Anmeldelse:Bluesartisten som blir stillere og stillere 

Daniel Norgren er på orgelkjøret på album nummer seks. 

ALBUM: 
Daniel Norgren (32) fra Borås i Sverige har gjort seg bemerket, også i Norge, som et hardtslående enmannsband med rå blues på repertoaret, men har sakte men sikkert roet seg ned - og blitt bedre og bedre. 

Sær 
Han er akkurat så sær at det er fascinerende, fordi det ikke bikker over. 
Som når han åpner dette albumet med vel to minutter med lett tordenvær med litt orgelmusikk på toppen. 
Åpningen på albumet «Buck» (2013) var halvannet minutt med stillhet, avbrutt av noen ubestemmelige bråkelyder og «Alabursy», som kom i april i år, har en tilsvarende «rar» åpning. 
Den er for øvrig spilt inn på kassett! 

Men altså, fra spor to og ut er det som regel ren vellyd, og på album nummer seks mer organisert og balansert enn noen gang. 

Trommer 
På «Are We Running Out Of Love?» ligger orgelet under hele veien, supplert med noen enkle gitarakkorder, mens Norgrens forsiktige og følsomme stemme er det som driver sangen. 
«I Waited For You» fortsetter i samme spor, før noen trommer bryter det monotone i «My Rock Is Crumbling». 

Strippet ned Tre sanger har bass og trommer, de øvrige seks er strippet ned til litt gitar og mye orgel - begge deler spilt av Norgren. 
Han har flere orgler fra 50- og 60-tallet, og holder det så enkelt som mulig. 

Det som blir igjen er en slags saktegående americana fra de svenske skogene. 
Den referansen som faller nærmest denne gang er New York-bandet Antony and the Johnsons. 

Daniel Norgren spiller på Folketeatret i Oslo 17. november og Ole Bull Scene i Bergen 18. november. 
