Festbrems-spill
Å ta frem «Fuzion Frenzy 2» på en fest er som å kjøpe alkoholfritt øl til et vorspiel. 
Det funker ikke. 

«Fuzion Frenzy 2» er nemlig et stinkende makkverk fra spillet starter til du slår det av i frustrasjon og legger det ut for salg på QXL. 
Et tafatt forsøk fra Microsoft på å nå ut til folk flest, ved å surre sammen 40 mer eller mindre enkle minispill i et slags gameshow, som hele familien skal konkurrere i. 

Det vil si, det spørs om familien bryr seg. 
For en eller annen grafiker som antagelig aldri har tatt nesa ut av manga-tegneseriene sine har funnet ut at alle karakterene i spillet skal se ut som futuristiske moteslaver på ecstacy. 

Figurene i spillet er så sjarmløse, generiske og wannabe-kule at man med vegring velger den minst motbydelige. 

Når man først har valgt sin ekle representant i spillet, møter man verten for gameshowet, som ikke har mast og skravlet i mange sekunder før du får lyst til å hyle til ham og be han holde kjeft. 
Det gjør han aldri. 
Men du kan heldigvis hoppe over alle hans fantastisk unyttige monologer om bonuskort og øvelser og planeter man kan velge mellom ved å hamre løs på knappene. 

Allerede her burde det ringe en bjelle hos utvikleren. 
Planeter? 
Poenget med et slikt festspill er å kaste spillerne inn i kamp mot hverandre i lettspilte og underholdende øvelser, ikke la en bavian i neonlysende dress stå og skravle til deg i flere minutter om planeter og øvelser og bonuskort, før du i det hele tatt får gjort en dritt i spillet. 

Og det blir ikke bedre av at kjeften går om de samme bonuskortene og øvelsene mellom hver omgang minispill. 

For minispillene er nemlig det eneste som kan redde spillet. 
Men når majoriteten av disse har upresise og trege kontrollsystemer, uinspirerende gameplay og totalt usjarmerende sci-fi-inspirert grafikk, er det ikke mye igjen å berge her. 

Som en prikk over i-en kan det jo nevnes at den prateglade gameshowverten kommenterer alle minispillene som en foss, dessverre ofte med to-tre fraser som blir gjentatt flere ganger mens man spiller, og når man i frustrasjon over et knøvlete kontrollsystem kaster kontrolleren i bakken etter nok et tap, er den nasale og slitsomme stemmen til drittsekken nok til å få deg til å seriøst vurdere å kaste hele Xbox 360-maskinen ut av vinduet. 

Har man ikke venner å spille med, kan man også spille over nett. 
Men om man ikke klarer å ha det gøy med vennene sine når man spiller, blir det ikke spesielt mye mer moro å spille mot «Lisa Simpson45» fra USA som kaller deg for homo hver gang du taper. 
