En slags Roald Dahl-film
I juni i år er det ikke nok å være sønn av Djevelen. 
Helst skal du være Kristi etterkommer. 

Nyinnspillingen av «The Omen» (1976) avslører en ynkelig tematisk magerhet. 
Den opprinnelige historien til David Seltzer er ikke komplisert nok, ikke kronglete nok, ikke utkrøpen og djevelsk og paranoisk nok for dagens estetikk. 
Mia Farrow 
— Djevelens eneste utsending på jorda? 
Det høres mest ut som en bitter Woody Allen-formulering. 

Iren John Moore har beholdt detaljene i den opprinnelige historien, og det vil si at folk med god hukommelse kan få følelsen av å se en halvhjerta repetisjonsøvelse med slunken skuespiller-entusiasme. 

Julia Stiles virker bortkommen som ei nonne på nachspiel i denne filmen. 
Hun er bleik på en slags snill dramamåte, og du forventer at hun nårsomhelst reiser seg og påstår at julenissen ikke finnes. 
Damien er heller ikke det helt store rollevalget. 
Lille Seamus Davey-Fitzpatrick er en snodig fyr, og kanskje kan han klare å bli en vellykka fotballpøbel hvis han hiver litt kull på sitt personlige helvete. 

Men sammen med tjafså Mia Farrow ser satans sønn ut som skøyerfanten i en barneskrudd Roald Dahl-film om sånne som har sukker på tanken til rektors morsomme motorsykkel. 
Alle de tre hører forresten hjemme i en litt uhyggelig Dahl-novelle med sjuårsgrense. 

Liev Schreiber er en stilig fyr, men han burde spilt Djevelen, en mann som uten tvil mangler i en moderne Omen-film. 
Som ambassadør Thorn virker han manushemma og utilpass - helt til gutteturen med fotografen David Thewlis. 

Da blir det litt fart på den fandenivoldelige fatalismen fra bibelstedene, og du kan såvidt føle at trusselen om Armageddon er alvorligere enn ubehaget ved en kald mai. 

Først og fremst mangler filmen religiøs sprut. 
Den opprinnelige «The omen» ble laget med en effektiv, kald fjernhet, og hovedrollene til Gregory Peck og Lee Remick var en nådeløs påminnelse om at djevelskap kan ramme hvemsomhelst. 

For en generasjon som trodde at Jesus spilte gitar med blomster i håret var det et sjokk at Djevelen i det hele tatt fantes, og nesten hver eneste scene innebar tap av uskyld. 
Da barnejenta hengte seg fra taket, var nybegynnerne i salen sikre på at kinoen ville bli stengt. 
Den sære stemningen av religiøs perversjon kan ikke gjentas. 

Hvis man skulle lage en Omen-film i dag, måtte den nok hatt statistlegioner, spesialeffekt-orgier og så mye lyd at murpussen drysset av Domkirken. 

De viktigste djevelgrøsserne: 

Eksorsisten» fikk oppegående mennesker til å tro at katolske patere går rundt og utdriver djevler fra sognebarna. 
. 

«Eksorsisten: 
The beginning» kom i vår tid og handlet fra Afrika. 

«Omen» handlet om en familie som fikk Djevelen født som sønn. 

«Rosemary's baby» etter Ira Levins bok. 
Sivstjerten Mia Farrow blir voldtatt av den skinnbarlige djevel og føder et guttebarn med geiteøyne. 

«Angel heart» av Alan Parker, der Mickey Rourke som Harry Angel møter Robert De Niro som Louis Cyphre. 

«Det syvende tegnet» med Demi Moore hadde en engel som motstander. 

«The body». 
En Vatikanet-utsending skal finne opprinnelsen til et korsfestet lik i en hule i Jerusalem. 
Hvis det er Jesus, fant Oppstandelsen aldri sted. 

«End of days». 
Ved slutten av forrige århundre kommer Satan (Gabriel Byrne) til New York (hvor ellers?) for å finne sin brud (Robin Tunney). 

«The believers» fra 1987. 
John Schlesinger-film om religiøs sekt som ofrer barn. 

«The devil's advocat» fra 1997 om en advokat som oppdager at sjefen er Djevelen selv. 
Keanu Reeves og Al Pacino. 

«Fallen», der Denzel Washington etterforsker en henrettet seriemorder som kan være den onde engel Azazel. 

«Judgment» fra 2001. 
Djevelen kommer til jorda for å bevise at Jesus aldri fantes. 

«The order» 
- Heath Ledger spiller en ung prest som blir sendt til Roma for å etterforske en kollegas død og oppdager en sekt av syndsfortærere. 

«Prince of darkness». 
Forskere finner sylinder i kirke. 
Hvis den åpnes, går jorda under. 
John Carpenter laget den i 1987. 
«Resurrection». 
Russel Mulcahy laget denne thrilleren om en seriemorder som bruker kroppsdeler til å gjenskape Kristi kropp. 

«Stigmata». 
Gabriel Byrne skal etterforske påstandene om at det finnes en kirke i Brasil der statuer blør - mens Patricia Arquette får Kristus-sår i USA. 

«Meet Joe Black». 
Anthony Hopkins er en eldre riking som guider Døden, spilt av Brad Pitt, gjennom livet på jorden med det resultat at h-mannen forelsker seg i Claire Forlani. 

«Jacob's ladder». 
Tim Robbins spiller den traumatiserte Vietnam-soldaten Jacob Singer som oppdager at han ikke er der han burde være da skapninger med horn angriper ham på t-banen. 
