Seriøs musikk forvandlet til humorshow
Mange stønnet over de to tilhørerne som i går presterte å forstyrre Kammermusikkfestivalens åpningskonsert med sine mobiltelefoner. 
Men i Folken seint mandag kveld ble irritasjonen vendt til sprø humor. 

«A little nightmare music»-showet som de virtuose musikerne Aleksei Igudesman og Richard Hyung-ki Joo framførte i Folken, fikk latteren og applausen til å løsne i studenthuset da Nokias plagsomme ringelyd ble framført i nye variasjoner og modulasjoner ved hjelp av fiolin og flygel. 

Også i år har Kammermusikkfestivalens kunstneriske ledere, Martin Fröst og Christian Ihle Hadland, satset på en avslappet tone i det sene arrangementet på festivalens åpningsdag. 
Det gjør de klokt i. 

Spøker med klassisktradisjonen 

Forestillingen sier mye om klassiske musikeres vilje og evne til å spøke med egen sjanger og tradisjon. 
Mozart-verket som enhver har hørt tittelen på, "Eine kleine Nachtmusik" forvandles til et lite nightmare: 
Pianisten sovner mens hans spiller gjentakelsene i Beethovens "Til Elise". 
Eller han irriterer seg grønn over plasseringen til fiolinisten og herser med ham til kollegaen blir nesten gal. 

Igudesman og Joo overbeviste raskt publikum om at de teknisk behersker sine instrumenter til fulle. 
Det uvanlige er at musikerne i tillegg framstår som ypperlige standupkomikere. 
De nøler ikke med å blande inn velkjente låter fra populærkulturen og mikse dem med berømte klassiske verk. 

Slik forenes Mozart med James Bond og Rachmaninov med Eric Carmens «All by myself». 

Kroppslig humor 

Klassisktradisjonen gir sjelden store muligheter for kroppslig utfoldelse hos musikerne utover det som kreves for å beherske instrumentet. 
Derfor er det også så herlig å se hvordan Igudesman og 
Joo er i stand til å bruke egne kroppsuttrykk, alt fra heftig flørting fra fiolinisten under framføring av et lidenskapelig stykke til pianistens kosting av scenen. 

Muligens kunne timingen noen ganger vært enda strammere. 
Men alt i alt var det er festlig konsertstund med stort potensial til å ta livet av myten om et klassisk musikkmiljø som utelukkende seriøst og tungt. 

Anmeldelsen er skrevet på grunnlag av showet fram til pause. 
