Nikon D90
TEST: 
Nikon sikter skyhøyt, men D90 er ikke alt den lover å være. 

Nikon er virkelig i siget på speilrefleksmarkedet om dagen, og med lanseringen av D3, D700 og D300 det siste året, har Nikon bygget opp en svært solid rekke med kamerahus i det øvre markedssegmentet. 

I forbrukersegmentet har Nikon også flere produkter; deriblant D90, som er dagens testprodukt. 

Vi var svært begeistrede for forgjengeren, D80, og da Nikon annonserte en arvtaker med langt bedre spesifikasjoner og filming i 720p, fikk vi umiddelbart vann i munnen. 

Og for all del - det er ingen tvil om at dette er et meget godt kamera. 
Dog må vi si oss litt skuffet over én ting. 
Mer om det senere. 

Gode spesifikasjoner 

Sammenlignet med D80, er D90 blitt vesentlig oppgradert. 
Mye er nemlig arvet fra storebror D300, og kameraet er derfor mer avansert enn sine typiske konkurrenter i dette markedet, men så er også prislappen noe høyere. 

Her er noen nøkkelspesifikasjoner (D80 i parentes): 

Oppløsning: 12,3Mp (10,0Mp) Sensor: CMOS, 1,5x crop (CCD, 1,5x crop) Skjerm: 3 tommer, 920.000 piksler (2,5 tommer, 230.000 piksler) 
Seriefoto: 4,5 bilder pr sekund (3 bilder pr sekund) Maks ISO: 3200, 6400 ukalibrert (1600, 3200 ukalibrert) Søker: 
Pentaprisme, 96% dekning, 0,96x forstørrelse (Pentaprisme, 95%, 0,95x) Batterilevetid (CIPA): 
850 bilder (600 bilder) Ekstra: 
Live view (ikke på D80), Filmopptak i 720p (ikke på D80), Støvfjerning (ikke på D80), Ansiktsgjenkjenning og 3D-tracking (ikke på D80), Korrigering av vignettering, fortegning og kromatisk feilbrytning (ikke på D80), innebygd RAW-konvertering (ikke på D80) 

Med andre ord har kameraet fått solide oppgraderinger i nesten alle ledd. 
Kameraet veier også 35 gram mer, selv om det utseendemessig er mer eller mindre helt likt. 

Tukter D300? 

Faktisk er D90 blitt såpass bra at Nikon med dette risikerer at det kaprer markedsandeler fra D300. 
D300 har riktignok noen ess i ermet, som raskere seriefotografi (6.5, men opp til 8 i sekundet med batterigrep), et mer solid kamerahus (som også veier mer), mer avansert autofokus, 14-bit prosessering og flere knapper, som gir raskere betjening for mer avanserte brukere. 

Dog har D90 også enkelte sider ved seg som overgår D300; for eksempel HD-filming, mulighet for å redigere bilder (inkludert RAW-filer) i kameraet og mer til. 

Solid førsteinntrykk 

Som med forgjengeren gir D90 et solid førsteinntrykk når du holder det i hånda. 
Grepet (og kameraet i seg selv) er større enn de fleste andre i denne klassen, og når du slår på kameraet og tar det første bildet, er wow-faktoren høy dersom du ikke har sett denne type skjermer før (den samme som sitter i D300 og oppover hos Nikon, A700/A900 fra Sony og 50D/5D mkII fra Canon). 

Hvis du er vant med søkere fra Sony, Canon, Pentax og Olympus i denne klassen, vil du sannsynligvis også bli begeistret fra hvor stor søkeren i D90 er. 
Her får du også godt med informasjon, inkludert hvilken ISO-verdi kameraet står innstilt på. 

Utseendemessig er det lite som skiller D90 fra D80. 
De fysiske ytre målene er identiske, og foruten små justeringer av knappeformer og -plassering, er det to ting som er forandret; nye utganger og nye knapper. 
Siden kameraet nå kan filme i HD er det en HDMI-utgang på siden, og live view har fått en egen knapp på baksiden, som seg hør og bør. 
I tillegg har Nikon plassert en ny «info»-knapp nederst i midten, som viser deg innstillingene for bildet som skal tas, samt gir deg mulighet til å endre enkelte. 
Denne informasjonen er også tilgjengelig i LCD-displayet på toppen av kameraet. 

Som vanlig er betjeningen basert på å holde en knapp inne og vri på et hjul for å endre innstillingen; en tilnærming som gjør at du blir veldig effektiv når du lærer deg å betjene kameraet, men som for nybegynnere kanskje er litt vanskelig i forhold til et menybasert grensesnitt, slik vi f.eks. finner i Canon EOS 450D. 
Ved å trykke på live view-knappen får du se et levende bilde på skjermen, men den kontrastbaserte autofokusen er, som på de fleste andre speilreflekskameraer, veldig treg. 
Her er det kun Sony Alpha A350 som virkelig duger. 

Menyer, menyer og menyer 

Selv om de fleste funksjonene du bruker er tilgjengelig via knapper utenpå kameraet, må du av og til inn i menysystemet, og her er det veldig mye å velge i. 
Faktisk så mye at vi synes oppbyggingen av menyene blir i overkant knotete, og at Nikon bør kunne løse dette på en bedre måte med såpass stor oppløsning tilgjengelig på skjermen (menysystemer er for øvrig det samme som på Nikon D300). 
Hva med ikoner? 

Alle menyene består kun av tekst, og hovedkategoriene er strukturert vertikalt i venstre marg, som gjør at det blir litt uoversiktlig å finne tilbake til hvor funksjonene er. 
Tilgjengelig er en avspillingsmeny, en opptaksmeny, en meny for retusjering og en for oppsett. 
Så langt er alt veldig bra. 
Men - i tillegg finnes det en meny for egendefinerte innstillinger, med menyvalg som går litt på tvers av de andre. 
Denne menyen består igjen av seks undermenyer, som hver består av en god håndfull innstillinger, og da blir det omtrent like rotete som dette avsnittet. 

Heldigvis er dine siste endringer lagret i en egen meny, så for å finne tilbake til det du nettopp stilte på, er veien veldig snar. 
Nikon får også plusspoeng for å ha et solid hjelpesystem innebygd i kameraet, og til tross for at D90 er Nikons første kamera med norske menyer, er det svært få språklige feil å finne. 

Her ser du noen eksempler på hvordan menyene ser ut på kameraet: 

Vi må også trekke frem avspillingsmodusen som et stort pluss. 
Her kan du vise opp til 72 miniatyrbilder på én gang, samt kalendervisning av ulike dager, der du kan bla igjennom bildene i et eget felt til høyre. 
Det hele er i tillegg svært raskt i bruk. 

D90 er spekket med små finesser som du vil sette pris på når du lærer deg kameraet å kjenne. 
Eksempelvis kan du tilegne knappen foran på kameraet til én av mange funksjoner; deriblant den siste innstillingen du endret, som kan være svært praktisk når du vil eksperimentere. 
Du kan også lage en egen meny med valgene du pleier å endre på, definere grensene for hvor fritt den automatiske ISO-en skal få lov å operere, samt korrigere fortegning, vignettering, kromatisk feilbrytning, røde øyne og lysne mørke partier direkte i kameraet. 

Mer avanserte fotografer vil også sette pris på at kameraet også kan styre to grupper av eksterne blitser trådløst (infrarødt). 
Dette er det kun Olympus og Nikon som tilbyr i dette segmentet. 

Solid ytelse 

I våre målinger yter D90 fra Nikon svært godt. 
Det fokuserer raskt og presist, og seriefotoytelsen er fremragende i denne klassen; marginelt bak det D200 hadde i sin tid da det ble sluppet på markedet. 

Oppstarten når du slår på kameraet er umiddelbar, og kameraet er jevnt over meget raskt i alle tenkelige situasjoner. 
Som nevnt lenger opp, er også batterilevetiden svært god med 850 bilder etter CIPA-standarden, der halvparten tas med og halvparten uten blits. 
Dette er 40% lengre enn D80 og mer enn noe annet kamera til under titusenlappen. 

Skuffende videofunksjon 

Vi ble ikke «blown away» da vi var på pressekonferanse og fikk se D90-filmene på kinolerretet, og etter å ha hatt kameraet på test, kan vi ikke si oss annet enn litt skuffet av det som hørtes svært lovende ut på papiret. 
Det er det flere grunner til. 

For det første kan du ikke bruke autofokus mens du filmer. 
Det synes vi er litt rart, siden du tross alt kan bruke autofokus når du bruker live view ellers (live view er nødvendig når du filmer). 
Du må også bestemme deg for blenderåpning før du begynner å filme, men på den positive siden, kan du også knipse stillbilder mens du filmer. 

Videre er det veldig vanskelig å treffe ordentlig med fokus når du bruker live view; spesielt når du filmer i mørket, men også i sterk sol. 
Vi prøvde for eksempel å filme en gatemusikant i Köln, men gjenskinnet fra skjermen gjorde det vanskelig å kontrollere om han egentlig var i fokus; noe vi smertelig fikk bekreftet da vi kom tilbake på hotellrommet. 
Videre er videoene av begrenset kvalitet, med noe hakking ved panorering, tydelig kompresjon og ullen lyd (i mono, 11kHz). 
Det er heller ikke mulig å koble til noen ekstern mikrofon (vind høres ikke bra ut), og det er vanskelig å holde et såpass stort kamera stødig når du vrir på objektivets zoomring. 

Selv om det selvsagt er gjevt å kunne filme med et bredt utvalg objektiver og stor kontroll over dybdeskarphet, er det ikke til å stikke under en stol at videofunksjonen blir svært begrenset på dette kameraet. 
Det skal imidlertid sies at dette er en funksjon ingen andre kameraer i denne prisklassen kan skilte med uansett. 

Svært god bildekvalitet 

Når vi så legger sutringen over videofunksjonen til side, skinner det som vanlig ekstra av Nikon når vi begynner å snakke om bildekvalitet. 
D90 leverer i følge Nikon de samme bildene som storebror D300, og det er ikke småtterier. 

Støynivået er betydelig bedre enn på D80 - ja, faktisk går det helt fint å ta bilder ved ISO 1600 der det er nødvendig, uten at det går veldig ut over bildekvaliteten, og D90 fremstår som det beste kameraet av de vi har testet med tanke på støy på høye ISO-verdier (støyreduksjonen kan også stilles mellom av, lav, middels og høy). 

Her er et eksempel fra innsiden av Kölnerdomen, tatt håndholdt med ISO 1600: 

Det Nikon i tillegg er spesielt gode på, er lysmålingen. 
Det betyr at du i de aller fleste tilfeller får veldig godt eksponerte bilder når du overlater lysmålingen til kameraet, og kameraet er en fryd å bruke de fleste situasjoner; kanskje med unntak av innendørsbilder under vanlig lampelys, der den automatiske hvitbalansen ofte gir et gulstikk i bildene, men der vi ble overrasket over at den automatiske hvitbalansen faktisk gav mindre gulstikk enn innstillingen for lampelys. 
Enkelte ganger har vi også sett det nødvendig å kompensere ned eksponeringen. 

Standardinnstillingen med tanke på skarphet er litt i det mykeste laget etter vår smak (3 av 9), men dette lar seg justere i menyen. 
Dynamikken er også god, spesielt i høylysene, men mørke partier har en tendens til å bli klippet sorte. 

Vi har brukt kameraet med det nye kit-objektivet; et Nikkor 18-105mm f/3,5-5,6 VR-objektiv med innebygd bildestabilisering. 
Denne stabiliseringen fungerer meget godt. 
Vi gjorde en test håndholdt med brennvidde tilsvarende 60mm (40mm på dette kameraet) og tok 20 bilder på henholdsvis 1/60s, 1/30s, 1/15s, 1/10s og 1/5s. 

For hver lukkertid noterte vi så hvor skarpe eller uskarpe bildene var, som vi rangere fra 1-3 der 3 betyr at bildet var helt skarpt, 1 betyr at det var tydelig uskarpt og 2 der det hadde uskarpe tendenser. 

Her er resultatene vi fikk: 

Dette antyder at objektivet stabiliserer rundt 3 trinn, som også er den oppgitte verdien fra Nikon. 

Ellers holder objektivet høy kvalitet byggmessig, selv om vi gjerne skulle hatt en indikator på fokusområdet, som hadde vært spesielt nyttig ved filming. 
Størrelsen gjør at du kan ha solskjermen satt på «feil vei», men allikevel ha god mulighet til å zoome, og den manuelle fokusringen føles akkurat passe tykk og responsiv. 

Objektivet presterer relativt godt bildemessig - kromatisk feilbrytning er så godt som fraværende på JPEG-bildene, men det er på grunn av at kameraet har innebygd fjerning av kromatisk feilbrytning - faktisk er den langt mer tydelig i RAW-bildene. 
Fortegningen er også tydelig på vidvinkel, og på tele ser vi en moderat puteforvrengning. 
Vignettering er også begrenset, men som sagt er dette også noe kameraet korrigerer for. 

Konklusjon, Nikon D90 

Nikon D90 er et svært godt kamera. 
Det er det liten tvil om. 

Det har meget god byggekvalitet og føles solid. 
En STOR søker og høytoppløselig skjerm er prikken over i’en som gir et svært godt førsteinntrykk, og D90 er også spekket med funksjoner og finesser, deriblant filming i HD-oppløsning. 

HD-filming er imidlertid et hypet salgspoeng etter vår mening. 
Videokvaliteten er ikke veldig god, lyden er ullen, og det er vanskelig å fokusere riktig både i svakt lys og sollys. 
D90 blir derfor på ingen måte en erstatning for et konsument-videokamera, og siden dette er noe du naturligvis betaler ekstra for (prislappen er over 2.000 kroner høyere enn D80 og omtrent på par med f.eks. Pentax K20D), er det med en viss tvil vi triller en sekser til Nikon D90. 

Sitter du på en D40 eller D40X, eller er over middels fotointeressert på jakt etter et nytt speilreflekskamera som byr på litt mer enn de billigste, er D90 uansett en klokkeklar anbefaling fra vår side. 
Forvent imidlertid ikke at du kan pakke bort videokameraet. 
