Bokanmeldelse:Ildefonso Falcones: 
«Barfotdronningen» 

Historisk epos om mennesker og flamenco fra forfatteren av «Havets katedral». 

Roman 710 sider Kr. 399,- Bazar 

Han vet å skru sammen en fargerik og medrivende historie, Ildefonso Falcones. 
Men en stor stilist og språkkunstner er han ikke. 

Lesere som elsker storslåtte og episke underholdningsromaner, kan trygt gyve løs på denne mursteinen: 

Den kubanske slavepiken Caridad stiger i land i Spania i 1748 og møter den snarrådige sigøynerpiken Milagros. 
Begge står på utsiden av samfunnet. 

I Sevillas snuskete bakgater kjemper de mot overmakt, undertrykkelse og seksuelle overgrep. 
De forenes i sin pasjon for flamenco. 
Gjennom seks år og 700 sider følger vi skjebnen til Caridad, Milagros og menneskenes som omgir dem. 

Fortellingen er spennende og underholdende. 
Men Ildefonso Falcones burde ha brukt enda et år på å finslipe denne romanen. 
Det hadde fortellingen fortjent. 

Falcones skriver historien i et språk preget av hastverk og fantasiløshet. 
Bestselgeren «Havets katedral» viste at Falcones kan så mye bedre. 

Da jeg for fjerde (!) gang leste at hovedpersonen Caridad har «store, faste bryster» og «yppige hofter», spurte jeg meg selv om ikke Falcones har redaktører som kan gripe inn når forfatteren blir blind for egne gjentagelser og klisjeer. 

Dessverre er romanen full av eksempler på slapt språk. 

I en underholdningsroman er det selvsagt greit at hovedpersonen har store, faste bryster, yppige hofter, løfterikt blikk og en overjordisk erotisk sensualitet. 

Men du trenger ikke være Gabriel García Márquez for å lete frem de magiske ordene som lekent maner frem bilder i lesernes eget hode. 

Å hengi seg til språkets musikalitet har Ildefonso Falcones ikke tatt seg tid til - noe heller ikke oversettelsen til Kari og Kjell Risvik kan bøte på. 
Synd. 

Et forrykende og fengende eventyr er det like fullt. 
