Neil Youngs disipler
5 
Det er ofte de små observasjonene som skaper en god DeLillos-låt. 
Lars Lillo-Stenberg har et våkent blikk for verden rundt seg, og denne gang åpner han platen med "Nationaltheateret": 

Jeg henter en stol 

og setter meg ned 

ved siden av de 

som snakker og ler 

jeg smiler et smil 

som sier som så: 

Tenk ikke på meg. 

Han er outsideren, observatøren av andres oppførsel og samtidig den som ser ned på de andre og deres dumme snakk. 
Dette er Lars Lillo-Stenberg i konsentrert form. 
Hjernen hans er alene, han er tøff i pysjamas og kjæresten drar av sted med de dumme guttene hun spiller med. 

Ensom ulv 

Selv når han drar på tur med andre, som i "Kypriotisk blindtarm blues", havner han i en sykeseng alene. 
Hadde det ligget noen i nabosenga, ville det vært Neil Young. 

Selv en ensom ulv har sine sosial stunder, og "Lykkelig fyr" er en sang om turen hjem etter en vellykket one night-stand. 
En svevende tur i " denne byen som så mange hater ", men som her og nå er duggfrisk og pen. 
En lykkelig sang, med en flott sirkusmelodi. 

Den ubekymrede gleden varer ikke så lenge. 
I "Jeg vil være primitiv" sliter Lars Lillo-Stenberg med sin egen hjerne. 
" Det er slitsom å alltid være avansert ", synger han og ønsker han at han var like primitiv som andre mennesker. 
Outsideren er tilbake. 

Lundevall-låt 

Han er der i "Bedre før" også, men den er skrevet av Lars Lundevall som debuterer som låtleverandør i deLillos-sammenheng. 
En utmerket gitardrevet sang, som riktignok står i fare for å tippe over i det selvsentrerte – selv om akkurat det aldri har vært noe fremmed element for DeLillos. 

Derfra går vi over i noe som høres ut som en Lillebjørn Nilsen-intro i "Hei, dumme flue", før deLillos-varemerket er tilbake i refrenget. 
Igjen en sang om de små ting og om å være alene; en forstyrrende flue vekker Lillo-Stenberg, og dermed får han litt velkommen alene-tid: 
" De andre de sover noen timer til, og jeg kan gjøre hva jeg vil ". 

Gitarhelt 

Lars Beckstrøm står bak ett av de ti kuttene, og "Tiden tar" er en grei, musikalsk kontrast til Lillo-Stenbergs spinklere byggverk. 
Låten har en flott oppbygning som gjør at den forsvarer plassen. 

Vi vender tilbake til Lillo-Stenbergs verden i "Tapetser meg i gangen før du går", om forholdet som sprekker uansett hvor mye arbeid som er lagt ned i å gjøre huset til et lunt rede. 
Har han noen gang hørtes mer forsvarsløs ut enn i ordene " du sa du traff ham i går "? 
Selv en einstøing er sårbar. 
Sangen varer i ni minutter, ikke minst på grunn av trangen til å leke Neil Young med gitaren. 
Kanskje det fineste deLillos noen gang har gjort i den retningen. 

Neil Young har alltid vært helten i Lars Lillo-Stenbergs musikalske verden, og "Tapetser meg i gangen før du går" kommer ikke dårlig ut i en sammenlikning. 
Gitarene er også hjertelig til stede i "Disse dagene", et mer streit rock 'n' roll-nummer som runder av platen. 

Tilbake på topp 

DeLillos er inne i et godt spor. 
Fjorårets "Trist å være glad" var en ferd tilbake til gammel storhet, og oppfølgeren er av samme kaliber. 
Produsent er Bent Sæther fra Motorpsycho, opplagt et godt valg. 
Han har kompetansen som skal til når det gjelder tøff strengelyd. 

Beste spor: 
"Nationaltheateret", "Lykkelig fyr", "Jeg vil være primitiv", "Tapetser meg i gangen før du går". 
