Moderne norsk karthistorie startet med røyksignaler og skudd på Kongsvinger
Fra helleristninger til GPS i ny bok om kartologi. 

Den norske journalisten Thomas Reinertsen Berg treffer godt med sin første bok, «Verdensteater – Kartenes historie». 
Den kommer seilende midt i en kraftig bølge av interesse for kart, atlas og geografi. 

Trenden har også slått innover det norske boklandskapet med ferske og suksessrike bøker som Bjørn Berges «Landene som forsvant» og Lars Roedes «Historisk atlas over Oslo – Gamle kart forteller». 

Internasjonalt har en rekke bøker nådd markedet, med forskjellige vinklinger på temaet kart. 
Bøkene gjenspeiler kanskje en form for søken i en verden som synes uoversiktlig, en trang til å få anskueliggjort hvor vi bokstavelig talt befinner oss. 

Hvordan ser verden ut? 

Reinertsen Berg innleder med en skildring av de tidligste eksemplene på kart. 
Allerede for 40 000 år siden lagde mennesker helleristninger som kan tolkes som stjernekart, og noen tusen år seinere dukket det opp kartliknende illustrasjoner på hulevegger, mammuttenner, sølvvaser eller papyrusark. 

Trangen til å lage kart henger ifølge forfatteren sammen med en utforskning av tilværelsens vilkår, både her på jorda og kanskje i en parallellverden som ville åpenbare seg etter at man ubønnhørlig måtte forlate den. 
Altså en forestilling om et dødsrike. 
Han oppsummerer slik: 

«Kart er verdensbilder – bilder av verden. 
Religiøse fortellinger er beslektet med kart i den forstand at de ønsker å beskrive hvordan verden ser ut. 
De er en måte å skape orden og struktur på i en verden som er tilsynelatende endeløs og uoversiktlig. 
Derfor finner vi kosmogonier, historier om hvordan verden er blitt til, og kosmologier, beskrivelser av hvordan den ser ut, i så å si alle kulturer fra alle tider.» 

Erobring av verden 

Det er meget fascinerende å lese om hvilke bestrebelser kartologiens pionerer har gjort seg i arbeidet med å beskrive og måle opp landskapet slik at det blir synlig for oss. 
Boka skildrer på et vis en erobring av verden, ikke med våpen, men med diverse former for oppmåling via mer eller mindre finurlige instrumenter og avansert tegnekunst. 

Spesiell vekt er lagt på den norske og nordiske karthistorien, som er skildret i lys av utviklingen ute i den store verden. 
Den første som satte navn på Norge, var grekeren Pytheas fra Massalia (380-320 f. Kr.), en gresk astronom og handelsmann som sannsynligvis reiste så langt nord som til Hålogaland og introduserte navnet Thoule eller Thule. 
Han beskrev også solkula som dirret like over horisonten ved midnatt. 

Sammenhengene i verden blir tydeligere for hver nye landevinning i faget, og i 1969 formulerte den sveitsisk-amerikanske kartologen Waldo R. Tobler det som er blitt kalt geografiens første lov: 
«Alt henger sammen med alt, men nære ting henger nærmere sammen enn fjerne ting.» 

Fra kart til kart 

Aller nærmest står ens eget hjemsted. 
Derfra går turen ut i verden. 
Reinertsen Berg skildrer for eksempel Stavanger-biskopen Laurids Clausen Scavenius, som tidlig på 1600-tallet reiste omkring i sitt stift utstyrt med skrivesaker. 
Han noterer det han ser og forsøker å nedtegne avstander mellom elver, fjell, breer og fjelltopper. 

Ambisjonen hans var å tegne et kart, noe han også gjorde i 1618. 
Det er gått tapt, men kopier av det i utenlandske verk ble et viktig grunnlag for den videre beskrivelsen av det området han møysommelig hadde beskrevet. 

Boka er full av anekdoter om kartleggingens lidenskapelige entusiaster. 
Meget anskuelig er for eksempel beretningen om hvordan den moderne epoken i norsk kartologi starter i 1779, da to løytnanter sto på hver sin ås nord for Kongsvinger, mens de ved hjelp av røyksignaler, geværskudd og pendelur forsøker å beregne en nøyaktig avstand mellom de to punktene. 
Når de har kommet så langt som mulig med denne metoden, går de opp samme strekning med fire furustenger, som hver måler fire meter, og kontrollerer resultatet. 

Et speil av historien 

Den detaljrike boka er en lyst å lese. 
Den gjør kompliserte ting lettfattelig, der den ikke bare beskriver de ivrige og oppfinnsomme kartologene, men også den innflytelse oppmålingen av verden har hatt på samfunnsforhold og internasjonale forbindelser. 
Den er dessuten trykt på tjukt papir og er forsynt med flotte fargeillustrasjoner. 

Siste kart er ikke tegnet. 
Berg Reinertsen ser for seg at dagens avanserte kart i framtida vil fortone seg som klenodier fra en fjern fortid. 
Om ikke altfor lenge vil man sannsynligvis kunne hente opp digitale kart som viser verden i nåtid, og som kan oppdateres nærmest fra minutt til minutt. 
Jeg regner med at NRK allerede har vist interesse. 
