Sur trailersjåfør som tør opp
Mutt argentinsk sjåfør tør opp når han får en enslig mor med baby ved siden av seg i førersetet. 
Stillferdig og ømt. 

Veien til Buenos Aires 

"Lasacacias". 
Regi: Pablo Giorgelli. 
Med: 
Germán de Silva, Hebe Duarte,Nayra Calle Mamani. 
Argentina 2011. 
1 time 25 minutter. 
Aldersgrense: 
Tillattfor alle. 
Egnethet: 
Voksen. 

Sliten, enslig mann må plutselig ta seg av kvinne med barn.Den argentinske regissøren Pablo Giorgelli har greid å levere en skjønn, litenfilm til tross for at urhistorien bak det hendelsesfattige plottet er farligforutsigbar. 

Når grunnstrukturen er av detmest velkjente slaget, må iscenesettelse, regi og skuespillerprestasjoner løfteinntrykket desto mer. 
I "Veien til Buenos Aires" blir monotonien eteget, scenisk grep. 
Kamera er for det meste plassert i førerhuset på trailerender Ruben har fått alenemor Jacinta med baby som medpassasjer. 
Så ser vi demreise – han sur og hun forventningsfull – den lange veien fra Paraguay tilhovedstaden i Argentina. 

Den som forventer action, kan gå. 
Er du derimot lydhør for antydningens fine kunst, blir du sittende. 
RegissørGiorgelli klarer med ørsmå grep å vise hvordan den mutte sjåføren tør opp. 
Detfår holde å si at forandring oppstår, midt under den milelangetømmertransporten. 

Det er et sjansespill å benytteseg av småbarn i film. 
Ingen baby kan spille, bare pludre, sove, skrike ogkikke absolutt uten forstillelse. 
Heldigvis har regissøren vært svært heldigmed valg av et sjarmerende spedbarn. 
I tillegg har han filmet og klippet segfram til scener mellom voksne og baby som virker friske og spontant ekte, oguten at det ramler ut i det sentimentale. 

Germán de Silva og Hebe Duartetolker Ruben og Jacinta med få replikker, enkle fakter og nesten ubevegeligeansiktsuttrykk, men det fungerer utmerket fordi Giorgelli gir oss akkurat noktil at vi dikter med og gjenkjenner ensomhet, savn, sjalusi og lengsel etternærhet. 

Stillferdig og ømt, og med enperfekt sluttscene. 
