan, er det plass til tre i baksetet, og der er plassen riktig god - også takhøyden. 
Sistnevnte er en begrensning i standard CLS. 

Flust med assistenter 

Premium betyr som oftest avansert teknologi og CLS utgjorde nok en etappe for Mercedes i så måte. 
Stasjonsvognen står selvsagt ikke tilbake for sedanen. 
Ikke mindre enn tolv ulike førerassistent-systemer er tilgjengelige. 
Bilen sier fra hvis du er for trett, den varsler om at noen er på vei forbi deg - og hjelper deg til å unngå å treffe den andre bilen hvis du har vært uoppmerksom; den varsler om du krysser linjene i kjørebanen uten å bruke retningsviser og hjelper til å rette opp om nødvendig. 
Den bremser for deg hvis det holder på å gå galt og varsler om fare for påkjørsel bakfra. 
Videre tilpasser den automatisk lysene til kjøresituasjon og lysforhold. 

Noe skurrer - litt 

Under panseret da? 
Vel, der kommer en aldri så liten skuffelse. 
Det er like greit å si det med en gang: 
Denne motoren passer etter vårt syn - og i våre ører - ikke helt til resten av bilen. 
Allerede antall sylindre skurrer i Feinschmeckerens sanser. 
Fire. 
I rekke. 
Dette er en bil vi anser burde ha minst en V6. 

Når det er sagt, er dette tilstrekkelig motorisering til å gi den elegante stasjonsvognen anstendige fartsressurser og skyv. 
204 hestekrefter er ikke allverden i en bil som veier 1.790 kilo uten fører, men det solide dreiemomentet på 500 newtonmeter kompenserer bra og denne trekkraften er tilgjengelig ganske langt nede i registeret, mellom 1.600 og 1.800 omdreininger per minutt. 

Til å leve med 

Men det høres at det er en dieselfirer vi har med å gjøre; den myke og kultiverte gangen en V6-motor kan tilby er fraværende. 
Det blir litt hardere og råere. 
Heldigvis er CLS Shooting Brake meget godt lyddempet, så det er bare ved kaldstart og under kraftig belastning sarte ører vil i noen grad bli plaget av lydbildet, og vibrasjonene holdes godt i sjakk. 

Det vil de fleste som synes det blir drøyt med et påslag på 150.000 kroner (V6 350 CDI) eller 220.000 kroner (V6 300), kunne leve godt med. 
I utgangspunktet koster testbilen "bare" 786.000 kroner. 
Den var i tillegg "belemret" med ekstrautstyr for 270.000 kroner. 

Syv myke trinn 

Girkassen er seneste generasjon av Mercedes' 7-trinnsautomat - 7 G-tronic. 
Den hjelper til å gjøre drivlinjen totalt sett harmonisk og velfungerende, takket være ganske sømløse og myke girskift, selv om disse ikke er like raske som på noen konkurrenters 8-trinnskasser. 
Men den passer godt til denne bilen. 

God på veien 

Bilen har veldig godt veigrep og den er overraskende svingvillig til å være så stor, tung og komfortabel. 
Direkte kvikk går det imidlertid ikke an å kalle den og det er opplagt i første rekke en komfortabel langtursbil vi har med å gjøre. 
Betryggende kjøreegenskaper generelt og utmerket stabilitet især gjør den velegnet til de lange transportetappene. 
Dempingen er effektiv og myk, uten at man av den grunn får den store "balje-følelsen". 
Små ujevnheter merkes bare fjernt som små dump fra fjæringen. 

Kort sagt: 
Mercedes CLS Shooting Brake er en utpreget komfortabel farkost. 

For deg som vil ha det elegant 

Motoren er det som trekker ned i hovedsak. 
Det er riktignok den som gjør at en del faktisk får råd til å kjøpe denne bilen, men det blir på en måte feil med en kompakt, firesylindret dieselmotor i det som i utgangspunktet fremstår som en elegant luksusbil. 
Allikevel: 
Det blir ikke mer feil enn at vi utmerket godt kan skjønne at en del vil kjøpe en CLS Shooting Brake fremfor en E-klasse stasjonsvogn mot et relativt konsekvent pristillegg. 

Og det er nettopp det som er vitsen med bilen. 
For de som setter det estetiske i høysetet, samtidig som de har behov av praktisk art. 

For her forsvinner taxi-assosiasjonene som dugg for sommersol og man kan hengi seg til komfort og eleganse for å frakte seg og sine med stil og klasse. 
Heldigvis er vi fremdeles langt fra den tid der estetiske hensyn helt og fullt må vike for fornuft. 

Konkurranse? 

Totalt sett er dette en bil som inntil videre utgjør sin egen kategori. 
Er vi ute etter å konfrontere den med de klassiske konkurrentene, kan vi se på Audi A7 Sportback eller BMW 5-serie GT. 
Det blir likevel ikke helt det samme. 

Men la oss ikke glemme at Porsche, med sin Panamera stasjonsvogn, og selveste Aston Martin - med sin hyper-eksklusive Rapide Jet 2+2 Bertone, tenker i de samme baner. 

Fremtiden ser med andre ord lys ut for alle som svermer for praktisk eleganse i bilveien. 

Video: 
