Slapt jungeleventyr
"Jungelgjengen" gjør seg best på tv. 

Målgruppen kjenner selvsagt opplegget fra NRK Super, men i tilfelle mamma og pappa ikke skulle ha fulgt med: 
Jungelgjengen er en umake bande med selvoppnevnte helter, som under ledelse av Maurits – en pingvin som vokste opp med en tiger til mor og derfor vagger rundt med oransje striper malt på kroppen – hjelper andre dyr med små og store problemer. 
Denne gangen truer erkefienden deres, den bombeglade koalaen Igor, like godt med å utslette hele jungelen. 

Flere av de animerte tablåene er riktig så flotte. 
De voksne får et gjenhør med "Eye of the Tiger". 
Den norske talen er for sikkerhets skyld tekstet. 
Men konkurransen på dataanimasjonsmarkedet er knallhard – Pixar la listen med "Toy Story" for godt over 20 år siden – og dette i og for seg hederlige franske forsøket kommer til kort på både den ene og andre måten. 

Ikke minst merkes det at "Jungelgjengen" egentlig ble skapt for 10–12 minutter lange tv-episoder. 
Disse enkle arketypene av noen figurer har rett og slett ikke personlighet nok til å engasjere i over én og en halv time, spesielt ikke når historien er så tynn at den må tværes ut med slapp dialog og umorsomme innfall for å fylle spilletiden. 
