«Den 12. mann»:Hvem er denne filmen egentlig laget for? 

Arne Skouens klassiske «Ni liv» filtreres gjennom «Max Manus» og «Veiviseren» i årets store norske julefilm. 

FILM: 
Harald Zwarts «Den 12. mann» er et patriotisk actiondrama basert på virkelige hendelser fra andre verdenskrig, og for den delen av publikum som kun lar seg lokke til kinoene den ene gangen i året norsk filmbransje lykkes i å stable på beina en storfilm beregnet på voksne mennesker, vil den formodentlig funke tålelig greit. 
Det betyr derimot ikke at den er en god – eller viktig – film. 

Arketypisk «Den 12. mann» forteller historien om motstandsmannen Jan Baalsruds dramatiske flukt fra Rebbenesøya utenfor Tromsø og over grensa til Sverige våren 1943. 
Det er en historie som også er skildret i Arne Skouens «Ni liv» fra 1957, men selv om Zwart siterer såpass mange av Skouens bilder at man kan regne «Den 12. mann» som en nyinnspilling, er de to filmene svært forskjellige i uttrykket. 

Dette skyldes ikke minst at det har skjedd mye med filmspråket i løpet av 60 år, men den viktigste forskjellen er likevel at Zwart gjør sitt ypperste for å presse Baalsruds historie inn i en utdatert Hollywood-formel. 
Dette innebærer at nazistene er svovelduftende karikaturer som hveser sine replikker i dramatisk lyssatte kulisser, mens vår overmenneskelig utholdende helt er selve legemliggjørelsen av den norske frigjøringskampen. 

Intern Hovedrolleinnehaver Thomas Gullestad har et godt fysisk spill, men når rollefiguren verken beveger seg eller føler intens smerte, er det tydelig at han ikke er noen skuespiller. 
Zwarts gjentatte understrekning av de fysiske påkjennelsene som fremstilles så nøkternt i «Ni liv» gir dessuten opphav til flere komiske situasjoner, og får en til å lure på hvem denne filmen egentlig er laget for: 
På den ene siden er det noe påfallende unorsk over den overdrevne macho-poseringen, og på den andre er det høyst uklart hvorvidt mennesker i andre land har noen interesse av en slik uelegant og ureflektert nasjonalistisk film. 

Mest interessant er «Den 12. mann» derfor som et tidsbilde på norsk filmbransje. 
For i kraft av å både være en andre verdenskrig-film og en reboot av «Ni liv», kan den sees som et bindeledd mellom to epoker – nemlig tiden da store norske publikumssuksesser var ensbetydende med unyanserte heltedramaer fra andre verdenskrig og den kommende bølgen av nyinnspillinger av gamle klassikere: 
Nye versjoner av «Norske byggeklosser» og «Fjols til fjells» er allerede på vei, og de vil neppe bli de siste. 

Filmen har premiere første juledag. 
