Lunsjkonsert med Bach x 3
Lunsjkonserten lørdag var noe utenom det vanlige. 
Hele fire pianister var i aksjon sammen med årets festivalensemble. 

Bach: 
Konserter for ett, to og tre klaverer med strykere. 

Erling Ragnar Eriksen, Yejin Gil, Christian Ihle Hadland og Hans Petter Tangen klaver. 
Festivalensemblet. 

Foajeen i Stavanger konserthus, lørdag. 

En konsert helt utenom det vanlige fikk vi være med på ved middagstider lørdag. 
Bach alene sto på programmet, med klaverkonserter for ett, to og tre instrumenter. 
To av konsertene er bearbeidelser, bare konserten for to cembali i C-dur regnes for et originalverk. 

Diskusjonen har gått høyt om ikke disse konsertene bør spilles med cembalo og helst historiske instrumenter for strykernes del. 

Enkelte autentisitetspurister går til og med så langt som å hevde at man forfalsker Bach ved ikke å benytte cembalo og historiske instrumenter. 
Og at det er likegyldig om publikum hører cembalo-stemmen eller ikke! 

Flott spill av Erling Eriksen 

At dette ikke er tilfelle fikk vi fint demonstrert på konserten lørdag. 
Det begynte med konserten i d-moll for ett klaver, dere Erling Eriksen var solist. 

Det var et herlig driv over førstesatsen som har noe nesten dystert og inntrengende ved seg i strykerne helt i begynnelsen. 

Arabeskene i den langsomme satsen ble spilt perlende av Eriksen. 
Til slutt allegroen, utført med energi, fremdrift og med klar rytmikk. 
Overalt la vi merke til Eriksens utpensling av det polyfone (flerstemmige) hos Bach. 

Og han gjorde noen effektfulle dynamiske forskjeller. 
I det hele tatt var Eriksens spill i denne konserten storartet. 

Festivalensemblets samspill med pianisten var ikke helt perfekt i den hurtige sistesatsen, men generelt kan en si om dette ensemblet, at Jan Bjørangers inspirerende ledelse smitter over på de unge musikerne. 

En fryd for øret 

Konserten i C-dur for to klaverer er også et betydelig verk. 
Fremført av Yejin Gil og Ihle Hadland ble det konserterende (en strid i beste forstand) en fryd for øret. 
Det er noe spenningsfullt i alle satsene her, noe tolkningen løste på en overbevisende måte. 
Den langsomme satsen hadde noe kontemplativt over seg. 

Til slutt i det offisielle programmet kom så d-moll-konserten for tre pianister med Ihle Hadland, Yejin Gil og Hans Petter Tangen. 

Bach skal ha skrevet denne konserten for to av sine sønner, Wilhelm Friedemann og Carl Philipp Emanuel. 
Uansett, den er usedvanlig konsentrert i formen og tett i stemmene. 

Den mektige unisono i begynnelsen gjorde et sterkt inntrykk. 
Og utførelsen av førstesatsen hadde en klangfullhet som det er sjeldent å høre. 
Plasseringen av flyglene i denne konserten, og den for to klaverer, gjorde at vi nærmest fikk en stereovirkning der vi satt i foajeen. 

Et overskuddsfenomen 

Programmet denne dagen varslet også om en overraskelse. 
Det ble konserten for fire (!) klaverer i a-moll. 

Forelegget her er en konsert av Vivaldi i h-moll. 
Med endringer og tilføyelser gjør Bach Vivaldis enkle stil mer differensiert og til noe kontrapunktisk interessant. 
Samtidig ivaretar han det delikate hos Vivaldi. 
Midtsatsen, med dens effektfulle klangflater hadde noe grandiost over seg. 

Og pianistene og ensemblet fikk i den lekende siste satsen det klanglige til å skimre. 
Utrolig at pianistene og ensemblet hadde overskudd til også å gjennomføre den konserten så godt! 

Overskudd og høy kvalitet er for øvrig noe som preger årets festival som helhet. 
