Kvalitet hele veien
Ed Harcourt gjør det han kan best. 

|||ALBUM: 
Kvalitet har fungert som en slags fellesnevner for mange av Ed Harcourts utgivelser gjennom de ti siste årene, og også denne gang har han beholdt grepet om egen popkunst. 

«Lustre» er ikledd både vare strykere, myke orgeltoner, glansfulle girlgroup-harmonier og kloke betraktninger rundt livets mange finurligheter. 

Harcourt framstår likevel ikke overdrevent alvorstynget — vekselvirkningen av munterhet og ettertenksomhet fungerer fordelaktig, og fremheves blant annet av musikalsk småflørting med americana-elementer. 

«Lustre» framstår i det hele tatt som et helhetlig album, hvor enkle, vakre melodiske linjer og høy tekstlig kvalitet er gjensidig avhengige av hverandre. 

Tidligere inspirasjonskilder som Jeff Buckley og Tom Waits er denne gangen mindre åpenbare, uten at det har noe å si for kvaliteten på resultatet. 

«When The Lost Don't Want To Be Found» - en sår sistedansballade med et betydelig vipp på hatten i retning Phil Spector - er en av Harcourts beste komposisjoner til dato, og «Lustre» kan generelt med stor enkelhet plusses inn i regnestykket over mannens smått elegante album. 
