Nesten perfekt om det uperfekte
På Nyklipte Stier presenterer nå sitt niende sommershow i Lillesand – og det er vel verd å oppleve 

Årets utgave har fått tittelen Behind the Scenes – bak scenene. 
Og trioen som utgjør 
På Nyklipte Stier er blitt stadig mer profesjonelle i utøvelsen av revyfaget. 
Sommershow kalles det, jeg vil like gjerne si Sommerrevy om akkurat denne forestillingen. 

Tirsdag var det premiere i hotellhaven på Lillesand Hotel Norge, og det gikk som det pleier, med fullt hus og stående applaus. 
Det er niende gang 
På Nyklipte Stier lager sommerrevy i Lillesand. 
Nå kan en gjerne slå fast: 
Dette teamet står for kvalitet. 

Thomas Jørstad Pettersen og Lars Emil Nielsen er en strålende duo. 
Men uten den erfarne og nå passert 60, for anledningen med vondt kne, Trond Hanssen, hadde duoen vært nokså nær det perfekte, men perfeksjonen utgjøres av de tre. 
Nettopp dette harselerer de uhemmet med i åpningen av forestillingen, på sett og vis utleverer de seg med sine særegenheter og spesialiteter, på et svært sjarmerende vis. 
Og når dette kommer tilbake mot slutten, ja så skaper det både jubel og gjenkjennelse. 

Forestillingen er tematisk ganske konsentrert om nettopp dette underlige fenomenet i vår tid, så aksentuert i både sosiale og usosiale medier: 
At vi som mennesker fremstår med en uangripelig fasade, og egentlig har vi jo ingenting å skjule, men samtidig – her får vi noen glimt bak fasaden, behind the scenes, og det gjør denne revykvelden verd både billetten og tiden. 

De tre på scenen strutter av spilleglede og scenisk kompetanse, ja, selv Berit fra Tuna – som aldri har hatt et snev av kompetanse ifølge henne selv – er kompetent så det holder når hun på direkten lager sin podkast: 
Tuna-talk. 
Med dette er Lars Emil Nielsens figur Berit fra Tuna rykket opp en divisjon og er langt mer spiselig enn før. 
Denne gang skal ingen kunne si at hun morer på bekostning av folk som sliter psykisk. 

Jeg imponeres av sangprestasjonene i forestillingen. 
Lars Emil Nielsen med «Sørlandets hemmelighed» og Thomas Jørstad Pettersen med en drastisk omskrevet «Så gikk vi i land på Skogerøen» – Blærumstypen mot Blindleiainnbyggeren. 
Eller samme Lars Emil med en ettertenksom vise om forskjellen på Insta og Face og virkeligheten. 
Eller Thomas J. P. med en fabelaktig skildring av familien i samsoving i den digre dobbeltsenga, til å leve med i og til å le med i. 
Og Trond Hanssen med sin vise om den første sommerfesten i firmaet. 

Skal jeg innvende noe, måtte det være at visse poenger oppleves som brukt før – sørlending/østlending, sommerfyll på firmafest, uten at det sjenerer nevneverdig. 
Et glansnummer er ballettscenen fra Nøtteknekkeren, med Trond Hanssen som prima ballerina med navnet Israel Hercegovina Palestina. 
Nærmere det uperfekte er det ikke mulig å komme. 
