Løgn og tvil og mørke hjerter i Kongo
Nikolaj Frobenius skriver seg inn i sitt eget mørke hjerte i sin nye roman «Kongonotatene», som bygger på intervjuer med Joshua French og Tjostolv Moland . 

Forfatteren i Nikolaj Frobenius' nye bok reiser til Kongo og de drapsdømte nordmennene Tjostolv Moland og Joshua French, på oppdrag fra en filmprodusent. 
Slik Frobenius selv gjorde for noen år siden. 
Men i stedet for film ble det bok, og prosessen rundt forfatterens kamp for å få et grep om sannheten i saken, er blitt bokens materiale. 

Romanen følger to linjer, den ene framstår dokumentarisk, i sanntid. 
Jeg-personen er forfatter, han skriver om alt fra samtaler i fengselet til søvnproblemer og lokalt øl. 

Den andre linjen er fiksjonen denne fiktive forfatteren etter hvert begynner å skrive, fordi han må levere noe til produsenten. 
Han leter etter en pragmatisk løsning på det umulige oppdraget; å lage fiksjon av en virkelig historie, der virkeligheten ikke lar seg dokumentere, og der en gitt versjon potensielt vil frikjenne eller dømme på feil grunnlag. 
Løsningen blir å lage en uttalt fortolkning av virkelige mennesker. 

Den litt haltende dramaturgien dette dilemmaet skaper, står ellers ikke i veien for driv og spenning, langt ifra, Frobenius skriver jo drivende godt. 
(Denne delen av romanen er forøvrig satt i skriftfonten courier, filmmanus-fonten). 

Jo mer forfatteren grubler på hva som er sant og jo nærmere han kommer de to fangene, jo mer vikler deres historie seg inn i hans egen historie, hans kriminelle ungdomstid. 
Uansett: 
Forfatteren begynner å identifisere seg med de to, stadig mer forvirret og mørk. 
Forvirringen understrekes ytterligere av romanens uklare - men antagelig villede - skille mellom fiksjon og virkelighet. 

Underveis lanseres en referanse til Joseph Conrads roman Mørkets hjerte, en utforskning av ondskapens og/eller galskapens vesen – denne ble som kjent til filmklassikeren «Apokalypse nå». 
Men til forskjell fra Mørkets hjerte, blir ikke onde handlinger i Kongonotatene forklart som galskap. 
I stedet blir de framlagt som valg eller ideologi, ja, en slags krigerholdning. 
Det er interessant, troverdig – og ganske skremmende. 
