Kidnappingsidé går på tomgang
Med årene har vi fått noen filmer om sinte menn som vil ta hevn etter at livet har fart ille med dem. 
Da legger de gjerne ut på veien. 
Men sjangeren roadmovie krever en sterk filmatisk motor for å holde helt til mål. 

Regi/manus: Gunnar Vikene. 
Med: 
Bjørn Sundquist, Fanny Ketter, Björn Granath, Vidar Magnussen, Ellen Birgitte Winther, Grethe Selius. 
Norge 2014. 
1 time 27 minutter. 
Musikk: 
Janove Ottesen. 
Aldersgrense: 7 år. 
Egnethet: 
Voksen. 

Det gjør dessverre ikke Gunnar Vikenes nye film, "Her er Harold", en sarkastisk historie om en stilmøbelhandler som er fullstendig forbigått av tidens krav, les billigkjeden Ikea på Åsane ved Bergen. 

Norge har to durkdrevne skuespillere, begge ved navn Bjørn, som er så fandenivoldske at de kan levendegjøre figuren som regissør Gunnar Vikene vil mane fram: 
Harold Lunde, en bitter gubbe som ser kundene forsvinne inn til den blågule møbelsentergiganten for å kjøpe rimelige flatpakker heller enn ferdigsnekrede og mange lag lakkerte kvalitetsstoler kledd med uslitelig italiensk stoff. 

Skikkelsen Harold Lunde bygger på en av tre personer i Frode Gryttens slektsroman, "Saganatt", fra 2011. 
I romanen går møbelhandleren konkurs i 1994, noe som fikk flere anmeldere til å påpeke at Ikea-kritikken virker gammeldags og overflatisk. 

Harold-rollen har gått til Bjørn Sundquist, nordlendingen med det innfule blikket som kan skremme de fleste på flat mark. 
Bare ikke Ikea-gründer Ingvar Kamprad (Björn Granath) som mer enn gjerne lar seg kidnappe av den hatske møbelhandleren fordi han øyner et fiffig PR-stunt som kan bli lønnsomt for storkjeden. 

Og bevares, den svartsynte komedien har absolutt sine morsomme øyeblikk, som da Lunde mislykkes med å avslutte sitt miserable liv, eller da kidnapperen invaderer feil hus i den svenske bygda Älmhult, for deretter å komme uforvarende over sitt bytte. 

Det gir mye sjarme at også en 16-årig svensk flicka, Ebba, kommer i Harolds vei, godt spilt av Fanny Ketter. 
Men til tross for henne spinner roadmovien snart på tomgang i det snørike Sverige. 
Ikea-kritikken blir raskt brukt opp, og de to gamlingene forbrødres uten at regissør/manusforfatter Vikene gir dem nok å spille på. 
For ofte tyr han til situasjonskomikk som ikke blir mer enn nettopp situasjonskomikk, denne safe redningsplanken som vekker overflatisk humring, men sjelden borer i dybden. 

Rett skal være rett, Vikene vil si noe om at det er plass for de som en gang lyktes i livet, men nå er gått av moten. 
Ebbas mor er en parallell til Harold Lundes nedadgående livsbane. 
Men her blir overspillet noen hakk for anstrengende og skjebnen hennes mer patetisk enn rørende. 

Det som tilsynelatende er et festlig utgangspunkt for en bisk komedie – å kidnappe Ikea-sjefen for å gå til felts mot mangel på kvalitet – ender som episodiske illustrasjoner uten et skikkelig klimaks. 

At Janove Ottesen har skrevet filmmusikken, er greit nok levert, men redder ikke filmen fra det ordinære. 

Mon tro om ikke Ikea-kjeden synes filmen gir varehuset munter reklame, heller enn det glatte lag. 
