Søt og masete
Animasjonen er kraftfull i «Walking With Dinosaurs», men historien er pinglete. 

FILM: 
«Walking With Dinosaurs» bygger på en BBC-serie fra 1999 («Dinosaurene kommer tilbake», den dyreste «naturfilmen» som noensinne er laget), etterfulgt av en «arena spectacular» i 2007, et slags info-show som er sett av over tre millioner homo sapiens og som også kom til Norge. 
Det vil si at lekefigurer, matbokser og trykksaker allerede er lisensiert og i omløp, så filmen «treffer bakken løpende», som amerikanerne pleier å si. 

Jeg tviler likevel på om den videre løpeturen på kino vil bli like vellykket. 
BBC og deres medprodusenter har skuffet inn 85 millioner dollar for å gjøre TV-serien om til en søt historie om pachyrhinosaurusen Patchi (Anders Bye) og hans begivenhetsrike liv i kritt-tida for omtrent 70 millioner år siden. 
De skal være fornøyd hvis prosjektet går med overskudd. 

Farlig verden 

Det starter med en unødvendig og påklistret rammehistorie, der en gutt på rundt 15 må bli med sin paleontolog-onkel på fossil-tur. 
Her blir han venn med kråka Alex (Per Christian Ellefsen), som viser seg å være en forhistorisk Alexornis-fugl og som vil forfølge oss gjennom filmen med sin noe slitsomme fortellerstemme og etter hvert svært enerverende meta-humor. 

En god del av filmens morsomheter består i replikker som «du slo ham tilbake til steinalderen» og jeg er usikker på hvilken aldersgruppe humoren er rettet mot. 
Historien om Patchi, derimot, er beregnet på de ganske små (7-årsgrense). 
Han lærer tidlig om farene som lurer, som regel av det kjøttetende slaget, men han treffer også den søte Juniper, som tilhører en annen flokk. 
Søt, klisjefylt musikk oppstår, komponert av Paul Leonard-Morgan. 

Detaljert 

Filmen er spilt inn i Alaska, New Zealand og Australia, der både landskap og skattefordeler falt i smak. 
De animerte dyrere er flotte, realistiske og tjukkhudete skapninger, men de mest vellykkede animasjonsfilmene har sjelden brydd seg om den slags. 
