Laura Marling er ferdig med å være et talent
Nå er hun en artist i full kreativ blomst. 

ALBUM: 
Sammen med Mumford & Sons og Noah And The Whale utgjorde Laura Marling mot slutten av 00-tallet kjernen i Londons spirende nyfolk-miljø. 

I dag er kontrasten stor mellom hvor det har ført dem: 
Mens Mumfords pubrock-variant har gjort dem til USA-superstjerner, har Marling rendyrket det mer tradisjonelle og introverte — med stor kunstnerisk suksess. 

Bruker folk-spekteret 

På «Once I Was An Eagle» fortsetter hun utforskingen av dette folk-spekteret. 
Plata er omfangsrik med sine 16 låter, men de er nøye sammensydd både tekstmessig og musikalsk. 

Arrangementene er forsiktige, men detaljerte, bygd rundt Marlings akustiske gitarspill og nære, uttrykksfulle stemme. 

Hun veksler smertefritt mellom en subtil, lavmælt vandrende vibrato som på «I Was An Eagle» får selskap av sitar, tablas og cello, og en dypere, slentrende klang i akustisk rocka «Master Hunter» og messende «Devil's Resting Place». 

Upåklagelig utførelse 

I nydelige «Undine» befinner hun seg i Gillian Welch sitt fingerspillende nabolag, mens Nick Drake kikker rundt hjørnet på blant annet «When Were You Happy?». 

Med litt sakral gospelstemning, klassisk gitarspill og dylansk orgel slengt inn i miksen, ender både låter og utførelse i kategorien «upåklagelig». 
