Den forhatte jøden
Regi: 
Michael Radford. 
Med: 
Al Pacino, Joseph Fiennes, Jeremy Irons, Lynn Collins. 
Am./eng./it. 11 år. 

Intens og sensuell filmatisering av Shakespeares mørke og skarpe satire som grelt avdekker antisemittisme. 

Regissør Michael Radford går rett på sak. 
Han poengterer det uttrykte jødehatet som florerte i Europa rundt 1600-tallet (da også). 
Han demonstrerer de kristnes hykleri og hovmod, og gjennom en forrykende innbitt Al Pacino som den jødiske pengeutlåneren Shylock, viser han hvordan en undertrykket manns stolthet og hevngjerrighet trigger større forakt og gjengjeldelsesaksjoner hos motparten. 
Ikke ulikt dagens turbulente situasjon. 
Det dirrer når Al Pacino står på sitt i rettsalen og krever sin pant, «one pound of flesh» av den stakkars kjøpmann Antonios kropp. 

Samtidig er dette en romantisk kjærlighetshistorie, smekkfull av shakespeareske forviklinger, poesi og innsiktsfulle betraktninger som kan bli litt for ordrike. 

Blikk og stemning bærer preg av sensuelle undertoner. 
Det gjelder møtet mellom den vakre, smarte heltinnen Portia (en forførende Lynn Collins) og den aristokratiske livsglade Bassanio (en like forførende Joseph Fiennes), men filmen antyder også den shakespeareske tvetydighet i forholdet mellom menn. 
Blikk og kommentarer mellom Bassanio og hans mesén, kjøpmannen Antonio (en vemodig Jeremy Irons), syder av erotiske undertoner. 

Med Venezia selv som vakkert og fargerikt bakteppe er dette dramatikk som kanskje først og fremst fascinerer Shakespeare-fans. 
Farger, lys, musikk og spill veksler mellom tragdie og sødmefylt komedie, hele tiden med vemodet som følgesvenn. 
Men størst inntrykk gjør Al Pacino som Shylock, den forhatte jøden som smadres av de rettroende. 
