Bokanmeldelse:Rachel Kushner: 
«Flammekasterne» 

Kushner har skrevet et sprengbegavet rally gjennom et hundreårs avgjørende hendelser på det politiske og det eksistensielle plan. 

Reno er en ung jente fra Nevada med to lidenskaper i livet, motorsykkelkjøring og kunst. 
Hun ankommer New York midt på 1970-tallet, etter å ha satt fartsrekord for kvinner over saltslettene i Utah. 

I verdensbyen er det kunsten hun vil ofre seg for, og sykkelinteressen hjelper henne. 
Konseptkunstneren Sandro Valera, sønn av den italienske motorsykkelprodusenten tar henne under sine vinger og fører henne inn blant New Yorks amoralske, livsnytende kunstnerbohemer, og videre til Italia hvor Reno får stifte bekjentskap både med den forsteinede høyborgerligheten som regjerer Sandros familie, og Italias anarkistiske Røde Brigader som driver dødelig bygerilja mot «Makten». 

I tillegg er det historien om Reno og Sandros kjærlighetsforhold, Det er en myldrende fortelling om ambisjoner og håp, svik og bedrag, kynisme og lengsel, en saga som strekker seg helt tilbake til den tjuende århundres begynnelse. 

Det er en drøy cocktail dette, og opplegget ville nok ha revnet i sømmene for en dårligere forfatter enn Kushner. 

Men det forbløffende, jeg hadde nær sagt, mirakuløse med denne romanen er at forfatterens språk, så billedrikt drivende og energisk, så kriblende kreativt og samtidig lydhørt, binder de sprikende elementene sammen med uimotsigelig styrke, nært og vart på detaljplanet i det ene øyeblikket, med brutale sveip over historiske sammenhenger i det neste. 

Kushner overdrysser sin vrimlende tekst med slående observasjoner og et vell av forbløffende, dokumentariske detaljer. 

Og om leseren en sjelden gang skulle tenke at hun beveger seg litt for langt ut i det anekdotiske, drar hun straks det hele sammen igjen med en klippefast, samlende metafor. 

«Flammekasterne» er en kavalkade over vitaliteten, visjonene, samt elementene av selvdestruksjon, som preget århundret før vårt, både på det personlige og det politiske plan, krefter til godt og vondt, som fremdeles er virksomme i vårt samfunn i dag. 

Det er roman full av poesi og sakkunnskap, fantasi og dokumentasjon, en bok å bli både klok og berørt av. 
En sjelden litterær tour de force. 

Og det samme kan sies om Kyrre Haugen Bakkes norske oversettelse. 
