Bokanmeldelse:Sylvia Day: 
«Syv år til synd» 

Gammelmodig og ufrisk «husmorporno». 

Roman 365 sider 299,- kr. Bastion forlag 

Erfarne Sylvia Days forfatterskap ble en kommersiell suksess da hun hev seg på «Fifty-shades-bølgen». 
Men i stil ligner hun mer på Barbara Cartland, og skriver akkurat like gammelmodig og forutsigelig. 

Metaforene er omtrent de samme, persongalleriet og kjønnsrollene en blåkopi - selv om Day altså slenger på noen sexskildringer av typen: 
«Blodet hans tyknet i takt med pikken hans». 

Forfatteren greier ikke å finne en fortellerstemme, hun hopper altfor lettvint og tilsynelatende tilfeldig inn og ut av alles hoder. 
Dermed fremstår både selve historien og skikkelsene som kjølige og overforklarte, kvalt i et språk så flatt at oversetter Svein Svarverud burde hatt dobbelt betalt for tort og svie - hvis han generelt er glad i språk og litteratur. 

Bakteppet er historisk, og de noble personene tiltaler hverandre formelt, selv under dynene. 
Det gjennomført arkaiske grepet er ironisk nok bokens fremste kvalitet. 
Man kan i beste fall late som man er sin egen oldemor, som smygleser en vovet skillingsvise, der det er helt naturlig at både negre og kvinner tilpasser seg sine roller. 

For Helten er så ufattelig dyrisk vakker at «i det svinnende lyset fra solnedgangen og de flakkende flammene i oljelampen glinset det kullsvarte håret hans av sunnhet og vitalitet.» 
Det mangler bare at en elg kommer inn i rommet. 

MAY GRETHE LERUM 
