Masete på bobilferie
Han er dement og hun er alvorlig kreftsyk. 
Et langt og godt ekteskap skal rundes av med bobilferie. 
Det blir litt rørende og morsomt, men mest slitsomt. 

Vårt livs ferie 

Originaltittel: The Leisure Seeker. 
Sjanger: 
Dramakomedie. 
Nasjonalitet: USA 2017. 
Regi: 
Paolo Virzì. 
Manus: 
Stephen Amidon,Francesca Archibugi, Paolo Virzì, Francesco Piccolo, basert på roman av Michael Zadoorian. 
Skuespillere: Helen Mirren, Donald Sutherland, Janel Moloney, Christian McKay. 
Lengde: 
1 time 52 min. 
Aldersgrense: 12 år. 

Ella og John Spencer, altså. 
Litt av et par. 
Hun vet at et langt og lykkelig ekteskap og liv går mot slutten. 
Hvor mye han vet om noe som helst, varierer voldsomt. 

Ella får med seg sin rørete mann på et siste eventyr i familiens bobil «The leisure seeker». 
Lokkematen er Hemingway-huset i Key West, som litteraturprofessor John alltid har drømt om å se. 

Overtydelig 

Tilbake sitter de voksne barna, som har påtatt seg rollen som overbeskyttende foreldre for sin egen mor og far. 
Fra stereoanlegget i bobilen spilles overtydelige hitlåter fra hine dager, som forteller alt om øyeblikkets sinnsstemning og situasjon. 

Ella og John kjekler og gjentar seg selv langs den endeløse landeveien. 
Hjemme er de voksne ungene helt hysteriske fordi foreldrene har «stukket av». 

Fra noen tenkte tanken «vi må ha med litt komikk i dette alvorlige dramaet», så var denne filmen i trøbbel. 
Ikke fordi et tema som sykdom, alderdom, demens og død ikke har godt av litt smil og moro. 
Men fordi komikken her er så krampaktig og forutsigbar at den tar brodden fra både følelser og rollefigurer. 

Helen Mirrens Ella er en kul og rasjonell dame med sterke drifter. 
Men stålkontrollen sprekker opp når gamle hemmeligheter og nye problemer kommer for dagen. 

Overspill 

Donald Sutherlands John er vanskeligere å få grep på. 
Demensen har på mange måter gjort ham til et litt tomsete barn, litt unødvendig overspilt. 

I all sin krampaktige ellevillhet, er kjærligheten, sjalusien og omtanken de to har for hverandre både rørende og bittersøt. 

Men til tross for Helen Mirrens strålende innsats: vi ser nesten ikke menneskene for bare rør. 
Men blir minnet om hvor fælt det er å bli gammel, fordi man igjen blir behandlet som et barn. 
