Spillanmeldelse:«Risen 2: Dark Waters» 

(VG Nett) 
Å navigere trygt mellom spillkjempene i rollespillgenren er ikke enkelt. 
«Risen 2: Dark Waters» gjør et tappert forsøk, men klarer ikke å unngå alle skjærene. 

Det siste året har vært en ren triumfferd for rollespillgenren. 
Standarden har økt mer på de siste tolv månedene enn i noen tidligere, tilsvarende tidsperiode. 

Nye rollespill må virkelig imponere, om de skal ha noen sjanse mot titler som «Skyrim»,«Dark Souls»,«The Witcher 2»,«Mass Effect 3»,«Dragon Age 2» og «Kingdoms of Amalur». 

«Risen 2: Dark Waters» har altså en nesten umulig oppgave, og de tyske spillutviklerne i «Piranha Bytes» har etter forholdene egentlig ikke gjort noen dårlig jobb. 
De har laget et koselig og lettfordøyelig rollespill som er såpass sjarmerende at man kan tilgi noen av spillets feil og mangler. 

Man starter spillet som en navnløs, men pratsom agent i inkvisisjonen. 
Han er den samme karen som spilte hovedrollen i det første «Risen»-spillet, men historien blir aldri så dyp at man føler at man burde ha spilt originalen først. 

Kort fortalt så er inkvisisjonen bekymret for at stadig flere skip blir senket av en skummel sjøorm, og at en ond halv-gud kalt Mara plotter for å ta over verden. 
En rekke fremtredende sjørøverkapteiner ser ut til å ha noe med dette å gjøre, så spilleren blir beordret til å late som om han er kastet ut av inkvisisjonen for deretter å infiltrere mannskapet til en av kapteinene. 

Det viser seg snart at for å kunne ta knekken på Mara trenger man fire magiske artefakter, og at hver av disse befinner seg hos fire ulike sjørøverkapteiner. 

Plottet er ikke det beste jeg har vært borti og dialogen kan bli både langdryg og er av variabel kvalitet. 
Humorhammeren veives det vilt med, og det er ikke alltid den treffer spikeren midt på hodet. 
Som oftest går det allikevel bra, den joviale stemningen og de idylliske omgivelsene holder skipet flytende, samtidig som historien tross alt har sine høydepunkter. 

Helt til du møter de hersens gnomene, da. 
Man skal visst synes de er søte, men det er de virkelig ikke. 
Mye av «humoren» går på at de bare delvis snakker engelsk, og da med en aksent som minner mistenkelig om Jar Jar Binks fra Star Wars, samt at de stjeler alt som ikke er boltet fast. 

Selv da én av dem hjelper meg å bygge en flåte slik at jeg kunne komme meg vekk fra en øde øy, hadde jeg et lite håp om at sjømonsteret skulle dukke opp og, om ikke nødvendigvis spise ham, så iallefall kidnappe ham frem til spillet var slutt. 

Ferdighetssystemet er til gjengjeld vellykket. 
Man tjener opp «æres»-poeng ved å fullføre oppdrag og å drepe fiender. 
Disse kan brukes til å øke én av fem grunnegenskaper som hver forbedrer tre underferdigheter og låser opp muligheten til å kjøpe både ytterligere oppgraderinger og ymse spesialtriks. 

Kampene er ikke fullt like solid bygget opp. 
Velger du å bruke sverdet, er den beste måten å ta knekken på slemmingene å venstre-klikke for harde livet. 
Skytevåpen er hakket bedre, men fortsatt ikke noe som imponerer. 

Alt i alt er «Risen 2: Dark Waters» en blandet opplevelse. 
For til tross for middelmådig historie og enkelte mangler, har jeg også kost meg med spillet. 

Det er skikkelig sjarmerende og har sin helt klare egenart, det føles aldri generisk eller anonymt. 
Men konkurransen i rollespill-genren er tøff, og da holder ikke «Risen 2: Dark Waters» helt til mål. 

RISEN 2: DARK WATERS Plattform: 
PC Genre: 
Rollespill Alder: 16 Utvikler: 
Piranha Bytes Utgiver: 
Deep Silver Mer info 
