Sterkt og nakent om barnesoldat
Dette er en canadisk produksjon , men filmen utspilles i sin helhet i Afrika, med afrikanske skuespillere. 

Historien er lagt til et fingert sentralafrikansk land. 
Den forteller om en ung kvinne – et barn – som bortføres fra sin landsby for å brukes som soldat av opprørstyrker. 
Det sies klart at opprørstyrkene i dette landet går inn i fredelige landsbyer, plukker ut de barn og ungdom de mener passer til krigstjeneste, resten likvideres. 
Barnet Komona er tolv da hun bortføres, hun er fjorten da hun kan vende, gravid, tilbake til en foreløpig fred. 

Det er en grusom film. 
Ikke grusom i sin fortellerevne eller teknikk, på ingen måte, men hva den forteller er grusomt. 
Du har det grusomme i krigshandlingene generelt, men du har også – og det kjennes frykteligere – de psykiske overgrepene dette barnet gjennomgår. 
Undertegnede velger ikke å gå i detaljer her. 

(Anmeldelsen fortsetter under bildet) 

Samtidig tegnes landets kulturelle bakgrunn: 
Overtroen, samholdet, familiemønstrene, de sterke tradisjonene og brutaliteten, en brutalitet som synes innvevd i selve samfunnsstrukturen. 

Regigrepene er nære, direkte, tett på, en form som passer stoffet. 
Faktisk føler en at denne formen er det eneste riktige her. 
Hovedrollen tolkes av Rachel Mwanza, hun synes å gi sin skikkelse alt hun besitter av hjerteblod, innvoller og nervetråder. 
Så ble hun da også belønnet med prisen for beste kvinnelige hovedrolle under filmfestivalen i Berlin i fjor. 

Et gripende, interessant og vektig filmverk. 
