Restaurantanmeldelse:Vomfyll 

Du blir god og mett av maten på Latter restaurant, men noe kulinarisk høydepunkt er det ikke. 

– 
Hva er det drøyeste du har opplevd på Latter? undrer spisefølget. 

– 
Dette er vel stedet jeg har sett flest stupfulle folk, rett fra vorspiel til forestilling. 
Jeg husker spesielt damen i 50-årene som lå på alle fire og kastet opp midt på fjerde rad. 
En matbit før showet hadde kanskje reddet noen. 

Vi har fått plass i 2. etasje på Latter restaurant, et stort og åpent lokale med gigantiske vinduer og store lamper, men ellers uformelt og enkelt innredet. 

Begrenset meny 

Det er ikke mye å velge mellom i menyen, men her er retter de fleste liker – både oksefilet, hjort, reinsdyr og kveite. 
Du kan ta en 2-retter til 435 kroner og en 3-retter til en hundrelapp ekstra. 

– Å så svinger vi på seidelen igjen. 
Et større selskap arrangerer julebord denne januarkvelden, og vi får høre både morsomme og rørende taler den nærmeste timen. 

Rødbetsgravet laks 

– 
Hvem skal ha laks? 
Latter Restaurant er ikke stedet du bør skru opp forventningene når det gjelder service. 
Her skal det gå kjapt, slik at alle er ferdige i god tid til et toalettbesøk før forestillingen begynner. 

– 
Helt grei forrett, selv om jeg synes laksen forsvinner i alle de andre smakene, sier spisefølget. 
Rødbetsgravet laks er toppet med biter av sødmefulle rødbeter, dillkvaster, revet pepperrot og en grønn dillkrem ved siden av. 
Pepperroten gir overraskende lite sting til retten, som domineres av et lass sprø rugbrødbiter på toppen. 

Rudolf har overlevd julen 

Den andre forretten er reinsdyrroastbeef med tyttebær og salat. 
En frisk og syrlig rett, men dessverre er kjøttet iskaldt og smaker lite. 

– 
Jeg synes kjøkkenet er flinke til å dandere rettene, sier spisefølget. 
Det er fargerikt og ser delikat ut, og gir maten et ekstra løft. 

Julebordet har svingt seidelen opptil flere ganger, og vi skåler med i en fyldig og bærrik Pio Cesare Barbera d'Alba 2016, med fint integrerte tanniner. 

Store porsjoner 

Hovedrettene følger kjapt etter første servering. 
Servitørene forteller ikke noe om maten og er kun interessert i hvem som skal ha hva. 

– Fint stekt kjøtt, skryter spisefølget. 
Vi har valgt indrefilet av okse og ytrefilet av hjort, og foran oss står to gigantiske porsjoner. 
Indrefileten er mør og saftig og blandes med en tam morkelsaus og ulike rotgrønnsaker for å gi retten noe sødme. 
Vi skulle gjerne hatt noe krydder på kjøttet, men ellers er retten fint balansert. 

Vasne poteter 

Hjorten er også tam på smak, nesten ikke krydret, men er også mør og saftig. 

– Morsomt at de spør hvordan du vil ha hjorten stekt, når det står i menyen at ytrefileten av hjort er langtidsstekt, sier spisefølget. 
Det er små mengder av den kremete viltsausen som smaker lite vilt, men rosenkålen og soppen til er meget god. 
Kveldens nedtur er de vasne potetene til. 
Det er mange av dem, men de forblir urørt. 

Forventer mer 

Det store selskapet svinger seidelen en siste gang, mens vi deler en ordinær ostetallerken. 
Her får du kjente oster som brie, tallegio og morbier, fint tempererte, men ingen overraskelser eller smaksbomber. 

– 
Du må forhåndsbestille bord, man vet nøyaktig hvor mange som skal spise, det er få retter på menyen, så til 535 kroner hadde jeg forventet mer fra både kjøkken og service. 
Men mett blir man, avslutter spisefølget. 
