Smertelig aktuelt fra regnskogen
«Fuglekikkere» er en svært god film. 

||| 

FILM: 
En liten båt med turister tøffer oppover en elv gjennom jungelen. 
De er tungt bevæpnet — med kikkerter. 
Turistene har tatt turen inn i verdens villeste områder for å se på sjeldne fugler. 
Så, like etter at elven tar en sving, skrur guiden av motoren, peker og hvisker dramatisk: 
«Se der!». 
Og så sannelig, på elvebredden bare et steinkast unna står en gjeng vaskeekte indianere. 
De er iført lendekleder, har smurt krigsmaling i ansiktet og et par av dem har lagt en pil på buestrengen. 
Så er øyeblikket over, guiden starter motoren igjen. 

Den «ville» regnskogen 
De ville, innfødte begynner utålmodig å røre på seg allerede før båten er ut av syne. 
De snur seg, rusler de få meterne gjennom regnskogen, over en diger åker og ut på en asfaltert bilvei. 
Her tar de på seg T-skjorter og shorts og får en neve med sedler som betaling for opptredenen fra turoperatøren. 

Scenen som åpner det brasiliansk/italienske dramaet «Fuglekikkere» fikk meg til å tenke på den prisbelønte, norske realityserien «Den store reisen». 
Serien der helnorske familier forlater «sivilisasjonen» for å leve blant vaskeekte «villmenn» i jungelen. 

Villmenn i joggesko 
I ettertid har produsentene blitt anklaget for å tukle med virkeligheten. 
For etter sigende ble de lokale aktørene på det sterkeste oppfordret til å legge bort sine moderne klær når filmteamet var til stede. 
Innfødte går ikke i joggesko merket Nike, eller T-skjorter med Adidaslogo. 
Verden vil stadig bedras. 
«Fuglekikkere» er et stykke fiksjon, men tematikken er ubehagelig ekte. 
Filmen tar opp et viktig spørsmål: 
Når stadig større deler av naturfolks opprinnelige miljø forsvinner, hva skal de da leve av? 

« «Fuglekikkere» » 

5 

Kategori 

Regi Marco Bechis Skuespillere 

Premieredato 

Aldersgrense 

Orginaltittel « Bras./ital. 
«La Terra Degli uomini rossi» » 

Alkoholisme Historien sirkler rundt Osvaldo, en ung mann som blir oppfordret til å fortsette tradisjonen som sjaman. 
Det er en stor utfordring, enda større når den moderne verden befinner seg bare meter borte. 
Alkoholisme er utbredt, og selvmord — spesielt blant stammens yngre medlemmer — er ikke uvanlig. 
Den lille gruppen Gurani-indianere står overfor følgende valg: 
Jobbe for slavelønn på de store farmene, eller kreve retten til landområdene tilbake. 
Stammen til Osvaldo velger å bosette seg like utenfor gjerdet til en av de lokale farmerne, en handling som resulterer i øyeblikkelig konflikt. 
En konflikt som er dømt til å få et tragisk utfall. 

Gjenkjennbar tematikk 
Selv om det aldri er tvil om hvor sympatien ligger, er filmens konflikt likevel ikke helt svart-hvitt som den først synes. 
Indianerne mener de har en naturgitt rett til landet — men det mener også farmeren han har. 
Som han sier: 
«Jeg er født og oppvokst her, farmen har vært drevet av min familie i flere generasjoner.» 
For de fleste av oss synes løsningen klar. 
Det er lett å ta stilling til noe så langt borte hjemmefra. 
Det er neppe like lett når vi flytter problemstillingen hjem. 
Reaksjonene vår egen urbefolkning møter når de påpeker at forholdene mange steder ikke lenger er ideelle for tradisjonelt virke, vitner om det. 

«Fuglekikkerne» er også en godt laget film. 
Skuespillet — også i alle biroller — er overbevisende og manus tar noen uforutsette vendinger. 
Den gir også et innblikk i en kultur som er ukjent for de fleste og belyser en tematikk som er både kompleks, tragisk — og evig aktuell mange steder i verden. 

UKAS ANDRE PREMIERER: 

«The Hangover» 

«Crossing Over» 

«Dean Spangley» 

«17 igjen» 

filmfilmanmeldelserkulturanmeldelse 

Del på facebook Lik Dagbladet Kultur på Facebook 
Del på facebookRapporter om feil i artikkelen 

Den «ville» regnskogen 
De ville, innfødte begynner utålmodig å røre på seg allerede før båten er ut av syne. 
De snur seg, rusler de få meterne gjennom regnskogen, over en diger åker og ut på en asfaltert bilvei. 
Her tar de på seg T-skjorter og shorts og får en neve med sedler som betaling for opptredenen fra turoperatøren. 

Scenen som åpner det brasiliansk/italienske dramaet «Fuglekikkere» fikk meg til å tenke på den prisbelønte, norske realityserien «Den store reisen». 
Serien der helnorske familier forlater «sivilisasjonen» for å leve blant vaskeekte «villmenn» i jungelen. 

Villmenn i joggesko 
I ettertid har produsentene blitt anklaget for å tukle med virkeligheten. 
For etter sigende ble de lokale aktørene på det sterkeste oppfordret til å legge bort sine moderne klær når filmteamet var til stede. 
Innfødte går ikke i joggesko merket Nike, eller T-skjorter med Adidaslogo. 
Verden vil stadig bedras. 
«Fuglekikkere» er et stykke fiksjon, men tematikken er ubehagelig ekte. 
Filmen tar opp et viktig spørsmål: 
Når stadig større deler av naturfolks opprinnelige miljø forsvinner, hva skal de da leve av? 

Alkoholisme Historien sirkler rundt Osvaldo, en ung mann som blir oppfordret til å fortsette tradisjonen som sjaman. 
Det er en stor utfordring, enda større når den moderne verden befinner seg bare meter borte. 
Alkoholisme er utbredt, og selvmord — spesielt blant stammens yngre medlemmer — er ikke uvanlig. 
Den lille gruppen Gurani-indianere står overfor følgende valg: 
Jobbe for slavelønn på de store farmene, eller kreve retten til landområdene tilbake. 
Stammen til Osvaldo velger å bosette seg like utenfor gjerdet til en av de lokale farmerne, en handling som resulterer i øyeblikkelig konflikt. 
En konflikt som er dømt til å få et tragisk utfall. 

Gjenkjennbar tematikk 
Selv om det aldri er tvil om hvor sympatien ligger, er filmens konflikt likevel ikke helt svart-hvitt som den først synes. 
Indianerne mener de har en naturgitt rett til landet — men det mener også farmeren han har. 
Som han sier: 
«Jeg er født og oppvokst her, farmen har vært drevet av min familie i flere generasjoner.» 
For de fleste av oss synes løsningen klar. 
Det er lett å ta stilling til noe så langt borte hjemmefra. 
Det er neppe like lett når vi flytter problemstillingen hjem. 
Reaksjonene vår egen urbefolkning møter når de påpeker at forholdene mange steder ikke lenger er ideelle for tradisjonelt virke, vitner om det. 

«Fuglekikkerne» er også en godt laget film. 
Skuespillet — også i alle biroller — er overbevisende og manus tar noen uforutsette vendinger. 
Den gir også et innblikk i en kultur som er ukjent for de fleste og belyser en tematikk som er både kompleks, tragisk — og evig aktuell mange steder i verden. 
