Hvordan fri seg fra skyld?
Dyptpløyende om skyld og skam med utgangspunkt i etterkrigstidens Tyskland og Japan. 

Mens tyskerne har bedt om unnskyldning til det selvpiskende for sine krigsforbrytelser, har japanerne i liten grad vedkjent seg nasjonens brutale framferd i Øst-Asia. 
Massakrene i Nanjing og Manila, slavearbeidet på Thailand-Burma-jernbanen og de mange krigsfangeleirene sto i umenneskelighet ikke tilbake for nazistenes fremferd. 

Det er denne kontrære holdningen til egen nære historie Ian Buruma (f. 1951) utforsker i denne glimrende oversatte boken. 
Nederlenderen Buruma har bodd i Japan, og kjenner dermed denne for oss fjerne kulturen. 

Med «År null» (på norsk i 2015), ble Ian Buruma oppdaget av det brede publikum. 
Hans skarpe observasjoner og refleksjoner gjør bøkene hans til usedvanlig berikende for tanken. 
Dette gjelder ikke minst foreliggende bok, opprinnelig utgitt i 1994, men nå lansert i ny utgave med nyskrevet forord av forfatteren. 

Tidligere statsminister Tomiichi Murayama ba for 25 år siden uforbeholdent om unnskyldning for Japans militære grusomheter, men holdningen er siden reversert til den opprinnelige, Japan var offer mer enn angriper. 
Deres fremste argument er atombombene i krigens sluttfase, og at de ikke hadde noe holocaust, et vedtatt program for å utrydde grupper av mennesker. 

Dagens japanske holdning ble demonstrert da statsminister Shinzo Abe og president Barack Obama nylig markerte 75-årsdagen for angrepet på Pearl Harbor. 
Statsministeren mintes de døde. 
Punktum. 

Vi oppfatter gjerne japanerne som redde for å tape ansikt. 
Ian Buruma konkluderer imidlertid med at det er mer snakk om politikk enn kultur. 
Han medgir at kultur spiller en rolle, men i Japan er det reaksjonære politiske holdninger som gjør at de ennå bærer vekten av skyld. 

Ian Burumas bok viser mellom mye annet at forsoning og oppgjør med fortiden må hvile i en innrømmelse av at det er begått feil, i dette tilfelle grufulle krigsforbrytelser. 
Det er sannheten som setter fri, også for en nasjon. 
