James Blake på Øya:Bass og balsam 

Gutteromselektronika på stor utendørsscene er en krevende øvelse - som James Blake behersker til fulle. 

KONSERT: 
James Blake STED: 
Øyafestivalen, Oslo PUBLIKUM: ca. 5.000 

Denne unge, bleke briten er ikke bare en av årets mest oppsiktsvekkende crossoversuksesser - hans selvtitulerte debutalbum må da være noe av det minst tilgjengelige som noen gang har gått til Topp 5 på VG-lista. 

Blakes elektroniske visesang er ofte så lydmessig nedstrippet at det føles som å lytte til melankolsk oksygen. 
Men live løfter han konseptet sitt mange hakk, ikke minst fordi elementer som på plate blir godt gjemt krydder, kommer til sin fulle, høylytte rett via et monstrøst PA-anlegg. 

Det fungerer overrumplende godt under åpen, lys himmel. 
Hans sakrale, Antony-deriverte falsett akkompagneres utmerket av en gitarist og en perkusjonist, samt hans egen synth og samplinger, hvorfra han skrur vidunderlig frenetiske rytmer og seriøst mellomgulvutfordrende bass. 
Han gjør like gjerne duett med sitt elektroniske «jeg»; i sannhet et minneverdig skue. 

Den originale musikkens dype drønn og sitrende tristesse løftes perfekt ut fra scenekanten og setter flott nedslag langt bak. 
Det er sjelden at noe så skjørt som dette fungerer i en utendørssetting, men Blake får endog et snirklete nummer som «I Never Learnt To Share» til å føles som en hit. 

At ikke alle som sto der greide å holde kjeft, slik de burde, betydde heller ingenting. 
