Overraskende bra ruin-splatter
Det er egentlig forferdelig å bli positivt overrasket av en film der syngende slyngplanter spiser opp amerikansk ungdom innenfra. 

Men skrekkfilmen «The ruins» er så uventa bra at jeg faktisk ble sittende og måpe imponert mens sydenturister hogde av kameratens bein med stein og speiderkniv. 

Marsipanunger som likner de tre små grisene på jakt etter hus, sitter langs hotellbassenget og heller på med harrydrinken Margarita da en tysker kommer innom og inviterer til tempeltur i Maya-land. 
Arkeologi-bror hans er borte. 
Amerikanerne kan ikke ha sett én eneste Indiana Jones-film, for de bryter opp fra heldagsfylla og drar av gårde til «this place no good» med lokal sjåfør. 

Da de kommer fram til det nedgrodde tempelet, dukker maya-hobbiter med hest opp, og så tar historien mange plutselige vendinger. 

Jeg skal ikke røpe historien, for det gjør den best sjøl. 
Men opplevelsen ble omtrent som da jeg så «The descent» på kino: Oisann, dette går ikke an! 
Nå må de gi seg. 

Skuespillerne er gode. 
Regien er dreven og uten opphold, men det skjer så mange detaljfæle ting at de som fremdeles er i besittelse av mage, antakelig bør skru av både lyd og bilde i en times tid. 
