En karusell av dårlig motiverte hendelser
Det er et anslag i denne Varg Veum-filmen som lover godt. 
Så går det raskt nedoverbakke til en aldeles forvirrende krimgåteløsning, kranset av mye dårlig birollespill. 

Privatetterforsker Varg Veum har lagt et engasjement i barnevernet bak seg og gått over i en rolig jobb som lærer. 
Men fortiden innhenter ham – «Kniven» kommer ut etter seks år i fengsel, dømt for drapet på en tenåringsjente som Veum prøvde å hjelpe gjennom barnevernet. 

Men var det nå slik det gikk til den gang? 
I en bok han har skrevet i fengselet, påstår «Kniven» at han er uskyldig dømt. 
Nå er han full av hevnlyst og vil presse Veum til å finne sannheten. 

Så langt alt vel. 
Men danske Nikolaj Lie Kaas framstiller «Kniven» som så usympatisk og unyansert at det er vondt å tro at et pikebarn kan la seg lokke av ham. 

Den påståtte pedosex-scenen som Dagbladet har skiltet med på forsiden, er slett ikke det den utgis for å være (men det solgte vel noen ekstra aviser?). 
En sørgende far spilles så hulkende at det er pinlig, en sørgende mor er så kald at det ikke står til troende. 

Så farer Veum rundt for å framskaffe bevis, først på parti med politietterforsker Hamre (Bjørn Floberg), så slett ikke. 
Men herlighet, det er blitt noe stereotypt over dialogen mellom de to som ikke lenger interesserer. 

Mot slutten lar manusforfatter Thomas Moldestad og regissør Stefan Faldbakken karusellen av hendelser svive så fort rundt at man ikke klarer å holde seg fast og forstå hva som skjer. 

Hvordan visste den hulkende tenåringsjentas far at han i raseri kan kjøre Veum ned på landeveien, da Varg jo kommer helt tilfeldig i en stjålet bil? 
Komplett ubegripelig. 

Krimløsningen som presenteres, formidles i et skyhøyt tempo som gjør at man bare fatter halvparten. 
Og hvorfor er den skyldige plutselig villig til å fortelle absolutt alt? 
Hvorfor lar en annen tenåringsjente seg redde av Veums drastiske forsøk på russisk rulett? 

Slik skjemmes «Skriften på veggen» av at det dynges på med ytre dramatikk som skal skjule mangelen på god motivasjon for personenes oppførsel. 

Men vi er da ikke dumme heller. 
God krim skal utfordre tanken, ikke bare fare av sted med slag og spark og en kule i pannen. 
