Askerrevyen 2018:Surr i sansene 

Asker har Norges kanskje beste revyjazzband. 
Det redder ikke «Sansene bedrar» fra å være en nesten uforståelig revy. 

Askerrevyen fyller 20 år, og de har en stolt tradisjon å markere. 
I motsetning til de fleste andre revyer i Oslo og Akershus leier de ikke inn en profesjonell instruktør. 
Isteden står elevene for all tekst og regi selv under folkevalgt ledelse av fire kunstneriske – og administrative – revysjefer. 
Det står det respekt av. 

Men i jubileumsrevyen er det mange sketsjer som ikke helt henger sammen. 
De har godt skrevne replikker og originale ideer, men de ender opp som uforståelige, uforløste og litt for ofte: umorsomme. 

Slik anmelder vi årets skolerevyer: 
Vi skal ikke være bøller som knuser drømmer. 

Magisk sirkel til besvær 

Revyen har en rammekarakter ved navn Trylle-Trym. 
Vi ser ham i promovideoen på vei til en magisk sirkel, og revyen starter der videoen slutter. 
Han møter de andre magikerne og vil vise dem «hvordan sansene bedrar» gjennom en hel revy. 
Det vi skal se i Asker, er altså en opptaksprøve til en magisk sirkel. 
Det er riktig så originalt, og på papiret morsomt. 

Men Trylle-Trym holder seg for det meste backstage, og hva Den magiske sirkel får ut av sketsjene i Asker, skjønner jeg aldri fullt ut. 
Flere av numrene er riktignok relatert til sanser. 
Men både metagrep og magi forsvinner på veien. 

Sigrid Bonde Tusvik reagerer på toeranmeldelser, og får støtte og motargumenter. 

Logiske brister 

For at noe skal være morsomt, må man ofte ha en kontrast, en gjennomført karakter, en tydelig konflikt og/eller noe grenseoverskridende. 
Sketsjene i denne revyen mangler det meste av dette, slik at selv gode ideer faller i fisk. 

I et foredrag om hva man ikke bør gjøre på et intervju, er det hverken en sjefkarakter og/eller drøye påfunn. 
I en sketsj om Seljordormen blir turister lokket i elven, uten at vi forstår humor eller logikk. 
En klassisk gamlehjemssketsj, der gammel slavedriver møter gammel nazist, har godt skrevne replikker – men også den lider under logiske brister. 
Pleieren som først kjenner de eldre godt, er plutselig en ny vikar i sluttpoenget. 

I en sketsj om at fantomsmerter bør sidestilles med andre smerter, løper Fantomet rundt i trikot mens en lege snakker hysterisk kristiansanddialekt. 
Absurd teater? 
Nei, bare veldig vanskelig å forstå. 

Askerrevyen 2018 er to og en halv time med slike sketsjer. 
Revyen ville blitt bedre hvis revysjefene hadde kuttet antall nummer og jobbet mer med både poenger og prestasjoner. 

Gudesendt bandsjef 

Men Asker har en stor fordel: 
Revybandet. 
De teller tolv menn og kvinner, deriblant en norgesmester i piano – og en bandsjef som jammer som en gud på saksofon. 
Bandet står for sterke musikalske nummer gjennom hele showet og er verdt billettprisen alene. 
De har også en genuin spilleglede som gjør musikken langt morsommere enn sketsjene. 

I et av revyens bedre nummer, Titanic som radioteater, tøyser bandet med Céline Dion på blokkfløyte. 
Dette er et av øyeblikkene der det er et samspill mellom musikk og sketsj. 
Ellers spiller de i hver sin revy. 

Neste år håper jeg på mer samspill, strammere sketsjer og skarpere brodd. 
Med Askers dugnadsånd tror jeg at det ønsket kan oppfylles. 
