Nedverdigende for alle
«Blandede følelser» etterlater deg dessverre ikke med blandede følelser. 

FILM: 
Én av grunnene til å være glad for ikke å jobbe i filmbransjen, er at du slipper å få den telefonen fra Adam Sandler. 
Den som tilbyr deg å delta i en knallfarget komedie som Sandler produserer og spiller i, som vil bli sett av millioner verden over og betale ned huslånet og billånet ditt, men innebærer den fullstendige fornedrelse for alle involverte. 

Udusjet enkemann 

Dessverre har mange nok takket ja til at «Blandede følelser» er en virkelighet, og består av følgende persongalleri: 

En udusjet enkemann med tre døtre som legger stevnemøtene sine til puppebaren Hooters (Sandler). 
Den fraskilte moren som møter ham der, som ved en misforståelse prøver å slukke tørsten med løksuppe og blir sittende og spytte ut replikkene sine gjennom løken og ostelaget (Drew Barrymore). 
Den overseksualiserte og frittalende klisjévenninnen som dumper sin rike kjæreste like før en reise til Sør-Afrika og dermed sørger for at de to aleneforeldrene, som nå behørig hater hverandre, havner på samme tur og samme suite med de respektive barneflokkene. 
Den vevre datteren til Sandler, som har hår litt over skulderhøyde og derfor blir tatt for å være en gutt omtrent hvert femte minutt. 
Og det afrikanske koret, som synger ut sine livsglade kommentarer til alt som skjer med gebrokkent engelsk og rullende øyne, i en av de mest beklemmende og plumpe skildringene av «innfødte» på denne siden av «Tintin i Kongo». 

Varm Barrymore 

Barrymore og Sandler gjorde suksess med «The Wedding Singer» for seksten år siden og forsøkte å få det til å gnistre igjen med «50 First Dates» i 2004. 
Ennå har de en søt kjemi seg imellom, som riktignok snapper etter luft gjennom all komedie-smogen, og Barrymores naturlige varme på lerretet antyder at «Blandede følelser» kunne vært tvers gjennom det den er i svært få og svært korte glimt: 
En uærbødig, men empatisk komedie om å gå videre i livet og åpne seg for andre. 

Men alle tilløpene snubler over utmattende overspill, gamle vitser, matte gjentagelser av samme poeng, grelle biroller og brå, sentimentale kast. 
Det er et verk som vekker følelser i tilskueren, det gjør det. 
Dessverre er de slett ikke blandede. 
