Sykt utvalg
Årets første løvetann fant Smith og Smule i Sentralblokkens tredje etasje. 

LØVETANNEN SKINTE mot dem utenpå kaffekoppen, med bud om vår. 
Ellers var det ikke en blomst å se. 

— Det er jo litt spesielt å spise på et sted der plakater med «Ditt blod redder liv» lyser mot deg fra veggen, mente Smule. 

— Enig i det. 
Men sannsynligvis er dette et av de mest besøkte spisestedene på hele Vestlandet. 
På høy tid å teste det ut, repliserte Smith. 

ETTER BESØKET Å DØMME er den enorme kafeteriaen i Sentralblokken et populært samlingssted. 
Lokalet, som rommer et par hundre sitteplasser, var nesten fullt den ettermiddagen Smith og Smule kom på besøk. 
Og hvilket persongalleri! 
Studenter og hvitfrakker, pasienter og pårørende, ung og gammel i skjønn forening. 

— Huff, jeg blir så trist av å være på sykehus. 
Hvorfor pynter de ikke litt her? sukket Smule og så seg rundt i respatexlokalet. 

Smith satte kursen mot de mange matstasjonene, og konstaterte at det var ingenting å utsette på utvalget. 
Påsmurt i lange baner, ferske bakervarer, pålegg i porsjonspakker, varmretter, bugnende salatbar, og frukt i stort utvalg. 
Og mye mer juice enn brus. 

— Kjekt å se at de følger den grønne linje, sa Smule, og kastet seg over salatbaren. 

SMITH STO OG HANG ved varmmaten og hadde vanskelig for å bestemme seg. 
Både kylling i karri og spagetti carbonara hørtes fristende ut, men valget falt til slutt på de store fiskekakene som lå og fristet i disken til ti kroner stykket. 

— Prisene er uslåelige. 
Tre av dem med raspet gulrot og røstipotet til under femtilappen! 

Smith var i lykkeland. 
Men humøret sank litt da han begynte å spise. 
Lang kø foran kassen gjorde maten nesten kald. 
Og selv om fiskekakene inneholdt både purre og hvitløk, var smaken temmelig tam. 

— Ingen usmak. 
Bare gørr, sa Smith. 

Slik var Smules omelett også. 
Og pizzastykket, med en enslig bit ananas og bunn som smakte papp. 

— Jeg lurer på om det er forbud mot urter og krydder på sykehus, undret Smith. 

— Men salaten var frisk og god. 
Det skal de ha, sa Smule. 

KAFFEN VAR HELLER IKKE noe å rope hurra for. 
Det blir gjerne slik når den kommer på et blunk når man trykker på en knapp. 

— Med så mange munner å mette hver dag, kan man kanskje ikke forvente noe annet, mente Smith – og konstaterte at både gulrotkaken og brownien var fersk, saftig og god. 

Smule mente det først og fremst er de mange ulike menneskene som gjør stedet verdt et besøk. 

– 
Tenk hvor mange historier dette rommet til enhver tid rommer, sa hun. 
