«Askeladden:»Fin eventyrfilm som ikke er skummel nok 

Storfilmen Askeladden er ikke perfekt, men det er jammen på tide at eventyrene levendegjøres på stort lerret 

Da Asbjørnsen og Moe på 1800-tallet reiste land og strand rundt og skrev ned eventyr, ante de nok ikke at vi i 2017 skulle sitte i en kinosal og se trollkjerringer, huldre, nøkken og troll fremstå levende på lerretet takket være avanserte spesialeffekter. 

Det har tatt lang tid før norsk filmindustri for alvor har kastet seg over det rike universet. 
Nå er det på tide. 

Morsom trio 

I eventyrene er Espen Askeladd (Vebjørn Enger) og de to brødrene Per (Mads Sjøgård Pettersen) og Pål (Elias Holmen Sørensen) mer stereotypier enn fullgode karakterer. 
Manusforfatterne Aleksander Kirkwood Brown og Espen Enger har videreutviklet dem til å bli en morsom trio å følge over fjell og dal. 
Nå er det ikke helt Sam, Pippin og Frodo-dimensjon over dem, men inspirasjonen fra Ringenes herre er tydelig. 

Per er den tøffe, og Pål er matvraket det blir mange morsomme sekvenser av. 
Scenen i huldrenes tilsynelatende vakre rike er festlig. 
Espen Askeladd er den håpløse. 
Han er også den mest vage av gjengen, men han får utvikle seg gjennom historien, og selvsagt får han bruk for sin samlemani underveis. 

Noe tafatt 

Brødrene labber ut for å redde prinsesse Kristin (Eilie Harboe), som ikke vil gifte seg. 
Hun rømmer og blir tatt av trollet. 
Harboe er fin som prinsessen, men hun har ikke så mye å spille på og karakteren blir noe tafatt. 

Å ha en «quest» er en klassisk fortellerstruktur i fantasylitteraturen. 
I Ringenes herre må heltene kvitte seg med en magisk ring. 
I Askeladden må de redde prinsessen, men før de kommer så langt må de overleve en rekke prøvelser. 
Den verste av dem er en ufyselig dansk prins (Allan Hyde), som også sørger for mye av humoren i filmen. 

Ikke skummel nok 

Forskjellen på Ringenes herre og Askeladden er at førstnevnte har en dybde og et mørke i sitt univers som er uovertruffen. 
Ondskapen er truende og livsfarlig. 

I Askeladden blir ikke skogens mørke skapninger farlige nok. 
Scenen med nøkken i tjernet er fascinerende, men den skusles bort og føles ikke som en reell trussel. 
Heller ikke trollet, som er godt animert, er farlig nok. 
Da får heller ikke våre helter skinne nok i finalekampen. 
Dermed mangler den heroiske nerven som må til for å gjøre filmen dramatisk og drive historien fremover. 

Flott familiefilm 

På tross av noen svakheter, er Askeladden et varmt eventyr de litt yngre, men ikke de yngste, barna kan glede seg over. 

Det den mangler i fortellerdriv tar den igjen i underholdende innslag og kjente referanser. 
Det skader heller ikke at trollet akkompagneres av Griegs musikk, og at fjellheimen er en turistreklame verdig. 
Men dessverre mangler magien. 
