Bokanmeldelse:Roy Jacobsen: 
«De usynlige» 

«De usynlige» er en vakker liten roman om en liten familie på en øy i nord, malt mellom kreftene i hav og himmel. 
Roy Jacobsens griper leseren med et slag og slipper ikke tak før på siste side. 

Roman 245 sider 389 kr. Cappelen Damm 

Jacobsen tar oss med på en kulturhistorisk reise. 
Imponerende research ligger til grunn, om liv og levekår i en fiskerfamilie i årene mellom 1913 og 1928 på Helgelandskysten, ute mot storhavet. 

Familien er ikke stor på den lille Barrøy - lille Ingrid i sentrum, foreldrene Hans og Maria, bestefar Martin. 
Og så er det søsteren til Hans, Barbro - hun er ikke helt som andre. 

Og 
Hans vegrer seg for å la Barbro ta tjeneste hos fintfolk inne på de større øynene. 
Når hun endelig kommer i arbeid, kommer hun hjem med barn i magen: 
Lars. 

Roy Jacobsen lar replikkene falle friskt i syngende helgelandsdialekt. 
Han har boret dypt og lenge i arbeids- og fisketeknikker, her flyter verktøybetegnelser, båtliv og innfløkte arbeidsmetoder og byggebeskrivelser umerkelig inn i den poetiske prosaen. 

Det er rett og slett en vakker og bevegende leseropplevelse, en ubesværet veksling mellom små mellommenneskelige hendelser og de store dramatiske - som skildringene av storm og vind og uvær. 

Da Barbro og Hans vokste opp hadde ikke jentene egen stol, de sto ved bordet og spiste. 
Når ljåen til Hans er utslitt, ror han til naboøya for å finne emne til nytt skaft. 

Det stormer slik om vintrene rundt det gisne huset at familien skifter soverom vinter og sommer. 

Lille Ingrid vokser og observerer og stiller de voksne de store spørsmålene. 

Roy Jacobsen gjør ikke bare de fine menneskeskikkelsene synlige - for alltid - han gjør leseren klokere. 

En mesters hånd som gjør det lille stort. 
