Mørkere alene
Ingrids solodebut gir henne rom til å dyrke en mørkere musikk. 

Bruken av fornavn som artistnavn kan både signalisere noe privat («jeg, Ingrid») og noe anonymt («hvilken Ingrid?»), og kan således gi rom for både det personlige og det fullstendig frislupne. 
Når Ingrid kaller seg Ingrid Helene Håvik, er hun blant annet sanger i kritikerroste band som HighasaKite og Your Headlights Are On. 
Bandene representerer et bredt tilbud av musikalske muligheter for henne, fra Highasakites lyriske rock med sterke folkelementer, til Your Headlights Are Ons frie lek med ulike rockesjangere. 
Så hva er motivasjonen hennes for å gi ut en soloplate? 
Hva slags uttrykkstrang begrunner denne? 

«Babylove» er en mørk messe av et album; svevende, mystisk, sakralt. 
Låtene går langsomt fremover, båret frem av Ingrids nedtonede kvinnestemme over en strøm av varsomme, melodiløse elgitarer og strykere. 
Vokalharmonier skaper estetiske brudd som løfter musikken. 
Tekstene varierer fra det detaljert brutale « I have this certain fantasy about you dying with cum in your mouth/that someone hating you as much as I do slits your throat» («Marianna») via det enkle repeterende («This is motor oil, baby») til det fremmende («Bomonti Sisli»). 

Platen er vellykket på egne premisser, den presenterer Ingrid som en artist med mørkere sider. 
En innvending kan være at låtene ikke er sterke som enkeltsanger, men det er egentlig et ønske om mer HighasaKite. 
Da savnes det heller større dristighet på lydsiden, et svartere mørke, en dypere støy, en mer overveldende lyd. 
Ambisjonen må være en lyd så stor at den fyller Nidarosdomen, og ikke bare en svartmalt nihilisthybel. 
