Feilslått mormor og 8 unger-musikal
For en merkelig barnefilm, inspirert av Anne-Cath. 
Vestlys første bok om mormor og de åtte ungene. 
Den funker muligens strøkent for de aller minste hvis de aldri har vært på kino før og man absolutt ikke vil at de skal skremmes ett sekund. 
Men den idylliserende musikalvrien er ille. 

"Mormor og de åtte ungene". 
Regi: 
Lisa Marie Gamlem. 
Med: 
Ingrid Bolsø Berdal, Marit Opsahl Grefberg, Steinar Sagen, Thomas Bye, Frida Hellen, Arnold Efraim Vogt Granqvist, Ada Elektra Grytten, Hedda Kanutte Grytten, Emma Spetalen Magnusson, Amund Wiegand Blakstvedt, Anna Petronella Gurowska Nygaard. 
Norge 2013. 
1 time 6 minutter. 
Aldersgrense: 
Tillatt for alle. 

Skjønt også de knøttsmå må da få oppleve at noe er litt skummelt? 

For alle større unger, for ikke å snakke om de voksne, blir musikalutgaven så kosete at det tidvis er vondt å holde ut. 

Boka "Åtte små, to store og en lastebil" utkom i 1957 og var Vestlys første bok om mormor, mor og far og åtte barn, filmatisert med henne selv i mormor-rollen i 1977. 
Nå har pussig nok regissør Lisa Marie Gamlem og manusforfatter Birgitte Bratseth laget en mine, dine og våre-barn-vri på hvordan mamma og hennes nye mann Are er blitt så barnerike: 
Tre barn er hennes, fire er hans, ett venter de sammen. 

Men denne politisk korrigerende oppdateringen av moderne familieliv er halvhjertet gjennomført – scenen med mormors fryktede reaksjon på datterens samliv utspilles aldri. 
Andre ganger er en smule spenning kuttet for tidlig, som da mormor ikke kommer seg av toget i tide uten hjelp. 

Filmens tone drypper av idyllisk 50-talls-harmoni til tross for at handlingen er flyttet til 1970-tallet. 
Verst er iscenesettingen av musikallåtene til Eyvind Andreas Skeie og Stein Johan (Steinjo) Grieg Halvorsen der morgenstellet i åttebarnsfamilien går som en syngende lek. 
Som det er skrevet om Mormor-serien: 
"Vestlys hovedpersoner er helt utenom det vanlige snille og nærmest totalt blottet for trass og opprørstrang…" 

Gamlem og Bratseth gjør lite for å lage sprekker i idylliseringen, til tross for at sistnevnte har erfaring med to Knerten-filmmanus. 
Sørgelig! 

Midtveis har man vent seg til stilen og ser at store og små skuespillere gjør en grei, til dels yndig jobb, ikke minst Petronella Nygaard i rollen som Mona. 

Det er det beste jeg kan si. 
