Fin debutroman
Fin debut om små vesentligheter 

Pia Edvardsen: 
Vi var aldri brødre. 
Roman. 
156 sider. 
Aschehoug 

Denne debutromanen viser små hendelser som er avgjørende for den retningen livene våre tar, men som ikke fremstår som vesentlige løsrevet våre egne minner og relasjoner. 
Når jeg-fortelleren i slutten av tjueårene reiser nordover for å sitte ved farmorens dødsleie sammen med faren, åpnes forbindelsene mellom fortid og nåtid og ens følelse av tilhørighet i verden. 
Vi føres inn i en stillfaren skildring nære forbindelser der både miljø og landskap fanges med små grep, og romanen viser spennet mellom bylivet og det som er gått tapt i en nær fortid som ikke lenger er hverdag. 
Vi ser hvordan tapet av besteforeldregenerasjonen også rommer tapet av et sted og en barndom når det ikke lenger er en opplagt menneskelig forbindelse til det landskapet yngre generasjoner har flyttet fra. 

Romanen skildrer et søsterforhold og en familie der moren og søsteren står på én side og fortelleren og faren på den andre, og der foreldrenes skilsmisse og minnet om det som kunne ha vært, blir påtrengende. 
Vi forstår at faren er egenrådig med store krav og forventninger til omverdenen, og romanen blir også et forsøk på å være det barnet, og i siste instans den sønnen, fortelleren forestiller seg at faren alltid har ønsket seg. 

Skildringen av farmorens dødsleie er en fin illustrasjon av mellomtilstanden mellom levende og død, der farmoren fremdeles er til stede, men ikke lenger som en omgivelsene kjenner. 
Noen kroppsfunksjoner går ikke lenger av seg selv, men må kontrolleres maskinelt, mens andre ufortrødent holder frem som før, uavhengig av kroppens allmenntilstand og den nært forestående avslutningen. 
Hud, lepper, hår, alt det man kjenner hos et menneske, endres og blir fremmed, og parallellen til menneskelige relasjoner og landskap blir tydelig. 
I møtet med farens omsorg for den døende farmoren opplever jeg-fortelleren noe hun ikke kjenner, som hun også opplever barndommens sommerlandskap som både fremmed og nært. 
Slik blir en liten roman som opererer innenfor et begrenset univers en fin og lesverdig refortolkning og revurdering av det nære livet man tror man har kjent. 
