Da historien våknet til liv
Endelig — her er en familiefilm der det ikke må bli et ork for voksne å være med på kino. 
«Natt på museet» har fornøyelige scener for små og store. 

Man kan synes at komediene som Ben Stiller spiller i, er tåpelige. 
Men fyren er iallfall ikke redd for å gå inn i roller der han må dumme seg kraftig ut. 

Denne gang tolker han den keitete Larry Daley, alenepappa med desperat behov for en jobb. 
Utfordringen kommer da han blir ansatt som nattevakt på Naturhistorisk museum. 

EN TRAUST introduksjon gjør oss kjent med Larry og sønnen han har dårlig samvittighet overfor. 
Gode fedre skal komme i klassen en gang i året og fortelle om jobben. 
Larrys sønn har ikke fått være stolt over faren sin i alles påhør. 

Okeida, siste sjanse er denne nattevakten. 
I det trøtte museet der direktøren går rundt og kjefter på de besøkende. 

Larry tror jobben skal bli enkel. 
I foajeen står en dinosaur i skjelettform. 
I avdelingen for Afrika troner utstoppede løver, elefanter og aper. 
Bak en glassmonter strever en gjeng neandertaler, laget av voks, med å gjøre opp ild. 
Bak en annen glassvegg stormer den krigerske hunerstammen fram. 

Utstillinger av romerne, mayaene og de hvite amerikanernes kultur består av modeller av bygninger og detaljerte miniatyrdukker. 

Gjesp, her er det bare å sove. 

SÅ SIER DET PANG . 
Det holder å røpe at magiske krefter får voksfigurer og beinrangel til å våkne til liv når mørket senker seg. 
Snart får nattevakten sitt livs opplevelse idet kulturhistorien bokstavelig talt blir levende på museet. 
Resten av filmen handler om Larrys strev med å få kontroll på sin nye arbeidsplass. 

Regissør Shawn Levy pøser på med elleville påfunn og situasjonskomikk. 
Særlig artig er grepet med å mikse miniatyrdukkene, spilt av levende skuespillere, med folk i full størrelse. 
Slik figurerer Owen Wilson som cowboy fra Midtvesten og slåss snart med den romerske soldaten i nabomonteren. 

Når nattevakt Larry kommer inn i bildet, fikser filmskaperne å bedra oss visuelt. 

ET KVARTER FOR LANG føles filmen fordi regissøren forelsker seg i sine scener. 
Heldigvis krydres kaoset av flere utmerkede biroller. 
Fantastisk er de korte møtene mellom museumsdirektøren (Ricky Gervais) og Larry, en eminent studie i antydende spill. 
Også Robin Williams gjør jobben som voksdukken Teodor Roosevelt. 

Blott til lyst. 
Kos dere. 
