Restaurantanmeldelse:Nydelig brasseriemat 

Lokalet er anonymt, men maten skinner på Le Benjamin. 

– Legosaftis, fiskelollipop og is-iglo med legosjokolade. 
Jeg skjønner godt at det er en del barn her, sier spisefølget og leser gjennom menyen. 

Vi har labbet opp de få trinnene til Le Benjamin nederst på Grünerløkka og fått et fint bord ved vinduet. 
Det er som vanlig stappfullt i lokalet. 
Brasseriet er blitt veldig populært i Oslo og har opparbeidet seg mange stamkunder. 

Forny vinkartet! 

– 
De har alltid hatt et veldig enkelt interiør her. 
Jeg synes både Brasserie France og Brasserie Blanche oser mer av Frankrike og brasseriefølelsen. 
Det hyggeligste er at man kommer rett på baren og ofte blir møtt med et hallo med en gang innenfor døren. 

Menyen byr på mange klassikere og en imponerende vinliste, men her burde man ta grep for å fornye seg. 
De endeløse listene med viner fra Burgund, Bordeaux og andre vinområder tar livet av folk som skal prøve å finne noe til maten. 
Begynn med et fargerikt kart over de ulike vinområdene og gå ned på antall viner. 
Skriv heller ned hvilke retter den ulike vinen passer til eller ha tre vinanbefalinger under hver rett i ulike prisklasser. 
Få bort det ugjestmilde skryteleksikonet. 

Enkelt og velsmakende 

– Nydelig forrett, skryter spisefølget. 
Etter 15 minutters ventetid ankommer forrettene, og en råmarinert rødspette innfrir forventningene. 
Den er pyntet med avrugakaviar, dill og syltet agurk, samt stangselleri for å gi de bløte fiskebitene etterlengtet tyggemotstand. 
Det er friskt, salt og syrlig, men porsjonen er veldig liten og metter minimalt. 

Den andre forretten byr på grønne asparges blandet med biter av egg og gressløk og en deilig og fyldig beurre blanc – den franske, klassiske smørsausen. 
De franske aspargesene er sprø og gode og litt småbitre på smak. 
En enkel, men velsmakende forrett. 

Meget bra service 

– Smakte det? 
Servitøren ser forventningsfullt på oss. 
Le Benjamin har skjønt hvordan man skal beholde gjestene sine, og servitørene er både hyggelige, oppmerksomme og kommer med anbefalinger på både mat og vin. 
Vi nyter edle dråper fra Loire av den gode produsenten Didier Dagueneau, en herlig Pouilly Fumé Buisson Renard 2014, mens vi venter på hovedrettene. 

Nydelig entrecôte 

Hovedrettene, både entrecôte og ishavsrøye, innfrir forventningene. 

– Entrecôten er en av Le Benjamins signaturretter, og det møre kjøttstykket serveres « medium rare», akkurat som jeg ønsker, sier spisefølget. 
Kjøttet har følge av en meget luftig hvitløkskrem, små sprøstekte potet-terninger og en herlig tykk bordelaise-saus som runder av smaksopplevelsen. 

Dagens fisk er også vellykket. 
Filet av ishavsrøye står på menyen, og her blir den servert med grønne tomater, linser og vongole. 
En overraskende og nydelig kombinasjon av søtlig og fet ørret, salte skjell og sprø, friske tomater. 

Litt for kalde oster 

Le Benjamin har alltid hatt et meget bra utvalg med oster, og man kan ikke forlate det franske spisestedet uten å prøve noen. 
Ostebrikken har et stort spenn, der spesielt en deilig brie innfrir. 
Roqueforten er litt for fast, og flere av de andre kunne med fordel vært lenger ute av osteskapet. 

– Le Benjamin serverer veldig enkel og god, klassisk mat, men jeg synes Brasserie Ouest serverer bedre og mer avansert mat, og Brasserie France og Brasserie Blanche har et mer stemningsfullt lokale. 
