Bokanmeldelse:Jon Kalman Stefánsson: 
«Menneskets hjerte» 

Ifølge en gammel arabisk tekst har menneskets hjerte to kamre, ett for lykke, ett for fortvilelse. 

Roman 383 sider 379 kr. Press 

Gutten fra de to første bindene i Stefánssons trilogi blir funnet halvt ihjelfrosset etter en strabasiøs ferd over fjellet sammen med sine følgesvenner. 

Bare han og Jens har overlevd den farlige reisen, og idet de blir funnet og reddet, er gutten ikke sikker på om han er død eller levende. 

Men et kyss vekker ham: 
«Du er uten tvil død, hvis du ikke kan merke et kyss», sier tjenestepiken Álfheidur, jenta med det røde håret som får en plass i det ene av guttens hjertekamre. 
Det andre får en rik og vill pike han ikke kan få, foreldreløs og fattig som han er. 

Stefánssons tre bøker om mennesker på Island for godt og vel hundre år siden har høstet strålende kritikker i en rekke land. 
Med dette siste bindet i Tone Myklebosts stilsikre, elegante oversettelse, kan også norske lesere endelig få mulighet til å nyte et av de mest ambisiøse nordiske romanverk fra de siste årene. 

Forfatteren vekker fortidens menneskers til live i et språk som er både melankolsk og poetisk. 
Menneskene som befolker teksten beskrives med alle sine skavanker og lyter, det syder av hav og vind, tårer og tapte illusjoner. 

Stefánsson har gjort Sigrid Undsets ord til sine og forkynner at «menneskets hjerter forandres aldeles intet i alle dager». 
De lange setningene og en fortellerstemme som virkelig kommer under huden på de mange karakterene, krever full konsentrasjon fra leseren. 

Dette er ikke en lettlest bok, men lar man seg først fange inn av patosen og skjønnheten, vil romanen sette spor i leseren i lang tid fremover. 

Nå som hele trilogien er tilgjengelig på norsk, er det ikke lenger noen tvil: 
En soleklar 6-er på terningen. 

GABRIEL MICHAEL VOSGRAFF MORO 
