Hjerteskjærende god
Årets viktigste film! 

Ungdomsskolelærere, hør her: 
Sett av tid før jul «Bully» bør bli pensum i norske skoler sporenstreks! 
Det er en aldeles hjerteskjærende dokumentarfilm om mobbing og konsekvenser av mobbing i amerikansk (offentlig) skole. 
Den sitter i mellomgulvet lenge. 

Filmen gir noen lavmælte, nydelige portretter av utstøtte barn, for eksempel veltalende, godmodige Alex på 12 som plages konstant på bussen, i kantinen, overalt. 
Selv unnskylder han sine egne plageånder, «de bare tuller med meg», men med skjulte kamera-opptak får vi alle et innblikk i hva for en hverdag han går igjennom. 
Unike opptak, og dessverre sannhet for millioner. 
Regissør Hirsch er også med når foreldrene forsøker å konfrontere skoleledelsen med problemene og blir møtt med noe i nærheten av skuldertrekk. 
Særs opprørende - og det sniker seg på vemmelig følelse av at inndelingen i «vinnere og tapere» gjør seg gjeldende, også blant staben. 

Filmen vier også tid til foreldrepar som har merket mobbingen på kroppen via sine barn, barn som til slutt fikk nok og tok sine liv. 
Alt er - heldigvis - ikke like mørkt. 
Foreldre gjør ord til handling. 
Hirsch - selv et tidligere mobbeoffer - legger ikke skjul på at han driver med aktivisme. 

Enkelte vil kanskje etterlyse mobbernes perspektiv - og ønske mer problematisering rundt grunnene til mobbing. 
Dette er ikke den filmen. 
Valgene Hirsch tar gir oss et resultat som makter å røre - og opprøre på en slik måte er det lett tilgitt. 
Dette er humanistisk filmskaping på sitt aller beste. 

ØYSTEIN DAVID JOHANSEN 
