TV-anm:«Ingen kjære mor»: 
Tafatt oppdragelses-TV 

Bølgen av bortskjemte tenåringer er ikke ferdig med å skylle over skjermen. 
Problemet er at du knapt merker den lenger. 

«Ingen kjære mor» samler seks bortskjemte, hjemmeboende jenter i alderen 18-20 år og sender dem på en dannelsesreise til fjerne strøk. 
En slags krysning mellom «Gullungene» og «Den store reisen». 
Det funker bare nesten. 

Kanskje er det fordi vi allerede har sett nettopp «Gullungene», «Teenage Boss» og et vell av andre utenlandske konsepter som går ut på å rive vekk dunputene foreldregenerasjonen har sydd under armene på sine søte små - og så angrer seg når de ser at resultatet blir alt annet enn søtt. 

For skal et slikt konsept fungere, må det også engasjere. 
Nå havner det så langt bak i strømmen av tenåringssutring at det knapt nok blir en irriterende murring. 
At jentene lirer av seg selvfølgeligheter som at «Det er veldig uvant plutselig å skulle bo midt i jungelen» og «Det var mye verre å svømme mot strømmen enn med strømmen» får oss ikke til å løfte ett øyenbryn - botoxbehandlet eller ei. 

Introen varer i drøye to minutter, hvor vi presenteres for en rad utsagn fra angrende foreldre og selvtilfredse jenter, samtidig som en fortellerstemme opplyser at jentene skal ut på en dannelsesreise ledet av en tidligere yrkesmilitær. 
Problemet er at vi da ikke aner hvem disse menneskene som snakker er. 
Seerne kunne med fordel fått navn å knagge empatien eller irritasjonen sin på allerede innledningsvis. 

I stedet tar det lang tid før vi får vite hvem som er hvem av jentene, som veksler mellom heller å ville hogge av seg en arm enn å gå uten sminke, og å frykte mangel på dusj i Borneos jungel. 

Joda, de er bortskjemte, men som vant seer av sutre-reality vekker ikke dette annet enn likegyldighet. 
Spesielt når det som er av småprovoserende klipp blir gjenbrukt til det kjedsommelige. 
Da blir en sittende å lure på om en ikke hadde mer spenstig råstoff å klippe i. 

Jentene er rett og slett ikke ufordragelige nok, og lederen deres så konstruktivt forståelsesfull at det nærmer seg ny dunpute. 

Selvfølgelig gir det en viss tilfredshet å se jentene snuble snufsende i møte med den insektbefengte virkeligheten, og sånn sett kan nok serien appellere til seere som har klart å unngå å se seg mette på oppdragelses-TV. 

Resten av oss får fremdeles mer spenning og mindre sutring av å se «Supernanny». 

Anmeldelsen er basert på de to første episodene. 

«Ingen kjære mor» er en norsk realityserie i 8 episoder som går på TV2 tirsdager kl. 21.40 (men premieren går 20.00). 
