Slutt på apestrekene
Arctic Monkeys har blitt voksne. 

ALBUM: 
Sheffield-guttene Arctic Monkeys satte YouTube-generasjonen for alvor på kartet da debutplata deres gikk rett til tops på de britiske salgslistene med så stor kraft at «Whatever People Say I am, That's What I'm Not» ble tidenes raskest selgende album i England. 

Ikke dårlig det for en gjeng med kun en demo og en singelutgivelse på samvittigheten. 

Deres obsternasige dansepunk fungerte som et effektivt og mer rufsete alternativ til The Strokes og Franz Ferdinand hakket mer pyntelige The Clash-fascinasjon. 

Denne gangen er det James Ford som sitter ved roret og den California-innspilte «Suck It and See» smaker nettopp mer av California-sol enn britisk gråvær. 
Det er en tilbakelent modenhet her som kler gjengen godt. 
Det låter som klassisk gitardrevet rock med et passe islett av 70-tallets store klang. 

Av de tolv låtene som finnes på albumet, er det bare «Library Pictures» som holder det samme tempoet vi kjenner fra de tidligere platene. 

Åpningssporet «She's Thunderstorms» og «The Hellcat Sprangled Shalala» smaker mer av indifisert og sedat vestkystrock enn den hoftevrikkende punken vi har hørt før. 
Alex Turner synger varmt med god hjelp fra luftige koringer. 

Om «Suck It and See» vil gi gjengen ny vind i seilene er heller tvilsomt, til det er plata for introvert. 
Men de beviser om ikke annet at de ikke var et kreativt blaff. 

Arctic Monkeys har definitivt blitt eldre med stil og viser god teft både for lekre detaljer og sofistikerte arrangement. 
Så får den som vil være med, henge seg på. 
