Fett nok på Smalhans
Smalhans vinner på et fantastisk lokale og god, hjemmelaget mat. 

Hver uke besøker vi tre restauranter i ulike prisklasser. 
Søk i restaurantbasen og se de sist anmeldte restaurantene her 

— Herlig! 
Her senker man skuldrene, sier spisefølget. 

Vi har fått vindusplass i restauranten på St. Hanshaugen, og tar inn den gode restaurantstemningen. 
Her er mange par, vennegjenger, familier og en del barn, som koser seg i det uformelle og hyggelige spisestedet. 
Menyen byr på få valgmuligheter, men endres daglig ut fra hvilke råvarer de har. 
Enkleste variant er Smalhans, med fire-fem serveringer, mens sultne kan bestille Krøsus, som byr på rundt åtte retter. 
I tillegg serverer Smalhans lunsj og dagens husmannskost mellom kl. 16 og 18. 

Grillet nanbrød 

— Nam! 
Noe av det beste med Smalhans er at man får enkelte overraskende retter, mat man aldri ville tenkt på å lage selv hjemme. 
Etter en god skinkeplanke med hjemmelaget skinke, svinepølse, en saftig akevittpølse, sylteagurk, og en rømmeblanding med fenalår, får vi servert breiflabbkrem. 

Den røkte blandingen er nydelig, med kapers, fennikel og et sprøtt innslag av grillet nanbrød. 
I tillegg får vi et fat med kimchi – fermenterte grønnsaker, med tykk og salt bacon som er appelsinglasert. 
Det er friskt, syrlig og salt, og med noen knasende biter med frisk stangselleri.Noe av poenget hos Smalhans er at man kan dele retter sammen, og husmannskost-tapas slår tydeligvis an. 
Lokalet er stappfullt denne kvelden. 

Tid for musling 

— Jeg husker vi dampet knivskjell på hytta. 
Litt for lenge. 
Det var som å spise viskelær, sier spisefølget. 
Neste rett inneholder den karakteristiske muslingen, men her er det grillet, og det er saftig, selv om det ikke smaker så mye. 
Knivskjellet er blandet med fløyelsmyk brissel og større biter med jordskokk, med sin milde nøttesmak. 
En meget fint sammensatt rett med masse syltet løk. 
Servitøren kommer med gode vinanbefalinger til de ulike rettene, men gjør ellers ikke så mye utav seg. 

— Da får dere vannudler og svin fra Valdres, opplyser servitøren. 

Vi har valgt både Smalhans— og en Krøsusmeny, og det ser ut til å være et sjakktrekk. 
Det er veldig mye mat til begge to. 
Vannudlene er gode, men retten skjemmes av å være altfor salt. 
Det er godt med masse vårløk, et skarpt sting fra chilien, og for å gi retten sprø tekstur ligger det masse peanøtter på toppen.Den andre retten er meget vellykket. 
Ulike biter svin er soyaglasert, med masse brokkoli, og sprø biter av salat på toppen. 
Smalhans minner litt om Pjoltergeist, eller omvendt, der begge har en del asiatiske vrier på menyen. 
Her er det ikke Mummitrollservice, men koselig servise lik din bestemor hadde, som understreker nabolagsfølelsen. 

Muggen og god 

— Mange har klaget over støynivået på Smalhans, men det har stort sett vært større grupper. 
To sammen er det en fryd å sitte i restauranten, som kom inn i Michelin-guiden i år. 

Vi er allerede stappmette når servitøren kommer med ost til oss, men hjemmelaget knekkebrød, søt marmelade og to godt modne stykker Kraftkar-ost, tar vi vel imot. 
En mild, og nesten flytende Brillat Savarin har en bitter undertone, og den kremede hvitskimmelosten er utrolig god på smak. 

Blå Hitra er ikke like kjent som Kraftkar, men denne blåmuggosten er også nydelig. 
En sterk og syrlig ostebit tar plass på knekkebrødet, og blir slukt i et jafs. 

Deretter får magesekken et pusterom, før desserten avslutter måltidet. 
Dette er dessverre måltidets svakeste servering. 
En tørrstekt svele imponerer ikke, selv med is, tykk sjokoladekrem og appelsinsaus over. 

— En del enkle retter og ordinær service, men Smalhans er fortsatt et bra valg i Restaurant-Oslo. 
Det er som en søndagsmiddag med familien. 
Godt, ujålete og hyggelig. 
