Blikkboksenes rustne kamp
Dette spillet transformerer seg fra en skinnende forhåpning om noe spiselig til en skuffelse som smelta iskrem nesten med det samme du har vrengt av plasten på coveret. 

Det er godt mulig at den siste Transformers-filmen er helt OK. 
Svære roboter som forvandler seg til alt mulig og denger hverandre? 
Helt greit. 
Spill som lages halvferdige og standardiserte fordi de selger på grunn av filmen? 
Ikke greit. 

Tegnefilmene som gikk på mer eller mindre obskure kanaler i 1980-årene, er mitt siste møte med disse blikktypene, og jeg må innrømme at kampen mellom de gode autobotene og de slemme decepticonene interesserte meg et sted mellom der ryggen slutter og beina begynner den gangen også. 
For alt jeg vet, har de gått på andre kanaler siden. 

Her kan du velge mellom de gode og de slemme, og forsvare eller ødelegge planeten vår. 
Med ett tastetrykk kan du forvandle deg fra robot til bil/fly/tanks/snodig greie i løpet av et lite sekund og fly rundt og klå motstanderen i ganske så god grafikk, men i stort sett uinspirerte oppdrag og med kontroller som er så forenkla dumme og kjedelige at det ikke går fullt 14 minutter før du skjønner at du har kastet bort nesten 14 minutter av livet ditt, siden du vet at alt vil bli repetisjoner resten av spillet. 

Er du betalt for å spille, fortsetter du. 
Er du ikke, griner du over noen hundre bortkasta kroner og håper på bedre lykke neste gang. 
Forhåpentligvis lærer du at du aldri skal kjøpe spill basert på filmer før du virkelig har sjekket grundig med mer lettlurte og rikere kompiser at det er noe særlig. 
