Selvbiografi fra galehuset
Rocklegenden Roky Erickson skrev flere av sangene på sin nye plate mens han satt innesperret. 
Texas-tomtebrygg. 

|||ALBUM: 
Sammen med Texas-bandet Okkerville River utgir den hardt prøvde Roky Erickson (62) sitt første album med nye sanger på 14 år. 

Rykende ferske er låtene riktignok ikke; de er et utvalg på 12, plukket ut blant 60 låter som vokalist i Okkerville River, Will Sheff, fikk utlevert da han ble bedt om å produsere plata. 
Men samtlige er spilt inn på ny. 

På kriminalasylErickson er kjent som vokalist og låtskriver i 60-talls gruppa 13th Floor Elevators, legendariske garasjerockpionerer, kjent både for sin kompromissløse musikk og for sitt utagerende stoffmisbruk. 

Erickson ble tatt for besittelse, men måtte sone på et kriminalasyl i stedet for fengsel etter at han påberopte seg sinnssykdom. 

Låtene skal være komponert gjennom hele Ericksons karriere, dels skrevet i åra han var innesperret. 

På galehuset ble han behandlet med elektrosjokk og harde medikamenter med uoverskuelige konsekvenser for den mentale helsa. 

Etter mange år i et tralala-land for grøsserfantaster, vendte han likevel tilbake til sitt publikum, og for fem år siden begynte han å opptre igjen - med oppsiktvekkende bra resultat. 

Rått og skråttDet er nærliggende å oppleve albumet som en selvbiografi, både musikalsk og tekstlig. 

Her er både lengsel, lidelse og bønner til dommeren, et farvel til alle drømmer og et velkommen til Guds nåde. 

En rufsete innspilt sang om bryllupet i Kanaan slår an tonen. 
«Jesus» er det første ordet på plata, og siste låt - spilt inn med strykere i samme råskårne demostil som den første - konstaterer at «God is Everywhere». 

Musikken er alt annet en velpolert, med råskårne gitarsoloer, skeivt orgel og tett komp bak Ericksons besettende røst. 

Eller arrangementer med strykere, blåsere og klokkespill, som i «Think of as One». 

Skarpe kniverLåtene spenner fra røff inn-til-beinet rock til gyngende countryblues, men stadig ispedd skeive, elektriske toner som kutter låtene som skarpe kniver. 

En sang som «Good Bye Sweet Dreams» er en hjerteskjærende instantklassiker mens tittelsporet speiler Ericksons religiøse forhåpninger, en sang som er skingrende harmonisk, med steelgitar og damekor som et ekko av lengelsen etter forsoning og skjønnhet. 

Roky Erickson synger på sitt beste, med klarhet og tyngde i sin gutteaktige røst. 

I det hele tatt, dette er et vakkert album, fylt med den type følsomhet som oppstår når man faktisk har opplevd det man synger om; både mørket i tunnelen og lyset på den andre siden. 
