Anmeldelse:Carsten Jensen med storslått krigsdrama om Afghanistan 

«Den første sten» følger soldatene til mørkets hjerte. 

Carsten Jensen har i årevis vært en ivrig reporter og kritisk meningsbærer i forhold til danskenes krigføring i Afghanistan. 
Nå har han utgitt krigsromanen «Den første sten» - stort sett til kritikernes jubel. 

Ikke uventet er filmrettighetene nylig kjøpt opp og planer lagt for en stor, internasjonal produksjon. 
Dette er en anmeldelse av den danske utgaven av boka. 
Norsk oversettelse er underveis seinere i vinter. 

Krig i romanform 

Krig i romanform 

I boka følger Jensen en avdeling danske soldater, de fleste menn, men også én kvinne, som med forskjellig bakgrunn har latt seg verve til oppdrag i Afghanistan. 
Virkeligheten viser seg naturlig nok å være noe annet enn drømmen. 
Du må være en fantasifull dikter for å kunne forestille seg de voldsomme og uventede begivenhetene som rammer disse soldatene. 

Hvem er uten synd? 

Den av dere som er uten synd, kan kaste den første steinen på henne, 

Hvem er uten synd? 

Her er ingen tilsynelatende fri verken for synd eller skyld. 
Eller hva skal man si? 
Et av Jensens anliggender er å få fram motivasjon og beveggrunner hos «hin enkelte», som Søren Kierkegaard kalte det. 
I sin skildring av de danske soldatene som verver seg til krigstjeneste i det fjerntliggende Afghanistan, går han i utgangspunktet tett innpå individene. 
Er de idealister eller eventyrere? 
Er de drevet av tro på en gjerning eller av jakt på action i en kjedelig hverdag? 

Stor persongalleri 

De skal lede efter fjenden, mens fjenden leder efter dem. 
En gemmeleg i tomheden venter på dem 

Stor persongalleri 

Det dreier seg om et trettitall personer, mer eller mindre krigslystne, forventningsfulle og spente. 
Ingen av dem virker å være spesielt engstlige - foreløpig. 
Historien er fortalt i presens. 
Carsten Jensen fører et språk som jager fortellingen av sted. 
Vi møter avdelingssjefen, Ove Steffensen, offiserer og menige, Irak-veteraner og ferskinger, feltpresten Lukas Møller, sykepleieren Simon og den muskelsterke Hannah, som tenker at «en veltrænet krop altid er et bevis på ensomhed». 

Almen forteller 

kludehoved 

Almen forteller 

«Nu er de så tæt forbundne, som man kun kan blive med et menneske, hvis liv man har afsluttet, og hvis ansigt man har set. 
Hvorfor stillede han sig også op og gloede på ham? 
Det burde være en regel for soldater i kamp: 
Se aldrig på din fjende, når du først har dræbt ham. 
Han må ikke have andet navn, anden identitet end den, der kan opsummeres i det ene ord, fjenden. 
Hvem skyder de på? 
Samme svar. 
Fjenden. 
Hele tiden det samme svar.» 

Ute av kontroll 

Ute av kontroll 

Drøyt midtveis i boka endrer fortellingen karakter. 
Den afghanskættede dansken Khaiber blir satt inn for å redde soldatene, som nå, etter å ha jaktet på forræderen Schrøder, er forsvunnet i ingenmannsland. 
Han forteller i jeg-form. 
Romanen begynner å ligne Joseph Conrads «Mørkets hjerte», med Khaiber som Marlowe og Schrøder som Kurtz. 

Farvel til humanismen 

Farvel til humanismen 

Romanen er uhyre velskrevet på alle nivåer, fra landskapskildringer til dialoger, fra reflekterende partier til kunnskap om krigens tekniske detaljer. 
«Den første sten» er en stor triumf for romanforfatteren Carsten Jensen. 
