Skivebom fra Morrissey
Briten har ikke så mye han vil si, og treffer ikke musikalsk. 

ALBUM: 
Skandalen er aldri langt unna når Morrissey (58) ytrer seg, enten det handler om hans forsvar av dyrs rettigheter, motstanden mot alt som har med kjøtt å gjøre (han skal ha stoppet en konsert fordi han luktet kjøtt) eller hatet mot det britiske kongehuset. 

«Axe the monarchy» 

Noen dager etter at han avlyste en konsert i California, angivelig fordi det var for kaldt, slipper han albumet «Low In High School». 
På coveret står sønnen til bassisten i bandet hans med Morrissey-T-skjorte og ei øks i den ene hånda og et skilt med påskriften «Axe the monarchy» i det andre. 
Morrissey elsker å provosere, i hvert fall har han ertet på seg folk siden han ga ut «The Queen is Dead» med sitt tidligere band The Smiths i 1986. 

Så da er spørsmålet: 
Er han bare svær i kjeften og en kødd, eller lager han god musikk? 
Eller kanskje begge deler? 
Er han like god som i The Smiths' tiår, 80-tallet? 

Politisk 

Retningen er ikke åpenbar på Morrisseys ellevte soloalbum, det første siden «World Peace Is None Of Your Business» (2014), sjøl om det er politiske spark her og der. 
Musikalsk favner det ganske bredt, fra den massive åpningen, via en smak av elektronika (alle skal visst det nå) til en noe mer balladepreget stil. 

Trøkk 

Albumet åpner med et voldsomt trøkk, med blåsere, i «My Love I’d Do Anything for You», og fortsetter i samme anmassende stil i «I Wish You Lonely» og «Jacky’s Only Happy When She’s Up on The Stage» før balladen «Home Is A Question Mark» markerer et aldri så lite temposkifte. 

Det er en ganske så pompøs popballade, men for første gang på dette albumet virker Morrissey i balanse med seg sjøl. 
Denne stemningen fortsetter i albumets beste spor, «I Spent The Day In Bed», til tross for følgende kategoriske budskap: 
«Ikke se på nyhetene, de er bare ute etter å skremme deg». 

Det blir både for enkelt og for dumt, Morrissey! 

Fiks idé 

Det føles som om «Low In High School» mer enn et helhetlig album består av enkeltlåter litt ujevnt fordelt. 
Produsent er som sist amerikaneren Joe Chiccarelli, som har jobbet med en rekke kjente artister - fra Alanis Morissette til Frank Zappa og The White Stripes. 
Det virker som han har fått en fiks idé om at lydkulisser/samples skal gjøre en forskjell her, men det føles bare påtatt. 

Latteren på «I Bury The Living» hører i hvert fall ikke hjemme der, etter at Morrissey har bagatellisert tap av liv i krig. 
Her handler det om at soldater ikke tenker, ikke vet hvorfor de er i krig og bare gjør det de blir bedt om: 
«Give me an order, I'll blow up a border / Give me an order, I'll blow up your daughter». 

Det er både foraktelig, forkastelig og grunt, Morrissey, men ikke så ille som da han bagatelliserte 22. juli. 
Hvor er hjertet ditt? 
Nederst i grønnsaksgryta? 

Underlivet 

Han har noen typiske Morrissey-slengere her og der («This country is making me sick»), men det begynner å bli så forutsigbart at tekstene ikke er spesielt interessante. 
Noe er krigsprotest, men mest er han opptatt av underlivet - og ikke bare i pianoballaden «In Your Lap» 
(«I just want my face in your lap») og «When You Open Your Leg». 
I «I Wish You Lonely» synes han synd på seg sjøl, han som har vært ensom siden han ble født. 
I samme sang sparker han mot soldater som er så dumme at de ofrer sitt liv på kommando. 

Og denne ukritiske hyllesten til Israel i avslutningslåten med samme navn, hva er det? 
(«I can't answer for what armys do / They are not you»). 
Nei, men de velger lederne, Morrissey. 

Dette er bare ikke godt nok. 
