Anmeldelse:Jojo Moyes byr på mange grineøyeblikk, selv for en grinete anmelder 

Men formelen blir litt for synlig. 

Jojo Moyes' univers er et godt sted å være for lesere som liker å kjenne litt på følelsene sine. 
Gråte en skvett av rørende familiegjenforeninger og gode gjerninger, sukke over håpløse, men akk så gjenkjennelige mennesker, og le av snappy replikkvekslinger og klønete forviklinger. 

Hun traff en stor andel norske lesere rett i hjertet med «Et helt halvt år», og ikke minst fjorårets «Den ene pluss en», som begge toppet bestselgerlista. 
Hennes nye bok følger opp gjennombruddsromanen, i nøyaktig samme spor. 

Ikke les videre hvis du ikke vil vite hvordan «Et helt halvt år» ender. 

Grineøyeblikk 

Grineøyeblikk 

«Etter deg» teller 508 sider, og har fått plass til det meste som hører hjemme i en emosjonell fortelling: 
Opptil fleres livstruende ulykker, skjult farskap, forsømte barn og dyp kjærlighet, krydret med litt godmodig feminismediskurs, funderinger over meningen med livet og hvorvidt det er viktigst å finne seg selv eller stille opp for andre. 

Moyes er dreven i faget. 
Her er mange grineøyeblikk, selv for en grinete anmelder. 
Samtidig blir de alvorlige øyeblikkene raskt løst opp i avvæpnende humor. 
Det er trygt og behagelig, men formelpreget. 

Så også personene i boka. 
Det skal ikke være noen tvil om hvem som er helter og skurker, og hvem som egentlig er sånn halvveis ok, bare du lærer dem å kjenne. 
Sikkert er det også at vi skal heie på de jordnære sliterne her, spesielt hvis de er omsorgspersoner eller i omsorgsyrker. 
Snobberi er bannlyst, og nøkkelscenen i så måte er når Lou er invitert på Michelin-restaurant og — takket være den franskspråklige menyen - lures til å bestille uspiselig mat. 

Omstendelig 

Omstendelig 

Boka bærer preg av å være en ny roman av en bestselgende forfatter, der forlaget ikke har tatt seg bryet med å kutte vekk den overflødige halvparten av manuset. 
Noen av forklaringsmodellene, særlig når det gjelder den vanskelige tenåringen, er i overkant enkle. 

Likevel funker fortellingen stort sett som den er ment. 
Det er spennende. 
Det føles bra. 
Du får grunnet litt over livet. 
Bittelitt, i alle fall. 
