Norwegian Wood:Strø-Kent 

Snart tyve år etter albumdebuten er Kent for lengst blitt Nordens største band. 
Det er fremdeles ikke så vanskelig å fatte. 

Konsert: 
Kent 

Sted: Norwegian Wood 

Publikum: 
Ca 7000 

Gjengen fra Eskilstuna har en så myndig utstråling at du blir nesten ydmyk i et musikalsk møte med dem. 
Lyden er svær og overveldende, låtene nesten uten unntak bunnsolide. 

Og Jocke Berg er den perfekte frontfigur. 

Han dukker selvfølgelig opp i helsvart - faktisk tar Kent hele åpningsnummeret bak et svart teppe - men de har ingen grunn til å gjemme seg når de skrur opp arenalyden så det smeller i veggene på Frognerbadet. 

Lyden har blitt et lite varemerke for Kent i siste del av karrieren når stadig flere synth-elementer har blitt tatt inn i lydbildet. 
Med programmerte rytmer i bånn og hissige synth-støt som synkoperer med trommene dannes det en tyngde som nesten lener seg mot EDM (electronic dance music), dog med litt lavere bph-frekvens. 

Men kanskje er Kent rockens EDM-alibi? 

Akkurat som i klubbene får iallfall Kent en massesuggererende kraft som umiddelbart går løs på danseføttene. 
Jocke Berg har fått mye pes for å være patologisk sutrete i tekstene sine - og visst er det store slumper av både «ångest och längtan» der - men fra en konsertscene der tekstene ikke lenger er viktigst, fungerer det uhyggelig effektivt. 

Kent er rett og slett en mektig opplevelse. 

Riktignok tok det tid før publikum slapp seg helt løs, kanskje fordi de fikk langt over tre fjerdedeler av ferske «Tigerdrottningen» servert - publikum har muligens ikke fått tid til å anamme den riktig helt ennå. 

Men «Tigerdrottningen» er en bra plate, og det skal Kent ha; de stoler såpass mye på den at de velger stoffet herfra fremfor klassikere som «Kärleken väntar». 
De gir oss «Dom andra» og «Musik non stop», men de sitter ærlig talt ikke like godt fra scenekanten som det nye stoffet. 

Det gjør imidlertid det tallrike ekstranummeret. 
Ikke i antall, men i tittelinnholdet; «999» og «747». 

Kent har med andre ord fremdeles viljen til å se fremover. 
Da blir det største spørsmålet; hvor går de når de egentlig ikke kan bli større i Norden (de synger på svensk og når neppe frem utenfor) enn det de allerede er og har vært i noen år? 

Stabilitet. 
Holde seg der. 

Det virket som om de var på god vei dit i Frognerbadet fredag kveld. 
