Jeg lo mer av prompehumoren enn av filmens desperate referansebruk
«Hotel Transylvania 3» er fort sett og fort glemt. 

Selv om humor gjennomsyrer «Hotel Transylvania 3: Monsterferie», er lite i filmen morsommere enn Grev Draculas bruk av Sony Xperia™: en klønete, vulgær produktplassering som finner sted fordi Sony står bak denne animasjonsfilmen. 

Riktignok er detaljen uvesentlig for de fleste, men jeg nevner den likevel. 
Slik produktplassering betegner nemlig hvordan dagens familiefilmer ofte bygger på ekstrem kommersialisme, og at dette ofte skjer på bekostning av kreativitet. 

Likevel er det vanskelig å la seg hisse opp av «Hotel Transylvania 3». 
Filmens handling er akkurat passe enkel for de minste og akkurat passe innviklet for voksne: 

Grev Dracula og familien reiser på cruiseferie, og Dracula forelsker seg i den glamorøse kapteinen Ericka (som er modellert etter Judy McCoy i «The Love Boat»), uten å vite at hun tilhører den monsterhatende slekten Van Helsing. 
Forviklinger følger. 

Selv ble jeg aldri engasjert i handlingen og mistenker at dette skyldes at så få av filmens hendelser får konsekvenser. 
Grev Draculas venner og familie virker udødelige. 
Vampyrene kan fly! 
Rollefigurene er ikke annet enn enkle karikaturer, både på innsiden og utsiden. 

Dermed står lite på spill i historien, annet enn å løse opp i den innviklede forelskelsen – og å passe på at Van Helsing-slekten ikke får viljen sin. 
Filmskaperne satser i stedet på at «Hotel Transylvania 3» vil blende barn og voksne gjennom lekre farger, enkel visuell humor og et intenst visuelt språk. 
Pluss litt prompehumor, da. 

Voksne seere får også servert noen referanser her og der. 
Blant annet får låten «Macarena», nettdating og DJ-ing betydning for historien, noe jeg tror sier en del om filmskapernes antakelser om småbarnsforeldres alder – at for eksempel (den barnløse) undertegnede er ment å ta med de minste på kino. 
Jeg lo mer av prompehumoren enn av filmens desperate referansebruk. 

Filmens prompehumor er ikke uinspirert, men drar veksler på animasjonslegenden Chuck Jones. 
Hans storhetsperiode var som kunstnerisk ansvarlig for «Looney Tunes», som inneholder rollefigurer som Snurre Sprett og Bippe Stankelbein. 

«Hotel Transylvania 3» bruker en liknende absurd humor, men mangler fandenivoldskheten som gjør Jones’ 60 år gamle kortfilmer verdt å se den dag i dag. 

«Hotel Transylvania 3» er fort sett og fort glemt. 
De eneste som trenger å være fullt ut fornøyde, er aksjonærene i Sony. 
De trenger bare å sørge for å tjene penger, og når folk er lei, er det bare å spy ut flere slike broddløse filmer. 
Ungene trenger bare å være fornøyde nok. 
