En liten klassiker i den norske platehøsten
Veronica Akselsen i full blomst. 

||| 
ALBUM: 
Det er sannelig på tide at Veronica Akselsen følger opp den flotte debuten med juleplata «Fattige var de som først fikk se», som kom i 2004. 
I mellomtida har hun deltatt i Melodi Grand Prix to ganger. 

Denne plata bekrefter at datteren til Elias Akselsen, i likhet med faren, er en strålende representant for tatertradisjonen. 

Usentimental 
Her skinner løftet om frelse som en ledestjerne, mens helvete truer både på jorda og i det hinsidige. 

To evergreens fra amerikansk countrytradisjon føyer seg uanstrengt inn i repertoaret, Hank Williams' «No ser eg ljos» og Ralph Stanleys «Det er mørkest like før det gryr». 

Akselsens klare, usentimentale, men inderlige røst er som skapt til en ektefølt formidling av historier om liv og død, kjærlighet og lidelse, synd og frelse. 

Dramatisk og mollstemt Musikere som Stian Carstensen og Ola Kvernberg røper stor følsomhet for denne musikken og fyller inn de ellers kledelig nakne arrangementene med soloer som understreker det dramatiske, mollstemte innholdet. 

En sang som «Liten martyr» er en utrolig skillingsvise, på grensa til en parodi, om en far som i fylla banker livet av sin lille datter fordi hun har vært på søndagsskolen. 

Hun ber for ham fra paradis, men i siste vers står han på feil bredd i dødsriket, med den lengtende datteren iført blodig kjole på den andre siden. 
Som det heter: 
En skjebne verre enn døden. 

Her er også sterke fortolkninger av sanger som «Spill sigøyner», «Se min ild» og «Fant-Sonja». 

En liten klassiker, dette her. 
