Når kroppstyvene jakter på Nicole
Det er fjerde gang fortellingen som invasjonen av kroppstyvene filmatiseres. 
Mange vil kjenne storyen fra a til å. 
Men fortvil ikke. 
Nicole Kidman spiller så godt at den griper tak. 

Ideen om at noe smittsomt kommer fra verdensrommet og tar bolig menneskene, har fått mang en utforming på filmduken de siste 40 årene. 
Når bodysnatcherversjonen beholder sin kraft i nok en remake, skyldes det at invasjonstrusselen skremmer ved å virke nesten usynlig. 
Og sykdommen utvikler seg idet mennesker gjør det vanligste av alt, å sove. 
Dypt og godt. 

Her er det ingen zombier som farer rundt i gatene med rødglødende øyne for å kaste seg i halsen på neste offer. 
I stedet må psykiater Carol Bennell (Nicole Kidman) gjennomskue hvilke mennesker blant familie, venner og kolleger som virker følelseskalde. 
Disse er rammet av viruset. 

Når «Invasjonen» suger deg inn i sin fiksjon, skyldes det Kidmans intense spill. 
Hun kjemper for å redde sønnen fra smittekilden, og hun kjemper for å holde seg selv våken. 
Dreven regi av Oliver Hirschbiegel. 

Det går som det går i filmer av dette slag. 
Men at alt blir idyll og skrus tilbake til start når det hele er over, virker tåpelig snillistisk. 
