Harmonisk ekteskap
PLATEANMELDELSE: 
På sitt beste så vakkert at det gjør vondt. 

Bluebird’s Ghost: 
Miniature scenes of Sorrow (Bluebird’s Ghost) 

I fjor ga ekteparet Erlend og Tale Egeberg Aasland ut ep-en «This too shall pass» under duonavnet Bluebird’s Ghost. 
Den var bra, men de har vokst siden den gang. 
Også bokstavelig talt; årets ep teller sju kutt mot fjorårets fire. 
Dessuten har de fått med seg Maria Toresen til å kore på tre av dem, og på ett av disse finner vi også Arne Skage og hans Weissenborn steelgitar. 
Per Ravnaas har mikset, og Eirik Bekkeheien har mastret. 
La oss ta med at Camilla Rosenlund har laget omslaget, nå som sist. 
Estetikken står nemlig sentralt hos Bluebird’s Ghost, fra instrumentering til innpakning. 
Lydbildet med gitar, banjo, mandolin, perkusjon og autoharpe bringer oss langt av sted i tid og rom. 
Til den andre siden av dammen der folk fra 
De britiske øyer slo seg ned i Appalachene og sådde spirene til bluegrass og folk. 

Ved siden av å være en mye benyttet mann i studio, har Erlend bakgrunn fra familiebandet Aaslandbros i Sandnes, mens Tale er med i Fredsbevegelsen Fyllesjuk i Folkedrakt. 
De åpner a cappella med vuggesangen «Hushabye», trestemt med Toresen på laget. 
Hun er med videre på stillferdige «My lady calls», før «Shadows» retter fullt søkelys mot Tale Egeberg Aasland som vokalist. 
Vakkert som bare det. 
«Hushabye Pt. 2» er et 40 sekunder langt mellomspill, før «Jean R.» er albumets mulighet til å svinge seg på låven. 
Nydelige «Close to you» er sangen med både Toresen og Skage. 
Det er nesten som om man føler seg snytt når den stanser etter tre og et halvt minutt. 
Avslutningen «Vesper» varer heldigvis et par minutter lenger. 
Forrige gang sluttet de med flott folkgospel i «Ragged earth», mens vi denne gang får en musikalsk kveldsbønn. 
Dette er folk som vet hva de gjør. 
Beste spor: 
«Hushabye», «Shadows», «Close to you». 
