Den norske musikkhøstens lille, stille platesensasjon
Sudan Dudan tar steget opp mot toppen av årsbestelistene med Odd Nordstoga i produsentstolen. 

ALBUM: 
Sudan Dudan har muligens vært overmodne for å bli «oppdaget» utenfor det norske folkemusikkmiljøet — her har vi hatt vårt eget lille Gillian Welch/Dave Rawlings eller The Civil Wars traskende oppe i Valdres i ti år uten at altfor mange har fått det med seg. 

Det som skjer her, på duoens tredje album siden 2006-debuten, er et klassisk løft. 
Alt føles litt nærmere, lyset treffer annerledes, dørene som har stått på gløtt i alle disse årene åpnes opp. 

Døråpner er muligens produsent Odd Nordstoga, som sikkert har vært viktig for å tilgjengeliggjøre Marit Karlberg og Anders Røines intime vokal- og strengesamspill, likevel uten å gå helt pop (som han selv gjorde med Ingebjørg Bratland i beslektet format tidligere i år). 

Det er selvsagt veldig tiltalende at Røine mange steder går Rawlings overbevisende i næringa, og de dunkleste musikalske aspektene ved den norske folkemusikkarven er veldig karismatisk i seg selv. 
Det mest slående er likevel Sudan Dudans helt egen klangverden, ofte beskrevet som en krysning av bluegrass, folkemusikk og ørkenblues. 
Dette er musikk for de virkelig lange tankereisene, til utenkelige steder, lyden av rimfrost og telehiv ved Hvitenilen. 
Ganske unikt og tidvis veldig gripende. 

En opplagt kandidat til å bli en av årets beste norske plater her altså. 
