Def Jam:Fight for New York 

Def Jam: 
Vendetta var kanskje ikke noe kjempesuksess salgsmessig, men var et temmelig innovativt slåssespill. 
Nå er oppfølgeren ute, større, slemmere og tøffere. 
Og vi synes det ble riktig så vellykket! 

I våre øyne er kombinasjonen av hip-hop og slåssespill helt glimrende, selv om ikke alle er enige. 
Derfor likte vi det første Def Jam: 
Vendetta-spillet, men det hadde helt klart sine mangler. 
Oppfølgeren retter på noen av de, men har først og fremst my mer innhold. 
Vi synes det fungerer glimrende, vi. 

LES OGSÅ: 

Ideen er enkel: 
Ta en hel haug med rappere, noen skuespillere og andre kjendiser, og la de slåss med hverandre. 
Utføringen er imidlertid litt mer komplisert enn som så. 

Rett fra gata 

Hoveddelen av spillet er en karrieremodus. 
Du begynner med å skape en personlighet, som skal kjempe seg oppover i New Yorks knallharde underverden. 
Du kan selv justere hans utseende, høyde, vekt og til og med stemmen, og må velge hvilken av de fem tilgjengelige slåssestilene skal være hans favoritt. 
Selv om spillet i utgangspunktet handler om wrestling, kan du også benytte deg av streetfighting, kickboxing, og et par andre stiler. 
Selv om disse stilene har visse forskjeller, er de likevel ikke dramatisk varierte. 
Når alt kommer til alt, er det effektiv bruk av grep som avgjør kampene, ikke slag eller spark. 

Men kampsystemet føles likevel ganske avansert. 
Det er mange grep og spesialbevegelser å velge mellom, du trener stadig vekk opp karakteren din til å lære seg nye triks, og blir han sint nok, kan du utføre såkalte "Blazin"-grep, som er spillets ultimate, og mest spektakulære våpen. 

En annen ting vi liker veldig godt er spillets interaktivitet. 
Du kan slå motstandernes hoder inn i veggene eller til og med kaste dem rett inn i kommende tog. 
Tilskuerne er heller ikke akkurat passive - de kaster ofte våpen som flasker og jernstenger på gulvet, og disse kan du plukke opp og bruke. 
De vil også holde motstanderen (eller deg) slik at du får tid til å denge ham i fred og ro. 
Mange av spesialbevegelsene utnytter publikum, og det hele blir bare enda kulere. 
Resultatet er et skikkelig tilfredsstillende kampmotor som tar tid å beherske, men er veldig godt gjennomført. 
Men lett er det ikke - motstanderne er gjerne tøffere og raskere enn deg, og du vil måtte jobbe hardt for å kjempe deg gjennom spillet. 

Stil er nøkkelen 

I tillegg til å trene deg opp, kan du også bruke opptjente penger på ditt utseende. 
Vi synes denne delen av spillet er spesielt morsom, da mange av våre favoritt-klesmerker er representert her. 
Ecko, Fila, Jordan, Rocawear, Phat Farm eller Sean John...her er det bare å velge og vrake. 
Du kan kjøpe bling hos selveste Jacob the Jeweler, og utstyre føttene dine med Jordan 18 - genialt! 
Det er alltid moro med spill som inneholder sko eller plagg vi selv har i skapet. 
Vi forstår at denne delen av spillet forutsetter til en viss grad at du har sansen for streetwear, men det er jo tross alt denne målgruppen spillet retter seg mot uansett. 

Antallet karakterer i spillet har vokst enormt i forhold til den første utgaven. 
I det første spillet var det kun rappere tilknyttet Def Jam som deltok, i denne omgang er det langt flere. 
Fra store hip-hop-personligheter som Snoop Dogg, Method Man og Busta Rhymes, til komersielt mindre kjente, men meget respekterte artister som Scarface og Mobb Deep, til overraskende valg som Henry Rollins, Carmen Electra eller Omar Epps, du kommer til å ha mer enn nok karakterer å spille mot, og etter hvert også spille som. 

Soundtracket i spillet er naturlig nok hip-hop, og flere og flere låter låses opp etter hvert som du spiller. 
Grafikken, i hvert fall på PS2, er kanskje ikke den mest detaljerte vi har sett, men gjør godt inntrykk. 
Tilskuerne har tendenser til å være veldig firkantede, men rapperne ligner svært mye på seg selv (selv om utviklerne har kanskje lagt på et lag med muskler på noen av dem). 

Men unntak av små plager som lange lastetider og lite variasjon mellom kampstilene, må vi si oss svært imponert med Fight fo New York. 
Spillet er betydelig bedre enn originalen, har dyp spillbarhet og en korrekt attitude. 
Hip-hop-hatere bør holde seg langt unna, men har du et åpent sinn er dette et av de beste slåssespillene på lenge. 
