Konsertanmeldelse:Stargate, Grefsenkollen 

Partyfiksere på lavgir – Stargate blir neppe profeter i eget land med det første. 

Det er ingen naturlov som tilsier at Tor Erik Hermansen og Mikkel Eriksen–Norges soleklart giftigste låtskriver- og produsentteam de siste 20 årene – skal takle den brutale overgangen fra grå eminenser til hovedpersoner i sin egen musikk helt knirkefritt. 

Nettopp derfor er det i seg selv beundringsverdig at de prøver. 
Og litt pussig, all den tid Stargate-merkevarens appell er såpass koblet til de to nordmennenes tilknytning til megastjerner av mytologisk kaliber, fra Beyoncé til Rihanna. 

At duoens gjesteliste denne kvelden teller Ylvis, Onkl P og Unge Ferrari – en blandet stilbukett, for å si det forsiktig – kompliserer i tillegg forventningene i forkant av OverOslo-avslutningen deres en smule. 
Det kan kanskje forklare hvorfor festivalens siste dag er den eneste som ikke er utsolgt. 

Låtanmeldelse: 
Stargate med Unge Ferrari og Onkl P: «Folk er fake» 

Laserlysene og røykmaskinene får uansett kjørt seg når Eriksen og Hermansen sparker i gang seansen med en EDM-marinert utgave av nettopp Rihannas «S & M». 
Under påfølgende «Black Widow Baby» (Iggy Azalea) fyres pyroen opp, uten at det fjerner følelsen av stillstand på scenen. 

Fikk du med deg: 
«Sommerkroppen»-Mads satte «fyr» på Rådhusplassen 

Det gir liten mening i å ramse opp alle de egenproduserte hitlåtene Stargate –forståelig nok – serverer denne vakre sankthansaftenen på Oslos tak. 
Det er mye strålende musikk å sette tennene i, selvsagt, fra «Irreplaceable» til «What’s My Name?». 
Men publikumsresponsen uteblir i stor grad, og mange velger endog å forlate området til fordel for grønnere beitemarker i byen. 

Jaa9 og Onkl P kommer inn som et friskt streif av tilstedeværelse på «Glir forbi», og sistnevnte og Unge Ferrari gjør en nydelig «Folk er fake», som viser at Stargate kan gjøre lurt i å jobbe enda tettere med Norges urbane elite. 

Så er det Ylvis, da. 
Til tross for at det er vanskelig å forestille noe mindre morsomt å lytte til i 2018 enn «The Fox», stiller i det minste brødrene Ylvisåker med sårt tiltrengt utstråling og humor helt på tampen av aftenen. 

En time og et kvarter er i et utgangspunktet en noe snau spilletid for en headlinerkonsert på festival. 
I kveld var det dog i overkant. 
