Film:Ekte kjærlighet 

For et nydelig gjensyn! 

For tredje gang på 20 år er vi med på «langprat» med Jesse (Hawke) og Céline (Delpy). 
Så ekte, så nydelig, så vondt og romantisk at jeg nesten ikke kan vente til 2023 eller når det måtte være for å være flue på veggen enda en gang. 
Romantisk film blir ikke bedre enn «Before Midnight»! 

Beklager, men «spoilers» er ikke til å unngå, og jeg tviler dessuten på om du vil få noe særlig ut av filmen om du ikke har sett de to foregående. 
De to møttes altså på interrail i 1995, hvor de fikk én kveld sammen i Wien før Jesse måtte fly tilbake til USA. 
Ingen adresser eller telefonnumre ble utvekslet, og før Facebook og Skype mistet de kontakten. 
Ni år senere møttes de igjen, Jesse har blitt forfatter og skrevet en ganske selvbiografisk roman om møtet med Céline. 
På promotur i Paris sitter Céline i publikum - og gnisten mellom de to - misfornøyde på hver sin kant - tennes igjen. 

Men så må Jesse igjen tilbake til USA, hjem til kone og barn¿ 
Med en kjemi som vi og regissør Linklater forlot dem med føles det på ingen måte unaturlig at de møtes igjen. 
Det er ingen snarveier i manus som føles forserte, her har faktisk vært intelligente mennesker satt seg ned og diskutert: 
Hvordan ville dette foregått i det virkelige liv? 
Det er nemlig lenge siden jeg har sett ambisiøse øvre middelklasse «noen-og-førtiåringer» portrettert mer troverdig enn i «Before Midnight». 
Jesse og Céline er gift, har to søte tvillingdøtre som ifølge Céline kom ni måneder etter de hadde sex for første gang uten kondom. 

Vi møter dem på en idyllisk gresk ferieøy, invitert av en britisk forfatter sammen med et knippe andre par, ehm, «kunstnersjeler» alle sammen. 

Forholdet mellom Jesse og Céline er imidlertid ikke lenger like utsøkt fantastisk som den greske salaten de lager på felleskjøkkenet: 
Jesse savner tenåringssønnen han har forlatt hos eksen i Chicago, Céline er i et karrieremessig limbo. 

Siste kveld skal de to kose seg på hotell alene, etter at et av venneparene har forbarmet seg over dem. 
Blir det kosekos og nussenuss over rødvinsglassene i solnedgangen? 
Det skal ikke avsløres - og er det viktig? 
Noe av det som gjør «Before Midnight» så bra er at det er en så velskrevet film at den vil oppleves vidt forskjellig avhengig av øyet som ser: 
Jesse og Céline er karakterer du kanskje vil hive vinglasset i ansiktet på, men som du i neste øyeblikk vil gi en ordentlig klem, Selvopptatte, ambisiøse, kjærlige, sjarmerende og frekke. 
Men jeg ville ikke vært tiden sammen med dem, og praten (det er mye av det her!) foruten. 

Årene har flydd, og «Hva skjedde egentlig, for eksempel i august 2009?» spør Céline retorisk. 
Du har nok hatt den diskusjonen med partneren din, i hvert fall hvis du som disse to har hatt barn noen år. 
Ble livet som man forestilte seg som breial 22-åring? 
Ruster kjærligheten? 
Hvor ble det av spontaniteten? 
Dialogen er så ypperlig skrevet og flyter så utrolig fint, og kjemien mellom Delpy og Hawke er så vanvittig god at jeg ville blitt sjalu hadde jeg vært partneren til en av dem i virkeligheten. 

«Before Midnight» gir ingen svar med to streker under, men du verden så mye den gir deg på veien likevel. 
ØYSTEIN DAVID JOHANSEN 
