«Kedi» er filmen alle katteelskere må se
En kjærlighetserklæring til Istanbuls gatekatter. 

«Mennesker som ikke elsker dyr, kan ikke elske mennesker. 
Det vet jeg,» sier en av personene vi møter i denne tyrkiske dokumentaren. 

Kedi er mer enn et portrett av Istanbuls mange gatekatter. 
Det er også en skildring av en by, av menneskene som tar seg av byens firbente og hvordan vår interaksjon med dyr påvirker oss. 

Søker du på «cute cats» på google får du opp over 20 millioner treff. 
At de viljesterke vesenene fascinerer oss, at vi elsker å ha dem rundt oss, er hevet over enhver tvil. 

Regissør Ceyda Torun har laget en usedvanlig stemningsfull og vakker film om en gammel by hvor kattene har vært en del av gatebildet i tusenvis av år. 
Hun viser hvordan kattene påvirker livene til menneskene de velger å gi sin kjærlighet. 

Katter og livsglede 

Kedi er ikke en dyp dokumentar om komplisert politikk eller vanskelige tema. 
Den er et lite bilde av livet ispedd filosofiske tanker rundt vårt forhold til katten, og hvorfor vi stadig lar oss forføre av den. 
Filmen kunne selvsagt valgt å tematisere behovet for sterilisering, men det hører hjemme i en helt annen film enn denne. 

I løpet av filmen møter du katter med forskjellige personligheter. 
Nabolagets psykopat, den store musejegeren, små kattunger som har mistet moren sin og utro katter som koser med deg en dag og snur ryggen til og går til naboen dagen etter. 
Typiske katter, altså. 

Torun har også laget en film om livsglede. 
Hun forteller også historien til mennesker som har et helt spesielt bånd til byens katter. 
Damene som driver et kattehjem sier at dyrene helbreder mentale sår. 
«Hvis det er et liv etter døden, håper jeg at jeg treffer igjen min første katt og ikke min bestemor,» sier en av dem. 

Kedi maler et poetisk bilde over vårt forhold til dyr. 
Kanskje sier katten mer om oss enn vi liker å innrømme, og muligens gjør de oss litt mer ydmyke i møte med verden. 

Menneskene du møter i filmen, er heller ikke katteeksperter. 
De er bare katteelskere som deg og meg, eller de er mennesker som er blitt adoptert av en av de firbente. 
«Hun bare dukket opp en dag, men hvis hun ikke kommer vil vi savne henne,» sier en mann. 
Du kan ikke tvinge en vill katt til å gi deg hengivenhet. 
Den velger deg, og det er kanskje et av elementene som gjør katten så fascinerende. 

Fra kattens synsvinkel 

Mange av scenene er filmet fra kattens synsvinkel. 
Fotografene Alp Korfali og Charlie Wuppermann har tatt med seg kamera ned på gateplan, opp på tak, ned av trær og på musejakt under bakkeplan. 
I mange sekvenser er det eneste du ser av menneskene beina deres. 

Kedi har noen fabelaktig filmede sekvenser, og du kommer tett på kattenes liv. 
Kamera følger kattene på nært hold gjennom travle gater via vinduskarmer og restaurantbesøk. 
«Alle pengene i tipsboksen går til kattene,» sier en av kokkene. 

Torun har heldigvis ikke laget en film bestående kun av søte dyr. 
Det er også et blikk på Istanbuls utvikling gjennom kattens øyne. 
Den moderne storbyen eser ut, og tvinger kattene bort fra det tradisjonelle bybildet. 
I likhet med byen er også kattenes tilværelse i endring. 

Men Kedi er ingen trist film. 
Det er en ode til livet, kjærligheten og til det gode i mennesket. 
Filmen gir et magisk innblikk i kattens univers, om vårt forhold til katten og sist men ikke minst den egenrådige kattens forhold til oss. 

Er du glad i dyr, må du se denne filmen. 
