Tankevekkende om oljeenker i Limbo
Hvordan unngå den store tomheten i livet? 
Hvordan skal kvinne og mann mestre jobb og familieliv slik at begge finner mening? 
Spillefilmdebutant Maria Sødahl har levert en film som gjør inntrykk. 

Filmen bør angå tusenvis av ansatte i oljebransjen som utstasjoneres i utlandet. 
Det handler oftest om menn som får utfolde seg i spennende jobber. 
Utfordringen oppstår når kone og barn vil bli med. 
At en hel familie skal tilpasse seg en fremmed kultur, oppleves ikke nødvendigvis som en reise til gull og grønne skoger. 

Sødahl legger hendelsene til 1973. 
Ingeniør Jo Moe fra Norge har jobbet på Trinidad en stund og til en viss grad tilpasset seg en karibisk livsstil. 
Men han glemmer helt å tenke på at også kona Sonia bør ha noe meningsfylt å fylle dagene med når barna går på skolen og hus og hage skjøttes av hushjelp og gartner. 

Nå damper det av sensualitet og livsnytelse på den karibiske øya. 
Fristelsen til et seksuelt sidesprang lager vedvarende turbulens for ekteparet, dog slik at Jo bagatelliserer sin overtredelse, men overhodet ikke tåler mistanken om svik fra Sonias side. 

Dette er likevel ikke en tradisjonell trekanthistorie. 
Sødahl vil i stedet utforske lengselen etter det gode liv for både kvinner, menn og barn. 

Regissøren lykkes stort sett i å skape scener som åpner sprekker i den eksotiske idyllen og leder til et eksistensielt sammenbrudd hos Sonia, noe som gir nye innsikter hos flere. 
De to barna på sju og ni år har Sødahl greid å skape flere gode scener med. 

Tittelen «Limbo» er hentet fra katolsk teologi og betegner en mellomtilstand eller lammelse som sjelen havner i etter døden, før den kommer til himmel eller helvete. 
Limbo er også et vestindisk danseritual for å befri sjelen fra det uavklarte tomrommet. 

Det er i limbo Sonia raskt havner og mister fotfestet. 
Line Verndal er ypperlig til å framstille hennes sarte troskyldighet og sårbare vesen, etter hvert også eksplosive raseri. 

Sørlandske Henrik Rafaelsen blir for snill i rollen som Jo. 
Først mot slutten viser han klør slik at man får medfølelse også med ham. 
Den store karakterskuespilleren Lena Endre tolker den alkoholiserte Charlotte, en barnløs oljeenke som har måttet holde ut å flytte rundt på grunn av mannens femårskontrakter i flere oljeland. 

Dessverre utnytter ikke Sødahl Endres figur sterkt nok før mot slutten. 
Men da griper både hun og Bryan Brown som Charlottes oljemann. 

Det svekker filmens framdrift midtveis at de to kvinneskjebnene ikke kryssklippes iherdig nok. 
Når søkelyset endelig settes på Charlotte, blir Sonia plutselig nesten fraværende. 
Det virker rart. 

Slik flyttes siste omdreining i intensitet fra hovedrolle til birolle. 
Sødahl lykkes ikke i å løfte Sonias sluttinnsikt sterkt nok fram. 

«Limbo» er likevel en sterk debut fra en regissør jeg gjerne vil se mer til. 
