Lekker og sitrende spionthriller
Phillip Seymour Hoffmans siste film er en tradisjonell og eksepsjonelt godt fortalt spionthriller signert John le Carré. 

Suksessen med "Muldvarpen" (2011) var ikke noe blaff. 
Igjen har en god, gammeldags spionthriller signert John le Carré blitt flott kinofilm. 
Virkemidlene er de samme som i den kalde krigens dager, fienden er ny. 

"A most wanted man" er basert på britiske John le Carrés roman fra 2008. 
Den tyske byen Hamburg er åstedet når den forkomne Issa Karpov, halvt tsjetjensk og halvt russisk flyktning, ankommer byen. 
En hemmelig spiongruppe ledet av Günther Bachman (Phillip Seymour Hoffman), som har som mål å overvåke aktiviteten i landets muslimske miljø, fanger opp Issas ankomst. 
Ting tyder på at han er en farlig, rømt ekstrem muslim. 
Da han i tillegg oppretter kontakt med det muslimske miljøet i byen, og samtidig engasjerer en idealistisk advokat (Rachel McAdams) for å få hjelp til å sikre seg en større arv, går terroristalarmen hos både Bachmans gruppe, hos amerikanske CIA og hos det tyske overvåkningspolitiet. 

Men hvem er Issa egentlig, og hvilke motiver har han? 
Og hva med alle de andre aktørene som engasjerer seg i saken. 
Hva ønsker de å oppnå? 

Kompleks og engasjerende 

Som spionthriller er "A most wanted man" både kompleks og tradisjonell – på en god og engasjerende måte. 
Avlytting og overvåking, hemmelige møter for utveksling av informasjon, skygging, hestehandling og datasøk er arbeidsmetoder som gjennom Andrew Bovells drivende gode manus og Anton Corbijns lekre regi gir besettende spenning og engasjement. 
Og et par velrettede spark til USAs håndtering av muslimske terrormistenkte i kjølvannet av 11. september. 

Tre bemerkelsesverdige menn har alle fått sette sine personlige avtrykk på filmen: forfatteren John le Carré, regissøren Anton Corbijn og skuespilleren Phillip Seymour Hoffman. 

Nederlandske Anton Corbijn har tidligere regissert spillefilmer som "Control" (2007) og "The American" (2010), men gjorde seg først legendarisk som musikkvideoregissør for blant andre U2 og Depeche Mode, samt som turnéscenograf for sistnevnte. 
Erfaringene fra denne epoken vises tydelig. 

Små nyanser 

At vi befinner oss i Tyskland og med tyske aktører løses for eksempel elegant ved at de amerikanske skuespillerne har en ørliten tysk aksent. 
Akkurat så mye at stemningen er troverdig tysk og at vi bare godtar at alle snakker engelsk. 
Typisk Corbijn, som også til fulle viser hvor mye filmmediet kan løfte en historie der det nødvendigvis må bli mye jabb med små nyanser: fargen på en bluse. 
En graffitidekket vegg. 
Måten sollyset faller på. 
Små bruddstykker av musikk. 
Fraværet av musikk. 
Lekkert og effektivt utført fra start til slutt. 

"A most wanted man" ble den siste filmen til Phillip Seymour Hoffman, som døde i februar i år. 
Det er litt vemodig å se ham i rollen som den shabby, alkoholiserte spionsjefen Günther Bachman når vi vet hvordan livet hans endte. 
Men i det minste avsluttet han sin fantastiske filmkarriere i både komedier og drama helt på topp. 
