Filmanmeldelse «Juleblod»:Udugelig julegørr 

Tittelen er det eneste « Juleblod» har for seg. 

GRØSSER/KOMEDIE 

Norge. 
15 år. 
Regi: 
Reinert Kiil. 
Med: 
Stig Henrik Hoff, Sondre Krogtoft Larsen, Marte Sæteren, Frank Kjosås og Truls Svendsen. 

Finnmarkingen Reinert Kiils seneste forsøk på en sjangerfilm er en julegrøsser som ønsker å hedre både de gode og de verste klisjeene av åttitallets slashere. 

Ingrediensene i den lovende titulerte « Juleblod» er en nesten overnaturlig massemorder, altså en stusselig onkel i nissedrakt som kommer frem hver julaften for å hakke ned folk ned med øksen sin. 
Også er det selvsagt flere kjendisnavn på plakaten som bare er med i én kort scene hver, som filmens Drew Barrymore: Truls Svendsen. 

Ellers er filmen full av idioter hvis død man liksom skal glede seg til å se blomstre i blodsprut. 
Vi møter en traumatisert «final girl», en australsk partyjente, hun sjenerte som får orgasme i søvne, et par ekle «rednecks» og et slags Frankensteins monster av de typiske slasher-ofrene, altså förortstjejen Ritika som både er alfa-bitch, kåt, stoner og minoritet i en og samme boks. 
Ja, du gjettet riktig. 
Hun dør tidlig. 

Men dette overfladiske kjærlighetsbrevet til sjangeren krøller seg virkelig når filmen blir en sløv drakamp mellom billig julekrim, udugelig komedie og nølende slasher. 
Kort fortalt: filmen er verken spennende eller morsom, og jeg har minst et par juleminner som er skumlere enn denne filmen (det ene inneholder smalahove). 

Et av de største problemene, utover den lystdrepende sjangerblandingen, er filmens foto. 
Det er sjelden noen sammenheng mellom hvilken del av bildet som er lyssatt og hvilken som er i fokus. 
For mye av tiden går til å dekode hva i helsike det er man ser. 
Unntaket er de nøye røyklagte scenene som er skutt i utendørs i Honningsvåg som tidvis er ganske fine. 

Glem at konseptet «morderisk nisse» er gjort bedre før («O Hellige Natt» og finske «Rare Exports»), at tidslinjen ikke er på greip (ble nissen fengslet i 2011 eller 2009?), den slappe intro-teksten, replikkene («Du er ikke sann. 
Har du knullet den hora?») eller den døde vulvaen man får i fleisen på likhuset. 
Glem også at vår rødkledde Jason Voorhees ikke har en Tommy Jarvis, og legg til side det påfallende lavbudsjettsymptomet av å klippe vekk nesten hver gang øksen svinger. 
Selv de få gangene man ser treffvirkningen, føler man ingen verdens ting. 
Filmens største problem er at den er slaven til klisjeene. 
Den kunne vært smart, men er gørrkjedelig. 

I en scene overrekker psykolog Frank Kjosås en boks med sovepiller til den unge etterforskeren (Krogtoft Larsen) som sliter med å sove. 
En kinobillett til « Juleblod» hadde holdt. 
