Smart og morsom ny serie fra «True Blood» og «Six Feet Under»-skaperen
Får oss til å humre av de mest betente temaene i samtida. 

Et nytt, svarthumoristisk ensembledrama om en amerikansk familie, fra skaperen av «True Blood» og – enda viktigere i denne sammenhengen - «Six Feet Under»: 
Det er klart det knytter seg noen forventninger til Alan Balls nye HBO-serie. 

«Here and Now» er både smart og morsom, en harselas med progressive middelklasse-amerikanere, og en effektiv samtidskommentar, ispedd noen paranormale elementer. 
Eller? 
Det siste er et mysterium som er åpent for tolkning. 

Polert overflate 

Tim Robbins og Holly Hunter spiller foreldre til fire barn fra like mange verdensdeler. 
Kristen, den yngste, er deres eneste biologiske barn, mens Duc, Ashley og Ramon er adoptert fra Vietnam, Somalia og Colombia. 
Alle er vakre og vellykkede, og den polerte overflaten er en potensiell utfordring for serien. 
Men så er det akkurat det – det er bare overflate. 
Og det er mye subtil humor å finne der selvframstilling krasjer med virkelighet. 

Pappa Greg er en deprimert og desillusjonert filosof som hadde stor suksess med en selvhjelpsaktig bok for mange år siden. 
Mamma Audrey er terapeut og jobber med et empatiprosjekt på ungdomsskolen, der en ny forening for hvite ungdommer skaper trøbbel. 
Eldstesønn Duc er coach, eller «motivasjonsarkitekt», og lever i selvpålagt sølibat. 
Storesøster Ashley jobber med nettmote og flørter med modeller bak ryggen på sin oppofrende ektemann, mens lillesøster Kristen på 17 balanserer mellom feministiske idealer og ønsket om ligge med de kuleste gutta. 

Så begynner nest yngste Ramon, en homofil spilldesigner, å få noen merkelige hallusinasjoner. 
Blant annet blir han «forfulgt» av tallene 11.11, som tilfeldigvis er fødselsdatoen til psykologen foreldrene sender ham til. 
Og ikke nok med det – kvinnen som stadig dukker opp i Ramons hallusinasjoner er prikk lik mora til psykologen. 
Sistnevnte spiller også en viktig rolle i serien, sammen med sin iransk-amerikanske familie. 
Mens kona er troende muslim, er han nokså aggressiv ateist, og sliter med traumer fra sin religiøse oppvekst. 
Han er dessuten bekymret for tenåringssønnen, som har såkalt flytende kjønnsidentitet: 
Han tar på mascara og hijab med en gang han kommer hjem. 

Harselas med mening 

På elegant vis klarer serien både å si noe om og få oss til å humre av mange av samtidas mest betente temaer: 
Rasisme og etnisitet, polarisering, kjønn, identitet, religion og seksualitet. 
Og dop: 
Her tar småbarnsmora kokain på vei til familieselskap, og alle røyker marihuana, bortsett fra foreldrene, som liker å fortelle om hvor mye LSD de tok i sin hippieungdom. 
På et tidspunkt lurer jeg på om dette er et slags overpositivt innlegg i legaliseringsdebatten, men det er mulig det nyanseres mer etter hvert. 

Ramons hallusinasjoner kan komme av all røykingen. 
Men så er det så mange rare, overnaturlige tilfeldigheter knyttet til dem. 
Er det noen fra det hinsidige som prøver å fortelle ham noe? 
Eller er det seriens måte å peke nese til oss som ser på, som har blitt vant til – og derfor forsøker - å tolke mening inn i alt? 

En av de skakkeste og beste sekvensene i seriens første episoder, er nemlig en harselas med moderne tv-seriers forkjærlighet for naturmetaforer: 
På vei til en konferanse får pappa Greg en innskytelse og følger etter en hjort inn i skogen. 
Han går seg vill, det begynner å pøsregne, og plutselig dukker hjorten opp igjen, badet i lys, i en nærmest religiøs scene: 
Forsøker den å si ham noe? 

Nei, den bæsjer. 
