Slik har du ikke sett «Frasier» før
I «Boss» er han Tony Soprano, Walter White og Tommy Carcetti i en og samme person. 

TV-SERIE: 
Etter to tiår som dr. 
Frasier Crane, fulgt av roller i en håndfull kortlivede komiserier, er Kelsey Grammer aktuell med sin første dramarolle i en tv-serie. 
Den er det verdt å få med seg. 

Ikke bare spiller Grammer mørkt drama som han aldri skulle gjort annet, fortjent belønnet med en Golden Globe, men «Boss» er også en interessant og svært godt laget tv-fortelling. 

Kynisk politiker 

Serien følger Chicagos mektige borgermester Tom Kane, som etter årelang støtte til statens guvernør er klar for å bytte ham ut med friskt blod, den ambisiøse jyplingen Ben Zajac. 

Det er liten tvil om hvem som trekker i byens tråder: 
Kane er en mester i skruppelløst politisk spill, og viker ikke tilbake for å tråkke over noen grenser på veien. 
Men fasaden har hele tiden vært plettfri - fram til nå. 

Sprekkene blir nemlig vanskeligere å skjule når han får en irreversibel, nevrologisk lidelse, som i løpet av få år brutalt vil degenerere motorikk, tale og mentale evner, inntil den tar livet av ham. 

Holder maska 

Dét velger han imidlertid å holde skjult for både familie, kollegaer og offentlighet. 

Det altoppslukende fokuset på makt har korrumpert alle Kanes nære, personlige forhold, og overlatt ham til seg selv. 
Alliansen med den gjensidig fasadebyggende kona er bare et skall, mens datteren ble skjøvet ut i kulden da stoffavhengigheten hennes ikke tålte dagens lys. 

Det er verdens mørke og kyniske sider som står i sentrum for «Boss» - og dette er potensielt gull for de som har frydet seg over den skitne, politiske hestehandelen i serier som «The Wire», eller de moralske dilemmaene i «Sopranos» og «Breaking Bad». 

Elegant og tålmodig fortalt Som i de nevnte seriene er det hele elegant, tålmodig og subtilt fortalt, med forsiktig håndholdt og tidvis svært nærgående foto, kyndig klipp og en bevisst musikkbruk som skaper scener med nerve og tilstedeværelse. 

Små drypp av informasjon bygger gradvis ut plott og karakterer, og sørger for å holde nysgjerrigheten ved like. 

Derfor er det også mulig å tilgi de merkelig lite motiverte sex-eventyrene Kanes assistent begir seg ut på, vel vitende om at det kan komme til å få en forklarende kontekst. 

Uansett er det for flisespikkeri å regne, når serien for øvrig er en så vellykket og fascinerende affære. 
