Bokanmeldelse:Frode Granhus: 
«Kistemakeren» 

Frode Granhus når stadig nye lesere med sin krimserie om lensmannen Rino Carlsen, men årets Brageprisnominerte bok er ikke hans beste. 

Schibsted forlag (nå Vigmostad & Bjørke) har dyrket frem flere spennende og originale krimstemmer, og en av dem er Frode Granhus. 
«Kistemakeren» er den fjerde boken i hans krimserie fra Lofoten. 

En gutt finner et ødelagt videokamera i fjæra, og videokassetten som sitter i viser en ung pike innesperret i en kiste. 
Det er ikke mer enn to år siden en pike på stedet hevdet at hun hadde blitt bortført og holdt fanget i nettopp en kiste, men få trodde på henne. 

Rino, bestemmer seg for å ta tak i saken, og han oppdager at det kan være flere ofre. 
På samme tid finner to fjellklatrere liket av en tysk lege frosset ned i blodstenkt is. 

Vi forstår at de to sakene skal vise seg å ha mørke forbindelseslinjer, og til slutt blir det personlig for Rino. 

Leseren serveres også en parallellhandling fra 1950- tallet, om hvordan tuberkulose kunne føre til frykt, misdannelser og sosial utfrysning. 

Mørke hemmeligheter fra fortiden og skakk-kjørte sinn er en fellesnevner for bøkene til Granhus, og han er sterkt opptatt av temaer som barndom og oppvekstkår. 
Det er til tider noe naturalistisk over fortellingene hans, hvor leserne stifter bekjentskap med karakterer som ofte har fått en tøff start i livet. 

En interesse for kriminell psykologi og et ønske om å forstå galskap går igjen, og han er god til å skrive frem mangefasetterte og spennende plot. 
Han presenterer ofte leserne for en løsning før han snur alt sammen overraskende på hodet, men denne gangen blir overraskelsen litt for overraskende. 
Galskapens motivasjon blir ikke troverdig. 
Rino strever også med å komme helt igjennom i boken, og han fremstår noe halvhjertet. 

Fått med deg VGs siste bokanmeldelser? 
Sjekk her! 

Men selv om plottet i denne boken ikke er Granhus’ beste, og troverdigheten av og til er fraværende, så er «Kistemakeren» like fullt en spennende og lesverdig bok. 
Korte kapitler og et effektivt språk gjør at sidene vendes fort, og en særlig klaustrofobisk scene i en gruvegang bidrar til uhygge. 

Lofoten er fortsatt et godt åsted for en krim, hvor naturkreftene også spiller en rolle i handlingen. 

Det kan nesten virke som om Bragejuryen har gitt Granhus nominasjonen for hans forfatterskap, og ikke for denne boken. 
For «Kistemakeren» er et skritt ned for en forfatter som kan så mye bedre. 
