The Big Sick
Skildrer romantikkens irrganger med vidd, brodd og innsikt. 

The Big Sick er en romantisk komedie fri for sjangerens kleine og sukrede klisjeer. 
Dette er en oppriktig morsom film med en realistisk tilnærming til historiens problemstillinger. 

Det handler både om kulturkollisjoner, ulike forståelser av begrepet kjærlighet og en gjennomgående usikkerhet blant hovedpersonene om hva de egentlig vil, altså slik livet er i blant. 

The Big Sick formidler dette med like deler treffende humor og variabel livsvisdom og er en date-film du ikke risikerer å bli kvalm av. 
Du kan faktisk få det riktig så hyggelig på kino! 

Basert på sann historie 

Historien er løst basert på sanne opplevelser erfart av Kumail Nanjiani, en pakistansk-født komiker i USA, som spiller seg selv i filmen. 
Han dater Emily (Zoe Kazan) bak familiens rygg, fordi foreldrene hans forsøker å arrangere et ekteskap med diverse pakistanske kvinner. 

Når Emily plutselig havner på sykehus og legges i kunstig koma, må Kumail plutselig forholde seg til hennes foreldre (Holly Hunter og Ray Romano), som ikke er spesielt imøtekommende overfor datterens nye venn. 

Før den mystiske sykdommen slår inn, bruker filmen god tid på å beskrive Kumails kulturkonflikter og det uavklarte forholdet han innleder med Emily. 
Det er ingen søtladen hjerte og smerte-historie, men en virkelighetsnær situasjon med to mennesker som egentlig ikke hadde tenkt å finne sammen, men så ble det bare sånn. 

Filmen endrer karakter når Emily havner i koma og hennes foreldre kommer inn i bildet, for med ett er Kumail en utenforstående. 
Det er interessant å se hvordan han gradvis blir tatt inn i varmen, og fungerer som en buffer mellom en mor og far som viser seg å slite med sitt eget forhold. 

Her imponerer filmen med flere bittersøte scener som understreker hvor komplisert forhold kan være, både i startfasen og senere. 

Styrke og sårbarhet 

Kumail Nanjiani spiller altså seg selv, eller i hvert fall en versjon av seg selv. 
Han fremstår som en hyggelig kar med en positiv innstilling, selv om rollefiguren ikke nødvendigvis er et glansbilde. 
Han er et nølende rotehue som ofte kludrer det til for seg selv, selv om intensjonene er de beste. 

Zoe Kazan både sjarmerer og biter fra seg som Emily, som er mer spennende enn A4-utgaven av en romantisk-komedie-figur, mens de drevne veteranene Holly Hunter og Ray Romano utstråler både styrke og sårbarhet i rollene som foreldre under press. 
Dette er et strålende persongalleri som man både kan le av og le med. 

The Big Sick har ingen enkle løsninger eller billige utveier som går på akkord med figurenes integritet. 
Problemstillingene formidles med glimt i øyet, der latteren sitter løst, uten at det går på bekostning av troverdigheten. 

Regissør Michael Showalter, best kjent fra Wet Hot American Summer-filmene og seriene, får kanskje et fortjent løft etter The Big Sick, som lett er hans beste til dags dato. 

Dette er en ren fornøyelse av en film, som skildrer romantikkens irrganger med vidd, brodd og innsikt i mellommenneskelige relasjoner 
