Bokanmeldelse:Chris Tvedt og Elisabeth Gulbrandsen: 
«Djevelens barn» 

«Djevelens barns» av Chris Tvedt og Elisabeth Gulbrandsen er en krimroman av høy standard. 

Forfatterne Tvedt og Gulbrandsen har funnet et vellykket litterært par i politimannen Edvard Matre og kunstneren Victoria Ravn. 
De to kjærestene deler en hemmelighet knyttet til et drap Victoria har begått, og som man kunne lese om i forfatterparets forrige bok «Den blinde guden». 

Årets bok bygger videre på denne – Victoria er plaget av hva hun har gjort, og vil gjerne vite mer om mannen hun drepte. 
Samtidig er Edvard blitt straffet for sin involvering med Victorias sak, og må finne seg i å etterforske forsvunne asylsøkerbarn i stedet for «hard core» drapssaker. 

Han finner likevel spesiell interesse av sine nye oppgaver nå han kommer over saken om den forsvunne gutten Reza fra Syria. 
En høyaktuell problemstilling knyttet til unge asylsøkere og rykter om rekruttering til opprørsstyrker i hjemlandet rulles opp, men Matre har sine mistanker om at forklaringen likevel ikke er fullt så enkel. 
Mens Matre arbeider i østlandsområdet, er Victoria i hjembyen Bergen der hun får hjelp av den nypensjonerte politimannen Preben Jordal i letingen etter sannheten om mordofferet hennes. 
Samtidig er hun i ferd med å bli romantisk involvert med en kjekk, men litt mystisk musiker. 
Det skal vise seg å skape uoversiktlige konsekvenser. 
Men så er da heller ikke forholdet mellom Victoria og Edvard av de mest konvensjonelle. 

Eks-politimannen Preben Jordal blir funnet drept etter at han og Victoria har oppsøkt fosterforeldrene til mannen Victoria drepte – og til hans forsvunne bror. 
Det bringer Edvard til Bergen og tilbake til drapsetterforskning, og når sporene etter Jordal fører ham til forsterforeldrenes hus, skal han gjøre oppdagelser som knytter forsvinningen til Reza sammen med denne etterforskningen. 
På et tidspunkt skifter også boken fokus fra drapsgåter til en mer samfunnsorientert historie om omsorgssvikt, misbruk og psykiatri. 

«Djevelens barn» balanserer fint mellom skildringer av hverdagslig politiarbeid og en nokså mørk og dyster intrige. 
Det kan nok innvendes at Tvedt og Gulbrandsen bruker i overkant grove spikre for å få historien til å henge sammen til slutt. 
På den annen side skriver de med så stramt tempo, fin fremdrift og høyt spenningsnivå at resultatet uansett blir en krimroman av høy standard. 
