Bokanmeldelse:Ian McEwan: 
«Serena» 

Spennende og smart skrevet bok om litteraturens makt og avmakt i møte med politikk og erotikk. 

Roman Oversatt av Halvor Kristiansen 363 sider Kr. 379,- Gyldendal 

Det er helt i begynnelsen av 1970-tallet, og den unge studenten Serena har havnet på matematikkstudiet, selv om hun aller helst ville ha brukt all sin tid på bøker og lesing. 

Møtet med en langt eldre, interessant og interessert mann trekker henne inn i en helt ny verden av kultur og politikk. 
Han rekrutterer henne til sikkerhetstjenesten MI5, og snart finner hun seg selv nederst i det store hierarkiet som utgjør britenes mest hemmelige tjeneste. 

Etter hvert får den vakre Serena i oppdrag å være en slags «føringsoffiser» for den unge og lovende forfatteren Tom Haley. 
Via et hastig kamuflert fond vil myndighetene kanalisere støtte til litterære størrelser som kan virke som en motvekt mot den generelle venstredreiningen i samfunnet. 

Ikke overraskende fører kontakten med Tom til så vel erotiske som faglige komplikasjoner for Serena. 
For når kan hun fortelle ham sannheten om oppdraget sitt? 
Og hvilke konsekvenser vil dette få for dem begge? 

Det er et England som bare så vidt har forlatt etterkrigstiden vi møter i denne velskrevne romanen. 
Det er oljekrise, kullstreik, IRA-angrep og generell politisk uro som dominerer. 
Den store «idékrigen» mellom øst og vest ligger under og styrer det meste av den politiske tenkningen. 

Men først og fremst er «Serena» kanskje en roman om litteratur og lesing, om bedrag og selvbedrag. 
Det hele ender med et brev fra den ene hovedpersonen til den andre. 
Litt gammelmodig, men overbevisende nok. 
Akkurat som romanen selv. 
