Inneholder mindre action enn sin egen trailer
Stephen King-filmatiseringen «The Dark Tower» er en syltynn blockbuster. 

FILM: 
Dersom man på noe tidspunkt i løpet av en blockbuster med et budsjett på snaue fem hundre millioner norske kroner tenker at «den actionsekvensen hadde nok tatt seg bedre ut som fire sider tekst i en gammel, slitt pocketbok», er det mye som taler for at man har å gjøre med en mislykket film. 

Når man ser Nikolaj Arcels syltynne Stephen King-filmatisering «The Dark Tower» dukker denne tanken opp flere ganger. 

Generisk Skjønt, ifølge folk som kjenner «Dark Tower»-syklusen bedre enn undertegnede, er ikke filmen noen tradisjonell filmatisering, men en plukk-og-miks-tilnærming til plottelementer fra Kings åtte romaner lange epos, som minner om den Marvel benytter seg av når de baserer filmene sine på historier fra tegneseriene. 
Forskjellen er bare at der Marvels tegneserieunivers er et lappeteppe av historier og figurer skapt av hundrevis av ulike tegnere, forfattere og redaktører, er «The Dark Tower» ett sammenhengende verk, skapt av én mann – som til alt overmål selv figurerer som en karakter i historien. 

Arcels film er imidlertid såpass underveldende og pregløs at man på ingen måte trenger å være fan av bøkene for å bli skuffet. 
Historien om fjorten år gamle Jake Chambers og den mytiske revolvermannen Roland Deschains som må forhindre en navnløs svartkledd magiker i å ødelegge det mørke tårnet som holder verden sammen, er nemlig ribbet for minneverdige rollefigurer og øyeblikk. 

Gjerrig «The Dark Tower» hopper uanstrengt mellom forskjellige dimensjoner og virkelighetsplan, men oppleves like fullt som en påfallende liten og klaustrofobisk film. 
Arcel er en gjerrig verdensbygger, og byr aldri på flere detaljer enn hva som er absolutt nødvendig for at hovedrolleinnehaverne Idris Elba, Matthew McConaughey og Tom Taylor skal få utkjempe sitt apokalyptiske drama. 
Og på toppen av det hele er den, med sine 95 minutter, noe så sjelden som en moderne blockbuster som føles altfor kort – og som absurd nok synes å inneholde mindre action enn sin egen trailer. 

Den fremste innvendingen mot «The Dark Tower» er likevel at Arcel og hans team aldri på noe tidspunkt later til å få noen glede ut av det de holder på med. 
Tatt i betraktning det litterære forelegget skulle man tro dette ville bli en film som skylte over publikum som en flodbølge av nerdete fortellerglede, men Arcel er mest opptatt av å komme seg fra punkt A til punkt B på raskest mulig måte. 

Tåpelig 
Når man reduserer Kings bøker til konkrete plottdetaljer, høres de mer enn en smule tåpelige ut, og de beste King-filmatiseringene er de hvor regissørene dekker over denne tåpeligheten med sine egne stilistiske særegenheter og tematiske hang-ups. 
«The Dark Tower» er ikke blant de beste Stephen King-adaptasjonene; snarere er den en studie i hvordan idérikdom, fortellerglede og særpreg forsvinner på veien fra bok til lerret. 
