The Weeknds bitre avskjed med Selena Gomez
The Weeknd har et par ting han gjerne vil fortelle Selena Gomez på minialbumet «My Dear Melancholy». 

ALBUM: 
Da Abel Tesfaye først dukket opp som en av den alternative R&B-ens; største fanebærere på begynnelsen av 10-tallet, var det med en spennende anonym mystikk. 
Milevis unna mainstream-rollen kanadieren noen år senere skulle opparbeide seg på verdens hitlister. 

Som lydsporet til kjærlighetsløs sex i trange leiligheter ble The Weeknd sine første mixtaper et fenomen, og la selve fundamentet for Torontos nå utbredte, mørke R&B-sound.; 

På veien til superstjernestatus har mye av den gåtefulle statusen forsvunnet. 
Både takket være sangerens steg ut av inkognito-tilværelsen, og ikke minst utvidelsen av hans musikalske repertoar – hvor selv den kalkulerte hitmakeren Max Martin har fått en fast plass. 

Savnet etter den genuine tristessen fra katalogens innledende fase har derfor vært stor for mange gamle fans. 
Ikke helt overbevist av steget fra den deilige håpløsheten i «Wicked Games» til det danseglade Daft Punk-samarbeidet «I Feel It Coming». 

Ironisk nok er det likevel nettopp Hollywood-livet som sender The Weeknd tilbake til sitt dystre utgangspunkt. 
Nærmere bestemt kjærligheten han fant – og mistet – hos kollegaen Selena Gomez. 

«We found each other / I helped you out of a broken place / You gave me comfort / But falling for you was my mistake» 

Uten å nevne den tidligere Disney-stjernen ved navn, gjøres det lite for å skjule bitterheten i åpningslinjene til «My Dear Melancoly». 
Produktet av det som på et tidspunkt så ut til å være den perfekte og atskillig mer modne redningen for Gomez etter hennes av-og-på-forhold med Justin Bieber. 

Isteden skulle Tesfaye altså vise seg å bli den ydmykede rebounden. 

«Guess I was just another pit stop / ’Til you made up your mind» 

Det nye minialbumet starter som en etterlengtet tidsreise til Toronto i 2011 med klare musikalske tråder til «House of Balloons», «Thursday» og «Echoes of Silence», før savnet etter hans tapte superstjerne-kjæreste igjen kommer til uttrykk over Skrillex sine UK garage-leflende beats på «Wasted Times». 

«Even though you put my life through hell / I can't seem to forget about you» 

Den franske produsenten Gesaffelstein vekker oss fra nostalgien med grufull, spøkelsesaktig synth-lek på «I Was Never», men retter heldigvis opp inntrykket noe på «Hurt You». 
Også dette en atskillig mer kontemporær The Weeknd-låt, hvor den sårede hovedpersonen tar sitt store oppgjør med kjærligheten. 

«I know relationship's my enemy / So stay away from me» 

Det endelige stikket kommer på avrundingen «Privelige». 
En siste farvel til Gomez og hennes privilegerte verden (som The Weekend forøvrig har passert for lenge siden med sin nettverdi på nærmere 400 millioner kroner), med lovnader om å både knulle og drikke bort smerten, mens han returnere til sine «old ways». 

Nettopp det klarer han bare til dels på «My Dear Melancoly», som til tross for sitt stilmessige tilbakeblikk lider av mangelen på et definerende standout-spor som «High For This», «The Zone» eller «Glass Table Girls». 
