Nostalgisk gjensyn med nostalgisk klassiker
Ingen filmelsker burde gå glipp av sjansen til å se "Cinema Paradiso" der den hører hjemme: på kino. 

Det er sannelig ikke for ofte at gamle klassikere er å se på vanlig norsk kino. 
Men 30-årsjubileet til italienske "Cinema Paradiso" – som takket være 4K-restaureringsteknologi nå ser bedre ut enn noen gang – kunne vel strengt tatt ikke markeres på annen måte. 
Vi snakker tross alt om filmhistoriens ømmeste hyllest til nettopp film og kino. 

Nyheten om at hans beste venn fra barndommen, kinomaskinisten Alfredo, er død, utløser et skred av minner hos regissøren Salvatore "Totò" Cascio. 
Med ett husker han alle timene med Alfredo i projeksjonsrommet, han husker hvordan hele landsbyen kom sammen i kinosalen, han husker filmene som for en stakket stund løftet dem ut av hverdagen og han husker – å, som han husker! – sin første kjærlighet. 

"Cinema Paradiso" er og blir pur nostalgi. 
Men selv det sorteste hjerte er simpelthen nødt til å smelte i møte med alle de snodige situasjonene, Ennio Morricones vakre musikk og – kanskje aller finest – samspillet mellom Philippe Noiret som Alfredo og Salvatore Cascio som lille-Totò. 
Og alt sammen skal lede opp til den mest rørende montasjen noen film kan by på. 
