Narcos 3:Den beste sesongen 

Narcos uten Pablo Escobar er blitt til den beste sesongen så langt. 
Den karismatiske narkosmugleren erstattes av mellomledere, frykt og en dansende snikmorder. 

– Tidene forandrer seg, sier José «Chepe» Santacruz-Londoño megetsigende et stykke uti sesong 3 av Narcos, mens mennene hans fra Cali-kartellet på voldeligste vis tar tilbake tapte områder fra et konkurrerende narkokartell. 

Tidene forandrer seg for narkosmuglere, og det gjør Netflix megasuksess Narcos også. 
Seriens hardeste valuta, den karismatiske og ikoniske narkosmugleren Pablo Escobar, ble gjennomhullet av kuler på toppen av et hustak i Medellin i finalen på sesong 2, så hvordan tar de historien videre? 

Ut med myten om Escobar 

Escobar og DEA-agenten Steve Murphy – som heldigvis også er ute av bildet, og ikke minst borte fra lydsporet med sin enerverende voiceover – erstattes av kartellsjefer og mellomledere, deres barn, koner og elskerinner. 

Ut går også myten om Escobar som en folkevennlig Robin Hood med kokain under sadelen, og inn kommer renspikket grådighet, paranoia og vold. 

Man skulle tro fraværet av ikonet Escobar gjorde serien mindre interessant, men alt som erstatter ham, gjør tredje runde av Narcos til den beste sesongen i serien så langt. 

Nye sjefer i kokainmarkedet 

Fortellingen starter der Cali-kartellet tok kontroll som kokainleverandør til det amerikanske markedet etter Escobars død. 
Forretningene styres av Rodriguez-brødrene Gilberto og Michel i Cali, mens den homofile leiemordersjefen Pacha og New York-sjefen Chepe styrer viktige deler av næringskjeden: produksjon og drap. 

Under dem finner vi blant annet assisterende sikkerhetssjef Jorge Solcado og Michels Wu-Tang Clan-elskende sønn David, arveprinsen som bobler over av ambisjoner, aggresjon og blodtørst. 
På den andre siden står DEA-agent Javier Peña, som er tilbake i Colombia etter en pause fra kartellkamp. 

Alle har alt å tape 

Sammen med den unge, naive DEA-duoen Daniel Van Ness og Chris Feistl snirkler Peña seg mellom korrupt colombiansk politi og politisk blokkerende amerikanske myndigheter. 

Hver eneste episode er sirlig konstruert for å ta pusten fra deg, og serien lykkes til de grader med å gjøre denne dramatiske colombianske historien til sitrende spenning. 

Alle figurene har alt å tape, og alle scener bygger mot hver episodes konfrontasjon. 

Det være seg et raid mot Rodriguez-brødrene, Cali-jakt på tystere, eller Peña og kollegenes sekundkamp mot korrupt byråkrati. 
Hvor ransakingsordrer må være så pinlig nøyaktige at de nevnte korrupte byråkratene ikke kan stikke hull på dem, eller mellomlederes desperate kamp for å holde familien på en armlengdes avstand når de havner i arbeidsgiverens mistenksomme lys. 

Det mest spennende du får på skjerm 

Persongalleriet befolkes av velkjente latinamerikanere og en og annen overraskende gjesteopptreden, for eksempel Wayne Knight, mest kjent som Newman i Seinfeld. 

Argentinske Alberto Ammann leverer for eksempel oppvisning før et drap som bør gå inn i filmhistoriens kanonisering av beste dansescener, mens svenske Matias Padin Varela på imponerende vis gjør Jorge Solcado til en sympatisk hvermannsen som står støtt når narkokrigene gang på gang eskalerer. 

Det er sterke, dyptpløyende prestasjoner fra begynnelse til slutt og kombinert med den åpenbare satsingen på thrillerhåndverket, overskygger det et problem serien tidligere har hatt: omskriving av historiske hendelser. 

I 2017 er Narcos det mest spennende du får på skjerm, og så er vi etter hvert blitt vant til å måtte google og wiki oss frem til hva som egentlig skjedde. 
