Berge har «finni seg sjæl»
Fortsetter trenden fra forrige plate - som en uovertruffen mester på tolvstrengeren. 

ALBUM: 
Noe har skjedd med Bjørn Berge (42). 
Etter at han har fått rast ifra seg som en gitarist med konstant dårlig tid - noe som ga seg utslag i veldig rask spilling, særlig live - har han de siste par åra funnet tilbake til sitt gamle jeg. 
Det betyr i praksis en mer variert artist, som mikser blues, rock, funk og folk. 
Berge har fått mer dybde i musikken sin. 
Energien er ikke borte, den er bare bedre fordelt. 

Tungt og lett 
I stedet for å insistere på å rocke hele tida, veksler han nå mellom tungt og lett - og utnytter dermed dynamikken i musikken i større grad enn på mange av sine album i «mellomperioden» mellom de første og siste platene. 

Også på tekstplanet har han modnet. 
«In & Out» er en morsom lek med ord. 
På «Those Days» mimrer han om ei tid som er forbi, da han og vennene var konger om natta, og han er sårbar i låter som «Accused» (med tekst av Tim Scott McConnell), «Once Again», «Sick'n Tired» og «Darkness». 

Omslaget i det musikalske uttrykket kom med glimrende «Fretwork» i 2009, og han fortsetter trenden på «Blackwood». 
Og - han gjør det med bravur. 

Det kan virke som han rett og slett har «finni seg sjæl»! 

Frankrike 
Det er mange som etter hvert har oppdaget Berge og hans virtuose omgang med seks- og tolvstrengeren, og slett ikke bare i Norge. 
Det er en grunn til at forfatteren Sebastian Danchins linernotes forekommer på fransk, engelsk og tysk - og ikke norsk. 

Berge gjør atskillig flere konserter i utlandet enn hjemme i Norge, og særlig er franskmennene glade i haugesunderen. 

Han bookes av både jazz- og bluesfestivaler - sjøl om han ikke spiller jazz. 
Det sier noe om hans posisjon som en musiker som har funnet et eget utrrykk, uavhengig av sjanger. 
En større autoritet i stemmen har også vokst fram. 

Nummer ti To av Berges ni tidligere studioalbum er belønnet med Spellemannprisen. 
Album nummer ti er en sterk søknad om en tredje pris. 
Melodiene er med to unntak signert Berge sjøl, mens bluespioneren Sleepy John Estes står bak «Going To Brownsville». 

Albumets store - og mest gledelige - overraskelse er en mild versjon av Joni Mitchells «Woodstock». 
Tittellåten er dessuten en instrumental som slekter på folkemusikk, akkurat som «Mountain Boogie» gjorde på «Fretwork». 

Aleine på scenen 
Med unntak av Karl Christian Grønhaugs forsiktige saksofon på «Once Again» er det bare medprodusent Kjetil Ulland som bidrar musikalsk - på bass, perkusjon og synth. 

Live er Berge alltid aleine på scenen, og det er tolvstrengeren som er foretrukket. 
Han har utviklet en teknikk som han forklarer i innercoveret på albumet. 
Han har også plukket fram banjoen igjen. 
Ikke ofte, men den er et lite friskt pust. 
Med «Fretwork» og nå «Blackwood» har Berge nådd en ny topp i karrieren. 

Bjørn Berge spiller en rekke steder i Norge og flere andre land i Europa i de nærmeste månedene, med start i Dokkhuset i Trondheim i kveld, fredag 26. august, og Verdensteatret i Sandefjord i morgen, lørdag. 
