Ein kjekke film
Dette er klisjé-aggressivt møkkamas, men den er også det vi kjenner som «ein kjekke film». 
Det slår alt. 

Handlingen er som et utkok av gammeldags barne-underholdning: 
De voksne er enten teite Guantánamo-voktere eller hjerneløse eldrerockere med dårlige matvaner. 
Unntaket er en snill og tålmodig barneverns-Obama. 
Barna er reine som nykokt flaskepant i sjel og skinn, men fordi de bor i fosterhjem, trues de stadig vekk av Samfunnet. 
Samfunnet har dømt hunder til døden dersom de ikke har en voksenperson i band, men de heltemodige barna okkuperer et forlatt hotell og gir dem et hjem på hunders premisser. 

Her kommer neste trinn i underholdnings-genialiteten «kjekke film»: 
Handlingens 11-åring er tekno-wizkid som utstyrer hundenes hjem til en fornøyelsespark for bikkjer, der alle behovene deres blir tilfredsstilt, for eksempel ved at de får stikke hodet ut gjennom løse bildører og kjenne elektrisk viftevind mens Steppenwolf breker «Born to be wild». 
Med andre ord tar barna like godt vare på bikkjene som byen Stavanger tar vare på alle de middelaldrende småborgerne som vil sitte på ræva og se på ting i millionslukende hus og haller. 

Dramatiske ting oppstår. 
Det blir ganske spennende. 
