Jenta som skulle knuses med skam
Med skam og underkastelse skal ungene kontrolleres, slik at foreldrene kan leve godt i landet. 
«Hva vil folk si» er et intenst og vondt drama om ekstrem sosial kontroll og kulturkonflikt. 

Hva vil folk si 

Sjanger: Drama. 
Nasjonalitet: 
Norge 2017. 
Regi og manus: 
Iram Haq. 
Skuespillere: Maria Mozhdah, Adil Hussain. 
Lengde: 
1 time 46 min. 
Aldersgrense: 12 år. 

Fasade- og æreskultur. 
Tvangsekteskap. 
Kidnapping. Æresdrap. 
Bruddstykker disse temaene fra norsk-pakistanske miljøer har jevnlig dukket opp i norske medier de siste årene. 
Fæle og uforståelige ting. 
Her kommer Iram Haq med sin knallsterke og personlige film og tar oss med på innsiden. 
Så sterkt og vondt at den får oss til å kjenne på både fortvilelsen og raseriet filmens hovedperson føler. 

Lever dobbeltliv 

16 år gamle Nisha, glitrende naturalistisk spilt av debutanten Maria Mozhdah, sjonglerer greit mellom sine to verdener. 
Ute blant venner i norsk drabantby er hun norsk og forelsket. 
Hjemme i familiens pakistansk-tradisjonelle trygghet snakker hun urdu og er den foreldrene forventer. 
Men når faren oppdager henne med kjæresten, smeller det. 
Skikkelig. 

For sånt går ikke an for en pakistansk jente. 
Det går på hele familiens ære løs. 
De blir gjort til latter. 
Drastiske tiltak, som å kidnappe datteren til slektninger i Pakistan, må til for å gjenopprette æren. 

I den norsk-pakistanske storfamilien er mantraet «familien må holde sammen». 
Men det er ikke kjærlighet og samhørighet, men frykt og en ekstrem, sosial kontroll som limer dem sammen. 
Når målet er respekt, er påføring av skam og dårlig samvittighet, samt total avvisning, helt akseptable virkemidler. 

Farens dilemma 

Iram 
Haq har laget en nydelig, troverdig, velspilt, aktuell og viktig film. 
Det er ikke mangel på sterke øyeblikk og scener her. 
Mens Nisha er med i hver scene med både kropp og sjel, er hennes far den eneste andre vi får et ørlite innblikk under huden på. 
Også han føler sterkt, vi aner dilemmaet hans mellom kjærligheten til datteren og forpliktelsene til hele familiens ære og grensesesetting for det norsk-pakistanske miljøet. 
Også han blir utsatt for sterk sosial kontroll. 
Vi kan nok forstå motivasjonen hans, men valgene han faller ned på er like fullt hjerteløse og ubegripelige. 
Datteren, som står alene, finner fram styrken. 
Faren har bare noen små sprekker i feigheten sin. 
Akkurat det er det meste skremmende i «Hva vil folk si». 
