Anmeldelse:Lars Kepler står bak årets hittil merkeligste thriller 

På tur i dødsriket. 

Lars Kepler har raskt blitt en av nordisk krims største eksportvarer, og det har slett ikke vært ufortjent. 
Nå har de forlatt den klassiske politikrimmen til fordel for noe helt annet. 

Action i to dimensjoner 

«Playground» kan best beskrives som en thriller fra det hinsidige. 
Dramaet foregår ikke på to tidsplan, men i to dimensjoner. 

Romanens hovedperson er den kvinnelige løytnanten Jasmin Pascal-Anderson, som blir skutt under et oppdrag i Kosovo. 
Hun overlever, men får hjertestans, og i løpet av tida det tar å redde henne rekker hun å se hva som befinner seg på den andre siden: en slags mellomstasjon som minner om en kinesisk landsby. 
Her vandrer mennesker rundt. 
De venter ikke på frelse eller fortapelse, men på den endelige bekreftelsen på at de er døde - eller på det motsatte. 
Beviset på det siste er en metallbrikke de bærer rundt halsen, et visum tilbake til livet. 

Døde og levende 

«Playground» starter med en fin beskrivelse av gamle forestillinger om dødsriket og av de fysiologiske forandringene et menneske som holder på å dø gjennomgår. 
Deretter følger en passasje som beskriver hovedpersonens skade i Kosovo. 
Så forlater handlingen den virkeligheten vi alle kjenner, og derfra foregår det meste i dødsriket. 

Der opplever hovedpersonen ting som gjør at hun må dra tilbake til det dennesidige igjen, og i det dennesidige opplever hun ting som gjør at hun må dra tilbake til det hinsidige. 
Sånn fortsetter det i et helseblesende tempo fram til bokas siste side. 

Forfatterne går særlig detaljert til verks i sine nærmest endeløse beskrivelser av dødsrikets geografi, folklore og juridiske system. 
Fantasifullt, kanskje, men først og fremst tungt, forvirrende og ikke særlig engasjerende. 
