Bokanmeldelse:Christer Mjåset: 
«Det er du som er Bobby Fischer» 

Christer Mjåset legger seg nært opp til krimsjangeren i denne velkomponerte «Lillehammer-romanen», der en godt voksen mann reiser tilbake til sin oppvekstby for å delta i en begravelse. 

Motstrebende tvinges han til å konfrontere uavklarte hemmeligheter fra den skjebnesvangre sommeren da guttegjengen herjet, en nær venninne forsvant for godt og familien gikk i oppløsning. 

Jeg-fortelleren Håkon er 40 pluss og enslig. 
Han har ingen lyst til å delta i begravelsen til ungdomsvennen Kristoffer, som har omkommet i en bilulykke. 

Allerede på vei nordover føler han seg uvel. 
Framme på Lillehammer nærmest jages han av toget: 
Har han ikke sett konduktøren før? 
Under en spasertur treffer han gamlekompisen Per og blir med ham hjem. 
Etter hvert samles Kristoffers venner i kirken, og begravelsen starter. 

Rammefortellingen går over et døgn, fra Håkon ankommer og til han tar toget tilbake neste formiddag. 
Men det er i malende tilbakeblikk fra en høydramatisk sommer på 1980-tallet at romanen får dybde og perspektiv. 

Håkon var nemlig aktiv i en guttegjeng som stjal, oppbevarte og solgte gjenstander fra hus og leiligheter som gjerne sto tomme etter at eierne hadde blitt satt i fengsel for landssvik. 
I seg selv en oppsiktsvekkende historie. 

Men det handler like mye om Agnes, Håkons første store, ulykkelige kjærlighet, som andre i gjengen også hadde et godt øye til. 
Håkon og Agnes var to alen av samme stykke: sårbare ungdommer som fant sammen i et dypt vennskap da hormonene herjet, innestengt raseri boblet og kjernefamiliene krakelerte. 
Hennes forsvinning ble aldri oppklart. 

Kristoffer og Håkon var sjakkompiser og medlemmer av samme klubb. 
VM-matchen mellom Spasskij og Fischer ble gjerne tema da vennskapet fortsatte gjennom studietiden. 
Sjakkvennskapet inneholder en skjebnetung dimensjon som først avsløres helt mot slutten av boken. 

Mjåset skriver klart og enkelt, med en muntlighet som kler både hovedpersonen og historien. 

Men det er ikke språket eller settingen som gjør romanen original. 
Nattlige ekspedisjoner til skumle steder, plutselig sveipende billys og unggutter på vill flukt har vi lest om før. 

Det originale ligger i måten Mjåset samler og driver fram en historie der ungdomsliv og voksenliv, grenseoverskridende atferd og problematisk privatliv speiler hverandre. 
«Det livet man lever, velger man selv», tenker Håkon. 
Boken belyser de dypere lag av sannhet i denne trivielle setningen. 

Romanens første halvdel kan virke langsom og omstendelig, men det spisser seg til etter hvert. 

Når gravølet fortsetter i mer uforutsigbare omgivelser, ser vi at de gamle opplevelsene har satt varige spor. 
Uavklarte spenninger kommer til overflaten. 
Hvem var egentlig Kristoffer, gruppens leder? 
Tok han noen hemmeligheter med seg i døden? 

Mjåset skriver detaljert om et miljø han kjenner: 
Lillehammer i fortid og nåtid. 
Borgerlig mentalitet og følelsen av innestengt småby skildres også med betydelig troverdighet. 

Dette er en godt gjennomført roman som bør appellere både til unge og mer voksne lesere. 
