Kvinneportretter og politikk i poetisk språk
Regi: 
Shirin Neshat 

Manus: Shirin Neshat, Shoja Azari etter Shahrnush Parsipurs roman 

Skuespillere: 
Pegah Ferydoni, Arita Shahrzad, Shabnam Tolouei, Orsi Tóth 

Musikk: 
Ryuichi Sakamoto 

Sensur: 
15 år 

Denne filmen er produsert i Europa, i en co-produksjon mellom Østerrike, Frankrike og Tyskland. 
Men den er faktisk debutfilmen til den iranske samtidskunstneren Shirin Neshat. 
Hun har utstillinger i gallerier og kunstmuseer verden over, men lever i eksil i både Europa og USA. 
Kunsten hennes fokuserer ofte på kvinneskjebner. 

Hennes film baserer seg på en roman av den kvinnelige, iranske forfatteren Shahrnush Parsipurs roman med samme tittel som filmtittelen. 

Filmen utspiller seg sommeren 1953. 
Det var en avgjørende tid i Iran: den demokratisk valgte statsministeren Mohammad Mossadegh ble styrtet av et statskupp ledet av USA og støttet av Storbritannia. 
Sjahen Mohammad Reza Pahlavi som hadde flyktet fra landet, ble gjeninnsatt. 

Mot denne meget urolige bakgrunnen tegnes fire kvinneportretter. 
Samtidig som disse fire kvinneskjebnene sakte utvikler seg og knyttes sammen, blir også politiske linjer beskrevet, forholdet mann/kvinne, både på det personlige – og rent samfunnsmessig plan, belyses, og det religiøse og kulturelle klimaet skisseres poengtert. 

Formen er klar, balansert, nesten streng, samtidig er både bilder og billedrekker ren poesi. 
Jordfargede, mollstemte, avklarede bilder. 
Og en tenker: 
Iblant må en ty til poesien, den sanne poesien, for virkelig å anskueliggjøre situasjoner, kontrapunkt og symboler. 
Skuespillerne glir sømløst inn i denne billedpoesien. 

En film som høyner ens bevissthet om både mennesker generelt og om en konkret politisk/kulturell situasjon. 

Glimrende, sier denne anmelder. 
Glimrende sa også juryen under fjorårets filmfestival i Venezia, der fikk Shirin Neshat den høyeste utmerkelsen for sitt regiarbeid. 
