Spillanmeldelse:«XCOM: 
Enemy Unknown» 

(VG Nett) 
Originalen var en klassiker, det kan også nytolkningen «XCOM: 
Enemy Unknown» bli, for det er lenge siden det har vært like morsomt å drepe romvesen i et turbasert taktikkspill. 

For atten år siden var «UFO: Enemy Unknown» en av de heteste titlene innen strategigenrén, og ble gjerne omtalt i samme åndedrett som for eksempel «Civilization». 
Siden har det vært flere oppfølgere, uten at de har vært av samme kvalitetsmessige kaliber som originalen. 

Med «XCOM: 
Enemy Unknown» har serien endelig fått en verdig oppfølger. 
Mye av det som gjorde originalen så populær er videreført, samtidig som veldig mye er forandret, forenklet og forbedret. 

Igjen er det skumle romvesen på ferde, og igjen er det opp til den paramilitære organisasjonen «XCOM» å stoppe dem. 
Som kommandør er det din oppgave å finne ut hvorfor E.T har bestemt seg for å lage hakkemat av menneskeheten, sette en stopper for romuvesenet og samtidig hindre at verdens regjeringer bukker under for frykt og panikk. 

Spillet er grovt sett delt i to. 
Fra en underjordisk base kan man drive forskning, utvikle nye våpen, organisere kampfly og rekruttere soldater. 
Her gjør du også ditt beste for å hindre at panikkmåleren til ulike nasjoner fylles opp. 
Skjer det, mister du verdifull økonomisk støtte. 
Det kan være katastrofalt, for man trenger en velfylt lommebok for å redde verden. 

En av dine viktigste virkemidler for å holde inntektene oppe, er å få best mulig satelittdekning av planeten. 
Med satelitter kan du nemlig oppdage UFO'er og sende kampflyene dine etter dem. 
Nedskutte UFO'er gjør seg godt på forsiden av avisene, om de derimot får terrorisere lokalbefolkningen helt uforstyrret, er veien til panikk kort. 

Basebygging og politisk sjonglering til tross, selve hjertet av «XCOM: Enemy Unknown» er de turbaserte, taktiske kampene. 
De tar til når du går i nærkontakt med romvesnene, enten det dreier seg om å redde VIP'er, utforske UFO'er eller forhindre terror. 

Om noen hadde trodd at turbasert taktisk action ikke kunne fungere i 2012, er «XCOM: 
Enemy Unknown» beviset på at de tar grundig feil. 
Her trenger man ikke å tenke på spillmekanikken som ligger bak, den føles så naturlig og så velkonstruert at man instinktivt skjønner om noe er lurt eller dumt. 
Det er med andre ord sjelden behov for prøving og feiling. 

Med et så intuitivt system, er det nesten litt overflødig at innledningsbiten er så omfattende og vellaget som den er. 
Den spenner seg over flere oppdrag og styrer deg i riktig retning, uten å bli irriterende eller for lang. 
Her har mange andre spill i genrén mye å lære. 

Da kan man tilgi småpirk som at byomgivelsene i Nigeria ser kliss like ut som byomgivelsene i USA, eller at kuler til stadighet glir gjennom betongmur uten å ense dem. 
Spillet sier klart ifra hva som gir halvt og fullstendig dekke, så sistnevnte er egentlig bare et lite grafisk irritasjonsmoment. 

Litt irriterende er det også at man blir presset til å ikke drøye med å fullføre hovedoppdragene. 
Selv om man klarer samtlige oppdrag knirkefritt og satser tungt på best mulig satelittdekning, fylles de ulike nasjonenes panikkmålere frustrerende hurtig. 
Særlig mot slutten. 

Et par slike irritasjonsmomenter og en ikke så altfor dyp historie hindrer ikke «XCOM: Enemy Unknown» fra å være en av de beste turbaserte taktiske skytespillene jeg har spilt på svært lenge. 
Når læringskurven i tillegg er paddeflat, er det ingen grunn til at ikke «XCOM: Enemy Unknown» skal sette «XCOM»-serien og turbasert UFO-jakt på spillkartet, også i 2012. 

Skikkelig underholdene er det ihvertfall. 

XCOM: 
ENEMY UNKOWN Plattform: 
PC Genre: 
Strategi Alder: 18 Utvikler: 
Firaxis Games Utgiver: 2K Games 
Mer info (Wikipedia) 
