Ikke min kopp Thea
Atmosfæren til tross, vertskapet hos Thea får ikke gjestene til å føle seg hjemme. 

Det er på «Hos Thea» sin egen hjemmeside at restauranten karakteriseres som «en liten spisestue med åpen kjøkkenløsning». 
Og det er akkurat sånn det føles når man åpner døra til restauranten. 
Robinson og Fredag rister av seg snøfnuggene og tråkker inn i en varm og deilig stue. 

Det er fullt i restauranten: 
Romantikk og familiehygge, stearinlys og hvite duker. 
Frognerfruenes favoritt, interiørdesigner Helene Hennie, står bak det behagelige, lyse interiøret. 
Men i et frognerhjem ville vel vertskapet ha tatt imot både gjestene og yttertøyet i døra? 

Spiseparet dukker ned i «ukens meny». 
Restaurantens eier, Sergio Barcilon, står selv bak grytene og har bevisst satset på en liten meny - «for å gi hver eneste rett den kjærligheten den fortjener». 
Kveldens første rett, kremet jordskokksuppe, kommer til bordet, eller rettere sagt: deiser ned på bordet. 

-Oops. 
Her må det være travelt, hvisker Robinson idet verten forsvinner rundt hjørnet. 

På toppen har kokken dandert strimlet fenalår og gressløk. 

-Lekkert, sier Fredag. 

-Salt kjøtt bør passe perfekt til den søte og nøtteaktige smaken av jordskokk. 

I mellomtida har Robinson rukket å dyppe skjeen både en og to ganger i suppa. 

-Jeg er glad kokken ikke hører meg nå, men dette smaker som bechamelsaus. 
Suppa er altfor tykk, sier Robinson. 

Spiseparet får Riesling i glassene. 
I motsetning til servitøren tar vinkelneren seg god tid ved bordet. 
Men når kollegaen kommer med kamskjellene er det med samme hastverk som i første runde: 
Ikke så mye som et smil eller et blikk, og heller ingen introduksjon av hva som ligger på tallerkenen. 

I menyen står det imidlertid at Robinson og Fredag har fått «pannestekte kamskjell med confitpoteter og salsa brava». 

-Kamskjellene er perfekt stekt, gyllenbrune utenpå og saftige inni, og den spicy tomatoljen kler havsmaken. 
Men kokken kunne gjerne vært mer måteholden med mengden potetconfit. 
Nå truer den med å skygge for hovedrolleinnehaveren, sier Robinson. 

Kelneren henter tallerkenene. 
Fredag skjenker vann. 

-På et sted som dette forventer jeg at kelnerne holder øye med vannstanden i glassene, sier Fredag, som allerede har skjenket isvann til seg selv og Robinson tre ganger i løpet av måltidets to første retter. 

Så til hovedrettene. 
Robinson har bestilt fjellørret fra Hardanger med lime- og safransjy. 
Fredag får reinsdyrfilet i blåbærsaus. 

-En klassiker og en vinner, sier Fredag om det rosastekte kjøttet. 

-Og blåbærsausen er deilig. 
Kokken har funnet en fin balanse mellom rødvin og søte bær. 

Robinson er ikke like begeistret for sin hovedrett. 

-Fisken er druknet i en smørtung saus. 
Med menybeskrivelsen «lime- og safransjy» så jeg for meg en krydret, frisk smak. 
Fisken har dessuten blitt bakt for lenge. 
Dette var en nedtur, sier Robinson, som til tross for god matlyst velger å returnere fisken til kjøkkenet. 

Flere skuffelser til tross, spiseparet bestemmer seg for å gå inn i kveldens siste etappe med åpent dessertsinn. 
Og heldigvis, de franske pannekakene med hjemmelaget rom- og vaniljeis smaker fortreffelig. 
Når regningen kommer på bordet viser den fire retter, vinpakke, en svart og en irsk kaffe. 
1940 kroner er totalen. 

-I dette prissjiktet forventer jeg en kjærligere hånd om grytene og et vertskap som får meg til å føle meg velkommen. 
Denne gangen skuffet Thea. 
