Biff à la brygga
Café Albertine har skiftet kjønn, men holder fortsatt bare grei Aker Brygge-standard. 

- Dette er ikke et sted for turister med dårlig tid, observerte Fredag mens et gigantisk cruiseskip la ut fra Akershuskaia. 
Utsikten var det definitivt ikke noe å si på fra utebordene på Albert Bistro, det nyåpnede spisestedet i lokalet som tidligere huset Café Albertine, rett innenfor Lekteren på Aker Brygge. 
Serveringstempoet, derimot, var det en del å utsette på da Robinson og Fredag var innom en solfylt ettermiddag. 

Aker Brygge er under rehabilitering for å møte konkurransen fra Tjuvholmen lenger ut, og flere av spisestedene er oppgradert. 
Albertine er blitt Albert, og menyen er blitt mer rendyrket fransk. 
Det serveres frokost fra 07.30 — formodentlig til meglertyper som er kastet ut hjemmefra — og seinere lunsj og middag. 

Menyen er rikholdig, men ikke like omfattende som bildene på Facebook lover. 
Til Robinsons skuffelse var både moules frites og bouillabaisse fjernet fra lista over hovedretter, og dagens fisk var nå eneste sjøgående representant blant hovedrettene. 
Til forrett valgte Fredag den strengt tatt ikke hundre prosent franske komposisjonen tunfisktartar med avokadokrem, kapers og yuzu, mens Robinson gikk for foie gras på fransk toast med fikenkompott. 
Tunfisktartaren var kjedelig, og manglet syren som sitrusfrukten yuzu burde stått for. 
Den pannestekte gåseleveren var silkemykt dekadent og aromatisk, med fin stekeskorpe og et lite dryss Maldonsalt. 
Men som Robinson observerte: 

- Det skal da også godt gjøres å feile med denne råvaren. 
Her handler det mest om at kokken ikke kommer i veien. 
Ved siden av de øvrige hovedrettene tilbyr Albert Bistro en rekke kjøttretter fra robotagrillen som man selv velger tilbehør til. 
Fredag gikk for lammekoteletter og ba om blåmuggost til, i den tro at dette var en saus. 
Robinson bestilte entrecote med béarnes og pommes frites, men kelneren insisterte på at rødvinssausen var bedre, så da ble det begge deler. 

Vinutvalget var beskjedent, og valget falt på en Crozes Hermitage fra Ogier. 
Robinson prøvesmakte, og konstaterte at det ikke var snev av kork. 

- Kork gjør ingen forskjell så lenge den ikke er dårlig, sa kelneren. 
Han lot vinen stå, så den kunne «få lufte seg litt». 
Men dekantert var vinen ikke, så luftingen skulle visst skje gjennom flaskehalsen. 

Serveringen var blitt gradvis tregere utover i måltidet, og hovedrettene lot virkelig vente på seg. 
Da de kom, ble de servert på trefjøler, med potetene i små frityrkurver. 
Fredags koteletter kom med en skål med biter av blåskimmelost. 
Robinsons béarnes hadde også fått plass sammen med lammet, der den ikke hadde noe å gjøre. 

- Ettersom jeg ikke har saus, er det bra at kjøttet er saftig og riktig grillet. 
Men dette smaker mer sau fra New Zealand enn norsk lam, konstaterte Fredag. 

Fredags kjøtt var også godt, men på grensen til overstekt. 
Kelneren forsikret at béarnesen var laget fra bunnen av, men den manglet både smak og tekstur man forbinder med ekte, hjemmelaget vare. 
Bordelaise-sausen var bedre, skjønt den smakte mer salt enn vin. 
Pommes fritesen var grei, men ikke mer, og aspargesbønnene var av den oppkuttede, pjuskete typen man fort kan mistenke har vært en tur innom fryseren. 

- Det er mer Big Horn enn Brasserie France over dette, konstaterte Robinson. 

Så stoppet serveringen nesten helt opp. 
Etter å ha fått mast seg til et par dessertmenyer, måtte de påkalle tre ulike kelneres oppmerksomhet før de fikk bestille en créme brûlèe og en kouign-amann, en bretonsk butterdeigkake. 
Kaffe og dessert kom i omvendt rekkefølge. 
Fredags americano smakte vanlig traktekaffe, Robinsons espresso smakte automat. 
Da dessertene til slutt materialiserte seg, var kaken med det umulige navnet en positiv overraskelse; rik, søt og saftig. 
Robinsons créme brûlèe var derimot en nedtur. 

- Pass opp for skålen, den er varm, sa kelneren. 
Det var skålen ikke, og den sukrede overflaten bar heller ikke nevneverdig preg av nylig omgang med gassbrenneren. 
Selve vaniljekremen var tynnere og mindre smaksrik enn en perfekt créme brûlèe skal være. 
Mens Robinson og Fredag ventet - igjen litt for lenge - på å få betale, la de merke til at en eldre, noe værbitt herre på nabobordet fikk sitte med et glass melk og en brødkuvert. 
En sympatisk gest fra et spisested som bør legge seg hardere i selen om en regning på drøye to tusen kroner for to skal føles som en fornuftig investering. 
robinson&fredag;@dagbladet.no 

Velg en tag for type anmeldelse! 
En av disse: 
