Dolly Parton tar full kontroll på alt
Det er kanskje ikke så lurt. 

ALBUM: 
Dolly Parton (65) gir ut album i en treårssyklus, til gjengjeld har hun på de to siste albumene skrevet nesten alt materialet sjøl (her med ett unntak, «Country Is As Country Does», co-skrevet med Mac Davis). 

Det er det ikke mange som gjør av Nashville-stjernene. 

Merkevare 
Hun tar godt vare på merkevaren Dolly også. 

Fornøyelsesparken Dollywood er kjent, og fra forrige plate, «Backwoods Barbie» (2008), har hun tatt full kontroll. 
Hun gir ut plater på eget selskap, skriver låtene sjøl — og er medprodusent. 
Kanskje kunne hun trengt en «djevelens advokat» som kunne strammet inn her og løftet litt der. 

Og 
— Dolly er «country to the bone», som hun synger i «Country Is As Country Does». 

Med unntak av hennes absolutte lavmål, patriotiske «For God And Country» (2003), tråkker Dolly Parton sjelden feil — hvis man ser bort fra tekstblødmer som «My love for you is deeper than the depth of any ocean / and as faithfull as the stars that grace the night». 

Harde tider 
Da liker vi henne bedre når hun fleiper med at vi må passe på å nyte livet «In The Meantime», mens verden går under. 
«Vi må ikke være så redd for å dø at vi glemmer å leve», synger hun. 

For — om sitt 41. album sier Dolly at hun «i disse harde tidene ville lage et oppløftende, positivt og oppbyggende album, fordi folk trenger å føle seg bedre». 

Hun skriver som vanlig låter om seg sjøl og om oppveksten på landet, som i «Just Leaving» og «Shine Like The Sun». 
Hun lovpriser det enkle livet på landet og, ja, hun passer på å prise han der oppe også. 
«The Sacrifice» handler om det hun har måttet ofre for å bli rik, som var hennes største drøm da hun var liten. 
Egne barn er en av tingene hun har måttet forsake. 

Tradisjonelt 
Med på laget har hun kjente bluegrassmusikere som Aubrey Haynie, Bryan Sutton, og Randy Kohrs, mens Alison Krauss og Emmylou Harris korer på nostalgiske «Somebody's Missing You». 

Det betyr ikke at «Better Day» er et bluesgrassalbum, tvert imot er det et popcountryalbum med et lite innslag av tradisjonell country og en bluesinspirert låt. 

Likevel blir dette for strømlinjeformet, oppskriftsmessig, klisjémettet og glatt for sitt eget beste. 
Dolly kan bedre. 
