Teateranmeldelse «Kollaps i kulissene»:Komisk teaterkaos 

Den klassiske teaterfarsen har fått en sårt tiltrengt fornyelse. 
Det blir høy energi og tett timing når Riksteatret nå legger ut på vårturné med «Kollaps i kulissene». 

«Kollaps i kulissene» 

Manus: Henry Lewis, Henry Shields og Jonathan Sayer. 
Oversatt av Knut Nærum 

Regi: 
Kim Haugen 

Med: Hege Schøyen, Ingar Helge Gimle, Bartek Kaminski, Jan Martin Johnsen, Camilla Frey, Espen Sandvik, Daniel Karlsson og Jan Huse. 

På turné med Riksteatret våren 2017. 
Spilles på Chat Noir til høsten. 

Stykket har allerede etablert seg som en publikumsfavoritt på tredje året i London, og er i ferd med å bli en verdenssuksess. 
Det er ingen grunn til å tro at mottakelsen vil bli særlig dårligere her til lands. 

Vi befinner oss i England på 1920-tallet, og amatørteatertroppen Skorpen Dramatiske Selskap skal sette opp stykket «Mord på Haversham herregård». 
Det ender med full kollaps, ikke bare i kulissene men vel så påtakelig også på scenen. 
Det komiske potensialet i en mislykket teateroppsetning er åpenbart. 
Absolutt alt går så galt som det kan, skuespillerne er hjelpeløse kløner, scenografien er katastrofal og replikkene kastes rundt i mer eller mindre tilfeldig rekkefølge. 
Det er med andre ord duket for slapstick, forviklinger og grunnleggende kaos. 

Han har oversatt dette stykket: 
«Nytt på nytt»-seerne sørger over Knut Nærum 

Det er krevende å spille dårlige skuespillere, men ensemblet som Riksteatret har mobilisert må sies å beherske kunsten på beste vis. 
Det er fristende å fremheve spesielt Daniel Karlsson i rollen som den hjelpeløst glemske og mimikkfattige butleren Perkins. 
Men også Bartek Kaminski briljerer i rollen som inspektør Carter, og Hege Schøyen er rimelig suveren som den geskjeftige overscenemesteren. 
Ingar Helge Gimle har rollen som Thomas Callymore, men jeg synes han markerer denne karakteren mer enn han egentlig spiller den. 
Her skulle jeg gjerne sett mer entusiastisk tilstedeværelse. 

Det krever timing, konsentrasjon og ikke minst høyt energinivå å spille i en så hektisk komedie som dette. 
Det går i det store og hele bra, selv om sjangeren jo har sine begrensninger. 
Manuset er forutsigbart, og scorer lavt på originalitet. 
Men til gjengjeld høyt på skalaen for umiddelbar humor. 
Knut Nærum som har oversatt den britiske originalen til norsk, treffer godt med sin litt affektert gammelmodige språkdrakt. 

De aller fleste vil derfor la seg more grundig av å følge det stakkars Skorpen Dramatiske Selskaps vei mot sammenbrudd og totalhavari. 

Det er uskyldig moro, men tro om det ikke er akkurat det vi kan trenge i tiden som kommer. 
