Hipsterblues med hiphop-ballast
The Black Keys dyrker den løse snippen. 

||| 
ALBUM: 
Jack White har gjort en durabelig innsats for å sette tradisjons-blues på hipsterkartet. 
Dan Auerbach og Patrick Carney i The Black Keys er ikke snauere. 

Det finnes også spor av The Wite Stripes-stomp i funky «Howlin for You», men der White er mer dogmatisk i sin tilnærming, er snippen langt løsere hos The Black Keys. 

Det tilbakelente og smått mystiske høydepunktet, «Too Afraid to Love You», blander tradblues med triphop-estetikk, cemballo og svevende synther til en eksotisk og effektiv kompott. 

Auerbachs rustikke stemme bærer lasset mens det pludres og skrus i kompet, hvor lekre detaljer og lydmessige underfundigheter avløser hverandre. 

Det finnes også spor av The Wite Stripes-stomp i funky «Howlin for You», men der White er mer dogmatisk i sin tilnærming, er snippen langt løsere hos The Black Keys. 

Det tilbakelente og smått mystiske høydepunktet, «Too Afraid to Love You», blander tradblues med triphop-estetikk, cemballo og svevende synther til en eksotisk og effektiv kompott. 

Auerbachs rustikke stemme bærer lasset mens det pludres og skrus i kompet, hvor lekre detaljer og lydmessige underfundigheter avløser hverandre. 

Gjengen har tidligere jobbet med Rza fra Wu-Tang Clan og man finner fortsatt hint av hiphop-tenkning i sanger som «The Go Getter», mens Danger Mouse styrer skuta på slentrende «Tighten Up». 

«Brothers» gjør gamle lyder til nye. 
