Nytt fra Lil Wayne:Ikke verdt ventetiden 

År med venting og en hær av produsenter resulterer i et kaotisk og altfor langt album. 

Lil Wayne, den originale rapperen med ansiktstatoveringer, er tilbake. 
Mange har ventet på dette femte albumet i Carter-serien, men juridisk trøbbel har ført til at platen stadig er blitt forsinket. 

New Orleans-rapperen har holdt på siden han var ni. 
Han er kjent som en hardtarbeidende artist med flere album som har solgt til platina. 
En rekke medisinske vanskeligheter, i tillegg til disputter med og søksmål mot plateselskaper, har bremset mye av Waynes produktivitet, og han er kjent for å utsette prosjekter. 

Siden han startet på dette i 2013, har en bataljon av produsenter kastet seg på et album som varer i helt uakseptable 87 minutter. 
23 låter er mye på et album hvor alle låtene holder høy kvalitet. 
Når de ikke gjør det, viser det bare en artist som ikke evner å være selektiv. 

Fylt opp for strømmetall 

Det er en kunst å kunne velge bort, og det er noe mange av dagens store hiphop-stjerner ikke får til. 
Dette fører til lange album fylt med låter av lav kvalitet, der hensikten utelukkende er å skape høye strømmetall. 

Dette har skjedd på Tha Carter V også. 
Lil Wayne har over en lang periode samlet opp låter av svært sprikende kvalitet og dyttet dem inn i et prosjekt som ikke lever opp til de høye forventningene. 

Schizofren samling 

Det er tydelig at mange av låtene er gitt liv etter at trap-sounden fra Atlanta ble den gjeldende lyden av listehiphop. 
Et lydbilde vi kjenner igjen fra artister som Travis Scott og Migos. 
Dette er ikke nødvendigvis negativt, og låten «Let It Fly» med nevnte Scott er faktisk en av albumets sterkeste. 

Det er bare at den schizofrene samlingen av beats og produksjon gjør det så utrolig slitsomt å holde tritt. 

Det finnes ingen rød tråd, og et album som varer like lenge som en spillefilm, kunne virkelig trengt et mer fokusert narrativ. 
Det er tydelig at låtene er laget på helt forskjellige tidspunkter, noe som skader helheten. 

En dyktig lyriker 

Når det kommer til Wayne selv, er det ingen tvil om at mannen er en svært dyktig lyriker – når han vil. 
Spesielt i låten «Mona Lisa», hvor han har med seg Kendrick Lamar, viser Wayne at han er erfaren i en sjanger der de fleste veteraner er småbarnsforeldre. 

Låten, en sang hvor begge rappere viser lyriske muskler, er nok den som blir en snakkis fra albumet. 
Like etter har Lil Wayne derimot helt glemt hvor god rapper han kan være. 
Låten «Open Safe» er sjokkerende dårlig fra en artist av dette kaliberet. 

Etter albumets ti første låter går det nedover, og summen er ikke verdt ventingen. 
Denne rapperen fortjener ikke statusen mange tillegger ham. 
I Lil Waynes fem år lange fravær har mange nye artister dukket opp. 
Og godt er det, for toppene er få og dalene mange på Tha Carter V. 
