Bokanmeldelse:Ingvar Ambjørnsen: 
«Farvel til romanen. 
24 timer i grenseland» 

En juninatt i 2010 sluttet Ingvar Ambjørnsen å skrive romaner. 
Nå er det blitt bok av det. 

«Farvel til romanen. 
24 timer i grenseland» heter boken, passende nok. 
Den begynner idet Ambjørnsen forlater tastaturet og vi følger ham ut på en nattlig vandring i Hamburg. 
En by han har bodd og skrevet i gjennom mange år. 

Mye står på spill. 
Ingvar Ambjørnsen har ikke fått skrivesperre, han har mistet selve troen på diktningen. 
Det er alvorlig når man har viet sitt voksne liv til nettopp å dikte. 

Teksten lar seg ikke umiddelbart kategorisere, men fremstår som en hybrid mellom essayet og en liten fortelling. 
Ambjørnsen skriver nært og tilstedeværende om timene etter at det sa stopp, og via tankesprang og tilbakeblikk om forfatterskapet sitt: 
Hvordan han fikk ideen til Elling, hvordan han gikk opp hovedpersonens rute mens han skrev romanen «Innocentia Park». 
Hvordan noen bokideer aldri ble mer enn et anslag. 
Og om angst og alkohol, mørke kneiper og grønne planter. 

Parallelt går teksten – i likhet med Ambjørnsens roman av året, han sluttet jo ikke virkelig å skrive romaner – også inn i flere aktuelle bokdebatter. 
Volden i skandinavisk krim, grensene for den såkalte virkelighetslitteraturen og kommersialisering av bokmarkedet tematiseres på ulike nivåer. 

«Farvel til romanen» er utgitt på lille Flamme forlag. 
Det er et mer alternativt underbruk av Ambjørnsens faste forlegger Cappelen Damm, og dette sidespranget ser ut til å ha passet prosjektet godt. 

Espen Fribergs enkle, men treffende illustrasjoner gir også utgivelsen en ekstra dimensjon. 
Bruddet med det vante romanformatet har i det hele tatt noe lekent og friskt over seg. 

Samtidig får man en klar følelse av at dette også er nettopp romanforfatteren Ingvar Ambjørnsen som iscenesetter seg selv – at også denne teksten har noe av romanens diktning i seg. 
