Den triste monikaner
Så mye i sci-fi avhenger av arkitekturen og melankolien. 
De skal stemme overens. 
I Karyn Kusamas film smelter en eksistensiell sørgmodighet vakkert sammen med organiske strukturer. 

Det er bølger og blomster i denne filmen, og Charlize Theron spiller til og med perfekt som tightskledd superninja med korsettsnøring i ryggen. 

Sørkoreaneren Peter Chung skapte tegneseriedama «Æon Flux», og filmen har en orientalsk poetisk rundhet og floristisk frodighet ved seg. 
Det er hager her, og det er som om folk kommuniserer ved pollen og sveve— støv. 
Her finnes djupgylne tregolver, japansk-inspirerte minimalismer, voldsomme buer og anatomi-inspirerte fasonger. 
Psykokjemien er blitt et lyrisk-magisk element. 

Marton Csokas fra New Zealand spiller futuristsjefen Goodchild i en slags halvhippiesk rød bomullsskjorte, og han snakker anstrengt og alvorlig, som en skikkelig mann. 
Det finnes ikke ironi i denne sci-fi-filmen, og du finner ingen Jar Jar Binks. 

Theron er noe for seg sjøl. 
Hun kommer fra deniro-ismens selvutslettende drama-ekshibisjonisme og kunne godt ha blitt en Meryl. 
Hun kunne også ha spilt sci-fi som en Britney fordi de andre gjør det. 
Men Charlize T. tar med seg til den æreløse sjangeren en moden, sterk og lavmælt kvinnelighet som utgjør et troverdig menneske-supplement til botanikken i filmen. 
Hun er virkelig uventa bra, men man skal venne seg til både henne og den særegne estetikken for å oppdage hvor originalt dette egentlig er. 

Vi befinner oss i 2415. 
Egentlig utryddet influensaen alle menneskene, men Bregna finner de siste folka og deres foresatte. 
Monikanerne gjør opprør. 
Theron er den dyktigste monikaneren. 
Hun skal på oppstandsbevegelsens vegne utslette herskeren Goodchilds overvåkingsnett og myrde sjefen sjøl. 
Da ordet «Katherine» blir sagt, oppstår en genetisk tvil hos den effektive dama, og i resten av filmen leter hun og den milde mesteren etter alle tings opphav og mening. 
Jonny Lee Miller spiller Macbeth og er en ekkel fyr, og Frances McDormand er rødhåra sinnstilstands-fører og en bleik rebell. 

Handlingen avviker fra det imponerende, noe som er modig gjort i showoffernes tid. 
Filmen flyter av gårde på sine egen selvopptatte detaljbegeistring og blir en stilig opplevelse for de mottakelige. 
