I «Lucky» takler Harry Dean Stanton alderdommens misèrer
Stor skuespillerkunst i vemodig komedie. 

Et værbitt mann kommer vandrende gjennom en het ørken. 
Året var 1984, filmen het Paris, Texas. 
Mannen var Harry Dean Stanton. 
Du kan kanskje si at ringen er sluttet med Lucky, hvor Dean Stanton nok en gang vandrer hvileløst gjennom en småby med ørkenen rett utenfor. 

For en som har satt pris på Harry Dean Stantons skuespill gjennom mange tiår, er det litt vemodig å se Lucky. 
Stanton døde 91 år gammel, 15. september i fjor. 

Dødsangst 

Lucky er en mann som har sine rutiner. 
Dagen starter med yoga, kaffe, en gåtur til kafeen, kryssord og et besøk på den lille baren på kvelden. 
Sånn går dagene helt til han faller om foran kaffetrakteren. 
På legekontoret får han beskjed fra legen (Ed Begley Jr.) at selv om han røyker, er han frisk som en fisk. 
Han er enkelt og greit bare gammel. 

Ved siden at dette fallet, er det mest dramatiske som skjer i hele filmen at landskilpadden til kompisen Howard (David Lynch) rømmer. 
Lucky, som den gamle ateisten han er, får et aldri så lite snev av dødsangst når han må ta stilling til at det går mot slutten. 

Et av de mest rørende øyeblikkene i filmen – og det er mange av dem – er da Lucky sitter hjemme og ringer opp en venn vi aldri får se. 
Han forteller om da han var ung og skjøt en sangfugl. 
Da sangen stilnet, var stillheten overdøvende, og han hadde aldri vært så trist i hele sitt liv. 

Livsvisdom i sakte tempo 

Filmen er full av små anekdoter og møter mellom mennesker. 
Ordet livsvisdom høres kanskje klisjéfylt ut, men enten det er i møte med den mexicanske butikkeieren, vennene i baren eller et tilfeldig møte med en annen krigsveteran, er begrepet likevel det mest dekkende for denne småmorsomme, nostalgiske og melankolske filmen. 

Er du på utkikk etter action og drama, er ikke Lucky filmen for deg. 
Vil du se mesterlige skuespillere i tett samspill, er den varmt anbefalt. 
Dette er Harry Dean Stantons film. 
Han avleverer fortsatt sine skarpe observasjoner med det kjente glimtet i øynene. 
Filmen er en varm hyllest til en stor skuespiller. 

David Lynch er også strålende neddempet i rollen som den fortvilede mannen som har mistet livsledsageren sin – skilpadden altså. 
Det er så snodig, rart og så utrolig sjarmerende at det gleder meg langt inn i filmhjertet. 
Det skjer nesten ingenting, likevel sier filmen alt om det viktige i livet. 

Lucky er en slik liten film man nesten ikke lager lengre. 
Med sitt rolige tempo faller den nok ikke i smak hos alle. 
Setter du pris på underfundige observasjoner, fabelaktig skuespill og skarpe karaktertegninger, bør du ta deg en tur på kino. 
