Snakkeland
Denne filmen er laget på den anstrengt forvanskende måten at skuespillerne først spiller handlingen, og så tegner noen oppå bildene. 

Virkningen er av og til visuelt fiks, andre ganger som å lukte wienerbrød fra åpent bakerivindu flere timer før åpningstid. 
Tenk for en film dette hadde vært om Keanu Reeves, Robert Downey jr og Winona Ryder hadde vært synligere! 

Historien er hentet fra Phillip K. Dick, men tilsynelatende tilført regissør Linklaters fossende duderier. 
Her er mye teit snakk. 
Det er som å høre sammenhengende radio-underholdning, bare med tegninger som kan forskyve retina, som ikke er en eplejuice. 

Reeves er en av mennene med tusen ansikter. 
De er perfekt kamuflerte ved at utseendet forandrer seg fortløpende, som på Hollywood-smilere. 
Han lever i et litt underlig samfunn der dop utgjør den verste trusselen. 
Det sedvanlige sci-fi-prosjektet er tilført for eksempel Woody Harrelson som sofa-dude uten brett, og filmen består også av samtaler om å komme i buksa på Donna, en samfunnsoppgave som ærlig talt ikke engasjerer sterkt. 
