«Jungelgjengen:»Har vi ikke sett dette før? 

Fransk animasjonsfilm mangler originalitet. 

Jungelgjengen er nok kjent for mange av de minste fra serien på NRK. 
Overgangen fra små, korte snutter til en helaftens spillefilm er ikke helt vellykket. 
Det føles som om Jungelgjengen har hentet inspirasjon fra Istid, Madagaskar og Kung Fu Panda, men sliter med å finne sin egen stemme og egenart. 

På mange måter er historien om pingvinen Maurice en klassisk oppvekstskildring. 
Selv om han er en pingvin, er han oppdratt av en tiger. 
Sammen med en broket forsamling er de jungelens voktere. 
I kampen mot en ond koala som vil ødelegge jungelen, skal det handle om forsoning, vennskap og riktig kampinnstilling. 

Mangler originalitet 

Problemet med David Alauxs film er at du egentlig har sett det meste før. 
Fra de to froskene, som skal sørge for det komiske pusterommet, til flaggermusen, som faller for spøkelsesapen, er det lite originalitet å spore. 

Dessverre er det heller ikke mye god humor som treffer på tvers av generasjoner i kinosalen. 
Dialogen er rett og slett ikke spesielt morsom og virker konstruert. 
Her kan det være den norske dubbingen som har sviktet. 
De sekvensene som fungerer best humormessig, er faktisk de mest banale slapstick-elementene. 
Den onde koalaens påfunn og brannbomber er fargerike og sørger i alle fall for at actionsekvensene fungerer. 

Skuffende 

Animasjonen skiller seg heller ikke ut, men bruken av musikken er god. 
Scenen etter at Maurice har gått på en smell og klatrer ut av depresjonen ved hjelp av «Eye of the Tiger», er god og morsom. 
Det er aldri for tidlig for barn å stifte bekjentskap med Survivors treningsklassiker. 

Heller ikke karakterene sitter helt som de skal. 
Pingvin-tigeren Maurice blir aldri den helten du helt har troen på skal redde dagen. 
Tigermamma Natacha og dovendyret Tony er fine karakterer, men det er skurken selv, koalaen Igor, som er filmens beste element og sørger for action og spenning. 

Jungelgjengen er en aldri så liten skuffelse fra en filmnasjon som har en solid tradisjon for innovativ animasjonsfilm, fra Trillingene fra Belleville (2003) til Løvetannbarn (2016). 
Jungelgjengen prøver å kopiere Disney, uten å lykkes. 
Resultatet er kjedelig og uinspirerende. 
