Julejubel for Svartnissen & sønn
SHOW: 
Svartnissen har fått en herlig pubertal sønn, julenissen er fanget i et dataspill og kona vurderer å forlate meg til fordel for Reinsdyret Rudolf. 
God jul! 

Barnas Store Julerevy: 
«Svartnissen & sønn». 
Med: 
Christian Eriksen, Kristian Arntsen, Hans Petter Jørgensen, Ove Storland og Ole Christoffer Ertvaag. 
Musikk: 
The Vidar Kenneths. 
Sted: 
Sola Kulturhus. 
Spilletid: 65 minutter. 

– Ok, unger. 
Nisseshow for ørtende gang. 
Nok en gang vil Svartnissen - julas onde kaptein - ødelegge feiringen. 
Dere kjenner drillen. 
Hva er dommen fra en ni-åring og en tretten-åring? 

– 10 og 14! 

– Sorry, 10 og 14. 
Hva sier dere? 
Ungdommen på 14 først. 

– Veldig bra show. 
Det er kult at de gjør det så avansert. 
Den svære skjermen med dataspillet var stilig. 

– 
Det var den. 
At de legger mye i det, gjør det skikkelig og utvikler konseptet er et stort pluss. 
Årets scenografiske nyvinning er jo denne skjermen der de har laget et dataspill. 
Skuespillerne hopper inn og ut av dette spillet, og inn og ut av skjermen. 
Det er en ganske krevende timing-oppgave som de stort sett fikser veldig godt. 
En slags slapstick 2.0. 

– Ka 2.0? 

– Moderne. 
Digitalt. 
Next level shit. 

– 
Du sa shit, pappa! 

– 
Det er lov å si shit i en kunstnerisk sammenheng. 

– Historien blir jo tynnere for hvert år, uten at det gjør noe. 
I år har Svartnissen fanget Julenissen inni et spill 
- Svartnite - og de andre nissene må redde ham ut. 
Historien betyr jo ingenting, for her handler det om å spille ut en rekke sketsjer, framføre knusktørre ordspill, synge, rope, litt slapstick og å legge inn voksenreferanser. 
I år har de for eksempel en frisk passasje med forklaringen på hvordan sønnen til Svartnissen ble unnfanget i en kornåker i Trøndelag. 
En frekk liten venstre-hook rett i trine. 

– 
Du mener tryne? 

– Nettopp. 
V som pusher 40 ler av noe, dere på 9 og 13... 

– 10 og 14! 

– Jajajaja, dere ler av andre ting. 
Balansen mellom barneløye og voksenløye fant de for mange år siden, og den er fremdeles veldig god. 
Musikken fra The Vidar Kenneths er - som alltid - sjarmerende og god. 
Uttrykket passer showets miks av skranglete indierock-teater og stramt registrerte lek med effekter. 

– Ohhh, den formuleringen er du sikker veeeeldig fornøyd med, pappa. 
Veeeeldig kunstnerisk sammenheng. 

– Klabb igjen, ellers må du gå hjem. 

– 
Han var løyen han ungdommen. 

– Mhm. 
Ole Christoffer Ertvaag, en av disse som er naturlig løyen. 
Svartnissens tenåringssønn, som Ertvaag spiller, er kanskje den beste birollen vi har sett i dette juleselskapet siden...Piken med svovelstikkene? 
Det har vært flere gode, men i denne forestillingen sitter vi bare og venter på at han skal komme inn. 
Ertvaag var noen moves her som er ubetalelige. 
Han over- og underspiller samtidig, er herlig keitete i all sin emo- og hiphop-prakt. 
Å lage humor av ungdom er fryktelig vanskelig, men her har de jobbet fram en nydelig figur. 
Ole Christoffer Ertvaag er strålende i rollen. 

– 
Det var sykt løye da han ikke fikk med seg hva folk sa hele tiden. 

– Absolutt. 
Repetisjon er en av humorens mødre. 
Folk som har sett dette før vil kjenne igjen veldig mye. 
Postmannen, for eksempel. 

– 
Men det var litt for lite «ka då for». 

– Helt enig. 
Postmannens oppgave skal jo være å bli frustrert over de stadige «ka då for»-spørsmålene. 
En liten skuffelse. 
Årets show er - synes jeg - litt ujevnt. 
Knallmorsomt når de treffer, men også litt seigt noen steder. 

– Helt uenig, pappa. 
Jeg lo mye og ofte, både av Kissa Nissemanns julesanger, av Rudolf og han ungdommen. 
Nordpolens kulturmønstring var bra. 

– Ja, jo, ok. 
I denne timen av ujevnt skuespill, fiffige påfunn, løgne sanger, ordspill og jule-halloi er det mye godt stoff. 
Kanskje ble det litt mye inn og ut av den skjermen, men alt i alt holder nissene på Sola høyt nivå i en sjanger de omtrent har laget selv. 
Vi må konkludere. 
Du først, min kjære kone. 

– 
Jeg synes dette er enormt bra. 
En fin tradisjon, veldig morsomt og godt laget. 
Seks! 

– Ehhh... ungene, kjære... 

– Dust! 
Terningkast seks. 
Bare å se Rudolf gå over scenen... 

– Akkurat. 
Du ville forlatt meg for én kveld med Rudolf. 

– 
Jeg ville forlatt deg for langt mindre enn....ahh, glem det. 

– 
Jeg synes det gikk litt tregt i starten. 
Det første kvarteret - etableringen - er litt slapt redigert og regissert. 
Resten er fornøyelig pluss. 
Unger? 
Du på 9 først. 

– Jeg er 10! 
Femmer. 
Veldig bra, som alltid. 

– Ungdom? 
Du synes sikker det var teit med han som spilte ungdom? 

– Nei, det var dritløye. 
Og jeg kan si drid, i en kunstnerisk sammenheng. 
Men jeg vil ikke dømme folk med terningkast. 

– Seriøst? 
Her har du muligheten til å knuse drømmer og legge karrierer i grus! 
I en kunstnerisk sammenheng, selvsagt. 

– Jeg nekter! 

– Dagens ungdom... 
Da sier vi det sånn at familien som enhet gir en femmer, med visse indre stridigheter og nyanser. 

– 
Og en pappa som tror han er smart fordi han sier «kunstnerisk sammenheng». 

– Å, klabb igjen! 

DE MED HUMORISTISK SANS KAN PRØVE SEG VIDERE PÅ DISSE: 
