Kaos på leketøys-lageret
John Carter er en gullgraver som uheldigvis porteres over til en helt annen verden, og der snubler klisjeene knærne av hverandre. 

John Carter 3D 

Amerikansk fantasy. 
2 timer, 12 minutter. 
11 år. 
Regi: Andrew Stanton. 
Med: 
Taylor Kitsch, Lynn Collins, Willem Dafoe, Samantha Morton, Mark Strong. 

»John Carter» starter pent, og den slutter i siviliserte former – men de to timene i midten føles som om man dessverre velta alle hyllene i en leketøysbutikk for dårlig kopierte merkevarer. 

Her finner du minnene om sverdkvinnen Red Sonja og hennes varmbrysta venn Conan, her flyr den persiske prinsen veggimellom, her driver høytidelige legionærer og snakker starwarsk senatorsnakk om vår skjebne og alt det der, her finner du grønn og tynn urbefolkning som i «Avatar». 
Bikkja likner en marulke, og det er innsmigrende. 
Men sammensuriet av kopierte banaliteter utkonkurrerer det som kunne ha vært en historie. 
Det blir som å slenge med i mikseren når en gal kokk forsøker å lage smoothie av mors komleoppskrift og utgått karamellpudding. 

Mylderet er parodisk. 
Zodanga har tikken, men Bsunga kommer med den ufølsomme Zamanga, for Tardus Surrs skjebne henger sammen med den niende bølge fra Telys Tøflus, og hvor ble det egentlig av den skallete jedien? 

Filmen starter med at Edgar Rice Burroughs kommer til slektningen John Carters hus. 
Han måper pubertalt, og så krysser Carter over til planeten Mars, som er et slags Iran under stadig invasjon eller i stadig frigjøringskamp. 
Det verste blir at den solariumkule prinsessa i Birkemo-klærne ikke må gifte seg med Hva Het Han Nå Igjen, sjøl om det ville føre til opprettelsen av et eksil-orientalsk EU. 

Carter spilles av en uinteressant kanadier som faktisk heter Taylor Kitsch, mens eksotikk-rypa heter Lynn Collins og er fra Texas. 
Ellers deltar kjentfolk som Willem Dafoe, Samantha Morton og Ciaran Hinds, men du kommer ikke til å kjenne igjen noen, for de ser ut som gutterom-samlinga til en hengiven insektsnerd. 

Mesteparten av filmen foregår i en uønska ørken, men det finnes noen sjeldne høydepunkter da fjell forvandles til lysende steinull som enten skyldes fraktal-teknologi eller billigsalg på juletrebelysning. 

Men OK. 
Du har sett alt før. 
