En knakende god utstilling
Utstillingen «Ode til en vaskeklut, hymne til en tiger» rommer sterke historier om kvinnekamp, miljøkamp og fagpolitisk kamp, i tillegg er det en knakende god kunstutstilling. 

Kunsthall Stavanger: 
Ode til en vaskeklut, hymne til en timer. 
Til 18. mars. 

Vandreutstillingen er produsert i anledning fagorganisasjonen Norske Tekstilkunstneres 40-årsjubileum. 
Den har fått navn etter Gunvor Nervold Antonsens gripende tekst og performance «Ode til en vaskeklut, hymne til en tiger» fremført under åpningen av utstillingen. 
Gjennom et tilbakeblikk gjennom historien trekkes linjene fra tidligere hjemmearbeidende kvinners håndarbeide til vår tids tekstilkunstneres lange og iherdige kamp for anerkjennelse. 
(Tigeren var frem til 2007 Norske Tekstilkunstneres logo.) 

Tekstens referanser er mange, og sammen med Nervold Antonsens andre verk, installasjonen «Denne tråden er dette materialet», bindes det hele solid sammen. 

Arbeidende hender 

Installasjonen består av Hannah Ryggens lille vevde bilde av en gipset hånd, sammen med en stor konstruksjon i form av en stilisert vevstol med sine skaft, islett-tråder og renninger. 
Hannah Ryggen regnes av mange som det tyvende århundres fremste vevkunstner. 
Den arbeidende hånden hadde stor betydning i hennes kunstnerskap, og går ofte igjen som motiv i hennes samtidsskildringer. 
Så ligger da også de arbeidende hendene til grunn for utviklingen av tekstilkunsten. 

Utstillingens yngste kunstner, Ask Bjørlo (f 1992) refererer også gjennom sitt verk «Havmenn som tenner månen» til en av tekstilkunstens største foregangskvinner, Frida Hansen (f 1855) og hennes billedvev «Havfruer som tenner månen» fra 1895. 
Med utgangspunkt i de eldgamle mytene om de forføreriske og farlige havfruene har Bjørlo skapt et skulpturelt, erotisk tablå som blant annet tematiserer tabubelagte tema som attrå og begjær. 
Ved å la scenene foregå henholdsvis i den lyse vannoverflaten og i det mørke dypet belyser han sårbarheten ved forelskelsen, og dualiteten i kjærlighet og svik, tilfredsstillelse og smerte. 

Bjørlos andre verk «Havfruens hatt» - hans andre hommage til den samme kunstneren, består av enkle, skulpturelle detaljer hentet fra Hansens billedvev og er montert mellom hennes verk i Frida Hansens rom på Stavanger Kunstmuseum. 

Kamp mot omskjæring 

Else Marie Jakobsens to miljøpolitiske kommentarer «Hvor rust tærer» og «Hvor møll tærer» (1994) har med sine åpne felt av eksponert renning også slektskap til Frida Hansen og hennes transparenter som i sin tid var både nyskapende og unike. 
Slik pågår det flere spennende dialoger, mellom de utstilte verk og mellom de 34 representerte tekstilkunstnerne. 

En annen fellesnevner for denne utstillingens kunstnere er at de alle representerer et ønske om og evner til en nyskapning av tekstilkunsten. 

Brit Fuglevaags samtidskritiske verk «Det var så mangt» (2000) - en stor vaginalignende konstruksjon bestående av vevd plast og ulike materialer, gir en sterk stemme til kampen mot omskjæring av jenter. 

Margrethe Kolstad Brekkes silkeapplikason «Luftballett med Jon Gjerde og Olav Martin Bråtveit» er hentet fra prosessene bak høydekraft-teknologi og føyer seg inn blant flere kunstneres miljøpolitiske kommentarer. 

Hennes monumentale verk som skulle pryde fasaden av Kunsthall Stavanger ble poetisk nok tatt av vinden kvelden før åpningen. 

Tross mange flere slike tilsynelatende diametrale ulikheter i både formspråk og tematikk, og kanskje på grunn av samme, fremstår utstillingen som summen av en kollektiv kunnskap og erfaringer, nedarvet gjennom generasjoner av arbeidende hender. 
Den er en sterk og respektfull hyllest til Norges tekstilkunstnere gjennom tidene. 
