Ikke hett nok i George Clooneys forstadshelvete
«Suburbicon» har alt som skal til for å bli en bitende satire. 
Men filmen småbjeffer mer enn den glefser. 

Joel og Ethan Coen har levert manus sammen med regissør George Clooney. 
Rollelisten paraderer opp sterke navn som Julianne Moore, Oscar Isaac og Matt Damon; sistnevnte nærmest en inkarnasjon av gjennomsnittsamerikaneren, særlig 1950-tallsutgaven, som han gestalter her. 

Vi er i forstaden Suburbicon, et amerikansk hjerte så å si, som daglig pumper ut middelklassemenn i biler på vei til kontorjobb, mens pent kledde hjemmefruer lager peanøttsmørbrød til barna. 

Men noe er råttent i dette idylliske riket av glansede fasader. 
Da den svarte familien Meyers flytter inn i nabolaget, slår den utstuderte vennligheten sprekker. 
Så trenger to menn seg inn i Meyers nabohus, der Gardner (Damon) bor med sønnen Nicky, konen Rose og hennes søster Margaret (begge spilt av Moore). 
Utfallet blir fatalt. 
Mens opptøyene mot familien 
Meyer øker i styrke, begynner Gardners sønn å ane at det som skjedde i hjemmet ikke var tilfeldig. 

Filmskaperne sparer ikke på konfekten hva angår stil. 
Kostymer og produksjonsdesign er så forseggjort at man får vann i munnen. 
Uskylden pastellfargene utsondrer står i kledelig kontrast til ondskapen som utfolder seg. 
For stoffet som sådan har to i seg til å vrenge frem den amerikanske sjelens mørkeste sider. 
Direkte linjer trekkes fra etterkrigstidens åpne rasisme og dobbeltmoral, til dagens. 
Så hvorfor er jeg så uberørt? 

Kanskje fordi blandingen av svart komedie, underspill og teatrale effekter underminerer satirens brodd, og dermed filmens temperatur. 
«Suburbicon» er ikke stram nok og sint nok til å vekke annet enn et skuldertrekk. 
Tidvis underholdende, ja. 
Men ikke mer. 

Coen-brødrenes signatur er tydelig. 
Men manus har ligget i en skuff siden 1980-tallet, og det merkes. 
At Clooney har freshet det opp hindrer ikke «Suburbicon» i å fremstå mest som en forkastet kladd til «A Serious Man», som utspiller seg i samme omgivelser, men har en helt annen tyngde. 

Når så er sagt, gjør unge Noah Jupe en nydelig rolle som Nicky. 
Han er på alle måter filmens håp. 
