TV-anmeldelse «Stories From Norway»:Ylvis lever 

Originalt, musikalsk, absurd, inspirert. 

UNDERHOLDNING/MUSIKAL 

«Stories From Norway» 

Norsk TV-serie i 7 episoder, TV Norge mandager kl. 21.30 

Med: Vegard Ylvisåker, Bård Ylvisåker 

Allerede programbeskrivelsen av brødrene Ylvisåkers nye serie, er gøyal: 
«Undersøkende musikal». 

Ideen er å ta for seg hendelser og fenomener i kongeriket Norge – og lage syv halvtimelange «gravende» musikaler om disse. 

Bør bli morsomt, ikke sant? 
Det blir morsomt. 

Om det er noen underholdere i Norge som er «født for scenen», så er det Bård og Vegard Ylvisåker. 
Vi snakker vaskeekte multitalenter her, alt på én polise: 
De synger! 
De danser! 
De forteller vitser! 
De elskes av oldemor på 90 og oldebarnet hennes på 9. 

«I kveld med Ylvis», talkshowet som gikk i fem sesonger på TVNorge i årene 2011-2015, hadde sine øyeblikk, og avfødte sågar «The Fox». 
Men noen «talkshowverter» i tradisjonell forstand er jo Vegard og Bård ikke. 
De er stjerner selv, og stjerner har en tendens til å ikke være så interessert i å snakke med andre mennesker. 

«Stories From Norway» er et «forfengelighetsprosjekt» av det beste slaget: 
Skreddersydd for de to hovedmennenes begavelser. 
Skal vi dømme ut fra de to første av i alt syv episoder, har brødrene (samt medforfatter Christian Løchstøer) aldri vært bedre. 

Første episode handler om det berømmelige stupetårnet på Koigen på Hamar. 
Den antatt unnselige konstruksjonen som var ment å koste halvannen million kroner, men endte opp med en prislapp på nærmere 28 millioner. 

Ylvis har tonesatt de store «eureka!»-øyeblikkene i historien. 
Som da varaordfører Geir Byberg (KrF) får ideen, og arkitekten Tor Kraft får jobben med å utforme tårnet. 
Demonstrantene som tar til gatene for å uttrykke sin misnøye med det galopperende budsjettet, får en «Les Misérables»-aktig sang de også. 

Sang- og dansenumrene er konsekvent i engelsk språkdrakt. 
Intervjusekvensene som bryter dem opp, der nøkkelpersoner fra virkeligheten snakker ut, er på norsk. 
Både Byberg og Kraft stiller opp. 
De må le, selvsagt. 
Men de er slett ikke utilfredse med tårnet. 

Musikken er god, og spenner fra hip hop til mer klassiske musikalnumre. 
Totaleffekten er frapperende: 
En dum «heia Norge!»-sak, gitt den fulle og hele Broadway-behandlingen. 
Det er ingenting om ikke originalt (og veldig postmoderne). 

Episode to handler om Justin Biebers Norges-besøk i oktober 2015. 
Her er musikken mer konsekvent – en slags Bieber-light, om noe slikt kan forestilles – og fortellingen mer komprimert. 

Beiber var som de fleste vil huske i landet for å bli intervjuet i «Senkveld» på TV 2 og holde en minikonsert. 
Denne ble brått avbrutt da noen kom i skade for å søle et par dråper vann på superstjernens scene. 

Medie-Norge, som var i høyberedskap fra før, eksploderte. 
VGs egen Morten Hegseth er med som «tidsvitne», side om side med en rekke skuffede fans. 
Aller best er imidlertid sekvensen der politi og sikkerhetsvakter blir sendt på «kurs» til London, og får erfare at «hell hath no fury» som en 15 år gammel «belieber». 

Rasende festlige minutter. 

Vegard spiller Bieber («am I real?»), Bård er hormonell fan – og Tande P. gjør en gjesteopptreden som «Rønnis» i «Senkveld». 
Det er mediekritikk av den utpreget godlynte sorten. 
Og den treffer slik den skal. 

«Stories From Norway» fremstiller Norge som et velmenende nisseland der det som er smått, blir stort – og omvendt. 
Det høres omtrent riktig ut. 

Nei, dette var artig, altså. 

Anmeldelsen er basert på de to første av syv episoder 
