Stargate:Ringrever i god form 

«Folk er fake» er en mørk pop- og hiphoplåt som kjæler mer enn den roper. 

Stargate. 
Bortsett fra a-ha, blir det ikke større i norsk populærmusikk. 
Listetoppere og Grammy-vinnere som har vært helt avgjørende og banet vei for eksplosjonen av norske artister, låtskrivere, produsenter og DJs som har lykkes ute de siste årene. 
Kygo og kompani sender stadige takk til Stargate. 

Duoen Tor Erik Hermansen og Mikkel S. Eriksen jobbet fra et studio i Trondheim, fikk tidlig suksess i England og flyttet i 2005 til USA for å toppe listene der. 
Det gikk allerede året etter med Ne-Yos «So Sick» og Beyoncés «Irreplaceable». 

Ifølge Billboards statistikk har Stargate nå hatt 20 låter inne på Billboard Top 10. 
Ti av disse har gått helt til topps: 
Nevnte «So Sick» og «Irreplaceable», Katy Perrys «Fireworks» og Wiz Khalifas «Black and Yellow», samt følgende seks hits for Rihanna: 
«Take a Bow», «Rude Boy», «Diamonds», «Only Girl (In the World)», «What´s My Name?» og «S/M». 

Tilbake på norsk 

En imponerende liste, selv om hitlåtene ikke har vært like store og kommet like ofte i senere tid. 
Noe som kan være en medvirkende årsak til at Stargate nå satser på musikk gitt ut under eget navn igjen. 

En alt for skrikende poplåt med vokalistene Sia og P!nk var først ut i fjor, fulgt av mer smakfull hiphop med rapperne Partynextdoor, 21 Savage og Murda Beatz på «1Night» nå i april. 

Langt bedre er denne nye singelen «Folk er fake» med Unge Ferrari og OnklP. 
Stargate på norsk for første gang siden 2002, perfekt timet før duoens festivalkonsert på OverOslo i juni, og like perfekt som et svalt lydspor til varme sommerdager. 

Ringrever i godform 

Alle vet at folk kan være «fake». 
At de sier én ting og mener noe annet, at det legges ut glansbilder på Instagram av noen som griner usikre i sengen når mobilen er slått av. 
Sånn er verden, og det er dette spillet Unge Ferrari (den nye generasjonen) og OnklP (den eldre gjengen) rapper karakteristisk og stilsikkert om her. 

Under ligger en smygende låt i skjæringspunktet mellom pop og hiphop, drevet frem av passe tung bass og en melodisk synth som kjæler mer enn den roper. 
En mørk, men samtidig leken produksjon som viser de gamle ringrevene Stargate i nesten overraskende god form. 

Som skapt for ungdomsgjengene som henger på Sørenga i Oslo med spillerne sine på fullt volum nå, denne. 
