Dyrt, men deilig
Alex har byens beste sushi, men servicen forsvarer ikke prisnivået. 

Den sprø tempuraskorpen, overrislet med småsint chilimajones, servert under et dekke av store, salte lakserogn på en seng av sjøgress og frekt syrlige epler knaser mellom tennene og avslører fløyelsmykt kongerekekjøtt som brer linn sødme over tungen. 
Slik kan havets, skogens og markens grøde forenes til en forseggjort liten praktrett. 
En rett som oppsummerer alt Alex Sushi står for: 
Nyskapende og spennende mat fjellstøtt fundamentert i det japanske kjøkkenet. 

Er det sushi? 

Nja. 
Det er forsåvidt sushi. 

Men det er også mye mer enn som så. 

Medspiseren og jeg har benket oss rundt kjøkkenmanesjen oppe på Alex i Haakon VIIs gate. 
Vi har bestilt omakase — altså har vi lagt kvelden i kokkens hender for å ta imot hva enn han vil gi oss - og venter andektig på den ene lekkerbiskenen etter den andre. 
Det skal bli åtte retter i alt denne kvelden og en oppvisning i kokkekunst vi ikke kommer til å glemme. 

Topp kvalitet 

Som appetittvekker blir vi servert en fortreffelig hummerkraftsuppe med klokjøtt og vårløk. 
Et spennende alternativ til tradisjonell misosuppe, og et hint om at det vi har i vente ikke er fullstendig forutsigbart. 

Tunfisksashimi av beste kvalitet følger opp. 
Vi har nettopp sett dyktige kokk Ronald la den røslige kokkekniven smyge seg gjennom det herlige, røde kjøttet. 
Ferskere blir det ikke. 
Så smeller han til med den elleville rekesalaten jeg nevnte innledningsvis. 

Vi gir oss ende over. 
Er det lov å klappe på restaurant? 
Jeg tror ikke det og setter meg med lårene oppå hendene. 

Nå følger tradisjonell nigiri av laks, havabbor, kveite, kamskjell, scampi og lakserogn. 
Friskt og delikat. 
Førsteklasses, men det kan bli enda bedre, for nå blir vi servert hver vår hummerhale, gratinert med skarp chipotlemajones som kontrasterer det søte skalldyrkjøttet. 
Vidunderlig. 

Enda en varmrett skal få kile smaksløkene. 
Og nå, kveldens kjøttrett: 
Indrefilet som såvidt har fått en tynn stekeskorpe i varm panne, gratineres med foie gras og flamberes i serveringsøyeblikket. 
Herlig hedonistisk og en klassisk og fin smakskombinasjon som her forsterkes av tynne reddikskiver og lettgrillet asparges. 

Her tenker jeg at kvelden, rent komposisjonsmessig kunne fått sitt punktum, men Ronald kjører på. 
Han gir oss en frisk kongekrabbesalat med teriyakisaus før han avslutter taffelet med strandkrabbe— og kamskjellmaki. 

Alt tilberedes der og da foran øynene på gjesten. 
Jeg har aldri spist så fersk og god sushi før. 
Ikke en gang i Japan. 

Slett service 

Men jeg savner at Alex gjør mer utav opplevelsen rundt maten: 

Det burde være mulig å sette sammen en vinpakke til omakasemenyen, eventuelt en kombinasjon av vin, øl og sake, gjerne med japansk te avslutningsvis. 

I Haakon VIIs gate er vi henvist til vinkartet og rådgivning fra ikke spesielt profesjonelle servitører. 
Medspiseren og jeg valgte en Franck Aurelien Bailly Sancerre som sto meget bra til maki— og nigirirettene med sin mineralske stil og blomsteraktige fruktighet, men som kom noe til kort i omgang med skarp chilimajones og feit foie gras. 
Her ville forskjellige viner til de enkelte rettene vært å foretrekke, og kanskje hadde en fruktig og velhumlet Ipa - en Lervig Galaxy, for eksempel - stått best til rettene med chilimajones. 
Slike ting bør servitørene ha kunnskap om. 
De er der for å rettlede gjestene. 

Heller ikke synes jeg om at serveringen kommer fra venstre nå og høyre da, eller at det søles på bordet uten at noen kommer og tørker opp. 

Omakasemenyen koster praktisk talt det samme som menyen på Re-Naa. 
Da må vi kunne forvente topp service i tillegg til at råvarene og kokkekunsten er på toppnivå. 

Vi valgte å avslutte måltidet med en kopp altfor tynn americano og et glass Nikka whisky from the barrel. 
En kraftig japansk sumowhisky som bryter seg inn i munnen med et hardt pepperanslag på tungen og en lang avslutning med anis i ganen. 

Så er det bare å kaste inn håndkleet. 
