Slapp av med en franskmann!
Mandag i forrige uke nådde jeg et nytt livsstadium. 
Det føltes forfriskende med fransk film. 

Egentlig burde sånne følelser tilsi både at jeg er blitt middelaldrende dame og at jeg bor på Eiganes. 
Ingen av delene stemmer (faktisk ser jeg til Hetlandskirken i det fjerne mens jeg drømmer om ungdommen på Storhaug i 1998), men jeg kan ha kommet fram til Eiganes åndelig sett. 
Det kan også være at franskmennene er blitt så sjeldne at man savner dem, akkurat som middagsretten ferskt kjød og suppa. 

Filmen om 1600-tallets galliske Holberg er en skjønn liten fortidsromantikk med bevende utroskap og pene parker. 
Opprinnelig spilte Molière tragedie i romersk hjelm, og folk kastet noe som liknet komledeig på ham. 
Ved et uhell oppdaget den seriøse teatermannen sitt vidd, noe som antakelig aldri rammer Jon Fosse. 
Fordi far ikke vil betale kreditorene hans, må Molière drive gjøn med dem, og da ler alle overgivent. 
Det var andre tider. 

På den tida var ikke kunstnerne så avhengige av næringslivet, men de måtte forholde seg til en kandisert konge med frisyre som liknet eufemisert havreåker. 
Han likte komedier, akkurat som næringslivet. 
Men Molière måtte likevel ty til en sponsor i den lokale handelstanden da han skulle gjøre opp gjelda si. 
Den idiotiske kjøpmannen Jourdain visste ikke hvourdain og ville ha hjelp til forførelse fra en trena trusesnik. 

I Jourdains hus finnes en bråte forkastelige kynismer og hyklerier som teatermannen siden kan bruke i komediene sine. 
Men der er også fru Jourdain, som har en naken Rubens-rygg som Molière (under navnet Tartuffe) forelsker seg i da han ser hennes kveldsstell gjennom husets frittalende fenetre. 
De to blir venner i motlys i hagen, og siden kjøpmannen er en latterlig figur med en slags 1600-talls-hockey, blir de også sånne som ler nakne til hverandre i senga. 

Hovedrollen spilles av Romain Duris, og han ser ut som en intelligent glamrocker eller en Christer Falk med barracuda-bittet til sersjant Ripley. 
Innimellom de tidsvakre brodaljene, detaljettene og gireniene gjør han en vakker jobb som motkulturell. 
Laura Morante spiller kjøpmannshustru, og Fabrice Luchini en storarta idiot. 

Dette er ikke en biografi, men en romantisk historie om kjærlighet, svik og forsakelse. 
Egentlig har kjærlighet og forsakelse omtrent de samme motsetningene som Stoltenberg og Jensen, men på et magisk vis er de også i koalisjon. 
