Plateanmeldelse:Bow To Each Other - «The Urge Drums» 

Et norsk-kanadisk jentepar produsert av Susanne Sundfør står for årets første store hjemlige albumhøydepunkt. 

ALBUM: 
POP Bow To Each Other «The Urge Drums» (Jansen/Musikkoperatørene) (Slippes 24. januar) «Låttekstene kretser ofte rundt religion og seksualitet. 
Megan og Gunhild er et ektepar som begge har vokst opp i religiøse familier, og har opplevd det å stå frem som homofil på godt og vondt». 

Enkelte presseskriv er ivrigere på innsalg enn andre. 
I denne duoens tilfelle er det, som man kan se, rikelig tabloidmat å forsyne seg av. 
Men her og nå nøyer vi oss med å konstatere at Bow To Each Other omsetter sine erfaringer til ypperlig musikk. 

Platen er, som påpekt på omslaget, produsert av Susanne Sundfør. 
Hun har også benyttet duoen som oppvarmingsband, og det er kort avstand fra den mørke, eteriske stemningen på Sundførs siste to plater, til det som serveres her. 

Men Bow To Each Other er en enklere pille å svelge. 
Uttrykket deres er mindre frenetisk, med rundere kanter og åpnere armer. 
«The Urge Drums» er imidlertid ikke en plate som vegrer seg for dyp grunn. 
Det er et ulmende, stille mørke over den. 

«Darling» er kanskje det beste eksemplet på duoens kombinasjon av bittersøt melodi, sønderknust lyrikk, hjertesnurpende harmonier og praktfull, frossen synthlyd. 

Begge Bow-jentene har studert ved Paul McCartneys musikkskole LIPA. 
De fulgte åpenbart godt med i timen; det er en akademisk presisjon i låtskriving og arrangementer her. 

Dette er kunstferdig synthpop. 
Av norske referanser noterer vi både Bel Canto og Röyksopp; miksen av syntetisk kulde og sjelelig varme er lett gjenkjennelig. 

De har også adoptert mye av indiegiganten 4ADs estetikk, mens introen på «Norway» skriker «Twin Peaks» lang vei. 
Hørt det før? 
Jo da, det er velkjente toner, lyder og ideer, dette, men både tekster og låtmateriale er så forseggjorte, jentenes vokal så gripende, at de fremstår som et viktig tilskudd. 

Overrasker gjør de også. 
«Darkness» høres for eksempel ut som om First Aid Kit har forvillet seg inn i et kraftverk, hvor de kjapt gjør seg stuevarme. 

Herligheten gis ut av det stadig mer imponerende plateselskapet Jansen, som også har sørget for å gi albumet den flotteste fargede vinylen jeg noen gang har sett. 

Uansett format er det en gripende forestilling, dette. 

BESTE LÅT: 
«Darling» 
