Livet bak murene
BOK: 
Rå og autentisk skildring av samfunnets bunnslam og livet i fengselet. 

Curtis Dawkins: 
Rom uten utsikt. 
Noveller. 
Oversatt av John Erik Frydenlund. 
220 sider. 
Gyldendal. 

I 2004 kledde nyskilte Curtis Dawkins (f. 1968) seg opp i gangsterkostyme, drakk store mengder alkohol, røykte crack, tok med seg revolveren og gikk ut for å finne en Halloween-fest. 
Noen timer senere ble han arrestert av et SWAT-team etter å ha skutt en mann, holdt en annen som gissel, terrorisert nabolaget og ødelagt to familier for livet. 
Han ble dømt for ni grove integritetskrenkelser, bl.a. overlagt drap, uten mulighet for løslatelse. 

Ettersom denne novellesamlingen sannsynligvis ikke ville blitt skrevet uten volden den oktoberkvelden, er det slik ikke etisk uproblematisk å applaudere den. 
Det er heller ikke uproblematisk at forfatteren profitterer på forbrytelsen, selv om inntekten går til et utdanningsfond for hans barn. 
Hvorfor går ikke inntektene til drapsofferets barn? 

Likevel er det ikke til å komme utenom at dette er en svært god, autentisk og tankevekkende bok, som begynner på herlig hardkokt vis: 
«Italian Tom hadde vært sausesjef på en cajunrestaurant fram til han ble truffet av en Cadillac i nesten hundre, noe som tømte skallen hans for alle oppskrifter». 

De fleste novellene foregår i fengselet, har som oftest en navnløs jeg-forteller og er befolket av personer som det har gått galt med: 
«Alt jeg tar i, blir til dritt» (s. 130). 
Blant høydepunktene er «573543», som visstnok er forfatterens eget fangenummer, om en innsatt som får en død manns identitet, blir usynlig og flykter; i «Seks bilder av en brann en kveld» vasker Catfish ned husene etter folk som har tatt livet av seg; og i sluttnovellen slipper Clyde ut etter 12 års soning, men det aner oss at det nok ikke kommer til å gå så bra. 
Noen doser komikk er her også innimellom: 
«Han møtte Jesus kort tid etter at han havnet i fengsel, en dopsmugler fra Mexico» (s. 206). 

Hvis man klarer å skille mannen fra verket, er det altså liten tvil om samlingens litterære kvaliteter. 
Men det er meg likefullt et mysterium hvordan man har klart å få originaltittelen «The Graybar Hotel» til å bli til «Rom uten utsikt». 
