Legg vekk Ipad-en - les heller denne
En hjertevarm roman om vennskap og kjærlighet. 

Svenske Frida Nilsson er ute med ny fabulerende barneroman, etter suksessen med «Ishavspirater» (på norsk 2017). 
I «Det tynne sverdet» går ferden til Dødsriket. 
Romanens helt, Sasja, opplever at moren dør. 
Han ser Dødens underskjønne båt hente henne. 
Tiåringen bestemmer seg for å følge etter og ender på Dødsrikets strender. 
Det blir starten på et eventyr med Harpyrer, Spartanere og Hildere, med prinsesser og slott, med nye venner og skrekkinngytende fiender. 

Dødsriket 

Opplevelser i Dødsriket et kjent litterært motiv, fra gresk mytologi med Orfeus og Hades, til Dante og norske Draumkvedet. 
I barnelitteraturen er motivet mer uvant, skjønt Nilsson lener seg på klassikeren fremfor noen, Astrid Lindgrens «Brødrene Løvehjerte». 
Som i Lindgrens Nangijala er Nilssons dødsrike et uhyre vakkert, men ikke entydig fredelig sted. 
Innbyggerne i Dødsriket er enten hunder, griser eller ørner, og Sasja skaffer seg en venn av hvert slag. 
Sammen leker og kjemper de seg gjennom Skyggepassasjen, over Lummermyra og til Dødens hus, der moren er. 
Målet er å overliste Døden, og ta moren med hjem. 

Poetisk 

Nilsson skriver stemningsfullt om Sasja og vennene som – i et velkjent grunnmønster – overvinner farer og hindringer på ferden. 
Atmosfæren er lys. 
Vi trives i dette universet. 
Prosaen er klar og enkel, men ikke forenklet. 
Det poetiske har stort spillerom. 
Bilder og besjeling er verktøy Nilsson anvender for å skape stemning. 
Som her ved bålet: 
«Flammene beveget forsiktig på seg, nesten hensynsfullt, og minnet om tynne gardiner i et åpent vindu om sommeren.» 

Det billedlige språket er en gledelig overraskelse. 
Nilsson overrasker også med plottet, for ingenting blir helt som Sasja og leseren forventer. 
Leseren forventer seg en fortelling om en gutts forsoning med døden. 
I stedet gjør Nilsson beretningen til en ønskedrøm som oppfylles, skjønt tolkningsmulighetene er flere. 
Også Sasja blir overrasket, for Døden er slett ikke som forventet. 
Han er verken verdig eller skummel, men en selvforelsket figur som vil glede små lesere. 

Lese sammen 

En del sider kunne vært skrelt vekk fra romanen, som tipper fem hundre sider. 
Alexander Janssons melankolske svart-hvitt-portretter av aktørene er et fint tilskudd. 
«Det tynne sverdet» er et spennende eventyr om vennskap, om retten til å leke, om å kjempe for det man har kjært. 
Og ikke minst er boka en strålende mulighet til å legge vekk Ipads og telefoner til fordel for høytlesningens magiske stunder. 
