Ujevn, men tidvis morsom roadtrip-film
«Los Bando» byr på en del lettvinte løsninger i manuset, men filmen er like fullt egnet til å lokke fram både smil og latter. 

Los Bando 

Sjanger: 
Komedie 

Skuespillere: Jonas Hoff Oftebro, Tage Hogness, Jakob Dyrud, Tiril Marie Høistad Berger, Nils Ole Oftebro, Frank Kjosås, Ine Jansen, Stig Henrik Hoff, Hans-Erik Dyvik Husby, Vera Vitali. 

Regi: 
Christian Lo 

Norge, 2017 

Lengde: 1 t. 33 min. 

Aldersgrense: 
Tillatt for alle 

Dette er en av de filmene hvor du ganske tidlig forstår hva som kommer til å skje og hvordan det vil ende, men hvor det like fullt er gøy å følge med på det som utspiller seg. 
I en liten bygd på Østlandet bor Grim (Tage Johansen Hugness) og Aksel (Jakob Dyrud). 
De har øvingslokale med verdens fineste utsikt, og drømmer om å vinne NM i rock. 
Det er imidlertid et visst hinder i veien: 
Aksel er kjempegod til å spille gitar, men tilsvarende elendig til å synge, og er i tillegg blottet for selvinnsikt på dette området. 
Takket være noen tekniske løsninger slipper bandet likevel gjennom nåløyet, allierer seg med den vordende rally-sjåføren Martin (Jonas Hoff Oftebro) og ansetter ni år gamle Thilda (Tiril Marie Høistad Berger) som cellist (det var ingen bassister å oppdrive i distriktet). 

Så bærer det av gårde, men forviklingene står i kø. 
Det viser seg nemlig at Thilda slett ikke har fått tillatelse til å dra, og snart er hun etterlyst over hele landet. 
Samtidig skal noen mer eller mindre løse sidespor følges, vennskap skal settes på prøve og det skal opponeres mot tidvis svært dumme foreldre. 
I tillegg jages gjengen etter hvert av Martins fornøyelig skrullete storebror, en usedvanlig aggressiv kristen predikant, nydelig spilt av Frank Kjosås. 

Det er med andre ord rikelig med velbrukte problemstillinger som presenteres, og kombinasjonen av en noenlunde realistisk setting og alle de elleville karakterene og situasjonene som dukker opp, er i beste fall ujevn. 

At det likevel fungerer sånn noenlunde, skyldes i stor grad alle de gode skuespillerne som er med, og da spesielt de sjarmerende, unge hovedpersonene. 
De er lette å heie på, og de skaper en slags balanse mellom alle karikaturene de møter på sin vei. 
