Bok for nattbordet til Iselin Nybø
SAKPROSA: 
Marknadstenking kan korrumpera universiteta, åtvarar professor Dag O. Hessen. 
Han ropar eit viktig varsku, sjølv om det er verre i utlandet. 

Dag O. Hessen: 
Sannhet til salgs. 
150 sider. 
Res Publica. 

Ved sida av religionane er universiteta dei eldste institusjonane me har. 
Gjennom hundreåra har dei gitt menneska ny kunnskap og innsikt. 
Samstundes har dei – ofte under press frå mektige politiske og økonomiske interesser – utvikla ein etikk der den frie, uavhengige forskinga er sjølve fundamentet for universiteta si verksemd, og der rolla som kritisk danningsinstitusjon står sentralt. 

Tilsynelatande opplever universitet og høgskular ein gullalder. 
Forsking og høgare utdanning har større plass i samfunnet enn nokon gong før. 
Politikarar av alle slag snakkar varmt om kunnskapssamfunnet. 
Likevel er det uro i mange forskarmiljø. 
Er dei tradisjonelle universitetsideala i ferd med å forvitra til fordel for ein marknadsstyrt «kunnskapsindustri»? 

Kortsiktig nytte 

Dag O. Hessen er blant dei som nå slår alarm. 
Han er professor i biologi ved Universitetet i Oslo og gir i pamfletten «Sannhet til salgs» ei tankevekkande og skremmande skildring frå innsida av den nye universitetskvardagen. 

Hessen fortel om eit stadig sterkare krav om å dokumentera kortsiktig nytte av forskinga, og om tid og ressursar som går med til å formulera søknader der det blir ein kunst å leggja inn dei stikkorda som akkurat nå er politisk på moten eller økonomisk interessante. 
Hessen avviser ikkje at forsking og utdanning skal vera til nytte for samfunnet, og at universiteta må endra seg i takt med tida. 
Men han meiner at balansen mellom den frie grunnforskinga og den styrte og til dels kommersielt finansierte forskinga har endra seg dramatisk til fordel for sistnemnde. 

Dette gjer noko med forskarane og universiteta, slår Hessen fast. 
Du bit ikkje den handa som gir deg mat. 
I alle fall syter dei raskt veksande universitetsbyråkratia for at forskarane blir minte om det. 
Og kva skjer då med den kritiske samfunnsrolla? 
«Et universitet som er avhengig av oppdragsmidler kan vanskelig etterleve idealene om akademisk frihet og uavhengighet,» skriv Hessen. 

Snylteindustri 

Den mest uhyggelege delen av boka er skildringa av korleis det har vakse fram ein stor global snylteindustri av kvasi-vitskaplege tidsskrift. 
Dette er eit svar på kriteriet om internasjonal publisering som del av finansieringsgrunnlaget for universiteta, og mange stader også som del av lønna for den enkelte forskaren. 
Her har det dukka opp mange piratar som freistar med ein lettare veg rundt nålauga, naturlegvis mot rundeleg betaling. 
Denne ukulturen er også i ferd med å smitta over på dei velrenommerte tidsskrifta. 
Det er sjokkerande når Hessen opplyser at han nyleg betalte 15.000 og 20.000 kroner for å få publisert artiklar i «veletablerte og seriøse» tidsskrift. 

Tilsvarande gir Hessen fleire eksempel på juks med eksamenspapir og lureri av studentar som betaler dyrt for mindreverdige studietilbod. 
Forsøka på å marknadsorientera universitetssektoren har ein potensielt korrumperande effekt, åtvarar han. 
Dermed forvitrar også respekten for institusjonane og tiltrua til kunnskapen dei forskar fram og formidlar. 
Vegen blir lagt open for «fake science». 

Stopp opp! 

Norge er i den heldige stillinga at me har gått kortare ut på skråplanet enn mange andre land. 
Det innrømmer også forfattaren. 
Ennå er det mogleg å berga sentrale verdiar i den akademiske tradisjonen om politikarane har vilje og forskarane ryggrad til å forsvara dei. 
Hessens første råd er å stoppa opp: 
«Ikke gjør mer som beveger oss i retning av et markedsstyrt akademia. 
Ikke la ideologien gjennomsyres av mer businessmodell, mer snakk om produksjonsmål og mer ensretting mot kommersialiserbare innovasjoner.» 

Dag O. Hessen har ropt eit varsku som ikkje er nytt, men som likevel fortener å bli lytta til. 
Ikkje minst er det interessant at ein profilert realist nå tek bladet frå munnen, slik at det ikkje berre blir opp til dei vanlege mistenkte - humanistar og samfunnsvitarar - å målbera uro over utviklinga. 
Vår nye statsråd for forsking og høgare utdanning, Iselin Nybø, bør ha boka på nattbordet. 
