Nostalgisk gjensyn med Knøttene
Det aller beste med den nye filmen om Baltus, Sniff og vennene hans, er at de norske stemmene gjør en så god dubbing. 

Listen over norske stemmer er så lang at gjengen må få en samlet bukett med skryt: 
Dere gir et deilig liv til ungene, disse som på amerikansk heter "The Peanuts", på norsk Knøttene. 
Dessuten, den som gjør lærerens tale om til støyende babbel, treffer blink. 
Gøy! 

Men hvorfor i all verden er oversetteren så språklig ambivalent når det gjelder skikkelsenes navn? 
Tegneserien til Charles M. Schulz, som startet i 1950, har i årevis vært fornorsket slik at den uheldige hovedpersonen heter Baltus og hunden hans Sniff. 

I filmen kalles de Charlie Brown og Snoopy. 
Den humørsyke Lucy, derimot, får hete Sofie. 
Flere andre går under sine norske navn. 
Hvorfor ikke alle sammen? 

Den mislykte gutten 

Ellers er det nok å glede seg over. 
Baltus har alltid vært den mislykte gutten som heldigvis får reise seg av misèren til slutt og se sin enkle drøm bli oppfylt. 
Denne gang gripes han heftig av forelskelsens sommerfugler, men har selvfølgelig ikke mot til å snakke med den utkårede – den skjønne, rødhårede piken.Filmen er full av nedturer for vår stakkars antihelt før lykken snur. 
Regissør Steve Martino, utmerket hjulpet av sitt animasjonsteam, krydrer med episoder der Baltus prøver å opptre som en vinner, men mislykkes. 
Trøsteren er ofte Sniff, hunden som i sin egen sære fantasi luftkriger mot den røde baron. 
Disse episodene blir det imidlertid så mange av at de oppleves som pausefyll. 

Sjarmen med Knøttene er at tonen aldri blir sentimentalt klissete, men snarere røff og ironisk, ikke minst fra hespetreet Sofie som drar Baltus ned på jorda med sine nådeløse sarkasmer. 

Bra førjulskos for slitne barnefamilier. 
