Robert Pattinson er en sann prins
Robert Pattinson er en sann prins, og i dette lidenskapelige kjærlighetsdramaet spiller han uflidd og utfrika så stoler flyr gjennom skolevinduer. 

«Remember me» er klisjéklabbete, men uimotståelig, også fordi nykommeren Emilie de Ravin er det. 
Og til og med Pierce Brosnan. 

Historien er enkel som kafeteria-kaffi, men den tas ut i alle de små hjørnene hvor filmer egentlig blir til. 
Detaljene stemmer. 
Verdens kinogjengere vil egentlig dra av gårde for å se hvordan Robert Pattinson gjør det utenfor «Twilight», og de kommer til å få den overraskelsen de ønsker seg. 
Pattinson er en tøff sallan. 
Som vampyr funket han like høytidelig som 17. mai på krematoriet, men i «Remember me» mestrer den 24-årige briten den opprørske sida si med en elegant og rørende selvfølgelighet som drar historien gjennom også de mest forslitte passasjene. 

Han spiller mot ukjente Emilie de Ravin, som består av 40 prosent Kristen Stewart, 50 prosent ung Jodie Foster og 10 prosent Martha Plimpton («The goonies» 1985 og «Shy people» 1987). 
de Ravin bor sammen med politimann-pappa akkurat som «Twilight»-jenta, hun er tøff som tannstein, men mjuk som mareritt og vonde minner. 
De treffer hverandre på den teite Hollywood-måten med at den friske kameraten ber ham sjekke dama i hjørnet fordi at blablabla. 
Vi sitter nesten hele filmen og venter på at hun skal finne ut, sånn at de kan bli uvenner, og ingen av oss liker det. 

Men TV-regissøren Allen Coulter har draget på følelsesting, og han klarer å pushe konfliktene i filmen så du kjenner det i magen. 
Pattinsons aggressive forhold til korpie-pappa beveger seg på en sprøstekt vulkankant som du blir varm i tærne og eksistensielt nervøs av. 
Konfrontasjonene er adrenalin-heite og uavgjorte. 
Den talentfulle lille søstera som blir mobba på skolen, gir familie-uroene omsorgsorientert dramadybde, og jentepappa og purk Chris Cooper er uberegnelig som uslipt kniv. 

Handlingen foregår i kjente landskaper der ungdom har hvilt sine jeansromper i søvn altfor mange ganger. 
Men kjærligheten og døden knytter nevene og slår uvanlig godt fra seg. 
Filmfolk som har jobbet mye med TV, har en egen fornemmelse for hjertets rot og hjerterøtter. 
De finner dem og klemmer til. 
