Eklektisk annetalbum fra Broen
Bandet finner en harmonerende orden i en uhemmet sjangermiks. 

Selv med sitt svært så eklektiske uttrykk, er Broen umiddelbart gjenkjennelig som skandinavisk musikk. 
Den skandinaviske aksenten, selvsagt, men det er noe skandinavisk noir over det hele – som om musikken ble skapt av toner fra dype, mørke skoger. 

Første låt ut på albumet 
I 

Det musikalske grepet legger også noe futuristisk over det hele. 
Eller, det er vel egentlig det vi kan kalle ny popmusikk av det alternative slaget. 
Nu-pop, eller nu-alt-pop om du vil. 
I alle fall langt unna noe som kan defineres innenfor tradisjonelle sjangere, heller en miks av uttrykk. 

Her kan man fort sause det til som musikere, eller man kan ende opp med noe som låter kult. 
Det siste er for det meste tilfelle for Broen. 

Rå rapattitude 

Et upbeat og catchy andrespor tar over, med en nærmest Sade-aktig fremføring av vokalist Marianna Røe. 
Tredje låt i rekken minner om brithop, ispedd en drømmende klang etterfulgt av litt erketypisk skandinavisk fjellsang. 
Låten har en god miks her, med en rå rappattitude fra Røe. 

Tidsriktig popmusikk ja, selv om – og beklager 90-tallsreferansen – Røe også tidvis kan minne om den kvinnelige vokalisten Martina Topley-Bird fra triphop-pionér Trickys debutalbum. 
Og det selv med en litt klønete rapping fremført på trønder-britisk. 

Det er ikke helt ukjent at 90-tallet stadig vekk blir hentet frem i alternativ pop om dagen. 
For dette albumet skjer det både med R&B og triphop, men ikke uten at noen uventede vendinger av jazzfusion kan dra en låt behagelig i land. 

Aldri nok skandinavisk noir-klisjeer 

Som nevnt treffer ofte Broen godt med blandingen av musikalske stilarter. 
Ta «Pride», for eksempel, som starter gitarriff av funkjazzpunk. 
Vokalen gir assosiasjoner til Bjørk, det er stakkato synth, mer londonrap og et ganske klassisk drømmepoprefreng. 

Hva skal man si? 
Gruppen kan kunsten å lage gøy popmusikk. 
Den kan også være rent vakker. 
I avslutningssporet «Water is My Mirror» drar de frem trommemaskinen. 
Scandinoir-følelsene vekkes til live igjen med et forløsende parti av drømmepop. 

Her har vi altså et herlig tenåringsanthem som kunne gått rett inn i soundtracket av den mørkere skandinaviske TV-serien som deler navn med bandet. 
Nok skandinavisk noir-klisjeer nå? 

Men det er altså innenfor der sounden ligger, og det er en grunn til at det brer om seg om dagen. 
