Vill dansk fabel om en verden som går av hengslene
Pass deg for boligkrisa, plutselig kommer noen og henretter deg. 

Etter all debatten om litteraturens omgang med virkeligheten og de ymse selvbiografisk anlagte «romanene», er det befriende med en forfatter som tar fantasien i bruk. 

Kaspar Colling Nielsen er Danmarks nye, litterære stjerne. 
De to romanene han har skrevet hittil, er fiksjoner som har fått danskene til å løpe til bokhandelen for å lese om sin egen dystre framtid. 

Eller kanskje er det å ta i. 
Det er vanskelig å lese denne dystopien som et forsøk på å skrive en realistisk roman om Danmarks framtid. 
Snarere har Kaspar Colling Nielsen skrevet en leken, men skremmende fabel om hvor nær avgrunnen verden kan synes å befinne seg, når markedskreftene slipper fri og folk flest gir blaffen i framtida. 

Dansk fjellheim 

Colling Nielsens første roman, «Mount København» (2010) handler om hva som skjer når man bygger et 3500 meter høyt fjell midt i den danske hovedstaden. 
Dette er selvsagt uvant for danskene. 
Forfatteren skildrer livet i høyden i 17 historier. 

«Den danske borgerkrig - 2018-2024» kom ut i Danmark i 2013, da det var fem år igjen til «borgerkrigen» var antatt å starte. 
Den norske utgaven, forbilledlig oversatt av Kyrre Andreassen, kommer samtidig som vi går inn i romanens skjebneår. 

Hodene ruller 

Ville tilstander rår i København. 
Foran en jublende mobb blir en politiker dratt opp på et skafott for å halshogges. 
Bøddelen lykkes, i andre forsøk. 
Deretter blir hodet trampet i stykker av folkemengden. 

Scenen kunne vært hentet fra en tid som ikke ligger så altfor langt tilbake i historien. 
Slik foregikk henrettelser i Norden for bare noen få hundre år siden. 
Historien gjentar seg, påskyndet av at Danmark herjet av en dyp finanskrise med et kritisk fall i boligverdiene. 
«Økonomiske kriser er det stoffet som kriger er lagd av.» 

I gatene raser kamper. 
Soldater og tanks mot den opprørske Borgerfronten. 
Ikke bare Danmark er ute å kjøre. 
Hele Europa er rammet. 
I løpet av de neste seks åra mister titusener av mennesker livet. 

Historien om alt dette fortelles av en mann som ikke bare har overlevd borgekrigen, men som takket være avansert stamcellebehandling er 475 år gammel. 
Hans nærmeste venn er border collie’en Goeff, som er 350 år gammel og som kan snakke og lese og som «forstår temmelig mye». 

Mye svart humor 

Denne jeg-personen, som er «barn av hippiene», forteller mange historier, ofte med svart humor. 
Han husker novelleaktige fiksjoner. 
Men særlig husker han borgerkrigen, som kom i en tid da ingen «trodde på krig som en realistisk mulighet i Europa». 

Men krigen kommer, og den «endrer alt ekstremt raskt»: 
«I det ene øyeblikket er man på Fakta for å kjøpe melk, et par dager senere er man i ferd med å henrette noen.» 

Ikke minst husker han kjærligheten til en viss Leonore. 
Han skriver også om dagliglivet blant de rike oldingene, som er preget av kjedsomhet. 
«Vi er rike alle sammen, og kroppene våre er unge, så vi eksperimenterer en del med sex. 
Det er bare deilig å knulle helt vilt en gang iblant.» 

Stilen minner både om Tor Åge Bringsværd og russeren Vladimir Sorokin. 
Den er brutal og humoristisk, og svært velskrevet. 
Dessuten er den kort og konsentrert. 
Også her skiller forfatteren seg fordelaktig ut. 
