Hvordan vaske vekk et mordermerke
Hva ligger bak historier om at vestlige militære har mishandlet og torturert fanger til døde i Irak-krigen? 
«Kains merke» viser på fortreffelig vis dilemmaene som soldatene har havnet i. 

Assosiasjonene går til amerikanernes oppførsel i Abu Ghraib-fengslet. 
Men også britene har svin på skogen. 
Filmens handling ligner til forveksling en skandale i Basra i 2003 da britiske soldater drepte en 26 år gammel tobarnsfar og mishandlet seks andre irakiske sivile. 
I rettssaken etterpå ble bare én soldat dømt mens seks ble frikjent. 

Til tross for å ha gjort omfattende research av faktiske hendelser, understreker regissør Marc Munden at dette er fiksjon. 
Slik gir han seg selv frihet i framstillingen av en patrulje på fredsbevarende oppdrag i Basra. 

Her er den hardbarka patruljeføreren som tviholder på sin autoritet. 
Her er tøffe soldater som mobber livredde soldater. 
Her er to 18-årige kompiser, Mark og Shane, som prøver å holde maska og være lojale oppad. 

Miljøskildringen er god. 
Kameraføringen er tett på. 
Slik blir vi en del av den nervøse stemningen i regimentet og kan langt på vei forstå hvorfor de går brutalt til verks når sivile fengsles. 

Når slike historier avsløres i mediene, er det lett å fordømme. 
Det filmen klarer, er å sannsynliggjøre de psykiske og følelsesmessige grunnene til at unge menn lar aggresjonen få fritt utløp i handlinger som klart bryter med menneskerettighetene. 

Sterkest inntrykk gjør Gerard Kearns i rollen som Mark, den unge soldaten som ikke holder ut det han har vært med på. 
Også Matthew McNulty er troverdig som vennen Shane. 

Filmen minner om «I Terebintedalen» (The Valley of Elah) som behandlet traumer hos amerikanske soldater. 
Det «Kains merke» gjør i tillegg, er å påvise hykleriet i den britiske hæren. 
Der toer man sine hender og vasker mordermerket vekk. 
