Frykt og avsky i sosiale medier
Hvem sier at samfunnskritikk ikke kan låte fengende? 
Ikke canadiske Arcade Fire, i alle fall. 

«Information overload». 
Det er ikke lett å vite når uttrykket ble brukt første gang, men Neil Postmans bok Amusing Ourselves to Death kom allerede i 1985. 
Siden da har strømmen av digital informasjon og underholdning i all verdens (sosiale) medier eksplodert, og skapt et avhengighetsnivå som er direkte skadelig. 

I alle fall om man tar den canadiske rockegruppen Arcade Fire på alvor. 

Deres femtealbum titulert Everything Now er hverken skryt av alt de har eller et ønske om enda mer, men en 47 minutter lang fortelling om frykt og avsky, angst og litt håp i dagens moderne medielandskap av overflod, selvutlevering og «likes». 

Piller og bekreftelse 

Utviklingen av et narsissistisk mer, mer, mer kan selvfølgelig vanskelig stoppes, men det må være lov å kommentere uten å bli beskyldt for å fare med pekefingeren. 

«Every inch of space in your head, is filled up with the things that you read, I guess you've got everything now» synger frontmann Win Butler ironisk i tittelkuttet. 
Han liker ikke utviklingen: 
«Every song that I've ever heard, is playing at the same time, it's absurd». 
Til slutt koker det over, «every room in my house is filled with shit I couldn't live without», og det hele skjer ikke uten alvorlige bivirkninger. 

Mest vondt gjør selfie-kritikken i «Creature Comfort», som handler om all verdens unge på jakt etter bekreftelse på nett. 
Om de som hater sitt utseende, sulter seg, spiser piller, legger ut bilder og vurderer selvmord mens de venter på feedback. 

Og når den ikke kommer, hva da? 
«Saying God, make me famous. 
And if you can't, just make it painless». 

Kledelig oppløftende musikk 

Det blir mye irritasjon og mørke i det tekstlige universet her, men det føles riktig. 
«Information overload» er ikke udelt positivt. 
I tillegg blir ordene jevnt over kontrastert av langt mer oppløftende og kledelig fengende musikk, aller best oppsummert i det nevnte tittelkuttet. 

Det blander et tydelig ABBA-lånt pianoriff med dansende poprockrytmer, et herlig lettflytende basspill og litt na-na-na-allsang. 
Én av årets beste singler, der. 

Miksen av fengende elektrorock og mørk tekst fortsetter i hedonisme-kritikken «Signs of Life» og i allerede nevnte «Creature Comfort». 
Arcade Fire har for lengst tatt steget fra de rent grandiose rockelåtene til det mer elektroniske lydbildet, ikke minst på den doble forgjengeren Reflektor fra 2013, men bandets musikk låter fortsatt stor. 

Den menneskelige kjærligheten 

Midtveis på Everything 
Now faller intensiteten i tre-fire av låtene, som oppleves som lyd uten melodi, men fra der man i 2017 igjen naturlig snur en vinylplate skjer det en brå stigning i kvaliteten. 

Personen som vurderte selvmord litt tidligere, ser ut til å skifte mening i «Good God Damn». 
En dempet, men realt funky rockelåt drevet av bass og en gitarspill lånt fra legendariske Television. 
Sterkt. 

Til slutt avrundes albumet med et par låter som flytter seg bort fra mediekonseptet og til den utfordrende kjærligheten, som for å hente frem det fortsatt menneskelige i vår moderne, teknologiske verden. 
«Put your money on me» ber Win Butler, før hans kone og bandmedlem Régine Chassange undres på om de to egentlig fortjener kjærligheten og hverandre. 

Sammen har de i alle fall laget et femtealbum med nok sterke låter til å holde Arcade Fire som et av verdens største og mest interessante band. 
