Nesten perfekt igjen
Nok en super jazzzklassiker-boks fra Sony. 

CD-BOKS: 
Platebransjen lever som kjent i gjenbrukets tidsalder. 
Siden utgivelsen for ett år siden har Sonys 25 cd-boks «The Perfect Jazz Collection. 
25 original albums» (terningkast 6 i Dagbladet) solgt nærmere 1000 eksemplarer i Norge for en svært publikumsvennlig penge, og cd-formatet (og jazzen fra siste halvdel av forrige århundre) er heller ikke dødere enn at også andre markeder har tatt imot boksen med stor kjøpelyst. 

At «The Perfect Jazz Collection 2» nå lander der jazzplater ennå selges, er derfor like naturlig som juliregn og sommerforkjølelse. 

SELVSAGT tuller man ikke med en vinnerformel, så til denne oppfølgeren har Sony beholdt alt fra forgjengeren, bortsett fra bunnfargen på boksen og selvsagt utvalget på 25 til dels sterkt bejublede album. 
Som sist har arkivene til RCA og Columbia levert det meste av materialet, men i denne runden har produsenten også hatt CTI-katalogen til rådighet, noe som har gitt 70-tallssuksesser som Freddie Hubbards «Straight Life», George Bensons «Beyond The Blue Horizon», Chet Bakers «She Was Too Good To Me», Chet Baker/Gerry Mulligans «Carnegie Hall Concert I/II» og Jim Halls «Concierto» plass mellom pappveggene. 

Men det hele starter tidligere, med Duke Ellington and His Orchestras «Ellington Uptown», utgitt i 1953; The Dave Brubeck Quartets «Jazz Goes To College» fra 1954 og Louis Armstrong and His All-Stars' «Satch Plays Fats» fra 1955. 

Som seg hør og bør er det også bonusmateriale å hente, for Armstrong-platas del en rekke opptak fra ca 1930; mens «The Controversial Suite» og «The Liberian Suite» i opptak fra 1947 er føyd til på Ellington-albumet. 

For øvrig er alternative tagninger og andre former for ekstra innhold inkludert på flere av de 25 albumene. 

STORE tidligmodernister som Miles Davis, Thelonious Monk, Sonny Rollins og Charles Mingus er også denne gang vel representert, Miles med kvintettklassikeren «'Round About Midnight», Monk med «Underground», Rollins med «The Bridge» og Mingus med «Mingus Ah-Um» - plater som for lengst har inntatt noble hylleplasseringer i jazzhistorien. 

Også Wayne Shorters bidrag er plukket fram med kresen og kyndig hånd, «Native Dancer» med Milton Nascimento i besetningen er en spesiell og høyt aktet plate i Shorter-diskografien. 

Større spørsmål kan kanskje stilles ved at den altfor tidlig døde trompeteren Clifford Brown er representert ved 1973-utgivelsen «The Beginning and The End» der han opptrer som medlem av Chris Powells Blue Flames på de to første sporene, men plata tar seg opp mot slutten med «Night in Tunisia» og «Donna Lee» i opptak fra 1956, samme år som Brown døde i en bilulykke, bare 25 år gammel. 

NINA SIMONE («Silk and Soul»), Carmen McRae («Carmen Sings Monk») og Aretha Franklin før Atlantic-perioden («The Electrifying...») utgjør den litt for snaue kvinnerepresentasjonen i denne annenrunden, mens fusionbølgen på 70-tallet er høvelig til stede ved Mahavishnu Orchestras «Birds of Fire», Weather Reports «8.30», Return To Forevers «Romantic Warrior» og Stanley Clarkes «School Days». 

Der den første boksen brakte filmmusikken fra «Bird» ut på ny, kommer nå boks to med soundtracket fra «Round Midnight», hvilket betyr mye Herbie Hancock og Dexter Gordon, og som en slags junior i dette selskapet er det Wynton Marsalis som avslutter perleraden med «Standard Time 3. The Resolution of Romance». 

NÅR det nok en gang er enkelt å gi «The Perfect Jazz Collection» full score, skyldes det også at mange toppmusikere som spilte inn sine egne plater for andre selskap enn RCA og Columbia dukker opp her som sidemen. 
Dessuten byr tekstheftet på et usedvanlig spenstig essay om jazz og platebransje gjennom nær hundre år, en merverdi som øker i verdi jo mer jazznerdete leseren er. 

Så om det heller ikke denne gang er den perfekte samling, er det iallfall nok et fordømt godt forsøk på å lage den. 
