Anmeldelse:Ikke kødd med Unni Lindell 

Her er 19 eksempler på at hun enkelt kunne slått grusomt tilbake. 

ANMELDLSE: 
«Min mor har en saks i ryggen» er en samling krimnoveller, noen nye, noen gamle, noen omskrevne. 

De fleste handler om relasjonen mellom middelaldrende mødre og deres godt voksne barn, medlemmer av middelklassens nedre sjikt, bosatt i grisgrendte strøk eller i fattige bydeler, i hus og leiligheter som har sett bedre dager. 

Groteske og morsomme 

Novellene er groteske, utspekulerte, intrigante og fantasifulle. 
Dessuten er de morsomme. 

Groteske og morsomme 

Alle handler de på en eller annen måte om hevn, og siden samtlige er klekket ut av Unni Lindell, slo det meg at hun antakelig ikke er en person man bør behandle dårlig. 
I så fall er denne samlingen et håndfast bevis på at hun enkelt kunne funnet opp tusen måter å slå tilbake på. 

Årets beste tittel 

«Min mor har en saks i ryggen» er en perfekt tittel. 
Ikke bare er den visuell og temmelig grotesk. 
Den er så alminnelig, den står der som en nøktern konstatering av noe aldeles forferdelig. 
Og det er akkurat det som kjennetegner mange av disse novellene: 
De representerer små glimt inn i helt alminnelige liv som plutselig skakes av noe ekstraordinært og gruoppvekkende. 

For alminneligheten er selvsagt bare tilsynelatende. 
Noe har ligget og ulmet gjennom årene og skapt sinne, forakt og hat i Lindells karakterer. 

De mener selv at de har blitt utsatt for urettferdighet. 
Hatet krever ofre, og her får alle unngjelde: 
Bestemødre og søsken og ekskoner og mødre. 
Men verst går det ut over mennene: late, ignorante ektemenn som aldri har bidratt med noe som helst, og som endelig får som fortjent. 
