Kul, unorsk huldre-thriller
Dette er ikke en thriller til å bli skremt av, det er en fantasyfilm for de som liker ubekvem undring. 
Filmstilen er knapp, taus, sær og klaustrofobisk. 
"Thale" er virkelig bra på den andre måten. 

Norsk fantasy-thriller. 
2012. 
1 time, 16 minutter. 
15 år. 
Regi: 
Alexander Nordaas. 
Med: 
Silje Reinåmo, Erlend Nervold, Jon Sigve Skard. 

«Thale» er laget for å bli en internasjonal kultfilm, og det kan den godtbli. 
Alt avhenger av om den særegne stilen treffer filmfantastenesfascinasjons-senter eller utløser ufrivillig lattermildhet. 

Jeg likte den. 
Det er en særegen film, der nesten ingen ting blir sagt ognesten ingen ting skjer. 
Men du er faktisk til stede i et slags Fritzl-rom medei naken jente og to menn i vernedrakter, og det hender du holder pusten fordiett eller annet kommer til å skje. 

Allerede i fortekstene kommer et forvarsel om gissel-nifshet: 
En svenskmannsstemme sier: 
«Lugna dig nu», og så kommer skriket, og så tenker du«hekkan, Lisbeth Salander er hos sosialvergen sin igjen.» 
Men det er ikke heltsånn. 
Bare litt. 

En mann i ekstremdress for golvvask spyr og spyr, mens kameraten hansskraper opp lik fra golvet. 
De jobber som cleanere, og fordi norsk film i fleretusen år har vært altfor snakkesalig og altfor full av jabbete aggresjoner,avstår de to fra samtale og nesten også fra følelser. 
Elvis (som antakelig harfått navnet etter den ukonsentrerte kollegaen til Brannmann Sam) er en skremtgutt som bare jobber som vikar, Leo er tydeligvis fra et sted i Nord-Rogalandog overrasker med en utypisk taushet og uforstyrrelighet. 

Så drar de ut i skogen for å rydde likdeler etter en mann. 
De finner hyttahans. 
De finner det hemmelige anatomi-rommet til han som antakelig varHuldremisjonens eneste svenske. 
Men hva vet vi? 
Vi vet ikke, og ikke får vivite heller. 

Nå skal jeg kamuflere handlingen i den grad den finnes: 
Det finnes eiungjente her med villkattblikk og kroppsbryskhet. 
Hun minner om en programlederi P3, og på ett eller annet vis tilhører hun skogen og så alternativelivsformer at de ikke ville fått hylleplass på Husfliden en gang. 

De utendørs-baserte skogsjentene ville FIS ha nekta å gå skirenn både pågrunn av bodymasse og kjønnsforvirrende pelsverk. 
Men den nakna dama i bua harMarilyn Monroes svulming og glatthet. 
Det kan være noe Fritzl har utretta. 
Vivet ikke. 

Berøringen til skogens barn virker som en blanding av telepatiserende LSD ogSnåsamannens varme hender. 
Mer vet vi ikke om dem heller. 

Det er det kule ved «Thale». 
Ingen stiller seg opp med plansje og laserpekerog sier: 
«Dette er en hulder. 
Hun var en del av den norske folketroen helt tilbyfolk i stedet begynte å tro på rockejenter. 
Nå skal vi se hva huldreneegentlig var og hvor de bodde.» 
Filmen følger antydningens kunst med nestenhypnotisk ensidighet, og du sitter og ser formørket og forvirra på at de tomannlige skuespillernes innadvendte mimikk. 

Det som du tror skal skje, det skjer ikke. 
La meg i hvert fall røpe det. 
