Bokanmeldelse:Lars Saabye Christensen: 
«Magnet» 

Så er den her, en stor ny roman av Lars Saabye Christensen. 
Gjennomarbeidet, velkomponert, velskrevet, velopplagt. 
Gled dere. 

Lars Saabye Christensen har skrevet store epos før. 

«Magnet» er på høyde med, og vel så det, «Beatles» og «Halvbroren». 

«Magnet» har et episk svung som treffer den generasjon denne anmelder tilhører, med stor tyngde. 
Trolig vil den fascinere også andre generasjoner. 

Her er en roman som borrer inn i 1970-årenes studentliv på studentbyen og på Blindern med så levende skildringer at man lukter og fysisk kjenner det politiske presset og peset fra høylydte medstudenter: 
«Hvilket 1. mai tog skal du gå i?!» 
Og anklagene om borgerlige vaner: 
«det finnes noe som er større enn eksamen». 

Her er selvproletarisering, raljering, humor, alvor. 
Her er en stor roman om kjærlighet, en roman med drøm og virkelighet – med surrealistiske og absurde passasjer, en magisk realisme. 

Saabye Christensen gestalter et stort lerret med utgangspunkt i et lite fellesskap av medstudenter på Sogn studentby, der Jokum Jokumsen og Synne Sager, studenter i litteratur og kunsthistorie, et umake par, finner hverandre. 

Jokums foreldre synes Synne er «snerten». 
Leseren følger deres livsferd ut av Norge, først til København der hun får hovedfag i hollandsk stilleben, og han svennebrev i fotografi. 
Det bærer til San Francisco, med yrkesmessig suksess og utfordringer for Jokum som fotograf, og Synne som ambisiøs mentor og kurator – og helsemessig håpløshet og skrantende foreldre der hjemme. 

Lyst til å høre bok-snakk? 
Last ned ny episode av VGs bokpodcast Pocket! 

Sannelig er en forfatter med på ferden, som stikker hodet inn i og ut av historien, som finansiert av studielån skrev og skrev i studentbyen, først med manuell skrivemaskin, så elektrisk, og så på datamaskin. 

Forfatteren får til sist ferdig en stor roman, men lanseres tragisk nok i det tvillingtårnene på Manhattan treffes av to fly. 
Det er lite fristende å røpe for mye fra denne leseropplevelsen. 

For Saabye Christensens leserskare er her et vell av kjente elementer, en fysisk skavank: 
Jokum er så høy og mager at han en gang måtte løses ut av sin egen floke av bein og armer. 
Her er en motorsykkel med sidevogn. 
Her er små gjenstander med stor kraft: 
Jokums magnet som følger med verden over. 
Her er velkjente gater og et ryddig hjem på Skillebekk, to sett foreldre som tegnes med finesse, en oslokoloritt av sobert merke. 

En gang i Kirkeveien, vis á vis Prestenes kirke, møter Jokum en liten gutt med krøllete hår som heter Barnum. 
Damen i kiosken ser på de to og sier: 
«Jeg tror nesten dere to kunne blitt bestevenner». 

Velkommen til en roman med magnetisk snert. 
