Boy George blir neppe straightere enn dette
I croonerhumør på sin første studioplate på 18 år. 

ALBUM: 
George Alan O'Dowd (52), aka Boy George, huskes best for låter som «Do You Really Want To Hurt Me» (1982) og «Karma Chameleon» (1983) med gruppa Culture Club, en androgyn stil med flagrende gevanter, narkomisbruk - og skandaler. 

I 2007 ble han blant annet dømt til 15 måneder i fengsel for å ha lenket en nordmann med håndjern til en vegg i hjemmet sitt i London. 

Dj-karriere 

Etter at popkarrieren dabbet av, gjorde Boy George suksess som dj fra 90-tallet. 

«This Is What I Do» er første studioalbum siden 1995, og det høres ut som et uhøytidelig og upretensiøst overskuddsprosjekt. 

Det kommer særlig til uttrykk i den ærlige og selvransakende - og fengende - crooneraktige åpningen «King Of Everything» («What's the word on the street / Have I lost my crown, or will I be king again?») og den søte, florlette balladen «It's Easy» («It's easy when you're the one who stops loving first»). 
«Death Of Samantha» er en ok cover av Yoko Ono. 

Sjangermessig svinger albumet mellom reggae/ska, dub, pop, funk, elektronika, soul og hip hop, og uttrykket er lettere pompøst. 

Konvensjonell 

Boy George ga imagebygging et ansikt. 
Den flamboyante stilen er nå dempet kraftig, og han framstår som konvensjonell. 
Musikken er absolutt til å kjenne igjen, for eksempel minner «Live Your Life» om Culture Club i «gullalderen» på 80-tallet, mens «My God» er en mer pålesset sak. 

Mer «oppdatert» er vel seks minutter lange «Play Me», en messende, leken og kreativ feiring av hans dj-fortid. 
Låten står fram som et nøkkelspor på albumet. 

Et nesten overraskende bra comeback, dette, men samtidig i overkant sprikende og utflytende. 
Et større fokus og noe innstramming kunne gjort det enda bedre. 

Albumet ble gitt ut digitalt i oktober, men har offisiell norgesrelease mandag. 
