Filmanmeldelse:Sjelden, skinnende perle 

Den virkelig kresne kinogjenger bør unne seg denne! 

Japan. 
Animasjon. 
7 år. 
Regi: Isao Takahata. 
Stemmer: 
Aki Asakura, Kengo Kora, Takeo Chii, Nobuko Miyamoto. 

Det er helt tradisjonell, gammeldags tegnefilm, det skal være Japans eldste oppskrevne eventyr fra 1000-tallet, filmen tok åtte år å lage. 
Og den er helt vidunderlig! 

Vi snakker altså tegnefilmkunst av aller edleste merke, regissert av den nå 79-årige Isao Takahata, som sammen med kanskje enda mer berømte Hayao Miyazaki (73) skapte Studio Ghibli i 1985 - og dermed utsøkt filmhistorie. 

«Fortellingen om prinsesse Kaguya» sorterer også i tilnærmet allvitende kretser som «verdens første Sci/fi-historie» under navnet «Bambus-huggeren». 
Det handler om den vesle jenta fra månen som plantes i et bambusskudd, blir funnet av en skogsarbeider og vokser opp som et høyst uvanlig og uvanlig vakkert barn. 
Ettersom hun også føles av all verdens kostbarheter, får hun det prinsesselivet «faren» hennes kan drømme om, for henne - og seg selv. 

Det er primært animasjon for voksne, selv om barn også vil kunne ha stort utbytte av de vidunderlige tegningene, den fantastiske bruken av streker, de brå skiftningene mellom utsøkte små studier og dramatisk og røff energi. 
Men det kreves tålmodighet; to timer og et kvarter varer det hele. 
Da går man til gjengjeld ut temmelig svimeslått av all skjønnheten, den inntrykkssterke dyrkelsen av antydningens mesterskap og avskallingen av alt jåleri inn til en kjerne av menneskelighet. 
I all sin «gammeldagshet» ser den nesten pussig enkel ut, særlig i en tid bortskjemt med alle teknologiske muligheter til dataanimerte spillopper. 
Det er eventuelt bare en undring som varer et sekund eller to, før man helt må gi seg over i beundring over hva det helt grunnleggende håndverk kan betyr; tusj, kull og vannfarger. 
Og ikke noe mer. 

Du kommer garantert ikke til å se maken i hele år! 

Det er et sørgelig faktum at med Takahata og Miyazaki helt på slutten av sine karrierer, er kilden til vidunderlige filmfortellinger i ferd med å dø ut. 
Men svært mye av deres arbeider vil bli stående; «Fortellingen om prinsesse Kaguya» blant dem. 
Deres filmer har ikke alltid vært så lette å markedsføre; det brede publikum har ikke alltid unnet seg det privilegium å oppsøke deres voksenanimasjoner. 

Det er eventuelt dette store publikums eget, store og betydelige tap. 
