Hotellet fra himmelen/helvetet
Overraskende historie fortalt på en frisk måte der særlig scenografi og musikkbruk imponerer. 

«Hotell Norge» 

Kriminalkomedie, Den Nationale Scene. 

«Og så våknet hun og det viste seg at det hele var en drøm...» 
Slik var min, og sikkert mange andres, foretrukne enkle måte å avslutte norskstiler på ungdomsskolen. 
Det var en perfekt måte å komme seg ut av det når man hadde skrevet seg opp i et hjørne, der den ene syke tingen overgikk den andre. 
Hva som er drøm og hva som er virkelig er også en helt sentral del av den nyskrevne forestillingen Hotel Norge av Yngve Sundvor, som også flittig tar i grep dette finurlige barndommens skrivegrep på en både morsom og nifs måte. 

Hotel Norge spilles ut, ja på nettopp Hotel Norge. 
Et ærverdig hotell i oransje, med lysekroner, neonskilt, lamper som blinker og rom som spøker. 
Etterforsker Benjamin Lange (Pål Rønning) sjekker inn for å etterforske drapet på Sonja (Stine Robin Berg Hansen). 
I resepsjonen møter han på resepsjonisten Georg (Eirik del Barco Soleglad) og det tar ikke lang tid før både han og vi merker at noe ikke er helt sånn som det skal. 
Etterforskeren vil at de ansatte skal snakke ut, men hele tiden merker vi at sterke krefter, inkludert hotellet selv, er villig til å gå langt for å få siggende stuepiker, portierer og kjøkkensjefer til å holde kjeft. 

Kulissene er helt nydelige, et stort dyrehode henger over resepsjonen og det er en slags falmende storhet over det hele. 
Store blokker snus og vendes om og varierer mellom rom og resepsjon. 
Det kunne vært klumsete mye vridninger, men det blir det motsatte. 
Ved hjelp av strålende musikk og lysbruk og målbevisste ansatte ser hvert sceneskift nærmest ut som en liten dans. 
Musikken er for øvrig også en virkelig stemningsskaper hele forestillingen. 
Selve temamusikken bygger opp atmosfæren på hotellet på en perfekt måte. 
The Zombies Time Of The Season, for eksempel, går igjen for å bygge opp sinnsstemningen rundt en bestemt karakter og alt fremstår rett og slett som veldig stilbevisst. 

«You can check out anytime you like, but you can never leave» heter det i den der låten, noe mange av våre personer på scenen også erfarer. 

I sin etterforskning tar politimannen oss med tilbake i tid gjennom sine rastløse drømmer i hotellsengen. 
Hotellets rolle under bybrannen, krigen og eksplosjonen i Vågen spilles ut blant annet. 
Bruk av lys, røyk og vind er også enkelt, men sjeldent virkningsfullt utført. 

Rønning og del Barco Soleglad har en god dynamikk som den tullete duo som stadig blir mer lei av hverandre. 
Resten av ensemblet gjør også gode roller, og er kledd opp med kostymer som matcher scenografien perfekt. 
Følelsen av at alle vet mer enn de egentlig sier ligger og ulmer under forestillingen og det finnes ingen svake ledd (eller flere av skuespillerne kløner det til med dialektene de veksler mellom flere ganger, men det legger likevel ingen demper.) 

Hotel Norge fremstår som en bevisst sjangerlek og byr opp klisjeene til dans, og forestillingen klarer å være både ekkel og morsom på samme tid. 
Hotel Norge er et sted der Roald Dahl møter Harold Pinter. 
Den fremstår nærmest filmatisk der Den sjette sansen møter The Others og Quentin Tarantino møter Grand Hotel Budapest. 

Anmeldelsen er basert på generalprøven. 
