Full fart i bakhagen
«Arthur og Maltazards hevn» byr på en fargerik reise til miniputtland. 

||| 
FILM: 
Luc Besson er en av frankrikes mest toneangivende filmskapere, kjent for sine actionfilmer, sine smalere verk og sine forhold til vakre kvinner. 

Han har blant annet produsert de fartsfylte biljaktfilmene «Taxi» (1998) og «The Transporter» (2002), regissert mer interessante filmer som «Leon» (1994) og «The Story of Joan of Arc» (1999), og laget en rekke filmer med svært sterke kvinner i hovedrollene, deriblant «Nikita» (1990). 

Med andre ord, Besson er en kontrastfylt filmskaper det er lett å like. 

Eventyr i bakhagen 
De siste åra har Besson vært mest opptatt av animasjonsfilm rettet mot barn. 

«Arthur og Maltazards hevn» er film nummer to om Arthur og Minimoyene, en filmserie, basert på Luc Bessons egne barnebøker, som blander animasjonsfilm og spillefilm. 
Filmen følger 12 år gamle Arthur som er på ferie hos besteforeldrene på landet, og som får en melding fra Minimoyene - en slags grotesk avart av lykketroll - om at det er fare på ferde. 

I beste «Kjære, jeg krympet barna»-stil forvandles han dermed til en animert miniversjon av seg selv, og eventyret i bestefars bakhage kan begynne. 

Fantasifull Blandingen mellom animert film og ekte mennesker og bilder fungerer godt. 
Minimoyenes verden er fargerik, stappet med morsomme detaljer og byr på et rikt galleri av morsomme figurer. 
Åpningsscenen, der minimoyene samler bær og morgendugg til kveldens månefest, er som snytt ut av nesa på Pixars «Småkryp» (1999), men Luc Bessons film har fått med seg ti år med digital forbedring, og scenen er noe av det mer fantasifulle jeg har sett på lenge. 

Slutter brått Skuespillet er godt og barnevennlig, og familien i filmen kan på mange måter sammenliknes med den vi treffer i den norske familiefilmen «Knerten». 
Moralen er at tidsrikitig og upåklagelig og sier at man skal ta vare på naturen. 
Og også humoren i filmen fungerer fint for både vokse og barn, selv om den er hakket hvassere og frekkere enn hva amerikanske barnefilmer byr på. 

Og da bærer man over med at den norske dubbingen er en smule slitsom og at filmen slutter så altfor, altfor brått. 
Filmselskapet kunne med fordel ha opplyst om at dette er del nummer én, og at nummer to ikke kommer til Norge før julen 2010. 
