Bokanmeldelse:Belinda Bauer: 
«Som fortjent» 

Forfatteren innfrir ikke i en rotete og lite troverdig kidnappingshistorie. 

Roman 398 sider 369 kr. Cappelen Damm 

Belinda Bauer vakte stor og fortjent oppmerksomhet med sin debutroman «Blacklands». 

Bok nummer to, «Mørke dager», viste også kloen til en uredd og original forteller. 
I sin nye bok oppsøker forfatteren samme landskap og miljø som i de to første. 

Vi er i Wales, i landsbyen Exmoor i utkanten av den øde heden. 
Folk sysler med sine daglige liv, og lite hender bortsett fra den årlige revejakten og et og annet hesteshow. 

Inntil barn begynner å forsvinne fra parkerte biler. 
Det eneste spor etter en gjerningsmann er korte meldinger på en papirlapp: 
«Dere elsker (ham eller henne) ikke». 

Noen hovedpersoner går igjen i alle Bauers bøker. 
Etterforskningslederen er fremdeles den keitete overbetjent Reynolds, hans nestkommanderende, den kjærlighetshungrende Elizabeth Rice. 
Den psykisk plagede politimannen Jonas Holly opptrer igjen, tenåringen Steven Lamb er fortsatt den som ufrivillig kommer i begivenhetenes sentrum og hans dysfunksjonelle familie får prege beskrivelsen av Exmoors lett karikerte innbyggere. 

Her er ellers alt, og mer til, av det som trengs i en historie om en mer og mer desperat leteaksjon etter forsvunne barn, mens frykten stiger for at det allerede skal være for sent. 
Men fortellingens komposisjon, eller mangel på komposisjon, gjør at den faller fra hverandre i sine enkelte deler. 

Det virker som Bauer har forlest seg på de gode kritikkene og tror hun kan tillate seg hva som helst i form av ulogiske innfall og bisarre påfunn formidlet i et overlesset språk fullt av pressede metaforer og tyngende føleri. 

Et samlende grep som kunne drive handlingen fremover mangler stort sett. 
Når opprullingen nærmer seg blir leseren mer slått av utroverdigheten i situasjonen enn av det oppskriftsmessig makabre i selve tablået. 

Og bare noen av de mange konflikter og komplikasjoner blir avklart i en slutt med enkelte nesten barnebokaktige innslag av fred og idyll. 

Tor Edvin Dahls slurvete oversettelse hjelper heller ikke stort på helhetsinntrykket. 
