Matanmeldelsen:Kontrast har stjerner i sikte 

Kan Kontrast få sin andre Michelin-stjerne? 
Vår anmelder mener det. 

– Oslo er blitt et gourmetmekka, men likevel sakker vi akterut etter andre nordiske byer vi burde kunne sammenligne oss med: Stockholm, København, Heksinki, Göteborg. 
Til og med Århus har en høyere forekomst av Michelin-restauranter sett ut fra folketallet. 
Hvorfor det? 
Bordvenninnen rister på hodet. 

– 
Dette måltidet kan måle seg med det meste jeg har fått i utlandet, og dessuten med et knallhardt fokus på lokale råvarer og årstider. 
Sist vi var på Maaemo, var på omtrent samme tid, så det skal være mulig å sammenligne dem, fortsetter hun. 

Første gang vi besøkte Kontrast, lå den i frokostsalen til et boutiquehotell i Vika. 
Der fikk maten skinne i ellers ganske triste omgivelser. 
Etter flytten til Vulkan-området har man fått mulighet til å skape sin egen atmosfære, men når man kommer opp Maridalesveien mot den diskrete døren som er dekorert med en speilvendt k, er det lite som forteller gjestene om hva som venter på innsiden. 
Bak tunge gardiner har man spredt bordene rundt i et L-formet lokale, der alle kan ha innsyn til kjøkkenet som syder av aktivitet. 

– 
Det er som å se på en ballettforestilling, sier Bordvenninnen, idet kokkene samler seg rundt stasjonen der maten blir gjort klar til servering. 

I løpet av kvelden får vi en rekke kulinariske kunstverk som tar pusten fra oss, både smaks- og presentasjonsmessig. 

Pirrende smakebiter 

Vi begynner med diverse snacks først: 
Små munnfuller kamskjell fra Hitra med en blåskjellkraft ved siden, så vaktelegg-marengs med soyagravet eggeplomme. 

– 
En utrolig delikat kombinasjon, sier Bordvenninnen. 
Deretter kommer fritert skreikjake med en tartarsausvariant. 

Vår entusiastiske og kunnskapsrike servitør har fristet oss med Oscietra-kaviar, en tyskprodusert type som kommer fra stør. 
De store, fete rognene har en nesten nøttaktig smak, og står utmerket til champagnen vi har til, Les Parcelles fra produsenten Pierre Paillard. 

Øl og vin gjør fin 

Nå skifter vi til øl fra Eiker, en Brown Ale der den kraftige smaken smyger seg inntil jordskokken, som kommer både syltet, som krem, og juice med et snev kaffe og små knivskjell. 

Deretter følger syltede rødbeter og en saus med sikrogn, pepperrot og blåskjellkraft, en sjøkreps servert på flere vis: 
Halene med nyperosekrem, en skje krepsesalat og en majones med tesorten Lapsang souchon. 

– Kombinasjoner til å miste pusten av, sier Bordvenninnen og nyter de siste dråpene Fontanasanta fra Elisabetta Foradori. 

Sommelieren har fullt opp å gjøre denne kvelden, men gir seg tid til å beskrive både vin og metode til oss og bordene rundt. 
Særlig ett bord er ekstra interessert i vinfølget, så vi tyvlytter. 

Kjøkkenet i sentrum 

Før fisken får vi rykende nybakt brød, men vi prøver å la være å spise oss mette på dette. 
Det skal vise seg å være et godt valg: 
Seien har fått en «hinne» av glasert hylleblomst med fennikel og en grønnspettet saus på Røros-rømme. 

To vegetariske retter følger: 
Tynne skiver skogsopp og skorsonerrot med ristet løk, og en krem på brunet fløte for å få frem ekstra smak. 
En komposisjon på potet og trøffel smaksatt med Holtefjell-ost fra Eiker og lardo fra mangalista-gris fra Svartskog, viser hvor finstemte kontraster kan bli når de er satt sammen på mesterlig vis. 

Mat med finesse 

Den eneste kjøttretten er også en studie i finesse: 
And fra Holte gård med grillet bryst og confit av låret toppet med en fyldig saus med hjerte og lever. 
Tynne rotfruktskiver og en touch av appelsintagetes er med på å heve smaken av anden. 

Nå begynner vi å sikte oss mot etterrettene: 
Først en liten svele toppet med tyttebær og sitrontimian og en dæsj brunost fra Prestholt i Hol, så iskrem på beinmarg. 

– 
Jeg er spent på hvordan dette smaker, sier Bordvenninnen og ser på et halvt margbein med iskrem toppet med en granite på røde bær. 

Etter en munnfull er hun full av lovord: 

– Friskt og lekkert, slett ikke så tungt som jeg fryktet. 

Siste dessert – en eggeformet kule is på geiteyoghurt på en seng av granskudd fra Sognsvann og karamellisert melk – er en nytelse både for øyet og ganen. 

Stjernemåltid 

– 
På mange måter kan Kontrast sammenlignes med Maaemo, men der trestjernersrestauranten satser på eleganse og fremstår som et mattempel, er Kontrast mer avslappet og kan minne om andre gode nordiske Oslo-restauranter som Kolonihagen, BA 53 og Bokbacka, sier Bordvenninnen. 

– 
Men matmessig og den kreative bruken av sesongens råvarer ligger Kontrast nær Maaemo både når det gjelder mat og service. 
Det er dyrt, rundt 6000 for to personer, men man får et minne for livet og du vil måtte ut med noen ekstra tusenlapper på Maaemo, fortsetter hun. 

– Maaemo har fått tre stjerner, så Kontrast bør pr. i dag være moden for to stjerner i Michelin-guiden. 
Det er få som kan levere på dette nivået her i byen. 
