Smellvakker tredjerunde
Det tredje og kanskje vakreste albumet til nå fra Jan Garbarek og The Hilliard Ensemble. 

||| 
ALBUM: 
Mandag er Officium Novum her, som det tredje og kanskje vakreste platekapitlet til nå i den 16 år lange suksesshistorien som heter Jan Garbarek og The Hilliard Ensemble. 

Millionsalg 
Den begynte i 1994 med «Officium», albumet der Jan Garbareks tenor- og sopransaksofon var den «femte, improviserende stemmen» sammen med den engelske vokalkvartetten The Hilliard Ensemble. 

«Officium», med sitt repertoar av middelalderhymner og sanger fra perioden opp til det 16. århundre, ble en sensasjon, er siden solgt i over en million eksemplarer og ble starten på et konsertsamarbeid som stadig pågår. 

I 1999 fulgte Garbarek/The Hilliards opp med dobbeltalbumet «Mnemosyne», der repertoaret var utvidet til også å omfatte europeiske, nordamerikanske og søramerikanske folkemusikkfragmenter pluss musikk av bl a Tallis (1505-85), von Bingen (1098-1179) og Tormis (f. 
1930). 

Nå kommer altså «Officium Novum», og nok en gang er repertoaret nennsomt fornyet. 

Østlig Denne gang er retningen østlig. 
Den armenske presten/komponisten/folkemusikksamleren m.m. Komitas (1869-1935) er rikt representert, og musikk av den russiske komponisten Nikloai Kedrov (1871-1940) og estiske Arve Pärt (f. 1935) står på spillelista sammen med tradisjonsmusikk fra flere hjørner av Europa. 

Her er en hymne fra det gamle Bysants, videre en versjon av Pérotins «Alleluia. 
Nativitas» (ny i forhold til den som er med på «Mnemosyne») og to Garbarek-komposisjoner. 

Den ene er et arrangement av «We Are The Stars», kjent fra hans album «Rites», den andre er kalt «Allting finns» og er komponert til et Pär Lagerkvist-dikt. 

Integrert Siden «Mnemosyne» har tenoren Steven Harrold overtatt John Potters plass i kvartetten, uten at skiftet rokker ved kvintettuttrykket. 

The Hilliards er stadig en fantastisk vokalformidler i dette repertoaret, og Garbareks saksofonimprovisasjoner klinger om mulig enda mer integrert i stemmer og stemninger enn på de to første platene. 

Hans svev over, rundt og kontrapunktisk mot sangernes melodilinjer bæres av en makeløs tonefylde, og av en jazzbakgrunn som kommer til uttrykk både gjennom fraseringer og improvisatorisk frihet. 

Med flotte melodier, dels sakrale, dels lovprisende stemninger og suverent utført overlevering kommer «Officium Novum» som en gedigen musikalsk skjønnhetsåpenbaring, og som en øreåpner for besettende musikk fra en til nå ganske lukket del av Europa. 

«Officium Novum»er albumet som meget vel kan komme til å bli unntaket fra (den tvilsomme) regelen om at det ikke lenger nytter å selge musikk på cd. 
