Rørende Spider-Man i leken tegnefilm
Den nye tegnefilmen er en surrealistisk lek med historien om Spider-Man, men også en fin historie om far og sønn 

FILM: 
Drømmen om å ha superkrefter, å kunne beherske den kaotiske verden på en ny og mer suveren måte, har vel bodd i millioner av barn. 

I «Spider-Man: 
Into The Spider-Verse», den nye animasjonsfilmen om superhelten Spider-Man, bevares denne barnligheten. 
Likevel er det i noen grad en film for viderekommende, for den som er interessert i superheltfilmen på et overordnet og konseptuelt nivå. 

Men Spider-Man er og blir den superhelten som er nærmest forbundet med det famlende menneskelige, en ung og lite verdensvant fyr som må ta stilling til alvorlige spørsmål, og denne siden av historien blir heldigvis tatt på alvor. 

Lek med tegneserien 

Den opprinnelige Spider-Man er Peter Parker, tenåringsgutten som blir bitt av en besynderlig edderkopp og plutselig kan klatre på bygninger. 
Men hovedpersonen i den nye filmen er Miles Morales, en mørk gutt i det moderne New York, en by der Spider-Man har levd og virket en god stund allerede. 

Animasjonen legger seg tett på det en gang så fortryllende, todimensjonale tegneserieformatet, og leker med fortellermåten derfra på en søt og livlig måte. 
Historien har en edderkopp i vente for Miles også, og snart opplever han selv at det kommer noe klebrig ut av hendene. 
Det finnes flere former for pubertet. 

Far og sønn 

Miles skal snart møte flere vesener fra andre dimensjoner som også er sin verdens spider-skikkelser. 
Også det er et lekent grep, nesten surrealistisk, som spinner videre på tanken om at det ikke er én enkelt utvalgt som er superhelten, det er enhver som gjør noe tappert. 
Likevel er det litt distraherende når det bryter forskjellige tegnestiler og talemåter inn i en film som såvidt hadde rukket å etablere sin egen verden. 

Men rammefortellingen er fin, med rørende øyeblikk. 
Miles leter etter samhørighet med de voksne mennene i livet sitt, med den staute, men noe firkantede politifaren og den mer uforutsigbare onkelen. 
Den ensomme gutten som lengter etter omsorg er en gjennomgangsskikkelse i slike eventyr, men når det skildres så varmt og følsomt som her, er det bare hyggelig å møte én til. 
