POESI:Vitalt dødningehode 

Perlemorskimrende poesi fra en særegen stemme. 

Mona Høvring: 
Jente med dødningehode. 
Dikt og skjebnefortellinger. 
72 sider. 
Oktober 

Mona Høvring (f. 1962, deb. 
1998) er en særegen stemme i samtidskoret av norske forfattere. 
Sjangerdistinksjoner spiller en minimal rolle i hennes univers: 
Hun er poet også når hun skriver sine lyriske kortromaner, og hennes nye diktbok kan leses som en fortløpende fortelling krystallisert i poetiske prismer. 
Tematikken er også langt på vei den samme som i Høvrings tidligere bøker: 
Det handler om oppvekst, den vanskelige puberteten med lengsler og drifter i mange retninger. 
Jenta i denne ”skjebnefortellingen” føler seg som en ”alien”, sikkert ikke uten grunn – foreldrene har åpenbart nok med egne bekymringer, sitt eget liv, sin egen død. 
Prompte dukker det opp en fascinerende venninne fra verdensrommet. 
Hvis dette høres gyselig ut, så er det fordi jeg her er nødt til å skrive en slags bedrøvelig prosa, mens det Høvring bedriver er pur poesi. 

For eksempel blir det som ellers kunne ha vært et flatt ordspill utformet til en forunderlig fabel, et lite eventyr, ikke uten humor: 
”Et svin kom over ei perle i skogen. 
Perla lå og grunna over gåtene fra fortida: 
Er jeg rein og rettferdig, tenkte perla, er jeg himmelen verdig? 
Men svinet gjenkjente perla, og for å beskytte smykket kasta det seg i tjernet.” 

Det finnes unntak: 
Avdelingen med lesefrukter og sitater fra relativt obskure forfattere kan ofte virke litt masete og utenpåklistret. 
Da fungerer det bedre med de kamuflerte henvisningene til Verlaine (”Det regna like mye i hjertet som i byen”) og O’Neill (”SORGEN KLER AV ELEKTRA”) i åpningssekvensen, nettopp fordi de er diskré (altså ikke-forstyrrende) og besitter mer poetisk kraft siden de er gjort til noe eget. 

Men stort sett er dette perlemorskimrende skrivekunst. 
Enkelte partier har klangen til et moderne riff over en urgammel, tid- og stedløs folkevise: 

Ta meg tilbake til de svarte åsene, 

til det stedet der jeg mista hjertet mitt. 

Den hemmelige kjærligheta har slutta å virke, 

bryllupet kom aldri i stand. 

Nå larmer lengselen i verden 

og vinteren varer ved. 
