Krampaktig eventyrparodi
Det finnes visst ingen grenser for hvordan hollywoodske manusforfattere kan snylte på klassiske eventyr. 
Her kommer en riktig dårlig og støyende variant. 

«Shrek» 1 og 2 var et meta-eventyrlig overflødighetshorn og parodierte Disney-idyllen godt. 
Men i tredje film virket ideene oppbrukte. 
Før jul fikk vi «Eventyr i New York» om prinsessen med romantiske forestillinger, som landet brutalt i den harde virkeligheten. 

Nå er det på'n igjen. 
«Happily n'ever after» skal liksom rokke ved den lykkelige slutten til eventyrklassikerne. 
Dermed får den onde stemora ture fram og hente opp av helvete alle stygge vesener som vil lage bøll. 
Da får ikke Askepott prinsen, må vite, Tornerose våkner aldri mer og Rødhette blir spist av ulven. 

Paul J. Bolger og Yvette Kaplan er dessverre av den sorten regissører som tror at jo mer støy, desto festligere har publikum det. 
Det skrikes og skråles og huies og bråkes, bare for å skjule at handlingen er en tråd som truer med å ryke. 

Blir så ingen lykkelig til slutt? 
Selv ikke parodier på eventyr klarer seg uten å la prinsessen få den hun til slutt vil ha. 
Så det så. 
