Anmeldelse:Få skriver så følsomt om sorg og omsorg som Eivind Hofstad Evjemo 

Berørende bok om erfaringer som gjør kvelende vondt. 

En multihandicappet søster ringer hjem fra institusjonen: 

«Hun er trist i telefonen. 
Bare jeg kan høre det./[...]Vi har mislyktes med å forklare henne at dette ikke lenger/ er hennes hjem./ 
Når hun sier, jeg vil hjem, svarer jeg:/ Men du er jo hjemme./ Pusten i telefonen.» 

Smerten etableres umiddelbart i Eivind Hofstad Evjemos «Kvelningsminner.» 
Boka er forfatterens fjerde, og hans første diktsamling. 
For «Vekk meg hvis jeg sovner» (2009) fikk Evjemo Tarjei Vesaas' debutantpris. 
Siden har han skrevet det som er blitt betegnet som en kommuneroman (2012) og en 22. juli-roman (2014). 

Steg tilbake 

Steg tilbake 

Sorgen, den personlige og kollektive, familien og gården, mennesket og institusjonen, er grunnelementer. 

Det konkrete og hverdagslige dominerer. 
Jegets blikk hviler på søsteren, på familien; «Mamma er oppe og går. 
/Pappa er oppe og går,» og på institusjonslivet­ med leverpostei i biter, krangling om saccosekken, og overteipede brannalarmer fordi kommunen er lei av falske utrykninger. 

De mest prosaiske situasjoner formidles følsomt og vakkert. 

Enkelte setninger er kursiverte. 
Kursiveringene peker mot et formelspråk, som når de ansatte i institusjonen sier de har «holdt henne [søsteren] litt fast.» 

Litt fast? 
Det er et slags falskt pyntespråk Evjemo retter oppmerksomheten mot. 
Ekstra sårt blir det når de nærmeste adopterer dette språket. 
Som når bror sier til søster i sitatet innledningsvis: 
«Men du er jo hjemme.» 

Nært 

Nært 

Samlingen bindes likevel sammen av et jeget, av utforskningen av språk - ikke bare institusjonsspråk, men andre maktspråk som politikerspråk - og av Evjemos sterke stemnings- og billedskapende evne. 

Bildene kan være dristig enkle, som når kroppen sammenliknes med et skip, men oftest er de slående. 
Det er også setningene, som effektivt etablerer atmosfære: 
«Det ble sommer.» 
Eller: 
«Jeg våknet av sorg.» 

Det fåfengte 

har kommet helt fram 

Det fåfengte 

«Det finnes ingen ettermiddag å se frem til, ingen overgang for dette til noe annet.» 

«Kvelningsminner» er en berørende bok om erfaringer som gjør vedvarende og kvelende vondt, om «minner som ikke har noen plass og fremdeles venter i kroppen». 
