«Ex Machina:»Sofistikert og elegant om kunstig intelligens 

Skremmende god lek med psyken 

Det at Ex Machina er filmet rundt landskapshotellet Juvet i Valldal på Sunnmøre, er lang ifra det mest spennende med filmen. 
Men det vakre landskapet er med på å understreke kontrastene mellom det ekte og det kunstige, naturen og det menneskeskapte. 
Og da er vi med ett inne på filmens essens. 

Koderen Caleb (Domhnall Gleeson) vinner lotteriet på jobben. 
Han blir fraktet til et øde sted for å møte selskapets gründer Nathan (Oscar Isaac), en blanding mellom gal vitenskapsmann og Bill Gates. 
Her møter han også Ava (Alicia Vikander), en robot innelåst bak skuddsikkert glass. 
Caleb blir bedt om å gjennomføre en turingtest for å sjekke om Ava kan utøve intelligent adferd. 

Klok og oppfinnsom 

Kunstig intelligens har vært utforsket i en rekke filmer, fra den temperamentsfulle HAL i 2001 til androidene i Ridley Scotts Blade Runner som er redd for å dø, til drapsmaskinene i Terminator. 
Tema i Ex Machina er ikke nytt, men sjelden har det blitt behandlet så seriøst, underfundig og tankevekkende som i Alex Garlands film. 

I et tenkt møte med en kunstig intelligens skapt av oss mennesker, er det første spørsmål vi ofte stiller hvordan vi vil reagere. 
Hva er det egentlig som skiller et ekte menneske fra en menneskelig robot? 
Har vi tatt steget opp til det guddommelige og blitt Promethevs? 

Det mest interessante spørsmålet er ikke vår reaksjon, men tankene og følelsene til det vi har skapt. 
Hva vil de, vil de like eller hate oss, kan de elske? 
Garland går uredd inn i denne vanskelige materien med kløkt og oppfinnsomhet. 

Lek med kjønn 

Filmen er et dirrende kammerspill med glitrende spill, spesielt fra Vikander. 
Ava er en elegant blanding av Vikanders egen kropp og mimikk og CGI. 
Hun spiller så godt at det er skremmende hvordan skillet mellom det kunstige og det ekte forsvinner. 

Ex Machina er også en skremmende lek med psyken – både Calebs og publikums. 
I møte med en helt ny skapning er det ikke godt å si hvem som egentlig manipulerer hvem. 

Garland utfordrer også kjønnsbegrepet. 
Er en maskin en hun, han eller det? 
Er Ava et bilde på skaperens sjåvinistiske behov? 
For spørsmålet er ikke om vi kan elske en maskin, men om den kan elske oss. 
Ex Machina later ikke som den har alle svarene, men den stiller spørsmål som får deg til å tenke. 
Dette er en elegant, sofistikert og intelligent science fiction-film uten en eneste eksplosjon. 
