Elev ved engleskolen
«Mr Morgan's Last Love» handler om kompliserte menn og enkle drømmedamer. 

FILM: 
Det finnes en slags kvinnelig emosjonell fantasi som er fremtredende i en rekke kjærlighetshistorier: 
Drømmen om å være den som klarer å låse opp en lukket mann, å frelse ham gjennom sin forståelse og kjærlighet. 

Ingen gullgraver 

Nå er ikke «Mr Morgan's Last Love» noen tradisjonell kjærlighetshistorie. 
Matthew Morgan (Michael Caine) er en aldrende enkemann i eksil i Paris, i ferd med å isolere seg fullstendig. 
Han kommer ut av skallet i møte med den unge, omsorgsfulle danselæreren Pauline (Clémence Poésy), men hun blir, heldigvis, en slags opphøyet engel for ham og ikke en potensiell kjæreste. 

Matthews to voksne barn, på sin side, som flyr over Atlanteren etter farens selvmordsforsøk, aner en gullgraver i Pauline. 
Hun, på sin side, går inn for å reparere de oppflerrede familiebåndene mellom de tre. 

Uten egne behov 

Regissør og manusforfatter Sandra Nettelbeck gjør Pauline til alt for mye av en uendelig empatiserende drømmedame, så godt som fri for egne behov og skarpe kanter. 
Hun er uinteressant, Matthews pasjonerte forsvar av hennes åpenbart edle hensikter likeså, og dette gjør store deler av filmen flat og friksjonsfri. 

Matthews ekteskap blir også beskrevet som en slags idealtilstand med en kjærlighetsfull kvinne fri får dårlige egenskaper. 
Nå finnes det selvfølgelig varme, gode ekteskap, men nære relasjoner som ikke har noen debatt eller spenning i seg, der intimiteten ikke inneholder (og styrkes av) utfordringer, blir fort vanskelig å tro på og interessere seg for. 
Særlig på film. 

Forskjønnet 

I familiehistorien til Matthew og barna er det mye mer grums, og mye mer gnist. 
Sårheten til de to som har hardnet til, kanskje fordi de følte at faren var mer interessert i moren enn i dem, er stikkende. 
Denne delen av historien er den mest levende, og Caine er, som så ofte, overbevisende i å vise frem både den tyknede overflaten og følelsene under. 
Oppgjøret tas i et Paris som er gråsjattert, men (om mulig) lett forskjønnet - slik også det indre landskapet er i denne ektefølte, men for grunne følelsesfilmen. 
