Alt for endene
«The Simpsons»-forfatteren Mike Reiss har skrevet en animasjonskomedie om en homofil and som forsøker å bli hetero. 

Han har oppnådd at man tenker «åja». 
Hvis folk forsøker å være morsomme og oppnår «åja», er det meningen at de skal gå hjem og slå kosedyra sine. 

Kanskje er Daffy homofil. 
Kanskje er Langbein homofil, eller Den rosa panteren? 
Tegneserie-figurers seksuelle legning betyr egentlig lite, og sånn er det også ellers i verden. 
Seksuell legning er noe man har sjøl. 
Det er ikke et yrke. 
For de fleste. 

«Queer duck» er en av disse filmene som gjør homofili til en livsstil-vits. 
Nå er ikke denslags verre enn Muhammed-tegningene akkurat, men humor bør inneholde noe mer. 
«Queer duck» består mest av gjenkjennelig kjendis-sarkasme. 
Man driter ut kjente folk. 
Det eneste vittige er at Barbra Streisand skulle være i stand til å kurere heterofili, et behov som oppstår etter at en kristen TV-psykiater har omvendt herr Duck sånn at han giftet seg med den eldgamle gribben Lola. 

Filmen fortoner seg som en lang tegne-sketsj, og etter mye stygg musikk når den den metningspunktet da det blir rett å si: 
Ok da, så er du homo, da! 
Men jeg er Lillestrøm-patriot, og det er mye verre. 
