Hun må velge mellom kylling og rickshaw
Michelle Williams har det ikke enkelt i «Take This Waltz». 

FILM: 
Kanadiske Sarah Polley lager film om mennesker som elsker hverandre. 
Så dukker det opp et forstyrrende element i det nære forholdet og idyllen sprekker. 
Eller sprekkene blir mer synlige. 
I den nydelige debutfilmen «Away from Her», bygget på en novelle av Alice Munro, var det alzheimers. 
Denne gangen heter forstyrrelsen Daniel (Luke Kirby), en kunstner på 29 som drar en rickshaw omkring i Toronto for å ha råd til å male. 

Margot (Michelle Williams) bor i en sykt pittoresk del av Toronto (Little Portugal), i et fargesprakende gammelt trehus, fylt med allverdens hjemmekoselige ting, inkludert en smålubben ektemann (Seth Rogen) som lager kylling hele dagen. 
Margot sitter i andreetasjen og skriver på noe frilansaktige greier, mens Lou står ved de putrende grytene i første og skriver på sin kyllingkokebok. 

Beslektet sjel 

Polley inviterer oss inn i deres daglige vaner, preget av små tegn på kjærlighet, babyspråk og en makaber humor utviklet gjennom fem års ekteskap. 
Iblant har de familie eller venner på besøk og alt er inderlig trygt og solid Problemet er at rickshaw-Daniel bor tvers over gata. 
Daniel liker Margot. 
En forvirret Margot liker Daniel. 
Han maler. 
Hun vil skrive. 
Og hjemme står den noe umodne Lou over kyllingen og er tilfreds med livet (Polley fletter inn humor både av den subtile og infantile sorten). 

Trår aldri feil 

Noen vil nok tenke at dette blir for mye av det gode. 
Kvasipoetisk hipsterføleri mot en bakgrunn av fargerik og innmari autentisk shabby-chic. 
Men Sarah Polley vet hva hun driver med. 
Hun vet at grensen ofte er hårfin mellom det manierte og det dypt rørende. 
Liksom i et samliv, blir man særdeles var for nyanser i en film som denne. 
Rådville Margot trår varsomt på sine tær med blåmalte negler. 
Daniel trår enda mer varsomt, for ikke å skremme henne unna. 
Uunngåelig blir sprekkene i idyllen merkbare. 

Polley (f. 1979) er en etablert skuespiller og hun får imponerende prestasjoner ut av de tre i hovedrollene. 
Michelle Williams? uttrykksfulle småjenteansikt ansikt blir aldri uinteressant, Luke Kirby er et spennende bekjentskap og selv Seth Rogen trår ikke feil én eneste gang. 
Den samme graden av presisjon og mangetydighet preger Polleys regi og manus. 
Med unntak av et par pretensiøse ideer og replikker, er filmen stødig i sin miks av romantikk og hverdag, drøm og virkelighet, forvirring og trygghet. 
