Spillanmeldelse:«Napoleon: Total War» 

Napoleon med sin hær over alpene dro, men det gikk ikke så bra til slutt. 
Det kan man endre på i strategispillet «Napoleon: Total War». 

Det er ikke mer enn et knapt år siden «Empire: Total War» la strategiverdenen for sine føtter, fortsatt er det få spill i genren som har noe å stille opp mot det kanskje beste «Total War»-spillet gjennom tidene. 

«Napoleon: 
Total War» er rent teknisk utvidelsespakke nummer to, iallefall hvis man velger å være litt rundhåndet med begrepet. 
For mens «The Warpath Campaign» var en mellomting av en utvidelse og en programoppdatering, befinner «Napoleon» seg et sted mellom en utvidelse og et flunkende nytt spill. 

Som med de fleste «Total War»-utvidelser, er den tøylesløse storkampanjen byttet ut med en mer målrettet variant. 
At det er erobringene til den kjente, franske keiseren som står i fokus i «Napoleon: Total War», burde ikke komme som noen stor overraskelse. 

Kampanjen strekker seg over fire episoder som utspilles i henholdsvis mellom-Europa, nord-Afrika, stor-Europa og ved Waterloo. 
De to første følger den klassiske formelen med redusert kartstørrelse, begrenset spilletid og historiske mål. 

NufcRbk: 
Får håpe at man gjør spillet helt ferdig før man slipper det denne gangen. 
Diskuter Napoleon: 
Total War her! 

Den tredje og største episoden ligner derimot mer på storkampanjen i «Empire: Total War». 
Tidsperspektivet er kortet ned og andre verdensdeler fjernet, men skal man forsøke å komme seg gjennom hele i ett strekk kreves en bråte ekstra feriedager og en kaffemaskin i industriklasse. 

Kanskje enda verre er det å forsøke å slutte. 
«Empire: 
Total War» var allerede skremmende avhengighetsskapende, i «Napoleon» forsterkes effekten av en rekke mindre oppdrag. 
De er ofte bare noen få runder unna og frister med solide belønninger. 

Oppdragene er langt fra den eneste nyvinningen i «Napoleon», både av og på slagmarken har ting endret seg. 
Nye generaler og admiraler kan nå velges fra en liste over mulige kandidater, de dyktigste er betraktelig dyrere enn de mer middelmådige. 

Forsterkninger kan ikke lenger kjøpes direkte, men krever gode forsyningslinjer og tilgang på rekrutter. 
Det tar dessuten mye lenger tid å gjenreise hæren sin enn det gjorde i «Empire: Total War», særlig hvis man befinner seg helt i ytterkanten av imperiet sitt. 

På havet kan skip nødrepareres i strid og på slagmarken har generalene fått spesialferdigheter som kan tippe slaget i din favør. 
Flerspillerdelen er kraftig utvidet, med mulighet til å spille hele kampanjer med eller mot en kompis. 

Den kunstige intelligensen var et av de få svake kortene til «Empire: Total War», så det er litt skuffende at ikke «Napoleon» har gjort noe nevneverdig for å bedre på den. 
At man kan velge å la en kompis styre motstanderhæren over nettet, blir en mager trøst for de fleste. 

Rent bortsett fra det er «Napoleon: 
Total War» en solid utvidelse. 
Det er ikke snakk om noen revolusjon i forhold til originalen, men «Napoleon» har mye godt å by på til både veteraner og ferske rekrutter. 

PS: 
I salg fra fredag 26. februar. 
