For deg som bare vil slappe av med en «inn med teskje»-krim
Parodisk, gammelmodig og banalt i Ipswich. 

TV-KRIM: 
To mordsaker rulles opp parallelt i «Blodig urett». 
En mann blir funnet henrettet på en gård utenfor Ipswich og den lokale politietterforskeren Mark Wenborn (Charlie Creed-Miles) tar saken. 

Wenborn er en parodi av en drittsekk, ber sin nye kollega holde kjeft, bjeffer til kona, er ufin mot sjefen og plager alle han kommer i kontakt med. 
Han blir aldri en karakter man kan tro på. 

William Travers (James Purefoy), vår helt, er en omstridt skrankeadvokat som har flyttet fra London til Ipswich etter et sammenbrudd. 
Hans kone har lagt forlagskarrieren på is. 

Travers tar ikke lenger mordsaker, men han blir kontaktet av advokaten til Martin Newall, en studiekamerat han ikke har sett på tjue år. 
Nå er Newall mistenkt for å ha drept sin deilige sekretær. 

Sjokk og vantro 

«Blodig urett» er unnfanget av Anthony Horowitz, som også har skrevet «Kriminalsjef Foyle» og dramatisert en rekke historier om Poirot. 
Horowitz er ikke opptatt av realisme, han er mer glad i melodrama. 

Selv om «Blodig urett» foregår i en moderne setting, er det noe gammelmodig over det hele. 
Når forferdelige ting skjer, står karakterene i kø for å si: 
«I can't believe it!». 

Når Newall forteller om sin kvalte sekretær, sier han: 
«I was in shock ... horrified ... it was terrible». 

Og hvor sannsynlig er det at en garvet politietterforsker som Wenborn skal spørre Travers om hvordan han orker å forsvare de skyldige? 

Trivielt nivå 

Miniserien er full av slike banaliteter. 
Krimintrigen henger sammen, men på et trivielt nivå. 
Selve rettssaken er latterlig. 

Travers er tidvis interessant å følge i kampen for rettferd, men rundt ham er det altfor mange teatralske opptredener og usannsynlig treige hoder. 
