Frysninger som bestilt
«Insidious 2» er godt håndverk, på visse områder. 

FILM: 
Jeg misliker eksperter. 
Folk som er så uheldige å bli hjemsøkt av de døde, bør klare seg selv. 
Det blir bedre film av slikt, bare se på «Insidious» (2011), der trebarnsmor Renai (Rose Byrne) merker at ondskapen kommer snikende. 
Familien har flyttet inn i et gammelt trehus (hva ellers) og dørene åpner seg på egen hånd. 
«Noe» skjuler seg på mørkeloftet. 
Den ene sønnen utsettes for en ulykke. 
Uhyggen stiger. 
Helt til ekspertene dukker opp, med sine spøkelsesdetektorer og spesielle evner. 

Australske James Wan tilhører den nye typen darling i Hollywood. 
Han lager film på minimalt budsjett og tjener inn pallevis med dollar. 
Den første «Insidious» kostet halvannen million dollar og har spilt inn 97. 
Her hjemme gikk den rett på dvd, merkelig nok. 
På oppfølgeren har budsjettet steget til 5 millioner dollar. 
Jeg liker måteholdet. 
Det samme kan ikke sies om effektene. 

Felles frykt 

Etter mange år som ansvarlig for de mindre familievennlige «Saw»-filmene, gikk Wan over til å filme hjemsøkte hus med «Insidious» og denne sommerens pengemaskin, «The Conjuring». 
Det er ikke en forutsetning, men hvis du vil ha maksimal glede av oppfølgeren, bør du se «Insidious» først. 
«Insidious 2» maler videre på ulike aspekter ved vår allmennmenneskelige frykt. 
Frykten for sinnslidelser, hos en selv og ens nærmeste. 
Frykten for hva som kan skje med våre barn. 
Disse filmene går ikke bra på kino fordi folk flest tror på spøkelser. 
De liksminkete skapningene er symboler, de representerer farer som vi vet finnes. 

Innviklet 

Filmenes styrke er at James Wan vet hvordan han skal gi oss frysninger. 
En annen styrke er kompetente skuespillere, spesielt Rose Byrne. 
Framkallingen av grøss er så dyktig utført at de fungerer nærmest uavhengig av den latterlig innviklete historien som farter fram og tilbake mellom samtid, 1986 og dødsriket. 
Det kan virke som om en seriøs story er unødvendig, så lenge dører smeller, de døde har fine kjoler og man kan pøse på med et arsenal av skarpe og dissonante lyder. 
