Utmerket kosekrim:Bokanmeldelse: 
Lene Lauritsen Kjølner: 
«Ingen til bords» 

Lene Lauritsen 
Kjølner har tydelig latt seg inspirere av en faktisk sak i sin fjerde bok om privatdetektiven Olivia Henriksen. 

«Ingen til bords» inneholder dessuten flere nikk til klassisk krim, Agatha Christie spesielt, og starter passende med at Olivia ferierer på en herregård i England, der hun skal hente sin nye valp. 
Livet smiler og forholdet til kjæresten, politimannen Torstein, har blitt mer seriøst. 
Samtidig blir en kvinnelig kulturpersonlighet funnet drept på utendørsscenen til et lokalt teater i Tønsberg. 
Teateret var i gang med prøvene på Agatha Christies «Tretten til bords». 

Fått med deg? 
Denne norske forfatteren selger bøker for 2 millioner korner i uka 

Drap i teatralske omgivelser er en gjenganger i klassiske krimhistorier og som seg hør og bør, er listen over mistenkte i «Ingen til bords» lang. 
Mens Torstein fordyper seg i denne saken får Olivia et oppdrag av en mann som ønsker hjelp til å bekrefte at ektefellen er utro. 
Spaningsvirksomheten fører henne inn i det samme miljøet som Torstein etterforsker, og det skaper gnisninger i forholdet deres. 

Siste: 
Dan Brown til Norge med «Da Vinci-koden»-oppfølger 

Kjølner har også denne gangen skrevet en krim full av humor og fornøyelige spark til maktmennesker og høykultur. 
I tillegg harselerer hun med alternativbransjen og dens tiltrekning på søkende mennesker. 
En av de sentrale trådene i boken virker å være hentet ut fra en faktisk sak som endte i retten i Norge for noen år siden. 

Lest? 
Forfatterflukt fra storforlaget Vigmostad & Bjørke 

Plotmessig er «Ingen til bords» en av de beste bøkene i serien, og det er gledelig å se at Kjølner har utviklet seg siden forrige bok. 
Her er det lite utenomsnakk, drapsgåten har fått den sentrale plassen den bør ha, og Olivias motivasjon har blitt tydelig. 

Original: 
Dette mente VG om Lauritsen Kjølners forrige bok 

De kreative og morsomme metaforene er fortsatt på plass, og selve drapet og handlingene som fører til det, er kreativt uttenkt. 
Trådene i boken turneres med letthet og kontroll. 
Her er ingenting opplagt, og det tilspisser seg mot slutten hvor det også kommer flere overraskende vendepunkter. 

Spesielt dyptpløyende, nyskapende og spennende er det ikke, men som feelgood-krim fungerer boken utmerket. 
Det er bare å rigge seg til i solveggen for å finne ut om det var butleren som gjorde det denne gangen også. 

Anmeldt av: 
Elin Brend Bjørhei 
