Anmeldelse:Skriver noveller du ønsker aldri skal ta slutt 

Lucia Berlins noveller er praktfulle, på den røffe, skittenrealistiske måten. 

Den beste forfatteren du aldri har hørt om, ble Lucia Berlin kalt da novellesamlingen «Håndbok for vaskedamer. 
Noveller i utvalg» kom ut i USA i fjor. 
Boka - utgitt elleve år etter Berlins død - endte på New York Times liste over 2015s beste. 
Og det er bare å slenge seg med i jubelkoret: 

Berlins rapporter fra bunnen er fengslende lesning. 

Kontraster 

«HVA 
I HELVETE SER DU OPP 
HIT FOR?» 

«ondsinnet og trangsynt og stolt av det» 

Kontraster 

Jenta og bestefaren, en suicidal mor, en søster, noen ektemenn og barn, går igjen i novellene, som alle har et solid innslag av det nitriste. 
Utroskap. 
Dop. 
Alkoholisme. 
Død. 
Men mørket balanseres alltid opp mot det komiske, vakre og kjærlige, før historien avsluttes med en setning som rommer novellens essens og emosjonelle poeng. 

Det er kvinnenes verden som skildres når Berlin lar scenene bre seg ut. 
En kvinne møter en gammel indianer på et vaskeri, en søster følger en søsters død, en forfyllet mor sender sønnene på skolen. 
Og, i tittelnovellen; en vaskedame ramser opp kjennetegn ved yrket, som nasking: 
«Jeg stjeler i grunnen bare sovepiller, sparer til tøffere tider.» 

Begredelig 

Begredelig 

«Mora di og mora mi begynte å drikke og krangle med det samme. 
Mamma klatret opp på taket og nekter å komme ned. 
Mora di kuttet pulsåren.» 
«Å, herregud.» 
«Ja, det var ikke så alvorlig, altså. 
Hun skrev et selvmordsbrev der det står at du alltid har ødelagt livet hennes. 
Hun undertegnet med Bloody Mary!» 

Atmosfære 

Atmosfære 

«Håndbok for vaskedamer» speiler forfatterens omflakkende familieliv der alkohol spilte en stor rolle. 
Mange livsfaser, landskap og lukter får plass: 
Novellene er livet sett fra et vaskeri i New Mexico («Røyk og chili og øl»), fra ørkenlandskapet i El Paso («Caliche, salvie og svovel»), eller bare fra et kjøkkenbord ut mot et lønnetre fullt av kråker. 

Tross all menneskelig skrøpelighet og ensomhet er det en varme og fellesskapsfølelse i novellene, og leseren ønsker lite annet enn å forbli i Berlins univers, at historiene skal vare og vare. 
