Bokanmeldelse:Allende skuffer 

Dårlig fremdrift og overraskende lite engasjerende kvinneportretter til Isabel Allende å være. 

Den chilenske verdensforfatteren Isabel Allende er 72 år, og det er en begivenhet når hun kommer med ny bok. 
«Amandas gåte» inneholder allendiske kvaliteter til glede for fansen, men det er ikke slik at forfatteren skriver seg bedre med årene. 

I årets bok er handlingen lagt rundt en krimgåte, uten at den tilfører særlig med spenning før helt mot slutten. 
Mye plass går med til å introdusere et digert persongalleri, og det gjøres med grundige utsnitt av hver og ens livshistorie. 
Det hjelper ikke at det er mange spennende personer med brokete bakgrunner. 
Det blir mye gjenfortelling fra fortiden til disse personene og lite action i romanens nåtid. 

Oversettelsen er også tung å lese i lange, lange setninger med mange innskutte ledd. 
På spansk gir dette kanskje flyt i lesningen. 
På norsk føles det som å gå på en lang og gjørmevåt landevei i tunge slagstøvler. 

Hovedpersonene er Indiana, healer og aromaterapeut, og hennes 15-årige datter, Amanda. 
Indiana er et fantastisk medmenneske: godtroende på grensen til barnlig. 
Tidlig får leseren vite at hun blir kidnappet av drapsmannen. 
Datteren og vennene hennes i dataspillet Ripper får en nøkkelrolle i å finne sammenhengen mellom drapene og identiteten til seriemorderen. 

Allende har skrevet mange mesterlige kvinneportretter, men verken Indiana eller Amanda er i denne kategorien. 
Indiana er for lite nyansert og blir raskt forutsigbar. 
Kjærlighetsforholdene hennes er uforståelige. 
Jeg tror ikke på Amanda som en alternativ og outrert tenåring, og replikkene hennes er ikke en tenåring troverdig. 
Hun ligner i så måte hovedpersonen i forrige roman, «Maya» (2011). 

Men forholdene mellom personene er beskrevet med like stor varme og klokskap som alltid i Allendes bøker. 
Og det er en fest å være til stede i familiesammenkomstene, som rommer store emosjoner og skarpe replikker. 
Grenselandet mellom religion og spiritisme er et typisk allendisk tema, og blir som sedvanlig behandlet med dyp respekt. 

Romanen kan leses som en hyllest til San Francisco, et arnested for alternativbevegelser og fritenkning. 
Den hadde vært bedre uten krimelementet, som gjør at leseren har visse forventninger til fremdrift og klimaks. 

Oversatt av Kari og Kjell Risvik. 
