Lars Vaular:«Du betyr meg» 

(NMG / G / Cosmos) 

Smart, skarpt og skummelt. 

Der forgjengeren og spellemannvinneren «Helt om natten, helt om dagen» var en knallsterk samling stilmessig varierte enkeltlåter - kåret til fjorårets beste norske album av VG - er Vaulars fjerde langspiller hans mest gjennomtenkte og artistisk klarsynte til nå. 

«Du betyr meg» er også bergensrapperens mørkeste. 
Det lyriske nivået ligger lysår foran konkurrentene. 
Gammeldags selvskryt har han liten tid til, han bruker mer krefter på imponerende karakteristiske og tørrvittige skråblikk på egen tilværelse, skjør mellommenneskelighet og urban paranoia, levert med den avmålte, uanstrengte rapstilen som gjør ham til landets beste i faget. 

Vaular og hans makkere strutter av musikalsk selvtillit. 
Få av produksjonene er ortodoks hip hop, men attityden er sjangertro hele veien. 
Derfor blir den smekre Prince-synthpop'en i «Supernaiv» hip hop, den futuristiske «Billie Jean»-funken i «Hundre sanger» likeså. 

De kullsvarte, nærmest gotiske «Ninja», «I disse dager» og «Tåken» låter på sin side som spor fra Tricky og Massive Attack rundt midten av nittitallet - sistnevnte fremstår som et eksempel på hvordan uhyrlighetene den 22. juli kan inspirere til stor, viktig kunst. 

De to crew-kuttene må også nevnes som spesielt vellykkede: 
«I min leilighet» låner fra A Tribe Called Quest anno «The Low End Theory» og kvitterer med vannpipe, og personlig er jeg ekstatisk over at den spretne elektrogodbiten «Når eg kommer hem» gjør grundig stas på mitt favorittord i år: 
«tjommi». 

«Du betyr meg» mangler kanskje den tidsånddefinerende hitsingelen. 
Men albumet er antagelig det djerveste og svarteste noensinne fra en etablert norsk rapper, og gir følelsen av at Vaular opererer i en egen liga nå. 

BESTE LÅT: 
«Tåken» 

Halve albumet er nå tilgjengelig for streaming på Wimp, hvor det slippes én ny låt fra platen hver dag frem til full utgivelse 31. oktober. 
