Klassisk og fantastisk
Strategispillet «Command & Conquer: 
Red Alert 3» holder seg i samme spor som forgjengerne, men er forbedret over hele linjen. 
Resultatet er rett og slett fantastisk. 

«Red Alert»-serien er et snodig kapittel i spillhistorien, fra sitt utgangspunkt som en utløper fra «Command & Conquer» tok det ikke lang tid før originalen oppnådde kultstatus blant PC-strateger. 
Den noe spesielle blandingen av velkjent, dyp strategi med en tøysete atmosfære og melodramatiske kuttscener fungerte forbausende godt. 

«Red Alert 3» er da heller ikke noe unntak fra regelen, for hvilket annet strategispill ville funnet på å hyre inn Peter Stormare, Tim Curry, Jonathan Pryce og en hel haug andre kjente skuespillere til å spille i kuttscenene sine? 
Og deretter levere et plott så overdrevet klisjéfylt og tåpelig at man ikke kan annet enn å riste humrende på hodet? 

Å kalle rollene i historien én-dimensjonale blir for drøyt, at rollefigurene i beste fall har én dimensjon på deling er nok nærmere sannheten. 
Men, så er det da nettopp slik et «Red Alert»-spill skal være, det krever dyktighet og kløkt å lage en herlig teit handling av dette kaliberet. 

Sovjet har tapt krigen mot de allierte, drømmen om den sosialistiske verdensorden er i ferd med å begraves under ruinene av Kreml. 
Men, den russiske bjørn har ikke for vane å kapitulere. 

Dypt under bakken har kommunistene bygget en superhemmelig tidsmaskin. 
For å knuse det teknologiske forspranget til USA reiser de tilbake til 1927 og dreper Albert Einstein. 
Resultatet lar ikke vente på seg, da de returnerer til moderne tid flagrer hammeren og sigden over mesteparten av Europa. 

Alt er dog ikke som det burde være. 
Uten Einstein blir atombomben aldri oppfunnet, og keiserdømmet Japan har fått fred til å bygge seg opp som en ny, tredje supermakt. 
Bordet er dekket for et heidundranes fyrverkeri av en verdenskrig, som kommandant for en av fraksjonene ligger klodens fremtid i dine hender. 

Det er ikke akkurat noe lite ansvar, men selv om du skulle være helt fersk i strategigenren er det ingen grunn til å fortvile. 
De grundige og underholdende treningsoppdragene er de beste jeg noengang har sett i et strategispill, også erfarne spillere vil kunne plukke med seg noen gode tips og vink fra de avanserte leksjonene. 

Det er dog ingen nødvendighet, spillmekanikken vil neppe virke avskrekkende på veteraner fra «Red Alert 2». 
I tråd med sine forfedre er det nemlig den klassiske sanntidsstrategi som her sitter i høysetet. 

Du samler ressurser fra spesifikke punkter på kartet, bygger fabrikker, labratorier og forsvarsverker, trener flest mulig enheter og angriper fienden. 
Enhetene kommer med sine særegne styrker og svakheter, en god sammensetning av disse er svært viktig for suksess i felten. 

Den største endringen i «Red Alert 3» er nok det økte fokuset på sjøkamp og skip. 
Da du kan bygge de aller fleste bygningene i vannet, vil en ren landstyrke fort ryke på en smell. 

Et slikt maritimt fokus kunne fort ha virket litt kronglete og tregt, men tempoet holdes oppe ved at en god porsjon av spillets enheter kan krysse både vann og land. 
Endringene fungerer knirkefritt og gir enda en taktisk dimensjon uten at det får spillet til å føles mer komplisert. 

Balansen mellom det oversiktlige og det dype er da også den kanskje største styrken til «Red Alert 3», det er her spillet for alvor hever seg over konkurrentene. 
Fordi alt føles intuitivt, naturlig og selvsagt, kan du nærmest fra første stund fokusere helt og holdent på det militærtaktiske. 

Et kort blikk på fiendens base er ofte nok til å fastslå svake punkter, slag blir vunnet like mye på etteretning og speiding som evne til å trykke kjapt på hurtigtaster. 

Under en hard og jevn kamp, slo det meg plutselig at kraftverkene til russerne lå innenfor radiusen til slagskipene mine. 
Angrep jeg dem, kunne jeg kutte strømforsyningen til det sovjetiske anti-luftsforsvaret og bombe den røde armé tilbake til steinalderen. 

Selvsikker og storfornøyd grep jeg muligheten. 
Men, fordi jeg ble overivrig og slurvet med etterettningsarbeidet, oppdaget jeg ikke noen godt gjemte reservegeneratorer. 
Resultatet ble som det måtte bli, hele det rådyre luftforsvaret mitt ble på få sekunder omgjort til ubrukelig luftforsvarpulver. 

Det eneste jeg klarer å koke ihop av kritikk mot «Red Alert 3» må bli at de kjempeartige kuttscenene kunne vært lengre og at det knapt kan sies å flomme over av originalitet. 

På alle andre områder er «Red Alert 3» derimot bunnsolid, avhengighetsskapende og utrolig underholdene. 
Klassisk sanntidsstrategi blir rett og slett ikke bedre enn dette. 

PS: 
I salg fra torsdag 30. oktober. 
Spillet kommer også til Xbox 360 torsdag 13. november. 

Trailer for de allierte styrkene i Command & Conquer: 
Red Alert 3. 
