Viktig film, feil fokus
Meget viktig film om fatal feil i det norske rettsvesenet - men gjennomføringen av filmen er ikke god. 

HANDLER OM: 
på 70-tallet skjedde det to grusomme seksualdrap i Trondheim. 
Etter han tilsto, ble den multihandicappede Fritz Moen dømt for begge drapene. 
Han sonet 18,5 år i fengsel. 

Journalisten og privatetterforskeren Tore Sandberg mente noe var grunnleggende galt. 
Etter iherdig og mangeårig innsats ledet hans arbeid til at Moen først ble frikjent for det ene drapet - i sin egen levetid. 
Etter han døde, ble Moen også frikjent for det andre. 

Dette er filmen om Tore Sandberg og hans arbeid, der hans venn, den pensjonerte politiavdelingssjefen Frode Asbjørnsen, representerer en nøktern motvekt mot Sandbergs følelsesladede engasjement. 

DOM: 
Saken er tragisk og en noe nær uhyggelig påminnelse om norsk rettsvesens feilbarlighet og til dels inkompetanse. 
Dessuten: 
Her finnes skoleeksempler her på hvordan jurister og rettsvesen kan fremmedgjøre seg selv gjennom å ekskluderes samfunnet på utsiden - som de er satt til å tjene - ved hjelp av språk, fagtermer og ritualer. 

Men - og det er et stort «men» her: 
Filmen er en slags personlig odyssé om og med Tore Sandberg, med Tore i profil, Tore i tvil, en forbannet Tore, en sorgtung Tore, en humoristisk Tore. 
Sammen med hans gode og nøkterne venn Frode vandrer de stundevis rundt som en slags rettferdighetens Pompel & Pilt. 
Her og der blir det rett og slett for lite seriøst. 

Saken og tilfellet Fritz Moen (og/eller Tore Sandberg) hadde tjent enormt på en mye mer nøktern fremstilling, mye mer facts og en langt bedre strukturering av hendelsene. 
Nå må man, rett som det er, gjette seg til hvor man egentlig befinner seg i saken(e). 
