Plateanmeldelse:Shining 

Kraften fra urdypet. 

ALBUM: METAL/JAZZ Shining «One One One» (Universal) La det være sagt med en gang - «One One One» er råbra, og vel verdt ventetiden siden gjennombruddsalbumet «Blackjazz» (2010). 
Med det albumet klarte Shining noe veldig få andre har fått til, nemlig å definere sin egen sjanger. 

«Blackjazz» har blitt beskrevet som en krysning av black metal og frijazz, som er litt misvisende. 
Black metal - greit nok, med intrikate, tettsittende riff og Jørgen Munkebys vrengte vokal. 

Men stramme rammer for improvisasjon og et sylskarpt samspill der trommer, gitar og bass følger hverandre i hver minste krok, gjør at musikken ikke er fri i frijazzforstand. 
Snarere er det snakk om en grundig innstudert kanalisering av energi, med spor av frijazzens klanglige estetikk. 

Dette blir enda tydeligere på «One One One». 
Låtene strammere og kortere, kraften enda tydeligere konsentrert. 
Munkeby har denne gangen fokusert mer på å lage selvstendige enkeltlåter enn et helhetlig konseptalbum. 
Likevel er bandsignaturen så sterk at albumet aldri fremstår som sprikende. 

Låtene fremstår ikke nødvendigvis som sterke melodier, men har sin styrke i et finnyansert fargespill, tettmaskede linjeføringer og en kraft som treffer hele kroppen. 
Nå og da kommer et kjærkomment pusterom, som Munkebys fine saksofonintro til «How Your Story Ends». 

Albumet lover godt for heftige liveopptredener, og med tildeling av Statoil-millionen på årets by:Larm, har bandet økonomi til å spre sitt sterke budskap ut i verden. 

BESTE LÅT: 
«How Your Story Ends» 

CARL PETTER OPSAHL 
