Grant-Lee Phillips:Verden er satt i revers 

Det begynner å bli mange plater om USA under Trump. 

Grant-Lee Phillips: 
"Widdershins" (Yep Roc/Border) 

En plate inspirert av de tingene som plager deg i sene timer, sier Grant-Lee Phillips. 
Presidenten. 
Våpenlobbyen. 
Faren for atomkrig. 
Han er neppe alene om å plages med slike tanker. 
Samtidig er han ikke av den typen som roper høyt, heller ikke på de 13 kuttene her. 

Det betyr ikke at han ikke er slagferdig. 
Det akustiske ekstrakuttet "Russian doll" er det hittil syrligste som er sunget om Trump. 
Tittelen spinner på de russiske tredokkene som du åpner opp, for stadig å finne ny dokke gjemt inni. 
Jo mer du leter, jo mer finner du. 

Phillips synger om en president som ligger våken om natten: 
Someone funny made a joke of you, gonna have to set them right. 
Kreml-forbindelsen og twitringen er særegent for Trump, men verset om en upopulær president kunne like godt vært om Johnson eller Nixon. 
Arven etter Guthire, Seeger og Ochs lever videre: 

How you gonna wear your crown 

Can't stand in the middle of Times Square now 

unless you bring the Army 'round 

Han legger heller ikke fingrene imellom i "King of catastrophes": 

So when I hear of fascism 

I wouldn’t put it past him 

Jeg har lest for mange bøker nå til å kunne ignorere varslene om hvordan det kan gå med verden, synger Phillips. 
Løsningen er å bruke hodet. 

Skulle du være av en oppfatning, går det fortsatt an å sette pris på ham. 
Du kan i det minste bruke én del av hodet: hørselen. 
Han skriver fine melodier og framfører sangene bra. 

Phillips åpner med friske "Walk in circles", om at det bedre å gå i sirkel med heksene enn baklengs med dem som bestemmer. 
Han fortsetter med flotte "Unruly mobs" krydret med strykere og en skurrende gitar. 
At den berører en blodig revolusjon får så være. 

Nevnte "King of catastrophes" er flott. 
Den ligger ikke så langt unna Beatles, og i likhet med de beste Phillips-sangene inneholder den et overflødighetshorn av gode partier. 

"Something's gotta give" er blant albumets hardeste, men ikke tyngre enn at du har biter hentet fra 50-tallet. 
Han holder koken på "Scared stiff", før den akustiske gitaren hentes fram "Miss Betsy", en søt sang om barnearbeid. 
Kassegitaren brukes i "The wilderness" også, men her slippes ulvene løs i et samfunn i oppløsning. 

"Another, another, then boom" er myk og melodiøs, selv om teksten er langt fra like oppløftende. 
"Totally you gunslinger" ble valgt som singelkutt, et forsøk på å mikse Roy Orbison med The Smiths. 

"History has their number" har en nydelig melodi, mens "Great acceleration" og "Liberation" er av det mørkere slaget. 

Albumet ble spilt inn i løpet av fire dager. 
Jerry Roe spiller trommer, og Lex Price er bassist. 
Gitar og keyboard tar Phillips seg av selv. 
Det er noen år siden han ledet Grant Lee Buffalo, men han trives fortsatt i trioformatet. 

Tittelen "Widdershins" betyr å gå baklengs, mot klokka. 
Og som et foruroligende apropos til dette: 
Mens Phillips forberedte utgivelsen, kom nyttårstalen til FNs generalsekretær Antonio Guterres, der han uttalte at verden virker å ha gått i revers. 

Alarmen lyser rødt, men Phillips forsøker å se ting i et langt perspektiv. 
Verden har gått gjennom mye før. 

Beste spor: 
"Unruly mobs", "King of catastrophes", "History has their number", "Russian doll". 
