TV-anmeldelse«Jorden rundt på seks steg»: 
Rundt kloden med sjefens kredittkort 

Langdrygt og anmasende om NRK-ansatte på blåtur rundt jorden. 

«Jorden rundt på seks steg» Norsk underholdningsserie i seks deler. 
Premiere lørdag 10. november kl. 19.55 Sendes lørdager på NRK1 

I følge teorien «six degrees of separation» kan vi alle kobles sammen via seks bekjentskaper. 
Som i en venn av en venn av en venn… ja, dere forstår. 
Som i at de snart åtte milliardene vi snart er på kloden har en bekjentskapskrets som er akkurat så omfattende at vi med få ledd kan kjenne hverandre. 
I en hverdag der de fleste nærmer seg 2000 «venner» på Facebook skulle ikke det være så vanskelig å tro på. 

Idéen bak NRKs erstatning for «Stjernekamp» er å plassere et par med deltakere i en av verdens utkanter og så la dem finne fram til en forhåndsdefinert kjendis. 

De har fritt tilgang til Thor Gjermund Eriksens kredittkort, men må klare å finne fram til kjendisen på en uke. 
Det betyr lite søvn, og mye fly og bil. 
Jeg tør ikke tenke på hva miljøregnskapet for programserien er. 
Heller ikke totalbudsjettet - siden det også er et filmcrew med for å dokumentere disse to som jager perifere bekjentskaper gjennom hele kloden. 

Prisen har i alle fall vært så høy at man har prøvd å kutte kostnader med å primært bruke NRK-ansatte som programledere. 
Første program har derfor Nicolay Ramm, kjent fra NRK-sportshumorprogrammet «Ramm» og humorsportsquizprogrammet «Ramm, ferdig gå») og Ole Rolfsrud (kjent fra NRK-sporten og NRK-quizprogrammet «Alle mot 1»). 

I andre program kaller Kåre Magnus Bergh (sist sett for få uker siden på «Stjernekamp») programmet for et rimelig sjukt rebusløp. 
Mens Ingrid Gjessing Linhave (sist sett for noen uker siden på NRK TV-aksjonen) sier at ingen av dem er ledertyper. 

Begge disse to første episodene bærer preg av at det noen steder åpenbart er gjort research eller forhåndsbriefing (for eksempel er det ingen som blir sjokkert over at to nordmenn kommer og spør om de kjenner en perifer venn, med et kameramannskap på slep). 

Mens det andre steder er gjort manisk googling for å finne noe interessant å gjøre på det stedet man havner. 
Mest interessant er det å se hvor trøtte enkelte av dem blir etter et par dager på langtur. 
Mest bekymringsfullt er hvor tvilsomt og nærmest simpelt musikkpålegget er. 
Fra Totos «Africa» som legges over bilkjøring i Namibørkenen. 
Mens Men At Work sin «Down Under» selvsagt dukker opp i Australia. 
Kombinert med altfor mye snakk av typen «Oi, så rart det er i andre land og verdensdeler, gitt». 

Samtidig er det vel ikke akkurat verdens mest takknemlige oppgave å finne på noe gøyalt familiebalansert underholdende på den tiden programlederne har til rådighet her. 
Ikke minst når resultatet skal vare i 90 minutter, som er minst 30 for mange. 
Med en mer effektiv klipp og kanskje litt mindre heseblesende tempo i gjennomføringen, ville kanskje resultatet både gitt et bilde av menneskeheten som en kjempestor landsby og flybransjen som en effektiv tilrettelegger for å knytte kloden sammen. 

Der man til og med kan hatt et element av interaktivitet for å forstå mer av både teorien og hvor folkene er. 

I stedet blir det et ganske uspennende, ikke særlig sjarmerende og for det meste klossete program. 
Perfekt til å bare stå på, fordi det ikke er noe annet som alle i familien vil se på. 

Anmeldelsen er basert på de to første episodene 
