Lost in frustration
Eva Sørhaug har laget en ytterst ubehagelig film om sinte menn. 
Filmen etterlater oss i forskrekket undring. 

Regi/manus: Eva Sørhaug. 
Med: 
Aksel Hennie, Bjørn Floberg,Pia Tjelta, Mads Ousdal, Kaia Varjord, Annmari Kastrup. 
Norge 2012. 
Musikk: 
Henrik Skram. 
Foto: Harald Gunnar Paalgard. 
Lengde: 
1 time 32 minutter.Aldersgrense: 15 år, frarådes yngre enn 15. 

Hva er det med mannfolk? 
Er det testosteronet som til alletider flommer ukontrollert over, eller er det de moderne, frigjorte kvinnenesom har stjålet mannens plass og tvunget ham til en motreaksjon? 
Eva Sørhaughar laget en ytterst ubehagelig film om sinte menn. 

Hun vil nok provosere mange vedsine skildringer av aggressiv vold. 
Men dessverre har nyhetene de siste årenebrakt altfor mange historier om "familietragedier", et komplettubrukelig navn som skjuler den fryktelige sannheten: 
Det finnes helnorske mennsom truer, voldtar og dreper sine nærmeste. 

At Anders Behring Breivik ogEivind Berge har markert seg med skarp antifeminisme det siste året, bidrar tilden sørgelige konteksten der menn ender i mindreverdighetsfølelse og ærestapfordi kvinners selvstendighet virker truende. 

Dertil kommer Martin Lunds film"Mer eller mindre mann" (premiere i forrige uke) som skildret denumodne mannen. 
Sørhaugs tre sammenflettede fortellinger står på skuldrene tilden – når Lunds hovedperson Henrik ikke fikser livet med samboer og ny jobb,kan han ende i herværende, triste handlingsmønster. 

Sømløst og elegant glir Sørhaugmellom den aldrende Johan (Bjørn Floberg) som styrer hjemme med lammesteken,tobarnsfaren og politimannen Fred (Mads Ousdal) i kjøkkenet hos Elin (PiaTjelta), og nybakt pappa Trond (Aksel Hennie) som er samboer med Karianne (KaiaVarjord). 

Hva som skjer, må dere nøste framselv. 
Sørhaugs kunst ligger i alt det uavklarte, usagte som hun gradvisavdekker eller som vi må resonnere oss fram til. 
Hvorfor har den velhavendeJohan mistet livsmotet i stuene som han og kona har møblert så overdådig? 
Hvorfor farer Elin opp straks Fred vil leke med døtrene? 
Og fotballfrelsteTrond, hvorfor rister beinet hans så vanvittig rastløst, han som har en nyfødtbaby i barnesengen? 

Legg merke til fotograf HaraldGunnar Paalgards særpregede kameraføring som fokuserer på mennenes blikk ogkroppsspråk, men så å si overser kvinnene. 
Grepet illustrerer glitrende defølelsene Sørhaug vil vise oss: 
Mannens manglende evne til å se sin kvinne, menogså hans sårhet over å bli oversett av henne. 
For ikke å snakke om hanssjalusi hvis hun overhodet kan mistenkes for å kikke i retning av andre menn. 

Man kan saktens innvende at deter too much å få tre så sjokkerende grove og tragiske historier i en og sammefilm. 
På denne annen side – Johan, Fred og Trond viser ulike fasetter av denfrustrerte mannen, han som går lei av å ha en utearbeidende kvinne og ikkeorker maset med husarbeid, matlaging og barnepass. 
De tre historiene er ikkelike, men utfyller hverandre. 

Hva er det med mannfolk? 
Sørhaug etterlater oss i enforskrekket undring. 
Hun har levert et sterkt bidrag til en debatt rundtnettopp det spørsmålet. 
