Når familiedemonene våkner
«Arvelig» betyr tittelen på årets sensasjonelle skrekkdebut fra USA. 
En ulmende uhyggelig film, der det blir mye opp til deg selv hvor skrekkelig du tolker tittelen og symbolikken. 

Hereditary 

Sjanger: 
Grøsser. 
Nasjonalitet: USA 2018. 
Regi og manus: Ari Aster. 
Skuespillere: Toni Collette, Gabriel Byrne, Alex Wolff, Milly Shapiro, Ann Dowd. 
Lengde: 
2 timer 6 min. 
Aldersgrense: 15 år. 

En gammel matriark dør. 
Og hun var, ifølge datteren Annies (Toni Collette) minnetale i begravelsen, ikke en veldig god og snill mor. 

Men Annie sørger. 
Kanskje er det sorgen som spiller henne et puss når (u)merkelige ting begynner å skje i familiehjemmet? 
Gradvis blir vi kjent med en kjernefamilie der både ekteparet Annie og Steve, sønnen Peter og datteren Charlie har mange hemmeligheter for hverandre. 
Og da Annie oppsøker en sorggruppe, får vi også vite at både hennes far og bror var døde etter alvorlige psykiske lidelser. 

Grusom tragedie 

Sakte følger vi familien på en fryktelig ferd fra den ene tragedien til den andre, der familiemedlemmene fjerner seg enda mer fra hverandre. 
Men hvorfor? 
Og hvordan? 

«Hereditary» begynner ganske så ordinært. 
Men ørsmå lydeffekter bidrar fra starten med en lummer stemning, og en rekke små tegn gir en snikende forutanelse om både ondskap og uhygge i heimen. 
Det skal gå lang tid før følelsen får konkrete holdepunkter. 

Regissør og manusforfatter Ari Aster, som her debuterer med spillefilm, leker dvelende med sjelslivet vårt der vi sitter og undres: er dette virkelig eller fantasi? 
Er det overnaturlig eller naturlig? 
Hva slags arv er det som slår til her? 

Demonisk ekkel slutt 

Aster porsjonerer mesterlig ut ledetrådene. 
Uhyggen vokser og tar stadig nye, uventede veier. 
Aster faller aldri for fristelsen til å pøse på med skrekkeffekter. 
Skrekken skal komme fra oss selv, helt til vi i den demoniske sluttscenen tar del i en så ekkel, forklarende uhygge at det blir umulig å riste filmen av seg. 

Et fabelaktig skuespillerensemble driver uhyggen framover. 
Toni Collettes sorg og desperasjon er nesten ikke til å bære. 
Og Milly Shapiro som den gåtefulle, lille Charlie kommer du aldri til å glemme. 
