Sårt og ømt om forkomne barn
Bredt register av følelser hos et forkomment barn i godt fransk drama. 

(L'enfant d'en haut) Regi: Ursula Meier. 
Med: 
Léa Seydoux,Kacey Mottet Klein, Martin Compston, Gillian Anderson, Jean-François Stévenin,Yann Trégouët, Magne-Håvard Brekke. 
Frankrike / Sveits 2012. 
1 time 33minutter. 
Aldersgrense: 11 år. 

Det er en kunst å skape ømhet for skikkelser som ikke fårlivet sitt til. 
Den franske regissøren Ursula Meier klarer det med ytterstnennsom hånd. 

Knapt noe må røpes av handlingen.Du kan få vite at guttungen Simon og hans storesøster Louise bor i høyblokkanedenfor et alpinanlegg i Sveits. 
Der oppe i slålambakkene bor turistene i sinesvære hytter, spiser godt i restaurantene og omgir seg med siste skrik iskiutstyr. 

Det får holde å si at Simon ogLouise hører til en annen klasse enn vintersportsstedets kunder, følgeligprøver de å samle smuler fra de rikes bord på en heller tvilsom måte. 

Når regissør Ursula Meiers film er blitt så god, skyldes detikke minst det overbevisende spillet fra Kacey Mottet Klein som Simon. 
Hanlykkes i å få fram et bredt register av følelser hos den foretaksomme, mensosialt forkomne gutten. 
Også Léa Seydoux levendegjør Louise med troverdigmutthet. 
Regissøren er klok nok til aldri å la dem overspille, men i stedet laoss ane hva de to strever med. 
Det formidles suverent via ørsmå skiftninger iansiktsuttrykk, gjennom vonde bisetninger og avslørende kroppsspråk. 

Legg merke til hvor gradvis Meierutporsjonerer kunnskap om de to hovedpersonene. 
Du tror først at filmen handlerom Simon og hans geskjeft, men oppdager snart at den på et dypere nivå borerned i forholdet mellom ham og Louise. 
Se hvordan hardt tiltrengte pengesedlerstadig er med i bildet, ikke bare for å kjøpe seg hardt tiltrengte goder, menogså skaffe nærhet og kontroll mellom mennesker. 

Til slutt setter sannheten segsom en skarp klo i magen. 
Er man lydhør for hvor grell den er, åpner det seg etlandskap som minner om den skitne stubbmarken rundt høyblokka: 
Forlatthet,ensomhet, tilkortkommenhet og fattigdom. 

Men selv der, i gråheten nedenforde lysende, snødekte alper, finnes det latter og omsorg, sågar glimt avkjærlighet, skal vi tro det sluttbildet Meier ender med. 

Filmen vant Sølvbjørnen i Berlin i februar. 
Vel fortjent. 
