Langdrygt om parfyme
Det eneste jeg endte opp med etter å ha lest denne, var at jeg fikk lyst på ny parfyme. 

Det handler om 25 år gamle Ingrid, som drar til Grasse i Provence for første gang. 
Med seg i kofferten har hun en kasse med mange ulike parfymeessenser, som hun fikk fra sin far som nå er død. 

Hun drar til Provence for å finne ut mer om faren som jobbet med parfyme da hun var liten, for hun mistenker at han har en hemmelighet her i Italia. 
Derfor oppsøker hun fabrikken hvor han jobbet. 

Det tar ikke lang tid før man som leser aner hvilken hemmelighet han har skjult. 
Det føles svært forutsigbart hvordan det hele vil ende. 
Og det tar jo lurven av lesingen. 
Margit Walsø skriver godt når hun beskriver. 
Men hun beskriver mye. 
Veldig mye. 
Det føles som om det er svært mye overflødig tekst her, som lett kunne ha blitt strammet opp. 
Og innimellom disse lange og omstendelige beskrivelsene av folk og miljøer og kafeer og dufter, så kommer fakta på fakta om parfyme. 
Det virker som om forfatteren er aller mest opptatt av å spre kunnskap om parfyme. 
Og da kunne kanskje en faktabok om parfyme heller vært veien å gå? 

Det som derimot er bra med denne boken, er de mellommenneskelige beskrivelsene. 
Blant annet hvor mye en duft rommer - både følelser og minner. 
Og hvordan en duft kan få deg til å plutselig gå bakover i tid, til å huske situasjoner og personer og emosjoner og hendelser. 
Og dette er flott beskrevet. 
Ellers er dette en lettlest roman, noen vil kanskje kalle den chick lit, en slik bok man før kalte «dameroman». 

Men - jeg fikk lyst til å kjøpe meg en ny parfyme etterpå. 
Og det er da noe. 
