Tomt og glatt
Fyller ikke forgjengerens bukser 

Kevin Tancharoen betegnes som et multitalent. 
I en alder av 24 år har han jobbet både innen dans, manusskriving, koreografi, klipp og produksjon. 
Han har samarbeidet med blant andre Madonna, Britney Spears og 'N Sync. 
Det var grunnen til at produsentene ga ham regijobben da Alan Parkers 80-tallshit skulle moderniseres. 

Jeg har ikke har sett Parkers original siden den gang, og skal ikke påstå at den har tålt tidens tann. 
Filmen fikk to Oscars og en Golden Globe, men det var for musikken. 

2009-versjonen må nok se langt etter noen nominasjoner overhodet. 
Musikalsk og klippmessig intenderer den en slags energi, men både som musikal og historiefortelling er den blottet for karakter, spenst, kvasse kanter og humør. 

At atskillige filmer og TV-serier har tråkket i originalens fotspor, rammer dessuten nyinnspillingen som en bumerang. 
Erfarne sang— og danseinteresserte ungdommer har sett like gode og til dels bedre prestasjoner på diverse talentprogrammer på TV. 
Det som i selve fortellingen kanskje var nytt, forfriskende og smått sjokkerende i 1980, er enten fjernet, tonet ned eller skrevet om. 
Kjernen - ungdommenes drømmer, slitet, usikkerheten om talentet holder - forsvinner i grunne karaktertegninger, klisjeer og følelsen av å tygge gammelt drøv. 
Beretningen om de ambisiøse elevene ved New York Academy of Performing Arts virker neddatert snarere enn oppdatert. 

Musikken er det eneste som vitner om 2009. 
Den fenger bare måtelig, og er utstyrt med tekster like banale som historien. 

BRITT SØRENSEN 

Enig med vår anmelder? 
Si din mening her. 
