For mye av alt om ingenting
Regi: 
Lukas Moodysson. 
Med: 
Thorsten Flinck, Sanna Bråding, Bjørn Almroth, Goran Marjanovic. 
Svensk drama. 
18 år. 

Porno som helvete i en på alle vis forstrukket film om fire innestengte sjeler på to rom og et bad. 
Ulykkeligvis med kamera. 

Kan hende var det nødvendig. 
Etter småbydisseksjonen «Fucking Åmål» og hjerteskjærende «Lilja 4 Ever» må Lukas Moodysson ha kjent presset som en klo om hjertet. 
Om å toppe seg selv, overgå sitt refserraid mot all løgn og forstillelse. 

Etter «Ett hål i mitt hjärta» kan han puste ut. 
Nå stiller han på bar bakke. 
Et trolig langt behageligere sted. 

Jeg betviler ikke et øyeblikk Moodyssons ærlige hensikt. 
Han ser bare ikke ut til å ha visst hva han skal bruke den på. 
Fekter mot vindmøller med ville geberder, tar dristige fraspark i løse luften og topper med hensiktsløs effektbruk. 

Fire mennesker befinner seg i en selvvalgt, klaustrofobisk verden: en svinesti med to trange rom og et bad i en boligblokk i en drabantby. 
Husets fyllesyke pappa lever (?) av å lage pornofilm i stua. 
På et gutterom klamrer sønnen seg til rester av et fantasiliv. 
Fort ankommer pornofilmens faste aktører: en ung og pen pike, en ung og vakker mann. 
For å bli. 
Og bli. 
Gjennom opptak, fornedrelser, drikkegilder, renselser og nye fornedrelser. 
Gjennom snakk og tomme fraser, fyllerør og mer snakk. 

Nå og da søker den unge jenta tilflukt på badet. 
Dusjer og dusjer. 
Sover på gulvet med hodet under do. 
Snakker til speilet og gjør kjent at dette er hennes drøm. 

Pornoopptakene er dels barmhjertig kamuflert, dels pinlig direkte. 
Iblant variert med nærbilder av en maltraktert Barbie og Ken, iblant av en kunstig vaginamodell. 
På ett tidspunkt blir det farlig. 
Når de to menns aggresjon brått går over grensen fra spill til livsfarlig alvor. 

Hele tiden spør man seg selv hva de alle har der å gjøre. 
Hvordan de orker hverandres selskap, og å henslepe sine liv i denne bunnløse tristhet. 
Det er jo bare å gå ut døren. 

Det er kan hende Moodyssons hensikt er å vise at det nettopp ikke forholder seg slik. 
At pornoen korrumperer. 
At vårt samfunn er råtne saker, og fråtseriet er som porno. 
Med mennesker fanget av omgivelsene akkurat som filmens sønn av sin far. 

Jeg bare gjetter. 

Moodysson åpner ikke for forståelse. 
Han åpner ikke for noe som helst. 
Annet enn visjonen av en filmmann uten sak, men med desto større sinne. 

ELLEN MARGRETHE SAND 
