Ei underlig salmebok til pynt
Et mangelfullt sammenrask har gitt ei underlig bok som levner forlag og forfatter liten ære. 

Harald Olsen øser av sine kunnskaper etter å ha gransket menighetsliv i Arendal og salmediktning i Aust-Agder gjennom flere år. 
En østlig slagside er forståelig. 
Likevel lager han kaffebords-boka «Salmer fra Sørlandet». 
Det er få kvinner i boka. 
Han har prestert å overse den viktigste av dem alle: 
Gustava Kielland som, på 1840-tallet da hun var prestefrue og misjonskvinne i Lyngdal, begikk slageren «O jul med din glede». 
Hun var, med sine minst 17 år i Lyngdal atskillig mer sørlending enn Anders Hovden som var kapellan på Lista i sju år, som er bredt presentert og illustrert med bølger mot noe jeg tror er Tromøyas steinete strender. 
Bildene er ellers i stor grad sentimentale klisjeer. 

Definisjonen av «sørlands-salme» er tynn. 
Utvalget diktere er skjevt. 
En salme består av tekst og melodi. 
Olsen interesserer seg bare for tekster. 

Han vier språkformen en smule oppmerksomhet, men de aller fleste er gjengitt i en nokså moderne form. 
Noen har en kaudervelsk blanding av gammelt og nytt. 
Det er en ulykke at ikke Olsen Bruuns og Zetlitz’ salmer er gjengitt i original. 
Når det heter at en av melodiene til en Zetlitz-salme er av Ryga 1527, steiler jeg. 
Var det Rügen det skulle stå, eller Stralsund? 
I salmebøkene står det «Hos Joseph Klug 1529», en boktrykker i Wittenberg. 

Hos Jørgen Moe rimer svak på tag (i troen svak, kommer jeg, imot meg tag), det burde være svag på tag eller svak på ta. 
Kombinasjonen av gammel og ny form blir bare klein. 

Gabriel Scotts vidunderlige Godnatt-salme er blitt forkortet til tre strofer. 
Den har opprinnelig syv, og er en sørlandsk variant av Petter Dass’ «Herre Guud dit Dyre Navn og Ære», like omfattende hele skaperverket, men mer sørlandsk i lynnet, trolig den vakreste salmen som er skapt her sør. 
Men den skulle altså forkortes. 

Til slutt er det funnet plass til Håvard Rem og Tore Thomassen. 
De er jo fra Aust. 
Men hvor ble det av Jens Gunderssen? 
Og Jens Bjørneboe? 
Enn Gaute Heivoll og Ivar Skippervold, for ikke å snakke om Børre Knudsen. 
Alle fra Vest-Agder, men dog fra Sørlandet. 
Denne boka tjener verken forlag eller forfatter til ære. 
