Drømmeaktig og nifs debut
BOK: 
Medrivende om to frakoplete personer som fra hver sin verden møtes i håpløsheten. 

Marjam Idriss: 
Jannikeevangeliet. 
179 sider. 
Roman. 
Gyldendal. 

Omslagsteksten velger å presentere Marjam Idriss (1992) som «oppvokst på Sola og Jåsund ... og bosatt i London». 
Handlingen i debutromanen hennes utspiller seg imidlertid ikke på noe navngitt sted, men kan være hvor som helst i en norsk lesers nabolag. 

Her strever en ung kvinnelig flyktning med å finne seg til rette. 
Det er allerede omtrent umulig på grunn av det vi oppblåst kaller «kulturforskjeller» samt norsk byråkrati og regelverk – selv om Layla, som hun heter, forsøker å tilpasse seg forholdene her i annerledeslandet, oppsummert på formelen «tacosfredag, gullrekka og komler». 
Nabolaget utenfor flyktningmottaket tar heller ikke vel imot henne, en «jævla negerlesbe» som hun er. 
Men hun oppnår nå statlig oppholdsstatus. 

Denne delen av romanen er en grusom eksponering av heimenorsk brutalitet, ondskap og vold, og flyktningers heltemodige strev med å avfinne seg, underordne seg, overleve. 
Den andre hovedpersonen er norsk og har nok alltid vært her: 
Jannike, som har gitt boken den kryptiske tittel «Jannikeevangeliet». 
Hun har heller ingen bakgrunnshistorie i det romanen begynner, annet enn at hun tjue år gammel, ut av det blå for leseren, sitter igjen med ansvaret for sin fjortenårige søster. 

Det er mer enn hun makter, så hun flykter og søker tilflukt i rommet på alders- og pleieheimen der den av-og-på-senile farmoren ligger, sover under sengen hennes, og fylles av tv-ens ustoppelige såpesendinger til det punktet at dr. 
Phil, Madonna, Skavlan og Oprah blir samtalepartnere, og slik blant romanens personer. 
Både bestemors tilstand, forholdet mellom de to kvinnene og inndragelsen av skjermens fiktive personer i handlingen er overbevisende utført, nifst, uhyggelig – og hverdagslig. 

På denne pleieheimen får Layla forsøksvis jobb som assistent – og mobbes bort. 
Hun overlever med å lese i koranen og be, gå sine nattlige avisbudrunder, tenke sine tanker om tro (til en mulig gud) og tillit (til folk). 
Så treffes igjen Layla og Jannikes sørgelige veier rundt et hybelhus. 
Hvordan det skal gå de to, som begge «har forsøkt å leve utenfor virkeligheten hele livet mitt» (Jannike), ligger åpent i det Marjam Idriss avslutter sin uhyggelig gripende – og teknisk finslipte - debutroman. 
