Lun og lodden
Satyricon og vriompeisen Wongraven 

Glem «Fuel For Hatred» og «K.I.N.G.» 
Glem VG-lista 
Topp 20-opptredener og kjendis-Sigurd Wongravens vineventyr. 
Satyricons åttende album vitner om et band som stadig våger å tråkke fansen på tærne, «Satyricon» byr nemlig på lite svartmetall. 
Til gjengjeld er det blytung ekstremmetal, hvass thrash, groovy doom og hysterisk dissonans — på mange måter selveste antitesen til de to forrige black 'n' roll-utgivelsene. 
Melodiene har en lun, melankolsk karakter, men de bikker aldri over i det sørgmodige. 
Til det er bandet fremdeles for aggressivt, selv om trommis Frost er uvanlig økonomisk. 

Lydmessig sett har Satyricon dratt en Darkthrone og gått for en helanalog innspilling: 
Det lodne lydbildet kler låtene utmerket. 
At det ikke er benyttet en eneste effektpedal på hele platen, skaper et gigantisk rom i musikken. 
Resultatet er en varm og dunkel - nesten høstlig - plate. 
Sigurd Wongravens totale overmot kan sies å være albumets styrke, men det er også dens svakhet. 
Dette overmotet resulterer på den ene siden i en slående vakker låt skrevet for Sivert Høyems vokal, men på den andre siden får vi også låter hvor Satyricons signaturmonotoni ikke makter å bære dem i mål. 
