Bokanmeldelse:Lars Joachim Grimstad: 
«Statsminister Fahr & sønn. 
Egoland» 

En barnebok med smart og underholdende politisk satire for nordmenn i alle aldre. 

Nå er den tredje boken om statsminister Fahr & sønn her, og den er et herlig harselas med norsk selvgodhet og norsk politikk. 

Teddy Fahr kjørte taxi før han dannet Merpartiet og ble valgt til statsminister. 
Hans filosofi er at nordmenn fortjener å kose seg og at penger er til for å brukes. 
Han innfører Teddy-timen – en time ekstra i senga til alle, bygger vannsklie på operabygget og omgjør Bislett stadion til en virtuell vikingpark. 
Hans higen etter popularitet gjør ham latterlig, men også dypt menneskelig. 
Den virkelige helten er sønnen hans, Finn. 

Finn er følsom, intelligent, snill, beskjeden og pinglete – egentlig en klassisk barnehelt. 
Som i mange barnebøker, er det en detektivgjeng med barn som skjønner mer enn de voksne og ordner opp. 

De to andre er hissigproppen Synniva og androiden Kimmelim. 
Sistnevnte blir man mer glad i enn man skulle trodd. 
Aller best liker jeg Finn når han oppfører seg som «seg selv», og ikke som en James Bond-figur, som er tilfellet i den svært dramatiske sluttscenen. 

Mysteriet som barna må løse er temmelig innfløkt, og involverer dramatiske hendelser og kjente personer. 
Detektivgjengen må lete i historiske fakta, og snakke med blant andre Kongen, Einar Gerhardsen og Jon Fosse for å løse gåten. 
Her er det mange gjentakelser av detaljer, kanskje fordi forfatteren tenker at dette er en høytlesningsbok og kapitlene ikke blir lest etter hverandre. 
Min innvending er likevel at fortellingen burde vært strammet opp og barna hatt en litt enklere floke å løse. 

Men: for fansen er mer tekst uansett bra. 
Og det er lett å bli sjarmert av 

OM FORFATTEREN 

persongalleriet og humoren i Statsminister Fahr og sønn-serien. 
Her det mange morsomme bilder, og en lett tone sniker seg inn overalt. 
Teddy er korpulent, har hentesveis og minner litt om George Constanza i TV-serien «Seinfeld». 
Med munnen full av kjøttkaker roper han ut i frustrasjon hvorfor det alltid er kø i butikken, det klør på ryggen og hvorfor buksene bare blir mindre og mindre. 
Einar Gerhardsen går på et datakurs som heter «Nye dingser for gamle blingser», og Kongen er glad i lese Donald-blader og se på dårlige actionfilmer. 
Det er mye tulling med øvrighetspersoner, og jeg merker at jeg liker det. 

Grimstad har laget et univers som er passe frekt og passe koselig, toppet med en god porsjon humor og sjarm. 
Bravo! 

KRISTINE ISAKSEN 
