Film:Brødrene Bondeangers siste reise 

Slapp, slappere, slappest: 
Den tredje filmen i «The Hangover»-«trilogien» kan knapt kalles en komedie i det hele tatt. 

«The End», står det pompøst på filmplakatene som annonserer denne. 
Det er vel ment dramatisk, som en «trussel». 
La oss håpe det er et løfte. 

Den første «The Hangover»-filmen, fra 2009, er en av nyere tiders mest oppskrytte komedier. 
Ingen skrøt av «The Hangover II» fra 2011. 
Ingen kommer til å skryte av denne heller. 

«Part III» dropper det i og for seg fiffige trikset fra de to første filmene: 
Kvelden på fylla (og Rohypnol) som fortelles via gradvise «flashbacks», etter hvert som de desperate hovedpersonene blir i stand til å erindre all elendigheten. 
I «Part III» er det ikke en gang snakk om en dagen derpå. 

Inn i stedet er kommet en krimhistorie så simpel at den ville blitt veid og funnet for lett for Donald Duck & Co., samt overrumplende mye stygg vold - mot både mennesker og dyr. 

«Jeg er for god for dette»-uttrykkene i ansiktene på Ed Helms og Bradley Cooper er påtakelige. 
Bare Zach Galifianakis gjør gode miner til slett spill. 
Han vet nemlig at han er ikke er for god. 

De har det ikke noe gøy, noen av dem. 
«The Hangover Part III» er en film så godt som ribbet for vitser og morsom dialog. 
Den oppleves faktisk som bitter og sint - for lengst sur av å måtte være på tur med den trettende, farlige idioten Alan. 
Undertegnede humret én gang, og det var da Galifianakis oppførte seg som en elefant hos en pantelåner, som en annen Inspektør Closeau. 
Så lang har altså serien sunket, at den prøver å redde seg i land ved hjelp av gammelmodig «fysisk humor». 

Ellers er det Ken «Mr. Chow» 
Jeong som dominerer - han får fly over Las Vegas i en hangglider og skrike «jeg elsker kokain». 
Man får raskt nok av ham. 
Interesserte - altså gutter rundt 16 - bør bli sittende i kinosalen til et minutt etter at rulletekstene har startet. 
Alle andre kan med fordel bli hjemme og ta to Ibux i stedet. 

MORTEN STÅLE NILSEN 
