Et must på Oslo øst
På Vertshuset Østkantfolk er akevitten konge. 
Men den er ikke obligatorisk. 
Ikke helt. 

-Sjekk denne forretten, utbrøt Robinson og leste høyt, lett skrekkslagen: 
Akevittfjøl med to sorter akevitt, bøkling, røkt hval, akevitt- og urtegravet røye, røkte reinsdyrhjerter, skigardspølse, rømmesaus og rendalsflatbrød. 

-Ikke for å være feig, men sjansen på å være mett og uryddig i konsonantføringen allerede før hovedretten tar jeg altså ikke. 
Her blir det jordskokksuppe med lime og sprøstekt fenalår. 
Det høres da godt ut, det også? 

-Absolutt, repliserte Fredag, som allerede hadde bestemt seg for kamskjell på gresskarpuré. 

-Men jeg innrømmer gjerne at kuskinn på veggen, bondeborgerlige spisestuemøbler og akevittreferanser overalt vekker øl- og akevittlysten i meg. 
Stedet holder seg jo til og med med egen akevittbar. 

-Heldigvis opererer de med et ok vinkart også, svarte Robinson. 

-Og da blir det lammefilet og litt rødvin på meg. 
Tar jeg feil hvis jeg tipper at du velger bakt kveite? 

-Kveite, asparges og hvitvin. 

-Så får vi heller ta akevittsafarien utpå høsten når det blir tidlig mørkt uansett. 

I snaut ett år har Vertshuset Østkantfolk vært en tradisjons- og kvalitetsbevisst norsk matoase på Grønland, hovedstadens og antakelig landets mest kosmopolitiske og fargerike bydel. 
Med den 139 kroners «Dagens husmannskost» som stolpe i tilbudet - her kan du få alt fra elgkarbonader og flesk og duppe til raspeball og stekt hvalbiff - har det upretensiøse etablissementet vunnet mange venner, og en liten, men fristende à la carte gjør vertshuset ytterligere attraktivt. 

-Og kanskje holder det med to kjøttretter og to fiskeretter på hovedrettmenyen hvis alt smaker like bra som dette, smattet Robinson og nøt den varme, fyldige og smaksrike jordskokksuppa med de salte lammelårchipsene. 
Fredags ansiktsuttrykk røpte at også de stekte kamskjellene holdt mål, akkurat passe faste og servert med en vinaigrette som smakte diskret av honning. 

Uttrykket holdt seg stort sett gjennom hovedretten også. 
Kveiten var hvit og fast og skalldyrsausen god, men for salte jordskokkchips og et par litt for godt kokte aspargeser avstedkom noen små rykninger over neseryggen. 

-Uten at det på noen måte er snakk om ihjelkoking. 
Alt i alt er dette veldig bra, mente Fredag, mens Robinson koste seg skamløst med en saftig og perfekt rosastekt lammefilet i ivrig smaksdialog med ratatouille og mørk rosmarinsaus. 

-Nydelig. 
Det eneste jeg stiller meg tvilende til, er denne noe bastante mursteinen av en potet. 
Uansett hvordan den er blitt til, ville ovnsbakte småpoteter eller kokt fjellmandel vært mer etter min smak. 

En ung og åpenbart ikke veldig rutinert, men desto mer samvittighetsfull og blid servitør fastslo at menneskemager er skapt med et eget rom til dessert. 
Dermed valgte Robinson blåbærostekake med bærsaus, og kunne konstatere at den var av den lettere, ikke-rømmegrøtaktige typen og svært god. 
Fredag valgte å runde av med multepudding med sitronsorbé, og fikk en litt for kompakt pudding med god smak og en frisk sorbé. 

-Ikke et perfekt måltid, men Østkantfolk skal ha for å satse på kvalitetsmat i et originalt og trivelig miljø, lød konklusjonen. 

-Det er hyggelig med spisesteder som tør å legge lista litt opp uten å prise seg gjennom taket, så se ikke bort fra at jeg inviterer på raspeball på Grønland en torsdag i nær framtid. 
Med kefir og akevitt. 
