Halvgodt om helsprø morder
Tanken er god, men det er verre med gjennomføringen i denne heseblesende nedtellingskrimmen. 

Daniel Cole "Filledokka". 
Krim. 
Oversatt av John Erik Frydenlund. 
430 sider. 
Vigmostad Bjørke forlag, 2017. 

Ideen er velkjent, fra for eksempel TV-serier som "Broen" eller filmer som "Seven". 
En spinngalen morder forhåndsannonserer sine drap, og så forsøker en søvnløs detektiv å stoppe ham eller henne. 
I dette tilfellet er detektiven en kar som kalles ulven, The Wolf. 
Han har nettopp kommet tilbake på jobb etter et ufrivillig opphold innen det psykiske helsevernet, og mye tyder på at han nok kunne hatt godt av å være innlagt litt lenger. 

Et grotesk lik, sammensydd av deler fra seks ulike personer, blir funnet hengende fra taket i en leilighet rett over gata fra ulvens triste ungkarsleilighet, og med en arm pekende rett imot soveromsvinduet hans. 
Ergo er det mye som tyder på at detektiven ville ha blitt tatt av saken umiddelbart i den virkelige verden. 

Boka er smått irriterende, fordi historien ikke er særlig godt fortalt. 
Noe kan skyldes oversettelsen; det er ofte en stor fordel å lese engelsk krim på originalspråket dersom man kan, men det kan også rett og slett skyldes at debutanten Cole (34), som er grundig opphausset av forlaget, ikke er moden ennå. 

William Fawkes, som er ulvens egentlige navn, har alle muligheter til å bli en slags kultfigur. 
Han er i alle fall utstyrt med omtrent hvert eneste problem og hvert eneste karaktertrekk som politifolk liksom skal ha i denne sjangeren (trøbbel med damene, ulydig mot sjefene, rikelig med demoner i toppetasjen). 
Men for meg forblir han uforløst. 

Spenningen i boka knytter seg ikke så mye til om ulven klarer å forhindre de annonserte drapene (hadde han det, ville boka blitt veldig kort), men om han klarer å hindre det siste av mordene - på ham selv. 
