Ingen vinner
Søte statister, en leddløs hovedperson og 3D-grafikk, er ikke nok til å redde «Rayman DS» fra middelmådigheten. 

Rayman trenger neppe en videre introduksjon. 
De fleste er kjent med superhelten som mangler ben, armer, hals og det meste annet som pleier å koble lemmene til overkroppen. 

Fanget eller frivillig innbygger i en sær fantasiverden, må Rayman ut på nye eventyr for å redde det gode og bekjempe det onde. 
Denne gangen er det piratene som må gjennomgå, i «Rayman DS» som er en overføring av det samme spillet fra Nintendo 64-konsollen. 

Dette fungerte med «Super Mario 64», men «Rayman DS» har ikke klart spranget like godt. 
Jeg vet ærlig talt ikke hvorfor det er slik, da spillene på mange måter er forholdsvis like. 

Jeg skal forsøke meg på noen teorier. 

DS-pennen er ubrukelig. 
Det er ingen åpenbar grunn til at du skal bruke denne til å styre med, selv om muligheten er der. 
Denne teknologien burde utnyttes når det først er mulig. 

I motsetning til «Super Mario 64», er «Rayman DS» et mye mørkere spill. 
Fantasifullt i massevis, men det føles klaustrofobisk og dystert. 
Dette fungerer dårlig på en liten skjerm, når heller ikke grafikken er spesielt imponerende. 

Ærlig talt er ikke «Rayman DS» et særlig underholdende spill. 
Rayman var langt mer tiltalende i 2D, og mye av magien forsvinner i denne litt tafatte plattformeren. 
Bruk heller pengene på «Super Mario 64». 

Rayman er best sett fra siden. 
