Askils rockeverksted
Holm er en tradisjonell rockesnekker. 
Og det høres ut som han bygger rockmuseum. 

||| 
ALBUM: 
«Kem faen er vel Askil Holm», sa Marit Voldsæter i en parodi på Lind/Nilsen/Fuentes/Holm, og svaret på spørsmålet som nok oppsto siden Askil var den eneste i kvartetten uten særpregede stemmebånd, realitybakgrunn eller nevneverdig med hits, er klinkende klart etter å ha hørt tredjeplata til Askil Holm. 

Han er en håndverker, en tradisjonell rockesnekker som vet hvordan man stabler sammen musikk av solide materialer som breie riff, U2-inspirerte åpninger, humoristiske «Heaven Is A Place On Earth»-allusjoner og som diskret flasher historiekunnskaper ved å pakke religionskritikken inn i bluegrass. 

Det er ingen tvil om at Holm er kompetent i rockeverkstedet, men det er likevel ikke uten grunn at håndverkere er ute av mediebildet og truet av permitteringer. 

I musikken som ellers har man flust av enklere og kjappere løsninger tilgjengelig, og det kreves sin innovatør å selge solid rock av gammeldags materiale. 
Her har Holm utviklingspotensial, for tar man et skritt tilbake og ser hva han er laget, er det riktignok et solid hus, men når man i tillegg hører coverversjoner av Prudence innenfra, likner det farlig mye på et rockmuseum. 
