En imponerende dannelsesroman fra vikingtida
Tore Kvæven har skrevet en annerledes vikingroman. 

Mot slutten av 1100-tallet inntok nordiske vikinger Grønland. 
På det meste skal det ha vært mellom 2000 og 10000 innbyggere der. 
De fisket, dyrket korn og levde godt av hvalfangst, hvalross og eksport av den tids elfenben, nemlig støttenner. 
Men da misjonæren Hans Egede ankom øya i 1721, var de forsvunnet. 
Den sannsynlige årsaken skal være klimaforandringer; kulde, økende vind og havis som gjorde det vanskelig å eksportere. 

Denne relativt ukjente del av vikingehistorien danner bakgrunn for Tore Kvævens «Når landet mørknar». 
Den starter i år 1293, og allerede da begynner nedgangstidene for vikingene. 

Femtenårige Arnar Vilhjalmson bor på en av de mest isolerte fjellgårdene. 
I åpningsscenen følger vi den dumdristige unggutten på hans første hvalrossjakt. 
Etter jakta kommer vakre Eir bort til ham. 
Hun skal bli skjebnesvanger for den sterke, lidenskapelige og opprørske ynglingen. 

Nådeløs natur 

Ved siden av å være en dramatisk kjærlighetshistorie, er dette også en slags dannelsesroman fra vikingtida. 
Arnar har en sterk vilje og trosser øyas mektige høvding. 
I en kultur med harde livsvilkår og nådeløs natur. 
Det er kamp mellom Kvitekristne og de som ofrer til de norrøne gudene, mellom fjordvikinger og fjellvikinger, mellom inuitter (kalt skrælinger) og vikinger. 

Det er ikke første gang sauebonden og læreren Tore Kvæven skriver en vikingeroman utenom det vanlige. 
Han debuterte i 2011 med «Hard er mitt lands lov», som ble mottatt med ovasjoner da den kom ut. 
Den Hermann Melville-inspirerte romanen handler om et vikingtokt til det indre av Kongo. 
Da som nå viser Kvæven sin bunnsolide innsikt i vikingkulturen; fra detaljer om mat, skikker og klær til vikingenes mentalitetshistorie, æres- og hevnkulturen. 

Imponerende spennvidde 

Autentisiteten forsterkes av Kvævens språk. 
Han skriver på et arkaisk nynorsk med imponerende stilistisk spennvidde. 
Fra det helt trivielle hverdagslivet til voldsomme kampscener og poetiske eksistensielle dypdykk. 
Menneskets kamp mot havet og de enorme sjødyrene står sentralt, og i en parallellhistorie følger vi inuittene og unge Amartiuk. 
Han trosser stammens leder når de jakter på en knølhval. 
Straffen er brutal. 

Kvævens fortelling har ikke én samlende story, og ved siden av Arnar følger vi andre skikkelser. 
Sånn sett er boka realistisk. 
Våre liv er ikke helteepos, men består av mange små fortellinger, som én dag brutalt tar slutt. 
Selv om jeg nok blir litt paff over det en vel kaller en modig avslutning. 
