Huff-Dal
Teaterstykket/halvmusikalen «Brødrene Dal og vikingsverdets forbannelse» var en bastard allerede da det/den ble satt opp på Tusenfryd sommeren 1997. 
Trond Kirkvaag, «Brumund», var syk, og opptrådte ikke i levende live, men på storskjerm. 
Når dette teaterstykket nå er blitt «film», basert på et opptak fra den gang da, er lapskausen blitt enda tykkere. 
Det er blitt gjort ferske innspillinger med «fortelleren», Tom Mathisen. 
Nye stemmer og mer dagsaktuelle «vitser» er dubbet inn. 
Animasjon og digitale effekter benyttes for å dekke over den triste sannheten: 
At dette selvsagt ikke har noe på kino å gjøre. 
Opptakene fra scenen ser ut som om de er blitt skutt med et VHS-videokamera 10 år tidligere, i 1987. 
Man ser pixlene i bildet, som om noen har filmet det dårlige opptaket med nyere, bedre teknologi. 
Alt dette ville vært tilgivelig, hadde teaterstykket bare vært gøy. 
Det er det ikke. 
Gaus og Roms reiser med en tidsmaskin tilbake til vikingtiden, og havner midt i en kamp om et magisk sverd. 
På den ene siden: 
En familie med Prinsessen Kristin Lavvannsdatter (en meget teatral Benedicte Adrian) som blondt blikkfang. 
På den andre siden: 
Slemmingen, den Sabletann-sminkede og meget «campe» Sigve Bøe. 
Noe «drama» å snakke om, blir det ikke. 
Og uforholdsmessig mye av «humoren» her skal liksom besørges av «artige» etternavn á la «Blodpropp» og «Boblenese». 
Vi forventes å le av at det kommer en prompelyd ut av en tom sennepsflaske. 
Et par av vitsene føles alt for politisk betente for en barnefilm i 2010. 
Jeg tenker på den fisende steinaldermannen som «ligner på Mullah Krekar», og den om Halvdan Svarte. 
«Var ikke han innvandrer fra Afrika 'a?», sier Lars Mjøen, og minner oss om at han i senere år har markert seg som nykonservativ kronikkforfatter i Aftenposten. 
Gledene er bitte små. 
Det å høre Mathisen si «følg med!», for eksempel. 
Eller de to sekundene Kirkvaag imiterer Vidar Theisen, og får oss til å huske at talentet hans var større og mer håndfast enn sine to kollegers. 
«Brødrene Dal og vikingsverdets forbannelse» er så hjelpeløs i alle ledd at det føles smålig å gi den terningkast én. 
4-åringer som ikke har hørt om Kaptein Sabeltann vil muligens være i stand til å utholde den. 
Alle andre vil ønske seg en tidsmaskin, så de kan reise tilbake til en tid før denne «filmen» ble laget. 
MORTEN STÅLE NILSEN 
