Hvorfor i alle dager har ikke Moddi alltid sunget på norsk?
På Senja-musikerens nye plate er det drama, alvor og inderlighet i både tekst og toner. 

ALBUM: 
Når man hører dette tredje albumet til Pål «Moddi» Knutsen, er det fryktelig lett å glemme at han inntil nå så vidt har flørtet med det norske språket i låtene sine. 

Det er like lett, i etterpåklokskapens navn, å lure på hvorfor i alle dager han ikke bare dedikerte seg til den personlighetssterke, melodiske Senja-dialekten fra første stund. 

På «Kæm va du?» låner nemlig 26-åringen i hovedsak tekster og melodier fra nord-norske kunstnere som står ham nært. 
Blant dem er Helge Stangnes, som Moddi allerede har tonesatt i «Krokstav-emne». 
Den er her inkludert i nyinnspilt versjon, sammen med oversettelsen av Vashti Bunyans «Train Song», «Togsang». 

Hovedvekten av låtene er likevel nye bekjentskaper. 
Det tidvis blodige dramaet og inderlige alvoret i disse tekstene og tonene passer Moddis musikalske stil og intense, skjøre vokal som hånd i hanske. 

Bandets akustiske gitar, piano, cello og kontrabass er bærebjelkene i et lydbilde og stemningsleie som innimellom får ham til å minne om en lysrøstet utgave av Nick Cave — ikke minst i fandenivoldsk eggende «Vi slakta sau». 

Den fyldig oppbygde live-favoritten «Kjerkegård ved havet» er et annet høydepunkt, sammen med den nedtonede, felepyntede singelen «Grønt lauv i snyen» og Moddis helt egne klimadommedagsprofeti «Noens ark». 
Med sistnevnte under beltet er det ingen grunn til å se seg tilbake. 
