Jazz på stolkanten
Vakre ballader og murvegger av trommer. 

Tirsdagkveld var det tid for en akustisk jazzkveld av de sjeldne, med noen av Norge ogSveriges mest fremtredende jazzmusikere. 
Selv om formatet var relativt likt,tok de to konsertene vidt forskjellig form. 

Marylandbestår av pianist Maria Kannegaard, Ole Morten Vågan på bass og Håkon MjåsetJohansen bak trommene – og for anledningen jazzmusikernes førstevalg når detskal improviseres over fjellet – trompetist Per Jørgensen. 
Selv om trioenvanligvis fokuserer rundt komponert materiale, ble det denne gangen en ganskegjennomimprovisert seanse. 

Settetbegynte med heftig maskinelt underdelende og drivende trommer, hvor det etterhvert ble rocket hardt på kontrabassen, og Jørgensen lekte seg solistisk medstøt i trompeten og hoiende uling i mikrofonen. 
Kannegaard inntok hovedsakeligen tilbakelent rolle som akkompagnatør, og Vågan og Jørgensen viste seg som desterkeste drivkreftene i kveldens konstellasjon. 
Etter en forrykende start bleforløpet noe mer oppstykket, og selv om ikke ideene alltid fikk blomstre tilsitt fulle potensial, var det en fornøyelig konsert med vågende improvisatorisknerve, groove og nydelige ballader å hvile seg på mellom slagene. 

Neste bandut var det etter hvert legendariske Atomic, som har holdt på siden 1999 ogtydeligvis koker mer enn noensinne.Svenskene Fredrik Ljungkvist (saksofon, klarinett) og Magnus Broo(trompet) fikk voldsom skuddekning fra krafttrioen Håvard Wiik (piano),Ingebrigt Håker Flaten (bass) og Paal Nilssen-Love (trommer), der detreffsikkert bombarderte Sardinen med frirytmiske melodier i intrikatekomposisjoner. 
Med sitt umiskjennelige sound slutter denne kvintetten aldri åimponere, hvor murvegger av trommer og bass plutselig raser sammen og går overi lette klangflater hvor klarinetten får plass og trommehinnene får hvilt segfra nådeløs trompetmassakre. 

Selv omkvintetten fremdeles opererer etter de samme prinsippene og komposisjonstriksenesom for ti år siden, har de funnet en form som er så sterk og ugjennomtrengeligat det kanskje er poengløst å forandre på den. 
Rollefordelingen innad i bandeter mesterlig utført, og Atomics mikstur av energisk frijazz, delikatklangbehandling og fasetterte komposisjoner holder lytteren konstant på kantenav stolen. 
