Tramp på et ekorn
«Alvin og gjengen 3» («Alvin And The Chipmunks: Chipwrecked») 

De syngende, dansende, kvalmende søte små gnagerne er tilbake, i et tredje møte med «gjengen» som får Snipp og Snapp til å fremstå som pensjonister med akutt utmattelsessyndrom, og Smurfene til å høres ut som malmfulle bassbarytoner. 

Mer dans og fæl sang (Lady Gagas «Bad Romance» og «Born This Way», Destiny's Childs «Survivor» med heliumsprengte fler) altså, samt mye kokosnøtt-i-hodet slaptstick og sentimentalt «helten i ditt indre»-babbel. 
Settingen er innledningsvis et cruiseskip i Karibia, etterfulgt av et ufrivillig opphold på en ubebodd øy. 
Skjønt ubebodd¿? 

Det er duket for «popkulturell» vitsing om TV-serien «Lost» og andre «ting i tiden» (Twitter, Justin Bieber), og et plott som ikke lar en eneste «øde øy»-klisjé forbli uutnyttet. 
Skumle dyr? 
Ja. 
Skjult skatt? 
Selvsagt. 
Lianer i lange baner? 
Hva tror du? 

Karakterene fremstår - trass i at de er ekorn - som en serie fornærmende, snusfornuftige (snutefornuftige?) arketyper, ubehagelig stivnet i tradisjonelle kjønnsrollemønstre. 
Gnagernes store, runde øyne og overdrevne ansiktsuttrykk vil gi voksne et akutt sukkersjokk, og den i og for seg sympatiske (og allsidige) Jason Lee - popstjerneekornenes «far» - er knapt å se utover filmens første og siste femten minutter. 

Én ting skal filmen ha: 
Den er ikke i 3D. 
Hodepinen du får skyldes med andre ord utelukkende den heseblesende fistelsangen. 
MORTEN STÅLE NILSEN 
