For lettvint fortelling
BOK: 
Prableen Kaurs skjønnlitterære debut er ikke på høyden med hennes sakprosa. 

Prableen Kaur: 
Ferdig med ting. 
Roman. 
141 sider. 
Cappelen Damm 

Prableen Kaur har lenge vært en stemme i offentligheten. 
Hun sitter i bystyret i Oslo for Arbeiderpartiet, skriver for Aftenposten og ga ut den selvbiografiske boka «Jeg er Prableen» i 2012. 
«Ferdig med ting» er hennes skjønnlitterære debut, og mye kan tyde på at hun ikke helt har funnet formen. 

I et svært liketil språk tar Kaur opp temaer som grensesetting og identitet. 
Ilone sliter med traumer fra måten hun ble behandlet på av ekskjæresten Thomas. 
Samtidig møter hun Benjamin, en snill og åpen fyr som er en sånn type hun bør bli sammen med. 
Men spørsmålet er om hun kan det, når hun ikke klarer å slutte å tenke på Thomas. 

Det er altså to historier som fortelles parallelt her. 
Den dominerende historien er i nåtid, der Ilone lever et vanlig studentliv med trening, fest, studier, venner og etter hvert Benjamin. 
Den andre historien handler om Ilones fortid med Thomas. 
Disse historiene er trykket i lilla skrift, slik at skillet blir tydelig. 
Her får vi gjennom ulike episoder vite hvordan ekskjæresten herser med henne. 
Han kjefter på henne fordi hun pakker dagligvarer feil i poser eller fordi hun lukter rart, han bestemmer hva hun skal spise på restaurant og han tvinger henne til å ha sex. 
Disse episodene kommer plutselig i fortellingen, kanskje nettopp slik det oppleves for Ilone også. 

Men fortellingen blir for lettvint. 
Lite overlates til leseren når Ilone forklarer seg selv med setninger som «Jeg smiler tilbake og tenker at dette kun kan gå en vei, nemlig ned. 
Det er mest min egen feil, for jeg tåler ikke at det går bra med meg». 
Disse selvanalyserende tolkningene blir for enkle og overtydelige. 
I tillegg kommer hun med banale innsikter som «vi tror vi lever frie liv og kan gjøre som vi vil, men sannheten er at de færreste av oss gjør det vi vil» eller «jeg tror vi mennesker lettere får tillit når vi kan speile oss i hverandre». 
Slike observasjoner serveres til stadighet, og de kommer i veien for selve fortellingen. 
«Ferdig med ting» blir derfor ingen høydare fra en ellers skarp skribent. 
