Er det plutselig mulig å håpe på et virkelig bra og relevant album til fra Prince?
Vi har hørt den nye låta «Breakfast Can Wait». 

SINGEL: 
Som gammel fan må jeg innrømme at jeg var i ferd med å gi opp plateartisten Prince. 
Han siste rimelig vellykkede album var vel strengt tatt «Musicology» fra 2004, og da han kom tilbake med jentetrioen 3rd Eye Girl og «Rock and Roll Love Affair» i 2012, avfeide jeg den litt for kjapt som en skamløs «Take Me With U»-pastisj. 
Men låta vokste på meg, i motsetning til oppfølgeren, den noe infantile rockeren «Screwdriver». 

Så begynte det å skje ting. 

Hardere fans enn meg rapporterte om helt fantastiske konserter med det nye bandet. 
På den litt Neptunes-liknende «Ain't Gonna Miss U When U're Gone», med r&b-stjerneskuddet; Ledisi, og «Groovy Potential», var han tilbake i noe som liknet modusen fra «Sign 'O' The Times», med spretten, minimalistisk og uhyre catchy popfunk. 

«Breakfast Can Wait» følger i samme spor. 

Det elegant programmerte trommesporet høres ut som om Prince har funnet fram igjen sin gamle Linn LM1. 
En feit, minimalistisk og grovt synkopert basslinje, Wurlitzer-piano, sløye, jazzete modulasjoner og gladkåt vokal støttet av flerstemt koring drar lytteren inn i noe som kanskje ikke er en av Princes sterkeste låter per se, men likevel et signal om at vår mann har funnet tilbake til et uttrykk han har vært borte fra litt for lenge. 
Smurfestemmen til hans alter ego Camille dukker også opp, som nok en tegn på at den kreative lekenheten er tilbake. 
Selv afroen han kvittet seg med sent på 1970-tallet, er tilbake. 
Det smaker av frigjorthet. 

Er det plutselig mulig å håpe at det kommende «Plectrum Electrum» blir et virkelig bra og relevant Prince-album? 
Lite i musikkens verden ville være mer gledelig. 

«Breakfast Can Wait» kan kjøpes på 3rdeyegirl.com og i nettbutikker som iTunes Store og Amazon. 
Du finner også en smakebit på YouTube og Soundcloud. 
