Onde Cumbie er Star Trek-stjerna
Ja, det er sånn at det smeller friskt i denne filmen også, så her kunne ha stått noe om kjernefysisk bølgende stolrader i de nye staskinoene. 
Men det skriver jeg hver gang. 
Så tenk heller på hvor stilig skurken er, at Simon Pegg framstår som behagelig Scotty, at Alice Eve er i et slags Eventyrland og at Zoe Saldana er et bidrag til bevegelsen Steinharde Kvinner Vi Er Stolte Av (også når de gråter). 
Og superskurken Cumberlatch! 
The man! 

Science fiction actioneventyr 

Star Trek into darkness 

USA. 
2013. 
2 timer, 12 minutter. 
11 år. 
Regi: 
J.J. Abrams.Med: Benedict Cumberbatch, Chris Pine, Zoe Saldana, Alice Eve, Karl Urban,Simon Pegg, Anton Yelchin, Leonard Nimoy. 

J.J. Abrams andre Star Trek-film bryter ingen filmatiskenaturlover, og den bryter ingen uopprettelige grenser, men filmen skaper ensuperskurk av formidabelt format. 
Benedict Cumberbatch, som spiller SherlockHolmes i TV-serie og er Necromancer i "Hobbiten", framstår som etslags mods-fint, britisk-ætta supermenneske med indiepop-lugg og en sånn kroppsom gråtone-kvinnene kjøper lenker for. 

Cumberbatch spiller Khan. 
Han infiltrerer filmen med sinmektige Shakespeare-stemme, og forteller en lojal far av den sorten som ikkeville ha sluntra pappapermisjonen for et Twitter-seminar i Setesdalen, at hankan redde den dødssyke dattera. 

Så smeller det i Riksarkivet, noe som får folket iStjerneflåten til å flagre flott med forskrekkelsene sine. 
Men før det: 
Kirk ogSpock rømmer vakkert over en vilter, rødflamma vulkan-planet dertredokkeliknende urfolk i gule skjerf skal beskyttes mot kunnskap. 
Den eneredder den andre, den redda er sur og admiralen sutrer, og vi har entradisjonell stjernedrama-start der den autoritets-vegreren (en mennesketypesom ikke lages lenger) må stå til ansvar for de ordrene han ikke fulgte. 

Ja. 
Det er Kirk. 
Nok en gang den pjokksøte Chris Pine medsovedokke-auene og Angelina-leppene, en behagelig fyr å dra på tur med, for detskjer i hvert fall noe. 

Mens han stadig småkjeftes med Spock, planlegger ledelsen åsende dem til Kronos for å fange den overmenneskelige terroristen, for han harstarta en slags enmanns-krig mot stjernesystemet og den ytre orden. 

Det skjer egentlig ikke en eneste filosofi-fremmende ting,for filmer som dette er vennligsinna oppregninger av smilende konflikt-alvor,og det skal de få ha i fred. 
The Enterprise er framleis en skjønn installasjon,en blanding av taco-sett og flyplass-askebeger. 
Klingons-hæren minner om enHarlem-gjeng i Skyrim-hjelmer, og de flyr skeinende brunskitne Knoksen-fugler.Estetikken er bråkul og passelig paradoksal. 
Heltene ser fortsatt litt pussigeut i sine gule og turkise curlingtrøyer, og tilhengerne av framtida bør merkeseg at folka både ringer i mobiltelefon og tekster ganske mye. 
Dette er en godforestilling for Netcom. 

Kvinnene har fått sin plass. 
Zoe Saldana spiller ennåhardhønna jente med det vorspiel-vennlige navnet Uhura, og admiral-datteraAlice Eve viser seg kvikt i bare victoria-en. 
Men søtere enn både Saldana, Eveog Pine er faktisk Leningrad-gutten Anton Yelchin, da han hyres som Scotty-vikari massjin' og piper Tsjernobyl-inspirert: 
"A risk of siriosly demeging thecore, sir!" 

Følg meg på Twitter: 
@arilabra 
