Spillanmeldelse:«Kingdoms of Amalur: Reckoning» 

(VG Nett) 
Rollespillet «Kingdoms of Amalur» har faktisk en god historie, men det legger man knapt merke til fordi man er fullt opptatt med det helt fantastiske kampsystemet. 

«Kingdoms of Amalur» skulle egentlig ha vært et onlinespill. 
Utviklingen var faktisk godt i gang når prosjektet skiftet genre. 
Det var nok ikke noen dum idé, for resultatet har blitt et solid og massivt rollespill av nesten samme kaliber som selveste «Skyrim». 

Handlingen utfolder seg i «Faelands», en bit av Amalur som er på god vei mot å bli krigsherjet. 
En fraksjon fra de «gamle» og udødelige «Fae»-rasene har bestemt seg for å utslette de «yngre» og dødelige rasene. 
Delvis for å stoppe dem, og delvis fordi de synes vitenskap er gøy, har gnomene forsket på å gjenopplive døde sjeler i nye kropper. 

Det er ingen enkel oppgave, og da de til slutt klarer å gjenopplive én død sjel, blir forskningsanlegget oversvømt med slemminger. 
Heldigvis er det ikke bare snakk om en ny soldat til krigsmaskinen, den gjenoppståtte sjelen har en evne som er mer gudommelig enn selv evig liv. 

Han, eller hun, kan endre skjebnen. 

I Amalur er nemlig alt forhåndsbestemt av nettopp skjebnen. 
Det blir ganske så filosofisk, men i bunn og grunn så finnes det et skjebnevev som bestemmer hvordan alt skal gå og når folk skal dø. 
Men i gjenopplivningsprosessen så skjedde det noe, noe som gjorde at helten ikke er en del av skjebneveven, men derimot kan endre den. 

Plottet er interessant, men samtidig så komplekst at det kan lønne seg å følge godt med. 
Det er ikke alltid like enkelt, for spillet gjør alt det kan for å distrahere deg. 
Mengden med sideoppdrag, både enkeltstående og egne sideplott, er overveldende. 
Dessuten er «name-droppingen» så intens at man lett overser hva de betydningsfulle personene heter. 

VGD-bruker JCDenton: 
Syns det er et fantastisk spill, noe ala Deathspank bare uten humoren og litt mindre kaotisk kampsystem. 
Diskutér «Kingdoms of Amalur» her! 

Man blir heller ikke straffet for å skumme gjennom både historie og dialog, ettersom «Kingdoms of Amalur» er svært behjelpelig med å fortelle deg hvor du skal til enhver tid. 
Innbyggerne i Faelands er tydeligvis utstyrt med hver sin GPS-sender, for selv når oppdragsteksten sier at man skal «lete» etter en bestemt person, er vedkommendes nøyaktige posisjon merket på kartet med en diger, gul sirkel. 

Men akkurat det gjør faktisk ingen ting. 
Det kutter ned på «nedetiden» mellom det som «Kingdoms of Amalur» virkelig kan, nemlig selve slåssingen. 

Ved første øyekast virker ikke kampsystemet så altfor dypt, som rendyrket magiker finnes det for eksempel bare åtte ulike magiske formler. 
Men her handler det minst like mye om hvordan man bruker en magisk formel, som hvilken formel man bruker . 
Kampene er nærmere beslektet med «God of War» og andre action-spill, enn tradisjonelle rollespill. 

Magikeren min var ekspert på å kjempe med stav, og avhengig av hvordan jeg trykket, kunne han svinge den mot fienden, sende en ildmur noen meter fremover, eller sveve opp i luften og lade opp et skikkelig tøft eksplosjonsangrep. 

Hvordan man sloss bestemmes i stor grad av hvilke ferdigheter man spesialiserer seg innen. 
Disse er delt inn i «magic», «finesse» og «might». 
Avhengig av hvordan man fordeler ferdighetspoengene sine, kan man velge ulike erketyper, eller «skjebner», som gir ulike bonuser. 

Bruker man alle poengene sine i «magic», kan man ende opp som en «archmage» som blant annet får døde fiender til å sloss for seg. 
Velger man derimot både «magic» og «finesse», kan man bli en «shadowcaster» som lader opp mana'en sin ved å drepe fiender som flykter. 

«Kingdoms of Amalur» svikter heller ikke når det gjelder utvalget av våpen, rustninger, skjold og smykker. 
Alt er oppdelt etter de tradisjonelle fargekategoriene, selv om man med hell kunne vært litt mindre liberale med de gjeveste av dem. 

Skal man først snakke om svakheter, så synes jeg endel sideoppdrag kunne ha vært sløyfet. 
Noen av dem er meget godt laget, men de drukner litt i uinspirerte «let-og-søk» oppdrag som hører mer hjemme i onlinespill enn i store rollespill. 

Dessuten er den tilsynelatende massive spillverdenen delt opp i en rekke områder forbundet med smale passasjer. 
Frihetsfølelsen fra «Skyrim» slår aldri helt til. 

Når det er sagt, så er «Kingdoms of Amalur» et veldig godt rollespill. 
Kampsystemet er rett og slett det beste jeg noengang har sett i genren, og plottet er både dypt og interessant. 

Det river ikke «Skyrim» bort fra rollespilltronen, men det er jommen meg en god nummer to. 

PS: 
Spillet er testet på Xbox 360, men er også ute på PC og PS3. 

KINGDOMS OF AMALUR: RECKONING Plattform: 360, PS3 og PC Genre: 
Rollespill Alder: 18 Utvikler: 38 Studios/Big Huge Games Utgiver: 38 Studios/Electronic Arts 
Mer info 
