Bokanmeldelse:Tore Rem: 
«Knut Hamsun. 
Reisen til Hitler» 

Ingen norsk dikter har foretatt en mer famøs reise enn Knut Hamsun. 
26. juni 1943 fikk han audiens hos Adolf Hitler, diktatoren som nesten fire år tidligere styrtet verden ut i en katastrofe uten like i verdenshistorien. 

Ikke få ord er skrevet om dette møtet – mellom nobelprisvinneren, den bejublede dikterhøvdingen fra Norden, og verdens mektigste mann på Berghof i de bayerske alper. 
Og hver gang forholdet mellom diktning og politikk kommer på banen er Hamsun kroneksemplet på at diktere bør 

sky politikkens sirkler. 

Med Tore Rems bok «Knut Hamsun. 
Reisen til Hitler» får vi hele historien i fargerik detalj: forspillet, møtet i hele sin bredde og etterspillet. 
En rekke nye nyanser legges til bildet. 

Og gjennom nitid kildeforskning mener Rem å kunne påvise at Hamsun slett ikke hadde forberedt seg i lang tid til møtet, slik blant andre hans kone Marie Hamsun skriver etter krigen. 
Tvertimot kom audiensen i stand ganske på sparket, mens Hamsun deltok på nazipartiets journalistkongress i Wien. 
Her var han stjernen og nazistenes trumfkort, den litterære gud fra nord som hadde fløyet ned til den tyske jord. 

Det er særlig dette dramatiske tablået Rem henter frem for oss, med detaljrik finoptikk: 
Hamsun som propagandaens juvel i Nazi-Tyskland – hvordan han nesten skamløst lar seg bruke i tyrannens skjebnetime: 1943 var året da lykken for alvor hadde snudd for Hitler. 
For alle som stadig elsker Hamsuns diktning, er det smertefull lesning, for Rem opererer ikke med sympatifiltre. 

Tvert imot er han klar i sin dom: 
Man kan ikke skille dikteren Hamsun fra politikeren Hamsun. 
De to er uløselig knyttet sammen – et kontroversielt standpunkt som senest ble aktualisert i den opphetede debatten rundt Ibsenpris-vinner Peter Handkes tale i Milosevics begravelse og støtte til serbiske nasjonalister. 

Det krever sin mann – eller rettere sin penn – å skrive godt om Hamsun – mannen som uansett holdninger var en trollmann med språket og stadig trollbinder lesere verden over med sine bøker. 

Men Tore Rem makter det. 
Reisen til Hitler er en nytelse å lese – her er nær historie levendegjort med sitrende nerve og brennende engasjement. 
Det er vel bare Tor Bomann-Larsens kongebiografier som i dag kan måle seg i litterær kvalitet. 

Samtidig er «Reisen til Hitler» et dypdykk i en dramatisk tid for vårt land som vi forhåpentlig aldri vil oppleve igjen. 
