Sterkt tegneseriecomeback fra Inga Sætre
Fra møkkajenter til møkkamødre. 

Elleve år etter siste «Møkkajentene»-hefte har serieskaper, animatør og barnebokforfatter Inga Sætre vendt tilbake til et familiært univers. 
Men som Sætre selv, har de munnrappe kvinnene med flere dårlige hårdager enn gode, blitt eldre. 
Dermed handler passiarene i «Det finnes en død etter livet» mer om barnemas enn om redselen for å være gravid. 
Humoren, derimot, er like slagkraftig. 

Til tross for likheten med «Møkkajentene», minner boka visuelt mer om Sætres prisbelønnede «Fallteknikk» fra 2011. 

Boka er stor og tjukk, med et vakkert, innbydende cover. 
Tegningene er også mer forseggjorte enn i de tidlige bladene, bruken av farger her og der gir større variasjon, det samme sørger flere større, illustrerende tegninger for. 

Rapp humor 

Møkkajentene-fans, og de var det mange av, behøver derimot ikke være redd for at karakterene denne gangen er alt for velpleide. 
Tegningene er fortsatt røffe og skisseaktige, og lar de humoristiske poengene komme i forgrunnen. 

Boka kretser rundt samtaler mellom venninner. 
De er av den typen kvinner kjenner seg godt igjen i. 
Sætre er et hakk mer realistisk enn Mette Hellenes’ «Kebbelife», men slektskapet er der. 
Det er også svært velkomment, vi trenger mer «kvinnehumor» her i landet. 

Gledelig comeback 

Punchlinene kommer på nesten hver side. 
Når den ene forteller at hun har kjøpt et program som skal stenge av Internett i perioder, svarer den andre: 
«Du har betalt for å miste tilgang på noe du har betalt for å ha?» 
Et annet triks de villig deler, er å helle litt vond kefir nedi kakemiksen, slik at den skal virke hjemmelaget. 
Mottoet blir «bedre med ‘hjemmelaget’ enn vellykket.» 

Alle samtalene er ikke like hysterisk morsomme, men høydepunktene kommer tett. 
Sætre tar seg selv og sin generasjon kvinner på kornet, uten at det blir internt. 
Det er derfor bare å glede seg over at hun er tilbake med en ny tegneserie, nå håper jeg vi ikke trenger å vente i sju år på neste. 
