Dekonstruert forelskelse
Skarp og sår analyse av en kjærlighetsaffære der HUN er mer forelsket enn HAN. 

Lena Andersson: 
«Rettsstridig forføyning. 
En roman om kjærlighet » 

Frist og interessant fortelling om kjærlighet. 

Roman, 182 sider. 
Kr 349. 
Gyldendal 

Skarp og sår analyse av en kjærlighetsaffære der HUN er mer forelsket enn HAN. 
Ester Nilsson er en respektert lyriker og essayist. 
Hun har lenge beundret den berømte eldre videokunstneren Hugo Rask. 
Da hun endelig treffer ham på et seminar, slår beundringen ut i het forelskelse. 
Han er ikke uimottagelig for smiger og sjarm, men i utgangspunktet mindre interessert i en relasjon enn hun er. 

De pleier omgang, spiser middag sammen, diskuterer timevis, men det tar tid før Ester oppnår det som fyller hennes tanker og lengsler dag og natt: å komme til sengs med sitt idol. 
Når det endelig skjer, mener hun at de har passert en grense, at vennskapet går inn i et forpliktende kjærlighetsforhold. 

Men slik ser tydeligvis ikke Hugo det. 
Han er travel, ettertraktet, ringer ikke ofte, synes mer opptatt av sine egne interesser og behov enn å tilfredsstille Esters forhåpninger. 
Så Ester lider. 
Om denne fundamentale, ur-banale kjærlighetslidelsen handler romanen. 

Det skal godt gjøres å gjøre et slikt innhold friskt og interessant. 
Det klarer Lena Andersson ved å frysetørre sin beretning - som i parentes bemerket bærer alle tegn på å være selvopplevd, men fordi vi (heldigvis) ikke er svenske, slipper vi å bry oss med hvem som kan ha stått modell her. 

Andersson velger, som sin hovedperson, den analytiske tilnærmingsmåten. 
Hun behandler utviklingen av Esters og Hugos forhold som et preparat på en glassplate. 
Følelseskaoset blir abstrahert, det Ester smerter etter, er å forstå. 
Hun disiplinerer seg i lengselen, vil ikke være påtrengende. 
Som en skolejente tolker hun og omfortolker hvert minste «tegn» fra Hugo. 

Det skjer med en oppmarsj av filosofiske og psykologiske begreper. 
Lidelsen er den samme. 
Hun prøver ut en rekke «avvenningsmetoder», men alle kloke, intellektuelle argumenter krasjer straks han sender en sms. 
Selvbedraget er dypt tragisk og samtidig tragikomisk, og smertefullt gjenkjennelig. 

Til slutt velger hun provokasjonen som utvei. 
På en fest utfordrer hun hans klisjéfylte venstreradikale ideer. 
Hun viser sin intellektuelle overlegenhet, men angrer etterpå. 
Hun oppsøker ham igjen, ennå med et håp om forsoning, men finner ham sammen med en annen kvinne. 
Først da innser hun sin stilling og kan begynne å bearbeide sorgen. 
Igjen har fornuften tapt for følelsene. 
Kloke analyser hjelper ikke. 
Som det står på siste side: 
Da finnes det ikke mer å forstå. 

Boken er oversatt av Knut Johansen. 
