Legger hodet på et fat
Motorpsycho går dristig til verks på sin nye plate, men kommer vel i havn med sitt ambisiøse sjøfarerepos. 

ALBUM: 
Brorparten av musikken her ble skrevet av Motorpsycho og Ståle Storløken for et bestillingsverk til Molde Jazz' 50-årsjubileum. 
Nå kommer en omskrevet utgave som dobbelt konseptalbum. 

Jeg skal innrømme at jeg ble litt nervøs bare av å se på omslaget til Motorpsychos durabalige konseptalbum «The Death Defying Unicorn». 
Med undertittelen «A fanciful and fairly far-out musical fable» og samarbeidspartnere som Ola Kvernberg, Trondheimsolistene og Trondheim Jazz Orchestra er det liten tvil om at det er vidløftige saker i emning. 

Men, så er det tross alt Motorpsycho det er snakk om her — et band som på mange måter er både nøktern og ekstremt ambisiøse på samme tid. 
Bandet har altfor mye erfaring og selvinnsikt til at det kan gå helt åt skogen. 
Og det gjør det så definitivt ikke her heller. 

Det monumentale eposet om en småkriminell kar som er får valget om å dingle i galgen eller å dra til sjøs er strukket over to plater, spekket med dramatiske virkemidler, halsbrekkende instrumentering og saftige beretninger fra sjøfarerens seilas. 

Det høres kanskje ut som en tungt fordøyelig materie. 
Og på mange måter er den også det, men det er likevel noe umiddelbart suggererende her, som gjør at det er lett å følge med. 
Ja, i enkelte øyeblikk får man nesten stonerrockvibber oppi progrockøset. 

Motorpsycho vet å porsjonere ut i passe doser i slengen, og det er lagt inn nok av knagger å henge inntrykkene på, slik at man ikke går seg helt bort i tåka. 
I tillegg finner man korte orkesterintermezzoer mellom slagene. 

Det er selvfølgelig pompøst til tusen, men aldri svulstig på en klein måte, noe som ofte er utfallet av slike band-med-orkester-prosjekt. 
Men, kan Deep Purple, så kan Motorpsycho også. 
Lys-og-skygge-dynamikken fungerer utmerket, hør bare på mastodonten «Through The Veil». 

De langestrakte jamaktige instrumentalpartiene er i god progånd med på bygge up følelsen av spenning og et forestående klimaks. 
Timingen fungerer godt og hele siste halvtimen med «Shark», «Mutiny!» 
Og «Into the Mystic» føles som en eneste stor stingende spenningskurve. 

Rush, Yes, King Crimson, Genesis - Motorpsycho. 
