Elvira Nikolaisen:«Quiet Exit» 

(Sony BMG) 
Viraken rundt Elvira er ikke tilfeldig. 
Den er fortjent. 

Det ser like rart ut hver gang: 
Et ukjent navn er plutselig på alles lepper, uten at så mange egentlig har hørt vedkommende. 
Desto deiligere når denne ender opp med å levere varene. 
Hvilket Elvira Nikolaisen gjør her. 

«Quiet Exit» holder alle løfter singlen «Love I Can't Defend» gir: 
Det er gjennomarbeidet pop for modne mennesker i alle aldre. 
Produsent Knut Schreiner og de øvrige musikerne bygger en varm vestkystlyd rundt Elvira, der pianoet drar lasset og ingenting er digitalt. 
Alt høres ut som om det er spilt inn etter midnatt, i stearinbelysning. 
Den som søker organisk hygge til rødvinen, trenger ikke lete lenger. 

Den forseggjorte staffasjen ville vært en hemsko for mang en artist, men Elviras egenskaper som låtskriver og vokalist rydder bort all tvil om hvem som sitter ved roret. 
Stemmen hennes er makeløs; ru og rund samtidig, myndig, med en sår undertone som kler de følelsesladde tekstene utmerket. 

Låtene er så nydelig spisset at man glemmer at man har med en debutant å gjøre. 
«Quiet Exit» høres ikke ut som en debut, platen har ikke den rastløse energien mange artister vinner på i første runde. 
Til gjengjeld merkes det at Elvira har musikken i blodet; hun har holdt på med dette i mange år, alt flyter fritt og naturlig. 

«Quiet Exit» er en stille entré rent uttrykksmessig, men vær du trygg: 
Den vil bli hørt, og det fortjener den. 

Platen kommer ut 6. mars. 
