Den onde musikken
Bror Hagemanns roman sirkler inn en kjerne av grusomhet. 
Her foregår historien gatelangs i Gjøvik, mellom outsidere av mange slag. 

Bror Hagemann er ute med en ny, sterk, tett og tankefull roman, denne gang med et mer åpenbart dystert tema enn i de forrige. 
Han sirkler seg inn mot en kjerne av ondskap og menneskelig forblindelse, steg for steg, bok for bok. 

Her foregår historien gatelangs i Gjøvik, mellom outsidere av mange slag. 
Jeg-personen er Leo, en gutt med ubestemmelige lyter, offer for omsorgssvikt. 
Han har tilflukt hos en elsket Yvonne, en enslig mor mest opptatt av Bjørn Borg i tenniskamp på TV. 

Silhuetter 

Gjøvik bærer på sosialdemokratisk samhold og industrihistorie. 
I budavdelingen hos Oppland Arbeiderblad har Leo hørt om det store oss og dem, at vi hører sammen, vi som hører sammen mens de andre er noe annet. 

De idealistiske frasene står som silhuetter og skygger rundt Leos famlende refleksjoner. 

Forenklingene lager kluss for Leo når han merker at ting ikke stemmer. 
Folk er jo slemme. 
Det finnes en overgriper, og Leo har følt hans makt på kroppen. 
Hagemanns beskrivelser av volden er kvalmende, kanskje litt i overkant, men det står seg. 

Atonal 

Bokas språk er sinnrikt konstruert av vestmjøsisk dialekt og pussige talefeil, med enkelte overraskende velformulerte passasjer. 

I starten virker det litt for villet, men gjennomføringen er så solid og alvoret så stort at det går raskt å bli med inn i denne språkverdenen. 

Som alltid er Hagemanns stil utsøkt musikalsk, også i det atonale, og musikken er i tillegg et sentralt tema: 

«Musikken har rett. 
Den som bestemmer. 
Så lenge ungene synger vakkert på konsertene, mens alle hører på, vil de at jeg holder kjeft.» 

Smussomslaget er prydet med noen uvante blurber - i norsk sammenheng - der framstående kolleger av Hagemann uttaler seg rosende om stil og tema i «Leo», om språklig presisjon og følsomhet. 
Det blir plagsomt. 

Boka virker så utbrukt når alle disse flotte folka allerede har veiet den og funnet den så aldeles ypperlig. 
Sånt hører til i andre litterære sjikt. 

Fortell meg gjerne hvor gode de forrige bøkene var, men la meg selv finne ut av denne. 
