Bokanmeldelse:Politi-thriller 

Dette er ikke Eirik Jensens forsvarstale, men et engasjert og svært velskrevet innlegg i samfunnsdebatten. 

Eirik Jensen: 
«På innsiden» 

Uslepen politimann forteller historien om sitt yrkesliv. 

Sakprosa 281 sider 

399 kr. Kagge 

Blant lovens håndhevere i dagens Norge, er det få som har opplevd så mye dramatikk som den korrupsjons- og narkotikasiktede polititoppen Eirik Jensen. 
I denne boken, som han gjorde en avtale med Kagge forlag om å skrive før han ble siktet, forteller han åpent og utførlig om et etterforskningsliv helt utenom det vanlige. 

Jensen har arbeidet i førstelinje i en rekke pionerprosjekter for å slå ned på gjengkriminalitet, og det virker som om han har et naturtalent for å gli inn i miljøene. 
Spesielt den utstrakte bruken av informanter skal ha vært hans varemerke. 

Ni tiendedeler av dette delvis selvbiografiske verket beveger seg rundt krysningspunktet mellom Jensen som person, og hans filosofi over hvordan godt politiarbeid bør utføres. 
Han vil fremme det han kaller en «dialogmodell», hvor politiet i større grad må forlate skrivebordene og gå ut i gatene for å skjønne hva som foregår. 
De må ha kontakt med og sette seg i respekt i miljøene, samt tenke kreativt og uortodokst på jakt etter de mest effektive løsningene. 

Helst ønsker Jensen seg den gamle lensmannen tilbake, en autoritetsperson som har direkte kontakt med befolkningen i sitt nærmiljø, inkludert oversikt over de kriminelle elementene. 

Kun i den siste tiendedelen av boken dveler Jensen ved siktelsen, som han både stiller seg uforstående til, og beskylder en tidligere informant for å ha orkestrert. 
Lesere som har fulgt medias dekning av saken blir ikke særlig klokere av dette, men det er heller ikke så viktig. 

For Jensen har levert varene – et kraftfullt og saklig oppgjør med byråkratiseringen av politiet, som mange hans kolleger nok vil nikke gjenkjennende til. 

Boken er skrevet i samarbeid med Thomas Winje Øijord, og det er fristende å gjette at æren for at dette verket er så velskrevet først og fremst går til ham. 
Teksten har nerve og flyt allerede fra første side, med et korthugget og effektivt språk som står like godt til den røffe hovedpersonen som til det upolerte budskapet. 

STEN INGE JØRGENSEN 
