Bokanmeldelse:Jo Nesbø: 
«Rødstrupe» 

Jo Nesbø skriver om de store ting i livet i sin siste stramt komponerte og handlingsmettede roman «Rødstrupe». 

NB: 
Denne anmeldelsen sto først på trykk i 2000. 

Jo Nesbø skriver om de store ting i livet i sin siste stramt komponerte og handlingsmettede roman «Rødstrupe». 
Skyld, svik, makt og kjærlighet er aksene handlingen spinner rundt. 

Nesbø har vokst som forfatter i sin tredje bok om den litt slitne politihelten Harry Hole. 
Boken er mer ambisiøst anlagt med bredere lerret, flere handlingstråder, større persongalleri, flere synsvinkler og tidsplan. 

Når skyld og svik er temaet, kommer vi ikke utenom hva foreldre- og besteforeldregenerasjonen gjorde under krigen. 
Nesbø har overhodet ikke sans for etterkrigstidens noe krakelerte glansbilde av norsk unison motstand mot den tyske okkupasjonen. 
Dette falske bildet ligger i bånn for nåtidens offisielle selvgodhet som best i freds- og u-hjelpsklassen. 
Men 100 000 landssvikdommer etter krigen sier sitt. 

Ved en misforståelse skyter og sårer politietterforskeren Harry Hole en amerikansk Secret Service-agent under Clintons norgesbesøk. 
Saken dysses ned og Hole sparkes oppover til overvåkingspolitiet. 
Der får han vite at en Merklin automatrifle har havnet i Oslo. 
Denne riflen er verdens attentatvåpen nummer en. 

Harry settes på saken og er raskt på sporet av norske frontkjempere, nynazister og en kontakt med kodenavnet Prinsen som later til å ha forbindelser til politiet. 
En morder er løs. 
Den arketypiske bibelfortellingen om kong David som sender Urias til en sikker død i krigen for å få legge hendene på den underdeilige Batseba, svever over boksidene. 
Et slikt maktmenneske får også prege Harrys liv og kjærlighet. 

Harry Hole er strammet opp siden forrige bok, selv om han titter i ølglasset også her. 
Men han trener på SATS. 
En fascinerende bok med mange overraskelser. 
