«The Miseducation of Cameron Post» tar for seg homofili som sykdom
Mye godt skuespill i film om gladkristen anstalt som kurerer homofile. 

Desiree Akhavan tilhører kretsen av gatesmarte New York-filmskapere i midten av trettiårene. 
Jeg lurte på hvor jeg hadde henne fra og skjønte etter hvert at det er fra noen episoder i Girls. 

Lena Dunham oppdaget henne, leser jeg, på bakgrunn av Akhavans debutfilm Appropriate Behaviour (2014) som ligger fritt tilgjengelig på Youtube for dem som er interessert. 
Det er en snappy og Woody Allen-aktig lesbisk kjærlighetshistorie hvor Akhavan selv spiller hovedrollen som iransk-amerikansk ung kvinne på leting etter alt mulig. 
Først og fremst sex, dernest muligens til og med kjærlighet. 

The Miseducation of Cameron Post er basert på en roman med samme tittel, og Akhavan fortsetter her i samme tematiske gate, men tar et solid skritt i en alvorligere retning, uten å slippe lettheten. 
Hun holder seg dessuten utelukkende bak kamera denne gangen. 

Vil kurere homofili 

Historien foregår på tidlig 90-tallet og bretter ut en kristen anstalt i Montana hvor ungdommer som har havnet på feil side sånn rent seksuelt, sendes for å kureres. 

Det er naturligvis det glade vanvidd, men det er ikke lenge siden kristne stemmer i den norske debatten kunne finne på å nevne lignende ting. 
Muslimske også, for den saks skyld. 
Og en del mener det nok fortsatt, selv om de ikke sier det høyt altfor ofte. 

En sånn anstalt er naturligvis gull for en filmskaper, men på en måte er det nesten for lett. 
Det latterlige kan lett bli for tydelig, men Akhavan har funnet en nokså tilbakeholdt måte å løse det på. 
Og ikke minst har hun funnet en skuespiller som bærer filmen på fantastisk vis. 

Chloë Grace Moretz har den helt rette kombinasjonen av sårbarhet og fandenivoldskhet. 
Hun er et funn. 
Hun har spilt i en mengde filmer, men jeg har henne friskest i minne fra Kick-Ass 2 hvor hun var tøff og hard og lekker. 

Som lesbisk ungdom i et kristent miljø har hun et betydelig større register å briljere med. 
Cameron er foreldreløs, men bor hos tanten og onkelen som lever et liv i tråd med evangelier og sosiale kontrollmekanismer. 

Nurse Ratched-parallell 

Da Cameron blir oppdaget med en jente i baksetet på en bil på high school-avslutningsfesten, er veien kort til God’s Promise, hvor en slektning av Nurse Ratched fra Gjøkeredet leder terapien. 
Dr. 
Lydia, som hun heter her, spilles deilig kjølig av Jennifer Ehle. 

Den eks-homofile broren hennes (John Gallagher Jr. fra Newsroom) er en fin gladkristen lærer som i kraft av liksom å være helbredet selv skal hjelpe de stakkars ungdommene som sliter med SSA, som det kalles her, altså «same sex attraction», djevelens verk. 

Da Cameron ankommer anstalten, søker han gjennom kofferten hennes og beslaglegger kostelig nok en Breeders-kassett. 
Den gruppen fremmer neppe kristne tanker, som han sier. 

Jeg tar meg i å etterlyse en sterkere variasjon blant ungdommene som befolker God’s Promise, og det er litt for lett å ane gangen i historien, men til gjengjeld er det mye godt spill. 

Og hver gang Chloë Grace Moretz er i bildet, forsvinner alle forbehold. 
