Aldrende kjærlighet
Et stillestående og ganske banalt frigjøringsprosjekt. 

Aldrende kvinner som forlater den hjemlige arena for å få noen dagers luft under vingene og «finne seg selv", synes å være en aldri så liten trend i dagens franske film. 

Catherine Deneuve gjorde det i fjorårets «Betties reise», Karen Viard i «Lulu Femme Nue» og Emmanuelle Devos i «Arret ou Je». 

Og nå er det Isabelle Hupperts tur. 

Huppert spiller Birgitte, gift med Xavier (Jean-Pierre Darroussin). 
De driver et gårdsbruk i Normandie, sover i flanell og fører de hverdagslige samtalene man gjerne fører når man har levd lenge sammen. 

Hun har en eksem som klør på brystet. 
Kall den gjerne et psykosomatisk utslag av en utilfredshet hun går og kjenner på. 

Kløen får næring da en ung kjekkas innleder en flørt med henne. 

Under dekke av å skulle til hudlege, bestiller hun to netter på hotell i Paris. 

Her dukker en annen mulig flørt opp i form av tannlegespesialisten Jesper (Michael Nyqvist). 

Filmen er på sitt mest sjarmerende når den skildrer følelser og forviklinger i kjølvannet av Birgittes smånervøse tilnærming til romantikken. 
Trivielle forstyrrelser og svimlende muligheter skildres passe småvittig, båret oppe av Hupperts spill og uttrykksfulle ansikt. 

Når filmen prøver seg på poesi, blir den heller kjedelig. 
Også fordi Birgittes «frigjøringsprosjekt» i bunn og grunn er like banalt som tematikken. 
Filmen er så lett at den nesten kommer til kort i forsøket på å si noe om styrken i langvarig kjærlighet. 
Den redder seg inn i et nydelig sluttbilde. 
Men det er litt for langt frem dit. 
