Macklemore & Ryan Lewis på Hove:Bisarr festivalmagi 

KONSERT: 
Macklemore & Ryan Lewis STED: 
Amfiet, Hovefestivalen PUBLIKUM: cirka 6000 AKTUELT ALBUM: 
«The Heist» 

Når en konsert avsluttes med en svart femtiåring i rød fløyelsdress som veiver et stort irsk flagg, innser man at man har opplevd noe enestående. 

Det begynner nesten like absurd som det slutter. 
Etter en pompøs blåseintro stuper Ben «Macklemore» Haggerty inn på scenen i en svær grå poncho til lyden av «Ten Thousand Hours» og vill jubel fra et sardinpakket Amfi. 
Allerede på scenen står teknisk overhode Ryan Lewis og den sprellende Ouwur Arungs, en slags krysning mellom trompetist og hypeman ikledd rosa kanintøfler og taekwondo-bånd. 
Et minimalistisk sirkus i vente, med andre ord. 

Denne hitspikkende Seattle-duoen brøt for alvor gjennom i fjor, med kløktig, radiovennlig og ganske hvit rap. 
Her hjemme startet de året med en seksukers herjing av VG-lista med det som nå er den mest solgte raplåten i amerikansk historie, altså loppehyllesten «Thrift Shop». 
Denne svir de av allerede som tredje låt ut. 

Sirener av jenteskrik. 
Vennegjenger konkurrerer om hvem som husker flest linjer og de som ikke har tatt seg bryet med å lære den utenat kan lese teksten fra storskjerm. 
Partiene til Wanz, fyren i den røde dressen, lager oppkok i publikum. 
Noe som varer gjennom LGBT-temaet «Same Love» og den praktfulle bølgeplagen «Can't Hold Us». 

For Macklemore vet hvordan han skal kontrollere det elleville hodeteppet foran seg. 
Som rapper er han gjennomsnittlig. 
Joda. 
Han klarer å variere flyten mellom tilbakelent babling og dobbeltakt-artilleri. 
Han kan til og med minne litt om Slug fra Atmosphere. 
Men versene drukner i mylderet av underholdning. 

Som publikumkonduktør er han suveren. 

Enten det er den passiv-aggressive avholdsmannen i ham som gjør narr av de mest rølpete tilskuerne, eller anekdotene om Snoop Lion og den dyre norske kronen. 
Han balanserer humoren ved å bringe opp seriøse emner og koselige verdier - som støtte av homorettigheter, anti-konsum og gjenbruk. 
Litt andre prioriteter enn den gemene rapper. 

Joda. 
Det blir noe prekete og vel flåsete, spesielt når han kler seg ut som sitt britiske alter-ego med håkkiparykk og glinsende kappe på med «And We Danced». 
Det musikalske henger ikke alltid på grep, men som en festivalopplevelse grenser Macklemore, Ryan Lewis og resten av sirkuset til minneverdig magi. 

SANDEEP SINGH 
