Årets hardeste, tidigste og mest breiale rapalbum
Martin Hazy viser hvorfor han er en av Norges mest respekterte rappere. 

«Fåkk norsk rap» snerrer Martin Hazy (Steen-Hansen) på en «skit» rundt halvveis ut i debutalbumet «Oppkjørt & Nedkjølt». 

Rapperen, som til nå er best kjent fra gruppen Dårlig Vane, har unektelig et poeng: på et eller annet tidspunkt sluttet norske rappere å bry seg om ordkunst, rim-mønstre og stil. 
I stedet ville alle synge, mumle eller snakke mykt om følelser over glatte popmelodier. 

Alle musikkstiler har gått gjennom slike perioder. 
Men savnet etter nye, norske rappere som kan vise folk hvordan det egentlig skal gjøres, har vært merkbart. 
Flaks da at Hazy nå har laget årets hardeste, tidigste og mest breiale rapalbum. 

Sjelden har du hørt så mange låter som alle holder samme høye nivå. 
Deilig gyngende «Poenget», den uovertrufne flyten på «Start An Opp», rimene på «Dumpenger», den herlig arrogante «Lett for meg». 

Låtene er vidt forskjellige, men alt henger sammen, takket være en gjennomført stil og en nøktern produksjon. 

Produsent Thomas Breveglieri Bjørseth har snekret et perfekt lydbilde for Hazy. 
Moderne trap og basstung, syrete klubbmusikk sys sammen over klassiske boom bap-rytmer og minimalistiske melodilinjer, som alltid lar Hazys stemme få stå i sentrum. 

Breveglieri har lenge vært en produsent å regne med, men måten han her kombinerer gammelt og nytt på er oppsiktsvekkende. 
Melodiøst, men aggressivt. 
Fascinerende komplekst, men like ofte renskåret repetitivt og suggererende – det er slik det skal gjøres! 

«Kontroll» er skapt for klamme klubber, mens knallharde «Stopp Opp» foredler og fornyer det klassiske Dårlig Vane-uttrykket. 

Smått psykedeliske «Dum» er en elegant overgang til «Som Om», «Høyt» og «Litt Mer», tre låter hvor Hazy roer det hele kraftig ned og deler åpenhjertig om oppturer, nedturer, flukt og fest. 

Det virker som om Hazy gir de mange gjestene sine noe å strekke seg etter: Girson, Vågard, Imsito (Zeni Bois), KingSkurkOne, Angelo Reira, Jonas V, Lille Leon (612) og Amadou leverer alle bunnsolide vers, men særlig Imsito og Jonas V imponerer. 

«Oppkjørt & Nedkjølt» er slående lite kommersiell, så lite at låtene sannsynligvis aldri vil bli listet av P3. 
Ikke at det betyr så mye: 
Som Sushi X Kobe, A-laget, Kamelen og nettopp Dårlig Vane har vist, kan man fint slå gjennom også uten bransjefolket på sin side. 

Hazy fortjener det gjennombruddet, for det eneste virkelig negative man kan si om dette albumet er at det er så altfor, altfor kort. 

Fra tid til annen kommer det noen få utgivelser hvor alt klaffer, som man i ettertid kan se tilbake på og si at det hevet listen for sjangeren som helhet. 
«Oppkjørt og nedkjølt» føles slik allerede nå. 
