Bokanmeldelse:Maria Kjos Fonn: 
«Kinderwhore» 

Mange har skrevet godt om at det er forjævlig å være ung. 
Men få har gjort det bedre enn Maria Kjos Fonn. 

Vi har alle kjent eller visst om en som Charlotte i oppveksten. 
Barn som går for lut og kaldt vann, forsømmes og fordømmes, og av en eller annen grunn går under radaren til dem som burde sett og visst, hjulpet og gjort noe. 
Kanskje det er derfor det gjør så vondt. 

I «Kinderwhore» blir vi kjent med Charlotte (7), som vokser opp i en leilighet sammen med moren. 
Der stopper de fleste likheter med en normal barndom. 

Sjekk: 
12 bøker å glede seg til i høst! 

Moren til Charlotte spiser piller som om de var drops, og sover bort dagene og livet. 
Hun spiser ikke, vasker ikke leiligheten og står ikke opp, for man blir jo uansett sulten igjen etter noen timer, leiligheten blir skitten etter en dag, og hun skal jo snart tilbake til den senga. 

Forbildet hennes er rockestjernen Courtney Love, enken etter Nirvana-vokalist Kurt Cobain. 
Absolutt et av de dårligere forbildene en arbeidsledig og rusavhengig alenemor kan ha. 

Av og til for sjelden, og av og til for ofte, tar moren med seg kjærester hjem. 
En av dem er snill, den neste slem. 
Den siste utsetter Charlotte for grusomme overgrep, og for å døyve smerten får hun smaken på morens piller. 
Moren ligger i senga og røyker, og vet eller vet ikke hva som foregår i naboværelset. 
Charlotte er 12. 
Derfra går det meste galt. 

Charlotte skulker, mobber og plager andre. 
Hun knuller, drikker og ruser seg. 
Hun ser på hard-porno og prostituerer seg. 
Tenårene blir en intens turnè av sex, drugs og rock 'n' roll, men så er det egentlig ikke sex, for Charlotte er et barn, og det er aldri nytelse, kun smerte. 
Hun er «jævla sint og inni helvetes ensom», og etter et selvmordsforsøk med morens piller havner hun i psykiatrien og barnevernets omsorg. 
Heldigvis. 
Men skjer det noen barndomsår for sent? 

Er det mulig å lande noenlunde på beina etter en så traumatisk oppvekst, eller er man dømt til å gå under? 
Det er umulig å ikke tenke på de man husker fra egen oppvekst. 
Hva gjør at noen forblir i et endeløst jag etter å stilne smerten med rus og selvdestruktivitet, mens andre klarer seg, og til og med finner lykke i et hverdagsliv? 
Det utforsker forfatter Maria Kjos Fonn på sjeldent godt vis. 

For «Kinderwhore» er en sterk roman som kommer til å sitte i kroppen lenge. 

Mørket kjenner vi igjen fra forfatterens novellesamling 
«Dette har jeg aldri fortalt til noen». 
Ellers går tankene til Judes selvforakt i «Et lite liv», Christiane F i klassikeren «Å være ung er for jævlig» og Cat Marnells «How to murder your life». 

Den flash fiction-aktige formen flyter svært godt. 
Av og til får vi servert små glimt på tre linjer, andre ganger en vakker observasjon på ti. 
På neste side venter kanskje en kort scene eller et lengre fragment. 
Det hele er elegant og stilsikkert sydd sammen. 

Det er bare å glede seg til Fonns neste bok. 
Vier hun bi-karakterene sine litt mer tid og omsorg, kommer hun nok til å få se sekseren på terningen. 
For her har vi med et usedvanlig dyktig fortellertalent å gjøre. 

Anmeldt av: 
Trine Saugestad Hatlen. 
