Komplisert kjerring
Olive Kitteridge er vanskelig å elske. 
Det er nettopp derfor serien om henne er så fascinerende. 

TV-ANMELDELSE: 
Det åpner i den kalde, bleke høstskogen. 
En eldre kvinne, Olive Kitteridge, legger fram et teppe, skrur seg fram til klassiskkanalen på den bærbare radioen - og gjør seg klar til å ta livet av seg. 
Så sendes vi 25 år tilbake i tid. 

Dysfunksjonelle familier 
Den handler om hvordan vi takler livet, HBO-miniserien «Olive Kitteridge». 

Om hvordan vi på ulikt vist håndterer våre mer eller mindre dysfunksjonelle familier, hvordan vi har forskjellige måter å møte motgang, død og alt som tilværelsen slenger rett i fleisen på oss. 

Den handler om hvordan vi har en tendens til å tukte dem vi elsker mest, men også om hvordan det er mulig å forandre seg, velge en ny vei. 
Bare vi vet når vi skal gripe muligheten. 

Den krasse og hissige ungdomskolelæreren Olive Kitteridge (Frances McDormand) bor med mann og sønn utenfor en liten kystby i Maine. 

Hun er ikke lett å elske. 
Men ektemannen Henry (Richard Jenkins), som er like blid som hun er besk, gjør det likevel. 
Og fordi hun også er en skarp, følsom og av og til ganske morsom kvinne, er hun også elsket av engelsklæreren Mr. O'Casey. 

Novellesamling «Olive Kitteridge» er en miniserie på fire avsnitt, basert på Elisabeths Strouts pulitzervinnene novellesamling ved samme navn fra 2008. 
Historien strekker seg altså over 25 år, og fortelles gjennom små episoder. 
Årsakene til Olives personlighet trer sakte fram, men også effekten det svingende humøret har på hennes nærmeste. 

Samtidig har hun en ekstra omsorg for de som faller utenfor, hun kommuniserer for eksempel bedre med eleven som har en deprimert mor, enn sin egen sønn. 

Olive kunne lett blitt fullstendig forferdelig, men Frances McDormand, som rett og slett er helt fantastisk i denne rollen, leverer en finjustert skildring som gjør at man får sympati for Olive - selv om hun kan være fryktelig slem. 

Vakker Olive Kitteridge er ikke lett å like, og «Olive Kitteridge» høres på papiret ut som en serie som kan være vanskelig å svelge. 

Men den er bare helt utrolig vakker. 
Hver nye historie gir dybde til de foregående, hver nye hendelse gjør karakterene enda mer menneskelige, enda mer troverdige. 

Og den forteller oss det vi allerede vet, men av en eller annen grunn stadig glemmer: 

Det største dramaet er familielivet. 
