Radiohead:For 20 år siden 

Albumet som brakte Radiohead til rockens høyeste tinder, nå oppusset og utvidet. 

Radiohead: 
"OK Computer OKNOTOK 1997-2017" (XL/Playground) 

Platejubileene sitter tett om dagen. 
Blant annet er det 50 år siden "Sgt. 
Pepper's Lonely Hearts Club Band" kom ut og 20 år siden Radioheads "Ok Computer". 
Dermed er uunngåelig å sitere åpningsordene på "Sgt. 
Pepper": 
It was twenty years ago today, Sgt. 
Pepper taught the band to play. 

Med "Ok Computer" gikk Radiohead fra å være et godt likt indieband til å bli en av rockens giganter. 
De slo tidvis Beatles i avstemninger om beste britiske album, selv om det hendte at Oasis passerte dem igjen. 
Men felles for både Radiohead og Oasis: 
De bygde på det Beatles hadde gjort. 

Uansett er "OK Computer" vel verd en gjenutgivelse, særlig når vi får de 12 kuttene i remastret utgave direkte fra de originale rullene. 
Dessuten plusses det på åtte singelbaksider og ikke minst tre tidligere uutgitte sanger fra samme periode: 
"I promise", "Lift" og "Man of war". 

"I promise" åpner med kassegitar og Yorkes lavmælte løfte om å bli værende: 

I won't run away no more, I promise 

Even when I get bored, I promise 

Strykerne fyller ut mot slutten, og vi står igjen med en fin låt. 
Både "I promise" og "Lift" sto på settlisten da Radiohead var oppvarmingsband for Alanis Morissette i 1996. 

"Lift" var en sang de mente kunne øke salget av "OK Computer", men den passet ikke inn og de kuttet den ut. 
En fin låt er det uansett, om enn med en noe klaustrofobisk følelse av institusjonell innleggelse: 

The smell of air conditioning 

The fish are belly up. 

Empty all your pockets, 

’Cause it’s time to come home. 

"Man of war" ble først droppet fra "The Bends" og siden tiltenkt "The Avengers" i 1998, en temmelig mislykket film om to britiske agenter. 
Radiohead var ikke fornøyd med resultatet i studio og skrotet sangen. 
Sikkert like bra. 
De var på vei mot et nytt landemerke, albumet "Kid A", og hadde ikke bruk for en halvbra sang til en dårlig film. 

De hadde mer hell med "Exit Music (For a Film)", fjerde kutt på "OK Computer". 
Den er inspirert av Shakespeares "Romeo og Julie" og ble brukt i “Romeo + Juliet” og siden i andre filmer. 

Når det kommer til singel-baksidene, er det opplagt at "Paranoid Android" og "Karma Police" fortjente noe spesielt, henholdsvis "A Reminder" og "Meeting in the aisle". 

At singler i dag er noe som strømmes og ikke fysiske eksemplarer med ekstrakutt på baksiden, gjør musikken fattigere. 
Du mister "How I made my millions", der Yorke sitter ved pianoet og tryller fram tre vakre minutter fra ingenting. 
Og den upolerte rocken i "Palo Alto", en tøff låt som har tålt de 20 årene bra. 

Det samme har sangene på albumet. 
Den urovekkende åpningen "Airbag" med sin tekst om hvor lett det er å dø i en trafikkulykke. 
Firedelte "Paranoid Android", kalt indierockens svar på "Bohemian Rhapsody" – eller på "Happiness Is a Warm Gun", for å holde oss til Beatles. 

Miles Davis-inspirerte "Subterranean Homesick Alien". 
Nevnte "Exit Music (For a Film)" og Phil Spector-påvirkningen i "Let Down". 
Vokalen på "Karma Police", med koblinger til både "Sexy Sadie" og "Strawberry Fields Forever", altså Beatles igjen. 

Andre halvdel krever mer av lytteren, i det minste før de tre siste sangene kommer. 
"No Surprises", "Lucky" og "The Tourist" er saktegående nok til å roe selv Yorkes frynsete nerver. 
