Svisk meg i rosinen
Og så kommer vi til sviska i rosinen: 
«Ratatouille» er en intelligent og fartsfylt, mat-parodierende animasjonsfilm av det aller beste slaget. 

Vi vet alle at de fleste barnefilmene er laget for voksne. 
Denne handler om ei rotte, og alle historier om rodenter skal ha pastellfarga helsides-tegninger og ligge i barnehylla. 

Men denne filmen handler egentlig om mat, og det med rotta er bare for å lokke småbarnsforeldre og skilte fedre med helgevakt til kinosalene. 
Det er ikke mange barn under 12 år som har et forhold til steking av ostesufflé, og hvis de har, går de ikke rundt og briefer med det. 

Som vi vet av de siste månedens norske skoledebatt, er barna ikke så opptatt av ytelser heller. 
Så når rotta hjelper den evneveike kjøkkengutten med å skape fantastiske ny-smaker, er det større sjanse for at prosessen berører en spesielt vellykka finans-pooler i Skagenfondene enn unger i sandslott-alderen. 
Rotta har imidlertid utviklingsproblemer med familien: 
Den vil at han ikke skal bli til noe. 
Tenåringer med videregående hverdagsvegring vil bli rørt til tårer. 

Alle som har spist grønnsaksgrapset ratatouille vil gripe humoren som følger med fantasien om at det går an å gjøre en guddommelig versjon av grauten. 
Men det handler det om. 
Den begavede matrotta Remy hjelper mennesket med rottetullet sitt. 
Og tro det eller ei. 
Det blir en vittig, intelligent, fartsfylt og poetisk animasjonsfilm som overgår de fleste. 

Det er nå man skal avslutte med bon apetit, så det gjør vi ikke, siden all mat som det tar mer enn 20 minutter å lage representerer fascistisk misbruk av tid. 
