Oslo-Stompa er ikke så bra
Den andre Stompa-filmen hvilte på laurbærene, og var dessuten en fortløpende Pepsi-reklame. 
Ivar Aasen er bytta ut med Aasmund Olavsson Vinje på Brandts kontor, og Tørdal begynner å få langt hår. 
Men handlingen blir treig etter hvert. 

«Stompa selvfølgelig»: 
Norsk familiekomedie. 
1963. 
1 time, 20 minutter. 
7 år. 
Regi: 
Nils Reinhardt Christensen. 
Med: 
Ole Enger, Knut Eide, Gisle Straume, Arne Lie, Sissel Juul, Per Sunderland. 

I den første filmen spilte Rolf Kirkvaags hockeysønn Rolf jr. 
Han var egentlig en litt dyster unge. 
I «Stompa selvfølgelig» to år etter overtok den sjelløse blondisen Ole Enger, men flink var han. 
Handlingen derimot var et Oslo-oppkok av urbane karljohaniteter. 
Tørdals søster kommer sigende som en luksusprostituert med Chat Noir-fjes. 
Fra hovedstæden kommer også en fetert skuespiller (Per Sunderland), for hele barnefilmen handler om en amatøroppsetning av «Sigurd Jorsalfar» der det sannelig ikke skjer stort. 
Filmen blir enda mer meta av at den kvekkende rektor Ulrichsen vaser rundt med super 8 kamera og dokumenterer en svart hvit samtid i farger. 

Ingen i filmmiljøet på Jar har tenkt utenfor sin egen papirkurv, men filmen er da også laget i ei tid da en norsk forfatter var en skallete fyr i cordfløyelsbukser som skrev bøker om forfattere i skallete cordfløyelsbukser. 

De to filmene er på samme dvd, så du kan ikke få den første uten den andre. 
Det tåler du. 
