Når klassisk musikk overgår alt
Festaften med Norsk Komponistforening på Ultima-festivalen 

Oslo-Filharmonien, Christian Eggen og Lars Erik ter Jung, dirigent, Elise Båtnes. fiolin, Ellen Ugelvik, klaver, Juniororkesteret fra Barratt Due Musikkinstitutt Kunstnerisk leder: 
Soon-Mi Chung Barratt-Due 

Sentralen, Oslo 

Den klassiske musikken er inne i en brytningstid. 
Er det viktigst å framføre gårsdagens mesterverk, eller er det plass for nålevende komponister? 
Personer som i mange år satt i musikklivets nøkkelposisjoner og bestemte hva som er verdt å fremføre, er ikke blant oss lenger. 
Vi er derfor inne i en tid hvor den klassiske musikken må defineres på nytt. 

100 års-jubileet til Norsk Komponistforening bidrar sterkt til å vise vår historiske arv, men samtidig se på alt som er komponert med nye og friske øyne. 
Teknologi, konsumering og distribusjon av musikk er i våre dager radikalt endret, og utøvere og lyttere er mye mer «cross-over» i sin musikksmak enn før. 
Led Zeppelin og Bruce Springsteen er for mange like relevante som Mozart og Brahms. 
Komponistforeningen skal ikke bare dyrke gamle bravader, men må se framover og vise at de er en viktig kulturell stemme i Norge. 
Den utfordringen tror jeg de er klar over. 

Ultima-festivalen hadde på arrangementet i Sentralen fredag kveld samlet noen av de beste norske utøverne med Oslo-Filharmonien som basis. 
Konsertens første del hentet fram verk fra komponistforeningens tidligere epoker. 
Mange husker Maj Sønstevold (1917-1996) som komponist for film, teater og radio-hørespill, ofte i samarbeid med sin mann Gunnar. 
Hun har også laget verk av høy kvalitet for andre besetninger. 
«Festovertyre» er tonal sprudlende og konsis med et dirrende forløp, men ikke enkel å spille. 
Det er hørbart at komponisten mestrer mange sjangre, og hun briljerer med varme strykerklanger og lekne blåsere som spenstige kontraster. 
Maj Sønstevold er en av flere kvinnelige komponister som bør spilles mer. 
Fordi det er virkelig god musikk. 

Arvid Kleven (1899-1929) var solofløytist i Filharmonisk Selskaps Orkester (senere Oslo-Filharmonien), men døde bare 30 år gammel. 
Komposisjonene hans er påvirket av impresjonisme og andre nye strømninger fra 1920-årenes Europa. 
Dette var ikke uproblematisk i Norge dengang, og Kleven opplevde kritikerslakt. 
Tonediktet «Lotusland» er skrevet under et opphold i Paris i 1922, og er faktisk en fascinerende komposisjon. 
Muligens noe naiv til tider og litt langtekkelig slutt, men likefullt med en musikalsk kraft som sprenger på og gjør inntrykk. 

Fiolinkonserten til Fartein Valen (1887–1952) er en søyle i vår musikalske kulturarv. 
Verket ble urframført i 1947 av Ernst Glaser i Oslo, og året etter ble fiolinkonserten en sensasjon på den internasjonale festivalen for samtidsmusikk i Amsterdam. 
Siden har fiolinister som Camilla Wicks, Yehudi Menuhin og Arve Tellefsen fremført verket mange ganger. 
Fartein Valen er en banebrytende komponist som nå verdsettes mer og mer, også internasjonalt. 
Elise Båtnes tolket solistpartiet med stort klanglig spekter og strålende legatospill. 
Dette fanget musikkens sorgtunge emosjoner (konserten er skrevet til minne om en nær slektning av komponisten som døde bare 16 år gammel). 
Oslo-Filharmonien ledet av Christian Eggen leverte et formidabelt akkompagnement der særlig blåserne imponerte med eminent spill. 
Bach-koralen «Jesus er mitt håp og trøst» åpenbarer seg helt mot slutten, og vi forstår at Valen er en komponist av virkelig stort format. 

Jan Erik Mikalsen er en av våre mest spennende unge komponister som briljerer med sterk uttrykkskraft og spenstig instrumentering for både ensembler og orkestre. 
Hans nye klaverkonsert «Just for you» skuffet ikke. 
Opplevelsen som lytter minner om en heftig veksling mellom svære vulkanutbrudd og varme Sørlandssomre. 
Du vet aldri hva som kommer, og nettopp Mikalsens musikalske dramaturgi er fremragende. 
Eneste ankepunkt er at med så mye action hele tiden, kan lengselen etter helt enkle strukturer gjøre seg gjeldende. 
Ellen Ugelvik håndterte solistpartiet med stor klanglig og musikalsk teft, mens Lars Erik ter Jung dirigerte med innlevelse og presisjon. 

Juniororkesteret fra Barratt Due Musikkinstitutt består av noen av landets beste unge strykere og bidro med hele tre uroppførelser. 
Nils Henrik Asheims «In short» var breddfull av rytmisk snert og kraft, mens Henrik Hellstenius sitt verk «Up and away» på virkningsfullt vis skapte bilder av fart og energi. 
Peder Barratt-Due er ikke gamle karen, men viser betydelige anlegg som komponist. 
Verket «A new Train of Thought» er konsist og poengtert, og komponisten lager en musikalsk fortelling som føles personlig opplevd og ikke konstruert eller kopiert. 
Peder Barratt-Due har en stor naturlighet i hvordan musikkens fraser og budskap legges ut. 
Dette er en komponist med substans, og med ytterligere modning og erfaring ser jeg frem til fortsettelsen. 

Sentralen fungerer bra som konsertsted med akseptabel akustikk og publikum tett innpå musikerne på podiet. 
Slikt skaper inspirasjon. 
Dette var et virkelig meningsfullt konsept som høstet stort bifall fra publikum. 
Norske komponister duger. 
