Plateanmeldelse:Nickelback - «No Fixed Address» 

Bredbeint, men ikke sidrompa. 

«No Fixed Address» 

﻿Finnes det et band som er mer elsket og ikke minst hatet enn Nickelback? 
I fjor havnet de nest øverst på lista over 1990-tallets verste band (etter Creed), stemt frem av Rolling Stones lesere. 
Samtidig er de patenterte millionselgere hver gang de gir ut plate, dette er den åttende. 

Kanadierne har slipt uttrykket sitt tilsvarende siden starten i 1995; mer suksess har ført til et stadig mer strømlinjeformet uttrykk. 
«No Fixed Address» starter overraskende nok med et par friske hardrockere som gir håp om et nytt og sultent Nickelback, men utover på platen skal det meste dyttes inn; disco, funk og ikke minst balladene der kråkevaløren i Chad Kroegers stemme virkelig kommer til sin (u)rett. 

﻿Melodiføringen inni denne smått forvirrende gryta av retro-rock må likevel skrytes av. 
Der innpakningen hopper tresteg mellom ulike sjangre, er det ikke tvil om at Nickelback har funnet frem til en mal på hvordan fengende refrenger skal bygges opp. 
Neste år dukker flere av disse låtene garantert opp på «Idol»-lignende konkurranser verden rundt, akkurat slik bandets «klassiker» «How You Remind Me» har gjort de senere årene. 

BESTE LÅT: 
«Edge Of A Revolution» 
