En klaustrofobisk opplevelse fra soverommet
«Paranormal Activity» er årets nifseste film 

||| 

FILM: 
Hvis du noen gang har befunnet deg hjemme alene i et stort hus, mens det var mørkt ute, med diverse scener fra diverse nifse filmer friskt i minnet, vil du kjenne igjen følelsen du får når du ser «Paranormal Activity». 
Ethvert ukjent knirk i treverket skaper frykt, ethvert dunk får det til å gå gåsehud langt nedover ryggen på deg. 

«Paranormal Activity» balanserer på gamle skrekkfilmers skuldrer, baserer seg utelukkende på denne gjenkjennelsesfaktoren og spiller hele tida på seerens egen uhyggelige fantasi for å skape spenning og frykt. 
Og tro du meg, det fungerer. 

Minimalistisk Filmen har kostet i overkant av bare 10 000 dollar. 
Akkurat det er skremmende nok. 
For med ett håndholdt kamera, fire skuespillere og god oppbyggingsevne har Oren Pell laget en av de bedre skrekkfilmene på svært, svært lenge. 
Borte er blod og gørr, animerte monstre, rask klipping og enerverende skvettesekvenser, og igjen står en nedstrippet, minimalistisk og klaustrofobisk opplevelse fra soverommet til to helt vanlige amerikanere. 

Unormale hendelser Filmen begynner med at Micah (Micah Sloat) filmer kjæresten sin Katie (Katie Featherston) med sitt nyinnkjøpte digitalkamera. 
Alt vi ser fanges av hans kameralinse og hele filmen er laget som en typisk hjemmevideo. 
Vi får se kjæresteparet spise, kysse, pusse tenner, se på tv og sove. 
Det er for å filme sistnevnte Micah har kjøpt kameraet. 
Den siste tiden har det nemlig skjedd en rekke unormale hendelser mens paret sover. 
Det er som om det er noe eller noen i huset deres. 
Knirk, knirk, knirk. 

Genistrek 
Ti år etter «The Blair Witch Project» kommer det med andre ord en ny film som gir seg ut for å være en hjemmevideo, som benytter seg av seerens fantasi for å skape uro og som gjør det overveldende bra på kino. 
Filmen har til nå spilt inn over 100 millioner dollar i USA og er tidenes billigste, mest innbringende spillefilm. 
Grunnen er de enkle virkemidlene: ei dør som beveger seg, at filmen ikke inneholder stemningsskapende musikk og lys, at hjemmevideoformen skaper en mye større følelse av at vi er tilstede og iakttar det som skjer. 
Noe som gir filmen større grad av troverdighet(!). 
En kvalitet skrekkfilmer har savnet de siste åra. 
Slik sett er «Paranormal Activity» en liten genistrek av en film. 

Skremmende 
Det som trekker ned er to ting. 
Filmen repeterer seg selv en smule. 
Og man må i større grad, enn i mange andre skrekkfilmer, godta selve skrekkfilmprinsippet: at filmens to hovedpersoner til stadighet gjør det motsatte av hva som er rasjonelt. 

Men glemmer man dette, sitter man igjen med en av det siste tiårets mest skremmende opplevelser. 
Og en film som vil hjemsøke deg i ditt eget soverom. 
