Matanmeldelsen:Kolonihagen blomstrer ennå 

Både kjøkkenet og servitørene på Kolonihagen kan sine saker. 
Vårt måltid bød på mange høydepunkter. 

– 
Det er hyggelig at stamgjestene føler seg hjemme her, men de trenger ikke rope til hverandre, sier Spisevennen, som har passert to bord der høyrøstede, middelaldrende menn sitter med hver sin vin og diskuterer hva de skal gjøre til helgen. 

Bordvenninnen og jeg sitter i hjørnet ved siden av et fransk par som prøver å tolke menyen ved hjelp av en tålmodig servitør. 

Menyen består av 11 retter mellom 95 og 155 kroner der man blir anbefalt tre til fem retter pr. person. 
Dagens femretter til 550 kroner virker derfor som et bedre valg, men hvis man har appetitt er «full pakke» til tusenlappen det beste alternativet. 

– Kjøkkenet sørger for at dere får passe porsjoner, lover servitøren, som skal vise seg å ha god oversikt og kunnskap gjennom hele måltidet. 

Smør med tang 

De pratsomme mennene ved det ene bordet har betalt og hilser høylytt til sine venner på vei ut. 
På nabobordet har det franske paret fått hver sin lompe mens vi sitter med rykende varmt brød med pisket Rørossmør. 
Men hva er det vi smaker ved siden? 

– 
En tangsort kalt purpurhinde, forteller Bordvenninnen. 

Snart har også vi fått en nystekt lompe med røkt fisk, syltet løk, dill og ost på. 

– 
Det er en Steinfjording-ost fra Lofoten, sier servitøren. 

Rå biff og øl 

Neste rett ut er tartar, som kommer med knasende sprøstekt løk og raust med pepperrot. 
Bordvenninnen må kvele et nys etter første bit, og skyver bort litt av roten. 

Spisevennen er begeistret og synes at det er på tide med en ny øl. 

Han blir anbefalt en saison fra Eiker, et norsk mikrobryggeri, som er smaksrikt og varer over flere retter. 

Ikke bare kål 

Både servitøren og kjøkkenet legger sin stolthet i lokale råvarer, og med rette. 
De viderefører arven fra Jarle Bae og hans Oslo Spiseforretning, og senere Michelin-grossist Maaemo med stil: 
Her får vi vite om opphavet til råvarer til samtlige retter gjennom hele måltidet, blant annet hvor de har fått kjøtt, fisk, grønnsaker og ost fra. 

Neste rett er spisskål overstrødd av Store Velten-ost fra produsenten Rueslåtten ved Geilo. 
Så følger bakt jordskokk med et sting chili fra Korsvold, fritert potet med løyrom og rømme og deretter brosme med tynne flat tørrfisk, flesk og pepperrot. 

– Fisken er himmelsk, og her har de vært mer forsiktige med pepperroten, sier Bordvenninnen. 

Lammenam rett i hånden 

Til de første rettene har vi drukket Gamlitzer, en østerriksk Sauvignon Blanc, men nå som det skal bli kjøtt, bytter servitøren til rødvin: 
En burgunder fra Benjamin Leroux. 

Den passer til tacoen, som er laget på villsaulam, også denne med nystekt «tortilla». 
Strimlede grønnsaker gir retten et godt bitt. 

– 
Dette kan minne om gatemat eller noe man kunne fått på mat- eller musikkfestivaler, sier Spisevennen. 
– Lett å lage, men samtidig med finesse. 

Ost på ost på ost 

Ifølge menyen er brosmen og villsautacoen «hovedrettene», og nå nærmer vi oss slutten. 

Paret ved siden har spist sitt utvalg retter, har betalt og gått. 
Nye gjester kommer stadig, og nå er det klart for dessertene. 

Først ut er en kreasjon laget på tre typer ost, der den ene utgjør bunnen/flatbrødet og de to andre er raspet og strødd over. 
Resultatet er en overraskende luftig og spenstig kombinasjon. 

– Langt unna de tunge ostetallerkenene vi har fått enkelte steder, sier Spisevennen. 

Søtt, friskt, mettende 

Nest siste rett er enda luftigere: 
Solbær med kremost og en granité på engsyre, som renser opp i ganen til den gedigne avslutningen: 
Munk, en slags smultringtype fylt med plomme og med striper av brunet smør. 

– 
Den kan minne om en slags Berlinerbolle, sier Bordvenninnen. 
– Men når den kommer nylaget til bordet, er dette noe helt annet, og mye mer spennende. 

Spisevennen er imponert og mett. 

– 
Jeg klarer ikke en bit til. 

Både kokkekunsten og servicen har vært på høyt nivå. 
Prismessig er Kolonihagen over middels. 
Noen av ølsortene er ganske dyre, men de har et langt mer behagelig vinkart der glassene ligger på 110–140 og ingen helflasker over 800 kroner. 
Ut fra kvalitet og hva vi har betalt for «vinpakken», er vi likevel godt fornøyd. 

– 
Hit kan jeg ta med besøkende utenbys fra før eller etter Frognerparken, mener Spisevennen. 

Andre gode nordiske 

Kontrast: 
Michelin-mat på Vulkan 

Arakataka: 
Billiggourmet ved Rockefeller og Torggata 

Grefsenkollen: 
Mat og utsikt på høyt nivå 

Vaaghals: 
Gourmet i Barcode 

Smalhans: 
Hverdagsgourmet med deleretter på St. Hanshaugen 

Kampen Bistro: 
Hverdagsgourmet med rimelige trerettere på Kampen 
