Deprimerende og kjedelig om samlivsbrudd
Hvor lenge er det egentlig interessant å se film om andre folk sine samlivsproblemer? 

Allerede et kvarter ut i «Praha» begynte jeg å lengte etter at den skulle slutte, og den følelsen slapp sjelden taket. 

Handlingen er i grove trekk denne: 
Faren til steinansiktet Christoffer (Mads Mikkelsen) har dødd i Praha, og derfor må sønnen reise dit for å hente liket med hjem til Danmark. 
De to har ikke hatt kontakt med hverandre de siste 25 årene. 
Kona til Christoffer er utro, og det vet han, og i Praha får hun også vite at han vet det. 
Så bruker de mange dager på å si stygge ting til hverandre, krangle, ha sex og avslutte forholdet. 

Samtidig må Christoffer treffe et knippe parodiske tsjekkere som prøver å forklare ham at han må sørge over faren. 
Personalet på sykehuset er verst. 
Ingen oppfører seg sånn. 

Likkjelleren ser ut som den nedslitte dusjen i en kommunal svømmehall i en underfinansiert kommune. 
Språkproblemer, tunggrodd byråkrati og flyselskaper som sender lik til Nairobi i stedet for København hører også med. 

De innfødte i Praha skildres som humørløse duster som ikke forstår forskjell på øl og kaffe. 
Maten er kjip, og de forstår ikke ironi. 
Som en kontrast filmes byen i store, flotte oversiktsbilder. 

Gjennom denne trøstesløse historien er det sannsynligvis meningen at vi skal få øye på hovedpersonens kamp for å få ekteskapet på fote igjen. 
Hva som er poenget med det, er ikke godt å si. 
