Deilig tegnet eventyr
«Prinsessen og frosken» er den første Disney-filmen der hovedpersonen har afrikansk hudflate (Pocahontas og Mowgli var halvbrune) og dessuten den første håndtegna animasjonsfilmen siden lenge. 

Jeg skvatt av det. 
Gammeldags tegnefilm med doggduse bilder og jentefarger gjorde at jeg fikk for meg at jeg så en merkelig ukjent nyutsendelse fra femtitallet. 
Men denne ble laga i dataåret 2009, og filmen er skjønn og romantisk som ei niårig jentes ransel. 
Små gutter vil vri tissetrengt på knærne de første tjue minuttene, for da går de voksne kjæresteromantikerne rundt og synger glattjazz for hverandre så du ser etter Ivar Dyrhaug. 
Men så havner serveringssnuppa med restaurantdrømmene (afrikansk pigment) som frosk i New Orleans-sumpene sammen med prinsefrosken Naveen (indisk pigment) mens den blonde jåla Lotte (Pedersgate-pigment) blir lurt av en voodoo-feika prins. 
I sumpen skjer mye stilig, blant annet en alligator. 
Disney-folk er så flinke på å tegne alligatorer at de burde samle én million, og ildflua er heller ikke ille. 

Dette skal jeg ikke fortelle mye om. 
Alle vet hva som skjer, og alle vet at det skal være sånn. 
Det er gammeldags, det er inspirert, vittig og deilig. 
