Rytmisk lek i Stavangeren
De fleste skjønte det med en gang: 
Da Omar Sosa — denne høyreiste 44 år gamle pianisten fra Cuba - tasset inn på scenen og begynte å slippe rare, små dingser ned i strengene på det åpne Steinway & Sons-flygelet, og deretter begynte å krafse og klå på dem. 
Strengene altså. 
Publikum skjønte at det kom til å bli en annerledes og inspirert konsert. 

Omar Sosa Afreecanos Quartet er ikke av det vanlige afro/verdenspop-slaget. 
Kvartetten har flere gir enn bare bånn gass. 
Omar Sosa ser ikke bare ut som en mystisk musikkprofessor der han sitter i sin lange, hvite drakt, sin hvite lue og med stikkende fippskjegg på haken: 
Han oppfører seg langt på vei også som en slik én. 

Han dirigerer sine tre medmusikere på humørfylt vis der han sitter og vekselvis dunker løs på eller kjæler med tangentene sine: 
Han kaster små blikk, smiler og signaliserer med øynene: 
«Følg meg her, gjør sånn og sånn». 
Og Mola Sylla (vokal og en haug andre instrumenter, blant annet tau og munnharpe), Marque Gilmore (trommer) og Childo Tomas (bass) leverer varene. 

STEKEN ER GOD: 
Og når Sosa føler for det, kanskje når det blir litt for norsk stille i salen, vrir han på den lange halsen og greier med enkle ord og enkelt kroppsspråk å få oss med på den rytmiske leken. 
Vi får virkelige smake steken. 
Og steken er god: Klapping, «kanon-klapping» og allsang. 

Vi befinner oss tross alt i Stavangeren, det tidligere bedehuset hvor sangen i forrige århundre ledet mot himmelen. 
Den gang da, i gamle dager, snakket prestene og predikantene om hedningene fra Afrika og sikkert også fra Amerika. 
Nå er de her og spiller for oss. 
Og hedninger eller ei; fy søren som de spiller disse fire karene i Omar Sosa Afreecanos Quartet. 

REELL VERDENSMUSIKK: 
Bandet befinner seg ikke overraskende både i jazzen og folkemusikken. 
Med litt afrofunk samt innslag av cubansk salsa i enkelte av pianotrillingene til sjefen sjøl, eltes det til en herlig verdensmusikkblanding. 
Og her snakker vi om ekte blanding, for kvartetten kombinerer musikkarven fra minst to kontinenter; Afrika og Amerika. 

Det er rytmisk. 
Ekstremt rytmisk. 
Men variert rytmisk. 
Trommis Gilmore regnes som opphavsmannen til den såkalte «live jungle»-trommingen. 
Det høres. 
Og bassist Tomas pumper jevnt og stødig, mens vokalist Sylla leverer insisterende vakker vokal på flere av låtene. 
Og sammen med Sosa står sistnevnte også for den intrikate melodiske og tematiske fargeleggingen på flere av låtene. 
Noen av dem er lange og kompliserte — og følges av videobilder på duken bak som gir interessante assosiasjoner i retning liv på både mikro- og makronivå; på individ- og universnivå. 

Men det er flott. 
It's all good. 
Omar Sosa Afreecanos Quartet er liv og skaper liv. 
Og disse glitrende musikerne går heller ikke av veien for å tøyse, tulle og danse litt underveis. 
En boblende verdensmusikkgumbo. 
