1988 var et godt år for indiepop
I 1988 ventet verden fortsatt på Blur og Oasis, men britisk gitarpop vokste seg stadig sterkere. 

Diverse artister: 
"C88" (Cherry Red/Border) 

I 1981 ga "NME" ut en samlekassett med tittelen "C81", en samling med datidens britiske pønk og postpønk hentet fra små plateselskap – såkalte indielabels. 

Fem år senere fulgte musikkmagasinet opp med "C86", denne gang preget av melodiøs gitarpop med røtter i undergrunnen og gjør-det-selv-tankegang. 
Samlingen utløste en bølge av nye band, og indiepopen var kommet for å bli. 
De fleste bandene på den samlingen er nærmest gått i glemmeboken i dag, men Primal Scream og The Wedding Present hadde større ting i vente. 

"C86" ble også brukt som navn på en vesentlig utvidet samling utgitt i 2014, et tilbakeblikk på 1986. 
I fjor kom "C87", en tenkt oppfølger som tok for seg året 1987. 

Nå får vi "C88". 
Vi snakker altså ikke lenger om en presentasjon av fersk musikk, men vender blikket tilbake til 1988 og grupper som satte sine første spor det året. 

Noen slo gjennom og ble salgbare navn, som The Stones Roses, Carter USM, Pale Saints og The Mock Turtles. 
Andre levde sine liv i undergrunnen, som Man From Delmonte, Bridewell Taxis og The Pooh Sticks. 

Sistnevnte var en personlig favoritt fra det året og får æren av å åpne samlingen på 72 låter fordelt på tre cd-er. 
Ikke kassetter, som i de gode, gamle 80-tallsdager. 
Pooh Sticks er representert med singlen "On tape", en bra låt med et flott refreng. 
Swansea-bandet, oppkalt etter pinneleken i Ole Brumm, ble oppløst i 1995, men vendte tilbake i 2010. 

Kutt nummer to er en av de store indiesangene fra 1988, "Elephant stone" med The Stone Roses. 
Riktignok ble den ikke lagt merke til det året, men nådde topp ti med en gjenutgivelse to år senere. 
Da hadde de i mellomtiden gitt ut sitt selvtitulerte debutalbum, av mange betraktet som et av de beste britiske albumene noensinne. 

Suksessen gjorde at Stone Roses ville signere med et større plateselskap, noe som førte til kontrakt-trøbbel og forsinkelser. 
Da de endelig kom med oppfølgeren i 1994, var mye av luften gått ut av ballongen. 
De ble oppløst, men deretter gjenforent i 2011. 
Ryktene sier at de for øyeblikket er i gang med å spille inn album nummer tre. 

Man From Delmonte var et av bandene som forsvant nesten like fort som det ble dannet. 
Når du hører "(Will nobody save) Louise" er det all mulig grunn til å beklage dette, men kvartetten var en fremmed fugl på Manchester-scenen i 1988. 

Nå har du i hvert fall sjansen til å plukke med deg kuttet til din egen mixtape, et fenomen som filmene med "Guardians of the Galaxy" har vært med på å vekke til live. 
I hvert fall kom det nylig et tidlig og svært overraskende julegaveønske fra husets 11-åring: 
En walkman. 

"One summer" med Moss Poles hører med på en sommerkassett, mens "Happy like yesterday" med The Groovy Little Numbers" kan spilles når som helst. 

På den neste cd-en får vi band som dukket opp på "C87", her representert med sanger fra 1988. 
Kitchen Of Distinction, The Vaselines, The House Of Love og Inspiral Carpets er alltid hyggelige å høre, og det finnes mer bra på denne samlingen. 
Mye mer. 
