Konsertanmeldelse:Charlotte Dos Santos, Øyafestivalen 

En dose solskinn i pissregn fra Norges første skikkelige soulstjerne. 

KONSERT: 
Charlotte Dos Santos 

STED: 
Tøyenparken, Oslo 

PUBLIKUM: ca. 700 

Regnet spretter i rikosjett på det splitter nye regntøyet minst halvparten av de 700 fuktige hodene som står foran scenen har kjøpt på vei til festivalen. 
De har kjempet seg gjennom gjørme, kø og et fossefall som dreper telefonen din før du rekker å si «hashtag ØYAAA». 

Likevel står de der og smiler. 

Det er få våpen som går sterkere til angrep mot værgudenes vrede enn varm, psykedelisk souljazz. 
Sjangerlegenden Roy Ayers har nettopp avsluttet settet sitt – og på naboscenen står kvinnen som beviser at hans ettermæle er i gode hender. 

Det er nesten like sjokkerende hver gang Charlotte Dos Santos prater norsk mellom låtene sine. 

Vi har ikke akkurat vært bortskjemte med soultalent her til lands. 
Det har definitivt vært aspirerende håp, som Noora Noor, Sofian og A Band Called Oh. 
Men oftere har lysten til å lage soul vært sterkere enn selve resultatet. 

Foran sølepytten tidligere kjent som Tøyenparken, viser Dos Santos at hun er vår første vaskeekte soulstjerne. 
Hennes fjærlette røst bærer den samme forelskelsesrusen som Jill Scott på sitt beste og Minnie Riperton på sitt kjødeligste. 

Bandet hennes er som rett ut av Blue Notes glansdager. 
Om man lukker øynene, transporterer Billy Cobham-vibbene deg til varmere trakter. 

Jazz, både med afrocubansk, soul og pyskedelisk som vekslende prefikser, kriger mot møkkaværet. 
Den seige, sensuelle bassen og strålene av skeive synther svøper Dos Santos’ uanstrengte vokal, med «Move On» og «Cleo» som høydepunktene. 

Spesielt i sistnevnte, når hun tvister vokalen i melisma som en annen indisk sangfugl glemmer man behovet for å skifte sokker. 

I dag var dette nøyaktig det Øya trengte. 

SANDEEP SINGH 
