Poetisk sci-fi-animasjon
Dette er for finsmakerne. 

«Halo» er egentlig et feira dataspill som etablerte sin egen euforiske tekno-verden et sted i Universet uten bomstasjoner og røykehjørner. 
En gjeng stilige japanske kunstnere har laget animerte novellefilmer fra dette Universet, og de vil glede mange. 

Det starter med «Origins I og II» som forteller om fortida i rommet, da The Forerunners kom og laget så ukontrollerbart hekkan at gode krefter skapte supervåpenet Halo, som skulle drepe det de kalte Flommen. 
De to første delene er laget i en deilig tegnefilm-stil som puristene elsker. 

Enda bedre blir det i neste episode. 
Den er tegnet og malt i en slags akvarellteknikk som kan se ut som om en futuristisk Beckett-forestilling er fotografert gjennom ruglete glass. 
Resultatet er en fantastisk animasjons-episode som er så særegen at du kunne ha kjørt filmen på veggene på Rogaland kunstmuseum. 

Deretter kommer en del episoder i tydeligere, mer moderne animasjonsstil. 
Men de er tøffe, og de er høytidelige som en slags Bionicle til kirkebruk. 
Her er romskip, helter, skjebner og spartanere – og aliener som Siggy Weaver kunne ha skreket til, med quarterback-rumper og skuldre til å dytte ned berlinmurer med. 
Bortsett fra at de virkelige heltene er smale småjenter med nesten usynlige ansiktstrekk og digre auer. 
Det er rein poesi. 
Det er veldig bra. 
