«En ølsippende kristenliberaler som er tough on God»
«De beste» er en kraftpakke av akkumulerte Eidsvåg-kvaliteter. 

||| 
RETRO: 
Bjørn Eidsvågs enorme suksess inviterer til utømmelig analysevirksomhet. 
Hva er det med ham? 

En ølsippende kristenliberaler som er tough on God. 
En eufemismenes mester som er glad i dele mikrofonen med unge vakre kvinner. 
En lun og morsom buldrebass som gjør seg like bra på «Nytt på nytt» som hos Skavlan etterpå. 
Massiv appell, kvalitet over hele linja. 

Denne doble samleplata er relativt forutsigbar i sitt låtutvalg, men det er også en kraftpakke av akkumulerte Eidsvåg-kvaliteter. 

De tidlige tingene hans framstår i 2009-ører med kresne flinkiskvaliteter. 
Og kanskje var han aller best på 90-tallet, slik sporene fra «På svai» og «Landet lenger bak» antyder. 

Det er blitt to cd-er i ukronologisk rekkefølge som spiller bra - sikkert fornuftig nå oppunder jul. 

Men kan hende artisten Eidsvåg hadde tjent på en annen form for kuratering, for eksempel etter modell av Johnny Cashs «Love»/«God»/«Murder»-trilogi, hvor man kunne tydeliggjort de ulike temperamentene til den konsekvente, evig grublende livsfilosofen. 
