Secret Garden:«Winter Poem» 

(Mercury / Universal) 

Vissent og glissent i hagen nå. 

Som nevnt ovenfor er Radka Toneff-albumet «Fairytales» fra 1982 nå kåret til tidenes beste norske album. 
Det finnes et senere Secret Garden-album ved samme navn. 
Enda en Toneff-plate er med på Morgenbladets Topp 100-liste. 
Det kom i 1977 og het «Winter Poem». 
Akkurat som denne nye Secret Garden-platen. 

Dette tittelsammensuriet handler antagelig mest om tilfeldigheter. 
Men det forteller oss også at oppfinnsomhet ikke er Secret Gardens sterke side. 
Noe som understrekes når man hører på deres første album på fire år. 

For dette er pisslunkne greier. 
Det er som en hel elgflokk tuslende ned i solnedgangen. 
Rolf Løvland legger røde plysjtepper med sine tangenter, orkestrene maler pseudoklassiske temaer, Fionnuala Sherry gnikker vage folkemusikalske toner over dem. 
Det oser av duftlys, krystaller og flagrende gevanter. 

Jeg skal ikke påberope meg å være en som lytter mye til new age. 
Likevel låter alt på «Winter Poem» forutsigbart og overfamiliært. 
Da må det være noe som ikke stemmer. 

Instrumentalene er så stillestående at de burde få parkeringsbøter. 
Det er mer tegn til liv i de tre låtene med vokal, selv om «Powered By Nature» aldri blir mer enn et fattigmannsforsøk på å lage en ny «You Raise Me Up». 

Moya Brennan fra Secret Gardens forbilder, irske Clannad, er med på å gjøre «The Dream» til et levelig øyeblikk. 
Men denne duoen trenger nye impulser. 
Spørsmålet er om ikke formelen fungerer for godt kommersielt til at de gidder å gjøre noe med det. 

BESTE LÅT: 
«The Dream» 
