Da Clapton ble allemannseie
Eric Clapton har gått gjennom mange faser; fra bluesmusiker til gitargud til markedsfører av reggae til popstjerne. 
I 1977 kom soloalbumet "Slowhand", titulert etter kallenavnet han pådro seg midt på 60-tallet mens han spilte i John Mayall & the Bluesbreakers. 
Albumet klatret til andreplass i USA og inneholdt hitsinglene "Cocaine", "Lay down sally" og "Wonderful tonight". 

Sistnevnte er blitt stående som en av hans mest ihjelspilte. 
Egentlig en vakker sang, men samtidig en som ble fanget opp av et helt annet publikum enn artistens gamle fans. 
Som Ulf Lundells "Öppna landskap", Slades "My oh my", David Bowies "Let's dance", Leonard Cohens "I'm your man" og Dr. Hooks "Only sixteen", bare for å nevne noen likende tilfeller fra 70— og 80-tallet. 

"Slowhand" står seg godt etter 35 år, men jeg sluttet tidlig å spille platen. 
Kanskje det er på tide med noen nye runder. 
Deluxe-utgaven er remastret og inneholder fire ekstra kutt fra studioinnspillingen, inkludert vakre "Looking at the rain" og "Stars, strays and ashtrays". 
I tillegg får du konsertopptak fra Hammersmith Odeon i 1977. 
Velger du super-deluxe-utgaven, får du surround-lyd pluss flere konsertkutt. 
