Film:Potent supersuppe 

En sprikende samling superhelter og halvguder unngår å snuble i egne kapper, og leverer gode, gamle superkraftvarer i Marvels nyeste filmforsøk. 

Et all-stars-lag av Marvel-superhelter er samlet i «The Avengers». 
Thor, Hulken, Iron Man, Captain America, Hawkeye og Black Widow forener sine superkrefter for å forsøke å forhindre at jorda blir overtatt av Loke og hans hær av romvesener. 

Energikuben Tessaracten (ikke helt ulik Transformers' All Spark) gjenoppstod fra havets bunn med den nedfryste kapteinen på slutten av «Captain America», og er nå i hendene til det internasjonale fredsbevarende byrået S.H.I.E.L.D. 

Byrået ledes av direktør Fury (Samuel L. Jackson) når Loke angriper og stikker av med både kuben og et par av byråets agenter. 
Han vil bruke kuben som en angrepsportal for en utenomjordisk hær, og i et forsøk på å redde verden, samler Fury de sterkeste midlene han har til rådighet. 

Det blir en umake samling superhelter og guder, som alle følger sin egen overbevisning. 
Utrolig nok makter de likevel kunststykket hverken å stjele rampelyset fra hverandre eller å snuble i egne kapper og tippe over i det pompøse. 

Når du ser «The Avengers» kjennes det helt greit å ha presset seg gjennom «Thor» og «Captain America» med varierende entusiasme, for nå er Marvel-miksen varm. 

Regissør og manusforfatter Joss Wheedon, også kjent som mannen bak «Buffy»-universet og tegneserieforfatter for Marvels «Astonishing X-Men»-serie, får det meste til å klaffe i dette storskala superheltkalaset. 

Dialogen sitter. 
Den er frekk, elegant og fylt av popkulturreferanser. 
Og tillater heltene å ha en ironisk distanse til seg selv og superheltstereotypien. 
Det gir lettsvelgelig moro. 

Whedon får den nesten to og en halv time lange filmen til å føles som en hurtigvirkende actionpille. 
«The Avengers» balanserer rom for hver enkelt rollefigur med nærmest konstant spenning. 

3D-effekten funker som den skal og føyer seg stort sett inn som en sømløs del av fortellingen. 
Bare i de kjappeste action-sekvensene flimrer det litt. 

Robert Downey Jrs Tony Stark/Iron Man er herlig leken, og påpeker alle Captain Americas (Chris Evans) utfordringer i møte med nåtiden (etter at krigshelten har sovet i 70 år). 
Mark Ruffalos Bruce Banner/Hulken illustrerer filmens spenningspotensial som en kronisk trykkoker som truer med å revne. 

Og når det kommer til kamp kan du nyte spenstige spesialeffektscener i luftrommet over Manhattan. 
Til tross for den voldsomme mengden uregjerlige elementer, samler Whedon dem i en smidig flette. 

Kombinasjonen gir en actionfilm som underholder enten du er fan av superhelter eller ei. 
Så mye mer kan en ikke ønske seg. 

(Men blir du sittende etter rulleteksten, loves det likevel mer). 
