Sånn passe parodi
"Johnny English Strikes Again" vil først og fremst få deg til å savne Sorte orm og Mr. Bean. 

Når identiteten til samtlige av agentene deres blir avslørt i et dataangrep, har ikke britiske myndigheter annet valg enn å nok en gang innkalle Johnny English (Rowan Atkinson). 
Han ser seg selv som en spion av James Bond-skolen, men er i virkeligheten mer av en inspektør Clouseau: i stand til å skape livsfarlige situasjoner når som helst og hvor som helst. 

Det meste av humoren i denne tredje Johnny English-filmen er spunnet rundt hvor akterutseilt 1960-tallets kvinnenedleggende, Aston Martin-kjørende agent-type framstår i dagens heldigitale verden. 
Dette fører til en og annen småfestlig sekvens – ikke minst en hvor vår antihelt surrer rundt i Londons gater iført virtual reality-briller – men langt fra mange nok til å forsvare en spilletid på så lite som 89 minutter. 
Det hjelper heller ikke at Austin Powers- og The Kingsman-filmene for lengst har tøyset med akkurat de samme tingene. 

I en alder av 63 har Rowan Atkinson fortsatt sitt uforlignelige oppsyn og talent for fysisk komikk i behold. 
Men det er garantert ikke "Johnny English Strikes Again" han vil bli husket for. 
