Jo Nesbøs politiske Macbeth treffer tidsånden
Nesbø har hentet ut essensen fra Shakespeares klassiker og gjort den meget aktuell for vår tid. 

Den engelske forfatteren Virginia Woolf opprettet i sin tid forlaget Hogarth, som i 2016 begynte med sin Shakespeare-serie i anledning 400-årsjubileet for dikterens død. 
I serien har de invitert berømte forfattere til å lage egne coverversjoner av Shakespeares klassiske skuespill. 
Jo Nesbø er invitert med i dette celebre selskapet sammen med størrelser som Margaret Atwood og Anne Tyler. 

Jo Nesbøs «Macbeth» er den syvende boken i serien. 
Bortsett fra romanens noe omstendelige begynnelse, hvor det til tider er vanskelig å holde rede på alle de involverte, kommer Nesbø godt fra oppgaven. 
Ikke minst har forfatteren lyktes i å gjøre det fire hundre år gamle stykket relevant for vår tid. 
Trofaste lesere av Nesbø vil gjenkjenne romanens politimiljø fra Harry Hole-bøkene. 
Og i likhet med kriminalromanene handler også «Macbeth» om forbrytelser som må skjules. 
I «Macbeth» er det heller ikke noen å stole på. 

I Shakespeares «Macbeth» slåss Macbeth for Duncan, den eneveldige, men sympatiske kongen av Skottland. 
Hos Nesbø er Duncan politimester i en navnløs by, et mørkt samfunn hvor industrien er lagt ned, lovens voktere er korrumpert av narkotikagjenger som slåss om markedet. 
Politimester Duncan er en redelig fyr med planer om å få byen på rett kjøl. 
De som kjenner Shakespeares «Macbeth» vet at Duncan henger i en tynn tråd, og historien forløper likt i begge fortellingene. 

Nesbø har modernisert stykkets berømte hekser, som spår at Macbeth kommer til å overta Duncans trone. 
Hos Nesbø jobber heksene for den allmektige narkokongen Hekate. 
Han blir kalt «den usynlige hånd». 
Nesbøs tragiske helt har fått en moderne karakterbrist. 
Macbeth har nemlig fortid som narkoman. 
Hekate styrer Macbeths skjebne slik de gamle gudene gjorde. 
I Nesbøs versjon har den slu og maktsyke lady Macbeth blitt til en moderne, selvstendig forretningskvinne som driver et kasino. 

I Nesbøs versjon av «Macbeth» handler makt også om politiske ideologier og klasse. 
Byens elite er korrupt. 
Arbeiderklassegutten Macbeth vil ha rettferdighet for alle. 
Marx ville nok nikket gjenkjennende til målsettingen. 
Adam Smith lanserte i sin tid begrepet «markedets usynlige hånd». 
Hvis staten holdt seg unna, ville markedet regulere seg selv. 
Maktkampen som utspiller seg i Nesbøs «Macbeth» representerer ulike ideologier. 
Men både «den usynlige hånden» 
Hekate og den eneveldige politimester Macbeth er begge korrumpert av makt. 

Nesbøs «Macbeth» treffer tidsånden ved å gjøre Shakespeares drama til en kamp mellom moderne ideologier. 
Boken skildrer også hvordan renkespill, feighet og frykt blir brukt som mektige hjelpemidler av dem som vil beholde makten. 
Mye i Nesbøs «Macbeth» får ellers tankene hen på dagens amerikanske tilstander, men også den hjemlige politiske debatt. 

Både hos Shakespeare og Nesbø er menneskets egenverdi et tema. 
I begge «Macbeth»-versjonene kan mennesker ofres for en større sak, hvis hensikten helliger middelet. 
På slutten av Nesbøs «Macbeth» sier en gutt som har sitt å hevne: 
«Er det ikke merkelig, forresten, at vi bruker akkurat ordet humant, altså menneskelig, om det gode og barmhjertige?» 
Gutten tok frem kniven og lot knivbladet sprette ut. 
«Med tanke på alt vi har gjort mot hverandre opp gjennom historien, mener jeg.» 

Nesbø lykkes godt med å hente ut essensen fra Shakespeares «Macbeth». 
Romanen gir også tidløse elementer – som fravær av godhet og barmhjertighet – fornyet aktualitet. 
Begge versjonene av «Macbeth» forteller hva som skjer hvis vi tar vekk det menneskelige i oss. 
