Bokanmeldelse:Gaute Heivoll: 
«Over det kinesiske hav» 

Gaute Heivoll skriver vakker prosa om storheten i det lille livet. 
«Over det kinesiske hav» er en fortelling med mye humor og godlynt komikk. 

Roman 248 sider Kr. 
349 Tiden 

Et ektepar, diakon og sykepleier, ønsker å bygge sitt eget lille Dikemark der unge og eldre «åndssvake» kan få et trygt hjem. 

Slik har det seg at de den siste krigsvinteren 1945 tar til seg fem vanskjøttede søsken. 
I huset på landet bor det fra før av tre voksne pleietrengende, samt parets egne to barn. 

Det er det eldste av disse barna, sønnen i huset, som 50 år senere forteller historien i tilbakeblikk. 

Det er en historie om den gang «åndssvake» ble sett på og behandlet på en ganske annen måte enn i dag, med umyndiggjøring og tvangssterilisering som faste innslag. 

Det er en historie om små mennesker med store personligheter, og det er en historie om hvordan et barnesinn opplever og håndterer møtet med annerledeshet. 

Gaute Heivoll bruker lang tid på det deskriptive, for å etablere en stemning og en atmosfære. 
Det er en underspilt energi i denne fortellingen som skaper intensitet og forventninger hos leseren. 

Kanskje kan historien bli i overkant forutsigbar i partier, men Heivoll er stort sett en svært dyktig forteller som vet å holde retning på sine litterære virkemidler. 

Det skjer, nær sagt selvfølgelig, en katastrofe midt i handlingen. 
Det er en tragedie som bidrar til at fortelleren ser sine foreldre på en ny måte, og som gjør det tydelig at «Over det kinesiske hav» i tillegg til det sosialpolitiske og psykologiske også er en historie om sorg. 

Gaute Heivoll er en kresen og fintfølende forfatter. 
Selv om det ligger en stor ensomhet over denne boken, blir det derfor også en fortelling med mye humor og godlynt komikk. 
