Svulstig om krigen på sørlandsbygda
Skjøtene synes for godt i Gaute Heivolls lappeteppe. 

Gaute Heivoll har alltid fortalt historier som peker utover. 
Der mange samtidsforfattere skriver tett på seg selv og sin livssituasjon, skriver Heivoll personlig på en helt annen måte: 
Med utgangspunkt i det lokale forteller Finslands store sønn historier fra hjembygda. 
Han har en prisverdig evne til å finne gode synsvinkler og vilje til å formidle hjemstedets definerende øyeblikk. 

Dessverre er ikke resultatene alltid like gode. 
Særlig ikke i hans nye roman, som handler om andre verdenskrig i Finsland, et av stedene i landet der NS fikk best feste. 

Vi møter den unge gutten Andreas, som viser seg for å ha et sterkt musikalsk talent. 
Musikken strømmer ustanselig gjennom ham, og han begynner i ung alder å spille i gudstjenestene i kirken. 
Parallelt gjør krigen og tyskerne sitt inntog i bygda. 

Likevel blir Andreas aldri en ordentlig hovedperson i boka. 
I stedet har Heivoll valgt seg et tydelig grep, der bygda selv står i sentrum. 
Det kunne blitt originalt, men mislykkes imidlertid da man aldri fester seg ved noen av karakterene. 
Man blir ikke ordentlig kjent med dem, i stedet haster det videre til neste familie. 
Hver gang man prøver å sette seg, faller man bare mellom stolene. 

Boka har to hovedspor, der det ene handler om hvordan krigen fór gjennom bygda og herjet med innbyggerne, og det andre om musikken som det bestandige. 
Men i stedet for å flettes sammen, føres de parallelt, og møtes aldri på noe meningsfylt vis. 

Musikken i Andreas og NS i bygda fremstår tidvis som en kamp mellom det gode og det onde, men motsetningen faller litt sammen. 
Heivoll vil så veldig gjerne formidle hva musikk kan gjøre med menneskes indre, men det blir til syvende og sist for svulstig og intetsigende. 
Løftet om musikkens forsonende kraft fremstår mest naivt og hult. 

Gjennom små portretter og innblikk i de ulike familienes liv forsøker Heivoll å vise hvorfor det gikk som det gikk i Finsland. 
I stedet får vi et lappeteppe, der skjøtene syns og innsikten uteblir. 
