En spennende lek med alfabetet
ABC-bøkene tilhører en så ærverdig sjanger at berømte bidragsytere iblant har tenkt mer på kunstuttrykket enn på små lesere. 
Stort sett viser Mari Kanstad Johnsen heldigvis sine kunster slik barn liker det best. 

Jeg hadde ennå ikke begynt på skolen, og jeg husker ikke hvem sitt fang jeg satt på. 
Men jeg husker ABC-boken det ble lest fra. 
Og aller best husker jeg lengselen etter å knekke den der forlokkende og forbannede lesekoden. 
Alfabetet var en magisk port til de voksnes verden. 
Men det var også en utfordring som kunne tippe over i prestasjonsangst og mas. 

Derfor er jeg mest glad i ABC-bøker som leker med alfabetlæringen. 
Bergenskunstner Mari Kanstad Johnsen tar virkelig leken helt ut. 
Ser vi litt voksent på det, er alfabetet et ordnet system basert på fornuft og kjent som veien til kunnskap. 

Da er det befriende å oppleve en ABC som pøser på med kreative overraskelser. 
Den elleville oppfinnsomheten er en kunstnerisk påminnelse om at bokstavene like mye er en inngang til fantasiens verden, som til fornuften. 

Rammefortellingen gir leserne ekstra drahjelp. 
En ring faller ned fra himmelen utenfor en høyblokk, og mormor lover Anna ringen dersom ingen eier den. 
Vil hun få beholde den? 
De må innom alle i blokken for å spørre. 
Dørene er merket med bokstaver. 
Hva som skjuler seg bak dem, gjør det ekstra spennende å bla om. 
For boken overrasker på nytt og på nytt. 

Bak dør H holder hundepasserne til. 
Rommet er fylt av hunder, men også en hummer med hikke og en hamster i løpehjul. 
Utenfor vinduet ser vi et helikopter løfte en hest. 
Bildene er ikke utstyrt med ord som fasit. 

De stiller oss fritt og innbyr heller til samarbeid med den som leser høyt. 
Den naive tegnestilen med tilsynelatende kjappe streker og stedvis utflytende vannfarger, kunne fort blitt for upresis i en sammenheng hvor det faktisk er et poeng å skille en hamster fra et marsvin. 

Jeg er forbløffet over hvor gjenkjennelige figurene likevel fremstår. 
Samtidig er det bra at bildene ikke gjør det for lett, for da tåler boken å bli lest flere ganger. 
Den upresise streken bidrar dessuten til å gi dyrene personlighet. 
Men iblant blir de fint avstemte fargene unødig kladdete. 

Å imitere barns tegnemåte også når den ikke er helt vellykket, forteller riktig nok små lesere at deres tegninger er bra nok som de er. 
Likevel blir noen skuffet over slike bilder når de vet at boken er laget av en voksen. 
Mange barn stiller med andre forventning til et profesjonelt uttrykk. 

Kanskje er det like fullt dette styggpene som gjør samspillet mellom Anna og hennes fascinerende androgyne mormor så uttrykksfullt. 
Johnsen har i alle fall vunnet internasjonal anerkjennelse for sine stiliserte figurer gjennom utgivelser som «Vivaldi» (tekst av Helge Torvund). 

«ABC» vitner om hvor langt vi har kommet siden den første ABC-boken så dagens lys i Tyskland på 1500-tallet. 
Tradisjonelt hørte den til i hyllen ved siden av Bibelen, salmeboken og katekismen. 
Denne langt mer uhøytidelige versjonen har kjappe replikker, som i en tegneserie. 
Variasjonen bak dørene gjør fortellingen virkelig uforutsigbar. 

Og aldri hadde jeg trodd at jeg noen gang skulle si dette om en ABC: 
Slutten røper jeg ikke! 

Andre fine ABC-bøker på barns premisser: 
«Alfabetfesten» av Max Estes (Cappelen Damm 2011) og «ABC-boka mi» av Kari Grossmann (Gyldendal 2000). 
Hvis målet er å underholde også voksne høytlesere, anbefaler jeg «Jorda rundt på 29 bokstaver» av Kristin Roskifte. 
