Den glatte overflate møter grove overskridelser
Frigjørende frekkheter 

MUSIKAL: 
Hallo! 
Ding-dong! 
Møt Arnold Cunningham - spilt av Kristoffer Olsen - en ivrig dagdrømmer, så entusiastisk vennesøkende at han blir hjertelig plagsom. 
Hallo! 
Møt Kevin Price - spilt av Frank Kjosås - alltid flinkest i klassen, ambisiøs og selvtilfreds, et menneske som alltid (eller, altså, alltid fram til nå) har fulgt alle regler til punkt og prikke. 
Hallo! 
Møt Nabulungi - spilt av Anette Amelia Hoff Larsen - den optimistiske landsbyjenta som drømmer om en bedre verden og som ikke er redd for å gå nye veier for å få det til. 
Hallo! 
Møt Eldste McKinley - spilt av Preben Hodneland - han som er så glitter-og-glam-sulten at han helst burde ha valgt en karriere som showgirl i paljetter, men som altså er mormonermisjonær og travelt opptatt med å undertrykke sin egen homofili i stedet. 

Typekomikken ringer på døra. 
Ding-dong! 
Vær forberedt på latterkuler. 

«The Book of Mormon» kombinerer proft og polert med rufsete og rampete, med en tilforlatelig frekkhet som gjør den, for å låne et honnørord fra misjonærenes dagdrømmer, makeløs. 

Showtriks 

Showfaktoren er himmelhøy. 
Sanger og dansenumre låner triks fra hele musikalhistorien. 
Slik «The Book of Mormon» lar Cunningham og hans disipler ta seg til rette og skrive om mormonernes bok, tar musikalen for seg av virkemidler en vet virker, og gjør dem til sine egne. 

Den norske versjonen - i oversettelse av Are Kalvø - forsyner seg også med erkeamerikanske sjablonger, trygg på at det norske publikummet uansett får med referansene. 

Kulturimperialisme brukes til å gjøre narr av kulturimperialisme, salgskultur til å gjøre narr av salgskultur, og eksotisme til å gjøre narr av eksotisme. 
«The Book of Mormon» framføres med selvsikkert bajaseri, og barnlig fryd over de mange tabubruddene. 

Vulgært og glatt 

Vulgariteter er alltid morsomst når de brukes til å slå sprekker i en strøken, striglet overflate. 
Og hvilken overflate kan vel være glattere enn den Parker, Lopez og Stones fantasi-mormonere viser fram, de som med tannpastareklame-brede smil «skrur av» alt de ikke vil vedkjenne seg i sine liv? 

Hør budskapet: 
Overskridelser frigjør! 
Deres kraft kan forandre liv! 

Det kommer til å skje, naturligvis, etter at vennskap og samfunn og enkeltpersoner først er blitt satt på prøve. 
Mer trenger vi ikke si om intrigen, dens premisser er uansett absurde nok til at den krever at tilskueren legger sin skepsis fra seg og går med på å tro på det utrolige. 

Gjør en det, kan en komme til å gå musikalfrelst ut av teatersalen. 
