Supre svensker
Etter å ha hørt utallige knallharde Inferno-band med høyt tempo, full fuzz og knurrende og skrikende vokal, var det deilig med et melodisk avbrekk i regi av svenske Tiamat sent på påskeaften. 

Veteranbandet startet, tidlig på 90-tallet, i et dødsmetallisk landskap, men utviklet seg i løpet av de første platene til noe helt annet. 
Musikken slik den framstår i dag, er mer fengende, mer eksperimentell. 

Tiamat har gitt ut en god håndfull svært bra album. 
Ingen koring på boks gir et mer organisk uttrykk live enn på plate, og det fungerer utrolig bra. 
De usedvanlig dyktige musikerne tar seg også visse improvisatoriske friheter, noe som gir bandet i konsertformat et forsprang på mange andre. 

Utvalget av låter denne kvelden var så langt opp mot det ultimate man kunne komme. 
Her var omtrent alle de beste sangene med, selv om det er vanskelig å trykke en lang karriere inn i et sett på en liten time. 

Vokalist og frontfigur Johan Edlund må også berømmes. 
Både for sine vittige innspill mellom sangene, og for sin klingende musikalske stemme. 
At den svenske aksenten er så framtredende, gjør bare det hele enda mer sjarmerende. 
Book dette bandet til Folken, Johnny! 
