TV-anmeldelse:«Schmokk» (NRK) 
- Sukk og singelliv 

Sex og singelliv i storbyen. 
Nå igjen? 

«Schmokk» er en romantisk komedie i seks deler - veldig likt mye man har sett før, bare bedre utført. 
Akkurat da du ikke trodde det fantes flere manus om urbane mennesker i slutten av 20-åra som «ikke vet hva de vil» dukker Janne og Pontus opp. 
«Schmokk» sier det da de treffer hverandre på nyttårsfest. 
Fire år senere står forholdet på stedet hvil, Janne bryter ut etter å ha spurt seg selv: 
Er dette alt? 
Det kickstarter en desperat jakt på lykken, eller det perfekte ligg om du vil. 

Unaturlig dialog 

Hun er et hyggelig bekjentskap, men kan lite gjøre med den unaturlige dialogen hun har fått utlevert - og en slitsomt tilstedeværende voiceover som høres ut som utdrag fra en banal ungpikedagbok: 
«Jeg vet kjærligheten finnes der ute, men nå er jeg singel og det er helt ok». 

Det rimer ikke med slik Janne ellers fremstår. 
Irriterer gjør også de to venninnene hennes, én hysterisk-romantisk (latterlig overspilt av Christine Hope), og én hysterisk-snerpete (Janne Hjeltnes) man ikke tror på som venninne i det hele tatt. 
Pontus' patetiske flukt inn i et håpløst rockeband og ned i trusene på damer i 40-åra vies ikke like stor plass. 

Crazykomedie 

Etter å ha sett fire episoder ble savnet etter noen manus-krumspring som kunne utfordret «Sex og singelliv»-klisjeene fra tidlig 2000-tall påtrengende. 
Noen handlingstråder som overrasker litt mer enn hva man har sett i utallige amerikanske «romkoms» rett på DVD kunne gjort seg. 

Formen skinner mer enn innholdet i «Schmokk», fortellerteknisk er serien nemlig riktig så frisk: 
Absurd festlige drømmesekvenser med menn i rustning og animerte småfugler som flyr inn vinduet og synger «nypultsangen». 

ØYSTEIN DAVID JOHANSEN 
