BOK:Ellevilt og originalt om rasedelt USA 

BOK: 
Vitalt provoserende monolog om amerikansk raseidentitet. 

Paul Beatty: 
Meg mot røkla (eller Amerikas forente stater). 
Roman. 
Oversatt av Vibeke Saugestad. 
348 sider. 
Aschehoug. 

Den britiske Bookerprisen, innstiftet i 1968, blir årlig utdelt til beste roman skrevet på engelsk og utgitt i Storbritannia. 
Afroamerikanske Paul Beatty (f. 1962) vant denne prestisjefylte prisen i 2016 som første amerikaner noensinne. 
Hans brannfakkel av en monologisk roman foreligger nå i imponerende norsk språkdrakt, passe rølpet, mørk, manisk og maset i tonen. 

Prologen utspiller seg i lokalene til De forente staters høyesterett i Washington, D.C. 
Der befinner Meg seg - bokas svarte, jointrøykende jeg-forteller som for første gang i livet er kledd i dress - fordi han etter fem år har vunnet fram med sin anke om å få ha en niggerslave som respektfullt titulerer ham «Massa», samtidig som han innfører segregering på en lokal skole i Dickens, et rasedelt gettosamfunn i utkanten av Los Angeles. 

Noe som får den svarte dommeren i høyesterett til indignert å utbryte: 
«Er du spik spenna gæren, nigger?» 
Han går absolutt ikke med på credoet til Megs noen og åtti år gamle, suicidale, svarte slave som hevder at i dagens USA gjelder det å tenke kontrært: 
«Ekte frihet er å kreve sin rett til å være slave.» 

Meg er en flink landbruker som dyrker vannmeloner, satsumaappelsiner og hasjplanter og blir stolt når han kalles splitter pine gal fordi han går mot post-rasistiske samfunnsnormer ved å satse på kriminalitetsdempende apartheidtenking i protest mot at folket Abraham Lincoln i sin tid frigjorde nå er «slave av rytme, rap og rovgriske långivere.» 

Niggerfaren hans – som var dekan og psykolog og sosiolog av det uortodokse slaget, ivrig opptatt av å misbruke sønnen i vitenskapens tjeneste – ble skutt på gata og dro «til de evige bomullsmarker» uten at de skyldige politifolka ble dømt. 
For sønnen og andre niggere gjelder det derfor å utfordre det bestående ved å tenke nytt, og innse at Washington er «en eneste stor freudiansk glipp, en diger ståkuk av betong, opphisset av Amerikas gjerninger og misgjerninger.» 

Samtidig som leseren uavlatelig bombarderes med grove, tabuaktige, slangprega ord og uttrykk, er dette en hektisk pulserende enetale full av akademiske referanser til litteratur, film og musikk, politikk og historie. 

Det er ikke vanskelig å la seg imponere av originaliteten og vitaliteten ved prosjektet. 
Men romanen blir tidvis for kvernende og maset med alle sine satiriske svingslag. 
Den ville ha tjent på å bli mindre monologisk belærende, mer scenisk i utformingen. 
