Heseblesende monsterfilm
Etter at vampyrdattera har giftet seg med et menneske, er problemet: 
Kan barnet de får, bli et skikkelig monster? 

Den første "Hotell Transylvania"-filmen ble anmeldt av min kollega Arild Abrahamsen som skildret den unge mannen som vampyrdattera Mavis forelsker seg i, slik: 
"Så kommer det en plagsom menneskegutt på besøk, og han sier så mye «kult, altså» at man tar seg i å lengte etter et langvarig Kapittel-arrangement om buddhistiske eskimoer med lesevansker eller onsdagsforedraget «Ivar Aasens mor i ord og gjerning». 

Vel talt. 
Også jeg kjente på lengselen etter noen minutter med ro mens pappa vampyr, Drac, skravler i vei. 
Han tolkes av en slitsom, norsk stemme med liksom-rumensk aksent. 

Det Drac er intenst opptatt av, er om det er noe tak i lille Dennis, avkommet til vampyrdattera og menneskegutten. 
Slik blir filmens første del en dragkamp mellom en utagerende morfar som vil forvandle 4-åringen til flaggermus med hoggtenner, og en overbeskyttende småbarnsmor som ikke tror guttungen er moden for slike øvelser ennå. 

Så følger uendelig med forviklinger der far og datter kjemper om småguttens identitet, etter hvert godt assistert av barnets oldefar som vil ete opp ungen hvis han får vite at han er av menneskeblod. 
Dennis selv er en herlig rødtopp, godt tolket av en norsk stemme. 
Elleville påfunn 

Regissør Genndy Tartakovskij har alliert seg med animatører som rister elleville påfunn ut av idékisten sin. 
Skjeletter, dauinger, varulver og annet pakk blir akkurat passe skremmende, men også riktig komiske for målgruppen, barn fra 6 år og oppover. 

Voksne i følge, derimot, kan gripe seg i å lengte etter å høre om buddhistiske eskimoer og Ivar Aasens mor i Sølvbergets øvre etasjer. 
