Kong Curling
Inne i boet, men et stykke fra midten. 

Curling er morsomt hvert fjerde år, når det er OL. 
Resten av tiden er dette en smal sport for spesielt interesserte. 

Det spørs om ikke Kong Curling også retter seg mot en målgruppe på samme størrelse. 
Ikke på grunn av sporten, men på grunn av den litt smale humoren. 

Filmen har mange visuelle lekkerheter, flere fargerike figurer og underfundigheter. 
Noen av landets beste komikere er stilt opp foran kamera, som Atle Antonsen, Linn Skåber, Steinar Sagen og Else Kåss Furuseth. 

Jeg lo litt, men dette er ikke den store latterfesten jeg hadde forventet. 

Vil redde treneren 

Truls Paulsen (Atle Antonsen) blir mentalt syk av å være curlinghelt, og havner på institusjon. 

10 år senere slipper han ut, med streng beskjed om ikke å oppsøke sitt gamle miljø. 
Kona Sigrid (Linn Skåber) skal sørge for det som verge. 

Men så blir den gamle treneren Gordon (Ingar Helge Gimle) alvorlig lungesyk, og Truls trosser forbudet for å samle sitt gamle lag, vinne curling-NM og redde treneren med premiepengene. 

Kjente fjes som rekvisitter 

Dette lille sammendraget høres kanskje enkelt og greit ut, men filmen bruker unødvendig lang tid på å etablere historien. 

Det brukes mye tid på å sette ulike figurer, som resten av historien egentlig ikke har særlig bruk for. 
Enkelte kjente fjes er kun rekvisitter. 

Det virker som om talentenes blotte nærvær er ment å fremkalle latteren, men jeg synes underholdningsverdien er middels. 
Vi vet at alle involverte er gode for mer, så jeg aner at det kanskje skorter litt på manusfronten. 

Sykelig detaljfokus 

Kong Curling er full av styggvakre detaljer, for eksempel i Linn Skåbers gyselige rosarede, Ane Dahl Torps hårete kunstmaling og Kåre Conradis overdådige krølleparykk. 

Den har også noen morsomme småroller, som Trond Fausa Aurvåg som fuglekikker og Bård Tufte Johansen og Harald Eia som curlingkommentatorer. 

Og filmen er morsomst når den dyrker sitt sykelige detaljfokus på curlingteknikk, noe den gjør litt for sjeldent. 

For svak historie 

Kong Curling er en blandet opplevelse for meg. 
På en side liker jeg den skrudde humoren som Atle Antonsen og regissør Ole Endresen også var med på å levere i den geniale tv-serien 
Ut i vår hage. 
På den annen side føler jeg at historien som fortelles blir for svak. 

Dette er jo egentlig en sportskomedie som prøver å skjule at den følger en velkjent Hollywood-oppskrift. 
Kanskje burde oppskriften følges tettere? 
Jeg tror for eksempel at det kunne vært en fordel å styrke konkurranseforholdet mellom Team Paulsen og Kåre Conradis Team Ravndal. 

For å bruke sportens egne begreper: 
Kong Curling er inne i boet, men et stykke fra midten 
