Historiens kraftlinjer
Rosanne Cash forvalter arven etter far. 

||| 
ALBUM: 
Nydelig utgangspunkt for dette albumet. 
Pappa Johnny prakket sin personlige «hundre essensielle countrylåter»-liste på sin 18 år gamle datter Rosanne i 1973. 

Det har neppe tatt Rosanne Cash 35 år å komme til bunns i dette formidable dannelsesprosjektet, men når hun først velger å omsette lista i et album, gjør hun det med stor eleganse og modenhet. 

Som hun selv påpeker i omslaget; lista til Johnny er like mye en liste over essensielle amerikanske låter, hentet fra et bredt spekter av tradisjoner og sjangere. 

Slik blir «The List» et av disse nesten uangripelige rootsalbumene det kommer et eller to av hvert år, som er så overveldende i sin instrument- og repertoarsmakfullhet og mengde profilerte duettpartnere (Springsteen, Costello, Jeff Tweedy, Rufus Wainwright) at det nesten blir for mye av det gode. 

Hvorvidt den lett jazzleflende tonen som vinner fram i lydbildet fra tid til annen er en kalkulert kaffebartilpasning eller heller bør betraktes som en Norah Jones-aktig vri på Gram Parsons' «kosmisk amerikansk musikk»-tese, er ikke godt å si. 

«The List» er uansett blitt et album som har spenn og variasjon nok i uttrykk og sound til at Rosanne tviholder på oppmerksomheten hele veien. 

Den krispe, mørke countrybluesen i «Motherless Children» og et nydelig tilfelle av vestkystmyk countrypop sammen med Rufus Wainwright på Merle Haggards «Silver Wings» er to høydepunkter i hver sin ende av et album som har stor tiltrekningskraft — både på grunn av de historiske kraftlinjene det fyres opp av, og fordi Rosanne Cash bærer sin countryrojale arv med stor verdighet. 
