Teater:Livet - på og mellom linjene 

Kjære leser! 
Jeg skriver dette brevet i kveld for å fortelle om noe sjeldent, kostbart og uhyre viktig: 
Teater, når det virkelig fungerer, kan være en salig berikelse, en kilde til innsikt og pur visdom. 

Oslo Nye Teater 8. mai 2014 Det handler om «Kjærlighetsbrev», et stykke scenekunst, der to mennesker sitter med nødvendig avstand og refererer brev de har skrevet til hverandre, gjennom hele livet. 
Det starter med lapper i klasserommet og fortsetter gjennom hele det travle karrierelivet, frem mot den reflekterende livsaften. 
Nesten hele tiden fra hverandre. 
Men alltid nær. 
For det er i brevene de kan være ærlige, utleverende og så tillitsfullt vågale at de uttrykker hva de egentlig føler, akkurat der de befinner seg. 

Selvfølgelig er det ikke uvesentlig at skuespillerne heter Toralv Maurstad og Kari Simonsen. 
Til sammen har de nok minst 130 års sceneerfaring. 
Det er mye - både av formidling og levd liv! 
Det virker som de har maktet å kondensere det meste inn i denne teksten, i denne stemningen, i hele stykkets tekst og undertekst. 
Det er rørende, morsomt, tragisk, avslørende og hudløst, nesten uten geberder, men med formidlingsevne i full, uforbeholden blomstring. 

Det var småting; selvfølgelig var det småting! 
(Særlig ørlite atspredthet i første akt). 
Og en sekser på terningen skal være innvendingsfri. 
Likevel er det ingen vei utenom, fordi denne forestillingen bare vil bruke et par ekstra kvelder på fullkommen modning. 

Av alt dette stykket inneholder, bør du, kjære leser, først og fremst være minnet på at mye i livet - kanskje det viktigste - kan tapes, dersom man ikke evner å holde fast på det kjæreste. 
Begynn, gjerne, med å gå på teater! 

Med vennlig hilsen Jon Selås 
