Tilsynelatende alene
BOK: 
En psykologisk spenningsroman fra havgapet. 

Gøhril Gabrielsen: 
Ankomst. 
Roman. 
170 sider. 
Aschehoug forlag. 

En kvinne drar til en øde øy for å fullføre doktorgradsarbeidet sitt. 
Der kan hun forske i fred, langt vekk fra datteren og sin forsmådde eksmann. 
Elskeren hennes skal komme etter og bo med henne en stund, men han lar vente på seg, han sier at han ikke kan dra fra barnet sitt, og stiller spørsmål ved hvordan hun kan gjøre det så lett. 
Etter som dagene går og ingen andre enn rasjoneringsbåten legger til kai, blir kvinnen nødt til å spørre seg selv hva hun egentlig driver med på den gudsforlatte øya. 

Kulissene i Gøhril Gabrielsens nyeste roman kjenner vi igjen: et menneske, overlatt til seg selv, som må ta et slags oppgjør. 
Men oppgjøret kjennes nytt, og særlig spenningen i det at kvinnen kan reise fra sitt barn mens mannen ikke kan gjøre det samme. 
Hun blir den selvstendige karakteren i forhold til to menn som av ulike årsaker lar seg begrense. 
Det lavmælte språket skaper en intensitet i fortellingen som grenser til krimsjangeren, ikke ulikt Agnes Ravatns roman “Fugletribunalet”. 
Men der «Fugletribunalet» ender brått og med en (noe lettvint) løsning, får vi ingen slike svar i “Ankomst”. 
Spenningen knyttet opp til om det kommer til å skje noe på denne øya, og i såfall hva, gjør leseropplevelsen sterkere i det at man nesten holder pusten sammen med hovedpersonen. 
Mens hun venter på at noe skal skje i hennes liv, blir de som bivåner dette, sittende og frykte at noe skal skje med henne. 
Mens hun leter etter signaler – både metaforisk og fysisk i det deler av øya mangler mobilnett – virker hun mer og mer alene på alle plan. 

På telefon stiller elskeren spørsmål ved hvilket menneske hun egentlig er, som kan forlate en datter over så lang tid, og til hvem. 
Vet hun egentlig hva eksmannen er kapabel til? 
Elskeren blir nærmest et talerør for leserens spørsmål. 
Slik stiller romanen opp en spenning mellom å være elsker og å være mor. 
Sier det faktum at hun drar, mens han blir, noe om hvem de er for hverandre? 
Eller det dette i det hele tatt sammenlignbare størrelser? 
