Sjarmløst uten formildende omstendigheter
Dette var riktig, riktig fælt. 

Konsert 

Lothepus 

Bastionen, Bergenhus 

Ekte lidelse har et navn. 
Brann. 
Men etter lørdagens merkverdige seanse på Bergenhus må begrepet sies å ha fått ny mening. 
Nesten halvannen times konsert med Lothepus. 
Dette må være det svakeste som noensinne har vært levert fra en scene i løpet av alle år med utendørskonserter her i byen. 

Kom tilbake, Sputnik. 
Alt er tilgitt. 

Det er ikke riktignok musikken som har sørget for at Lothepus er berømt. 
Uten Fjorden Cowboys og Kjendisfarmen hadde han vel knapt ha fylt de minste av byens rockeklubber. 
Denne kvelden hadde han samlet 1500 tilhørere på Bastionen på Bergenhus. 
På forhånd visste nok de fleste hva de gikk til, og strengt tatt var det vel ikke noen som gikk skuffet hjem. 
Uten at det dermed var noe å skryte av. 

Nå er ikke Lothepus noen nybegynner innen sangkunsten. 
Selv om det til tider kan virke sånn. 
Han debuterte i 2009 med «Sallaren», en relativt lavmælt viseplate, mens oppfølgeren «Cowboyhjarte» kom i 2014 og hadde atskillig fyldigere instrumentering. 
Sistnevnte var til og med innom VG-lista – om enn bare en stakkars uke på 35. plass. 
Men plater har han likevel solgt – i bøtter og spann. 
I et intervju med BT for tre år siden fortalte han at han hadde solgt 8000 cd-er, noe som er et imponerende tall i disse strømmetider. 
Og med nærmere en million treff på den mest populære låten på Spotify må det sannelig sies at han også har truffet nye lyttere. 

Dette dreier seg selvfølgelig ikke om musikk. 
Her snakker vi butikk og moderne heldekkende vegg til vegg underholdningsbransje. 
For Lothepus skal i dag ha betalt for å la seg intervjue av media. 
Han låner ut navnet sitt til det meste mellom himmel og jord, inkludert lansering av et nytt ølmerke denne kvelden. 
Resten selger han selv på postordre via egen nettbutikk. 
Der Sputnik i sin tid solgte undikker har entrepenøren fra Hardanger tatt skrittet fullt ut og selger kondomer. 

Han begynner showet med «Heimatt til Hardanger». 
Og kanskje hadde vært like bra om han hadde gjort alvor av det hele allerede etter første låt. 

Det er synd å måtte si det, men dette henger ikke på greip. 
Her hører det med til unntakene at han i det hele tatt treffer en ren tone. 
Bandet er for så vidt kompetent nok, men ingenting kan berge dette. 
Det minner mest om enkelte konserter du har vært på der det står en sveiseblind gjeng og gauler falsk og fælt i øret ditt. 
Problemet er at her kommer det fra scenen. 

Rett skal være rett. 
Når Lothepus roer det hele ned er det faktisk ikke alltid like ille. 
Men bra blir det dessverre aldri. 
Selv om Vidar Berge gjør en absolutt akseptabel gitarsolo under «Cowboyhjarte» i rent Mark Knopflersk ånd. 
Men det er ikke bare regnet som så vidt er begynt å dryppe som fører til at publikum etter hvert maser mer med hverandre enn å høre på det som kommer fra scenen. 

Det lunter avgårde. 
Musikerne han har med seg, bassist Alvin Vestrheim, Tor-Bjarne Bjelland på slagverk og Ove Gaassand bak tangentene kan sine saker. 
Men intet lag er sterkere enn det svakeste ledd, og her er det dessverre sjefen sjøl. 

At den vakre balladen «Syng meg heim» er akseptabel, skyldes ganske enkelt at de to koristene, Tanita Kolås og Ingrid Leithaug Mjanger tar de to første versene. 
Men så overtar Lothepus. 
Sukk. 

Vidar Skeie kommer med et lite kampinnlegg i jordbruksforhandlingene før Lothepusen ødelegger det hele med den verste utgaven av en tango jeg noensinne har hørt. 
Nok til å bli nektet innreise i Argentina på livstid. 

Til og med refrenget på «Jakusi» er så surt at det knapt nok kan unnskyldes. 

Den æren skal han imidlertid ha, han Lothepus. 
Han knoter ikke. 
Rent og uforfalsket hardangermål. 
At han også kommer unna med macho-imaget sitt er kanskje ikke så fantastisk. 
Det spørs hvor lenge dette kan vare. 
En variert turne må det absolutt sies at han foran seg. 
Det smaker vel knapt nok fugl av arenaer som Rosfjord Beachparty i Lyngdal, Treskofestivalen i Hovsherad, Røldalsgarasjen Afterski & Bar og Tangspræll 2017 i Flatanger. 

Til slutt er det «Heimatt til Hardanger» nok en gang. 
Inkludert fyrverkeri og reklame for marsjandisen og mulighet for å ta selfies med sjefen sjøl. 
Etter at han hadde fått seg en røyk må vite. 
