Syv råd til barnebokforfattere som liker ord bedre enn barn
Bildeboken «Den vesle blå haien» er en oppvisning i skrivekunst. 
Den viser nøyaktig hvordan du ikke bør gjøre det. 

Er det alle voksenromanene på CV-en som gjør at Øyvind Vågnes slipper til med bok for barn? 
Han begynner med å presentere miljøet, et hav der «Fiskar skin som symjande stjerner på himmelen.» 

Visst er det poetisk. 
Samtidig er det bortkastet å sette stemningen når illustratør Akin Düzakin klarer det så mye bedre med sine lyriske bilder. 
Teksten burde gått rett til handlingen. 

1. 
Barn er i snitt mer utålmodige enn voksne. 
Vekk interesse umiddelbart. 
På neste oppslag dukker den blå haien opp, dermed får vi heldigvis noen å identifisere oss med. 
Men hvorfor har Düzakin tegnet en tydelig hai til tross for at teksten insisterer på at en blå hai er usynlig i et blått hav? 
Dette er åpenbart ingen spenningshistorie om en usynlig hai. 
Den blå haien er ufarlig, den liker ikke engang fisk. 
Den spiser heller fargesprakende sjøanemoner fordi «Dei tek bort alt som er blått.» 
Liker ikke den blå haien blått? 
Små lesere må selv slutte seg til at denne haien neppe liker å være usynlig. 

2. 
Sørg for at flertallet av leserne dine tar poenget, i hvert fall ved tredje gangs lesning. 

Så lenge det er uklart hva haien vår sliter med, aner ikke leserne om han er verdt å engasjere seg i. 

3. 
Ingen historie fungerer uten et prosjekt eller et problem. 

En grå hai dukker opp som motsetning til den blå. 
Den er likevel ikke mer usympatisk enn haier flest: 
«For han er heile livet eit måltid.» 
Den eter alt som kommer i veien, men den blå er for stor til å være i faresonen. 
Düzakin beroliger oss med duse farger og myke konturer. 
Visst er det vakkert, men livet i havet er omtrent like spennende som de gamle pausefiskene til NRK. 

4. 
Hovedkarakteren må møte motstand. 

Så opptatt av mat er den grå haien at den ikke ser livet rundt seg. 
Det er teoretisk mulig å resonnere seg frem til at den grå haien ikke ser den blå haien, men verken tekst eller bilder lar oss kjenne at den blå føler seg oversett. 

5. 
Ta behovet for innlevelse på alvor. 
Bring oss nærmere tanker og følelser. 
Fortsatt har altså ikke den blå haien noe klart problem. 
Det har derimot den grå. 
Side opp og side ned fyller den grå haien magen til den får mageknip. 
Dessverre er ikke lesernes sympati plassert her. 
Hvem vil være venn med en sånn slukhals? 
Likevel kommer den blå haien til unnsetning. 

Vips er magen kurert med sjøanemoner, det poetisk fargerike vinner over alt ubehag og den blå haien føler seg sett. 

6. 
Unngå lettvinne løsninger. 

Avslutningsvis går teksten fra vag til overtydelig: 
«Det skin frå den blå haien. 
/Det skin frå den grå haien. 
/Det skin frå deg. 
/Alt har sin eigen farge, sin eigen glans.» 

7. 
Også barn liker å oppdage ting selv heller enn å få innprentet hva de skal tenke. 

Kulturrådets innkjøpsutvalg har åpenbart latt seg forføre av dette elegante tompratet og de vakre bildene. 
Boken blir derfor snart å finne i et bibliotek nær deg! 

BOKTIPS «Skriv genialt! 
Den fullstendig rå boka for kommende stjerneforfattere» av Eldrid Johansen og Steffen Sørum, Cappelen Damm (2016). 
Et must både for barn som vil lære å skrive bedre og for voksne barnebokamatører. 
