Restaurantanmeldelsen:Villa Paradiso forfører fremdeles Frogner 

Det er to og et halvt år siden Villa Paradiso åpnet filial på Frogner. 
Hvordan har det gått siden da? 

– 
Her var det fullt. 
Har vi bestilt bord? 
Spisevennen ser rundt seg rett innenfor døren til Villa Paradiso, der det står flere og venter. 
Heldigvis har Bordvenninnen sørget for bordreservasjon. 

– 
Jeg har møtt venninner fra nabolaget her for en kaffe eller et glass vin her, og de kunne fortelle at dette stedet er svært populært uansett hvilken tid på døgnet man besøker det, sier hun. 

– 
Ikke nok med det – gründer Jan Vardøen, som står bak Villa Paradiso både her og på Olaf Ryes plass, har også begynt å pusse opp gamle Frogner kino, og har sikret seg et hjørnelokale i Bygdøy allé, så snart er han utelivskonge ikke bare på Grünerløkka, men også på Vestkanten, sier Spisevennen. 

Høy stemning – og lyd 

Lokalet, som tidligere huset en kjøkkenutstyrsbutikk, er delt i flere deler. 
Lenger inne er det stappfullt av vennegjenger som tydeligvis har sommerferietreff, og oppe på mezzaninnen sitter folk tett i tett. 
Vi har fått plass i en liten krok like ved vinduet. 

– 
Her gjelder det å ikke bestille for store retter, mener Spisevennen. 
– Da risikerer vi at fatene ikke får plass på bordet. 

Det er så vidt Bordvenninnen og jeg hører ham: 
Lydnivået er så høyt at vi må trykke oss sammen ved bordet for å kunne føre en samtale uten å bruke utestemme. 

Nok å spise 

Spisekartet byr på mange klassiske italienske retter, blant annet pizza som bakes i steinovn. 

– Pizzaen fra Villa Paradiso på Grünerløkka er blant mine favoritter, så det vil jeg ha, sier Spisevennen. 
– De har også carpaccio til forrett, så da vet jeg hva jeg vil ha. 
Skal vi sjekke vinlisten? 

Bordvenninnen og jeg bestemmer oss for å dele et brett med ulike antipasti, og deretter vil jeg ha entrecôte. 
Bordvenninnen vil gjerne ha noe annet enn kjøtt, og bestemmer seg for gnocchi med gorgonzolasaus. 

Carpaccioen består av breasola med rikelig med parmesan og balsamico på toppen. 

– 
Jeg blir mett allerede før hovedretten. 
Dere får hjelpe meg, sier Spisevennen. 

Service på topp 

Vårt brett med diverse italiensk spekemat og skinke, ost, focaccia, aioli, salat og søtt er også god valuta for pengene. 

Spisevennen har i samråd med vår svært oppmerksomme og vennlige servitør funnet frem en flaske norditaliensk rødvin, Luisa, som har en fin balanse mellom syre og fruktdrevet sødme. 

– Stram og fin, men likevel bløt og behagelig, skryter Spisevennen. 

Lydnivået er heldigvis avtagende, det ser ut til at de mest høyrøstede selskapene er på vei ut, men nye gjester står tålmodig i kø for bord. 

Fett nok på fatene 

– 
Er dere klare for hovedrettene? spør servitøren, som har mer enn nok å gjøre denne kvelden. 

Etter litt venting er det vår tur å få maten. 

Mitt stykke entrecôte er ikke noe for småspiste: 230 gram rosastekt kjøtt toppet med gremolatasaus og cherrytomater, store, ovnsstekte potetbåter krydret med rosmarin og en raust anrettet salat ved siden. 

Biffen er deilig mør med en smørmyk fettrand som setter smak på retten. 

Bordvenninnens gnocchi har følge av en rik gorgonzolasaus som setter en spiss på de små potetkulene. 

– 
Dette er et godt alternativ når du er lei pasta og pizza på italiensk restaurant, mener hun. 

Spisevennen har også bare godt å si om sin pizza, der gorgonzola, italiensk bacon og fersk mozzarella skjuler seg under et lite tårn rucola overstrødd med pinjekjerner. 

– Sprø bunn, rykende varm, fin skorpe. 
Som å være i Napoli, mener han. 

En oppkvikker til slutt 

– 
Nå er jeg stappmett. 
Det er ikke mulig å få ned én bit til. 
Hva med et glass grappa for å fordøye maten? spør Spisevennen. 

Jeg er også blitt god og mett, men prøver en dessertvariant med limoncello og prosecco. 
Bordvenninnen har lyst på en oppkvikker etter maten, så hun tar en dobbel espresso ved siden av tiramisuen. 
Jeg tigger en skje av den fyldige desserten, som er betydelig mer mettende enn den ser ut til i den lille keramikkskålen. 

– 
Det er ikke billig, selv om de holder seg litt under prisnivået på vestkanten, mener hun etter at vi har betalt regningen. 

– 
Men vi får mye mat, innskyter Spisevennen. 

– 
Det er lett å skjønne at mange kommer hit: 
Villa Paradiso er et sted for alle fra åtte til åtti. 
Så du de to eldre damene som har sittet i hjørnet hele kvelden? 

Pent lokale 

Oppmerksom service 

Flere gode retter 

Andre gode bydelsrestauranter 

Kolonialen: 
Bistrostemning på Bislett 

Kverneriet: 
Burgermesteren på Majorstuen 

Publiko: 
Godt norsk ved Bogstadveien 

Smia: 
Ujålete gourmet på Østkanten 

Bar Brutus: 
Norsk gourmet på Grønland 

Hvaskjer: 
Gastrobar på Torshov 

Kampen Bistro: 
Ujålete gourmet på Kampen 
