Filmanmeldelse:«THE HUNGER GAMES: MOCKINGJAY - PART 1» 

Denne filmen er dømt til ikke å være god nok. 
Men jaggu er det kvaliteter – i drøssevis! 

Grunnen til at den alltid vil mangle noe vesentlig, er selvfølgelig at den bare er første halvdel av slutten basert på Suzanne Collins bestselgende serie. 

Del 2 kommer neste år. 
Det er for øvrig samme oppdeling som ble gjort med «Harry Potter»-filmene og «The Twilight Saga»: 
Avslutningen ble for omfattende til å lage en film av, derfor to. 
(Og sikkert mer lønnsomt, også!) 

THE HUNGER GAMES: MOCKINGJAY - PART 1» 

﻿På den annen side, og på tross av lunkne anmeldelser blant annet i britisk presse: 
Dette er en av de beste krigsfilmene jeg kan huske å ha sett på noen tid. 
For det er blitt en slags krigsfilm, mer enn noe annet. 
Mye av tenåringspreget er borte, Katniss Everdeen (Jennifer Lawrence) er blitt voksen – etter at hun i forrige film sendte en ødeleggende pil mot Panems korrupte og gjennområtne lederskap i Capitol. 
Hun befinner seg i foreløpig sikkerhet i Distrikt 13, og blir distriktenes symbolfigur The Mockingjay (Fugl Fønix, «den som fløy ut av asken») i det videre opprøret. 
Men ikke uten stor tvil: 
Capitol holder hennes elskede Peeta i fangenskap, og bruker ham for alt han er verd i sin egen propaganda. 

Hvorfor er dette så bra? 
Jo: 
Det er rett og slett godt drama med virkelig gode skuespillere. 
Jennifer Lawrence er den helt sentrale. 
Men birollene er strålende (også avdøde Philip Seymour Hoffman, her i sin aller siste, helt fullført rolle). 

Konfliktene mellom de private utfordringene og fellesskapets behov er finstemte. 
Terrortrusselen, og hvordan den gjennomføres av makthaverne, har (dessverre) stor aktualitet og er gjennomført både med innsikt og en viss anstendig tilbakeholdenhet. 
I en film der de kaotiske elementene er tallrike, har man ikke falt for fristelsen til å lage unødige sidespor eller tvilsomme dobbeltspill. 
Teknologien er tipptopp. 
Det finnes små, men meget velplasserte pusterom i form av ren menneskelighet i roligere former. 

Selvfølgelig venter vi på slutten; vi venter på slutten på sitrende spenning! 
Men i mellomtiden er dette utsøkt gode greier! 
