Sigrid på OverOslo:Et solglimt 

Sigrid skapte varme blant turkledde tilskuere på OverOslo ondag kveld. 

Men en serie av singler og EP-er har unge Sigrid fra første stund blitt betegnet som Norges nye pophåp. 
Når man hører musikken, er det åpenbart hvorfor. 

Ålesund-jenta har en tilstedeværelse i musikken som stikker seg ut. 
Sommeren går naturlig nok med til ymse festivaloppdrag, og onsdag kveld inntok hun hovedscenen på idylliske OverOslo-festivalen. 

Backingbandet, bestående av trommer, synth, gitar og korist, dannet en mørkkledd halvsirkel bak hovedpersonen, som stormet energisk ut på scenen til sedvanlig applaus og jubel. 

De åpnet med den mindre kjente låten «Haunted». 
En fin forrett, selv om den ikke skiller seg nevneverdig ut fra Sigrids nåværende katalog. 
Hun grep uansett publikum fra første note med sitt karakteristiske scenenærvær. 

Seigt og deilig 

«Plot twist» kom som tredje låt og økte stemningen. 
Sigrid og kompani holdt det fremdeles noenlunde rolig, men hygget seg åpenbart i de vakre naturomgivelsene. 

Man kunne nesten skimte solen gjennom skydekket. 
Det var litt kjølig, men musikken skapte varme. 

Det passet fint til «Raw», som neste låt ut. 
I settingen ble den seig og deilig, og den fikk tilskuerne til å vugge rytmisk. 
Det skadet heller ikke at lyden var god til å være på en utekonsert. 

Tosidig scenepersonlighet 

Sigrid er en karismatisk artist. 
På scenen veksler hun mellom selvsikkert showmanship og sjarmerende keitete small talk. 

Et par av låtene fikk onsdag en mer personlig introduksjon, noe som økte hyggenivået. 
Sigrid var i sonen så fort musikken kom på, all tilsynelatende usikkerhet forsvant, noe som bidro til inntrykket av Sigrid som en ærlig artist. 

Hun synger om kjærlighet som om livet hennes har vært en konstant strøm av drama. 
Sjarm i både tekster og fremførelse får deg til å tro på henne. 

Et par høydepunkter må nevnes. 
«Fake friends» fungerte veldig godt, og man kunne se tilløp til dans blant det turkledde publikumet. 
Låten avsluttes med en spenstig gitarsolo som fikk Sigrid til å bøye seg i støvet for den blide gitaristen. 

Også settets melankolske pust i bakken, «Dynamite», ble en hit, fremført med kun Sigrid og piano. 

Her hørte man virkelig den gode stemmekontrollen hun har, med en kraftfull vokal som veksler mellom ømme hvisk og sterke rop. 

Bare begynnelsen 

Den største utfordringen Sigrid har i konsertsammenheng, er at hun foreløpig har sluppet lite musikk. 
Det begynner å komme seg, men hun må spille gjennom så godt som alt hun har ute for å fylle tiden. 

Heldigvis holder låtene hennes et gjennomgående høyt nivå. 
Selv de som ikke alle har hørt fra før av ble godt mottatt onsdag. 

Men man merket absolutt en ekstra glød blant de oppmøtte når hits som «Don't kill my vibe» og «Strangers» satte i gang mot slutten av settet. 
Dermed kom også allsangen. 

Det er bare å glede seg til resten av karrièren. 
