Fargerikt og fengende
Det gjorde godt med litt organisk og autentisk amerikansk poprock. 

Jenny & Johnny var både gode og sjarmerende. 
Vi snakker om Jenny Lewis, også vokalist i bandet Rilo Kiley, og Jonathan Rice, som også har en karriere som skuespiller. 
De har bokstavelig talt funnet tonen. 
Både privat og musikalsk. 
Deres duoalbum, ”I’m having fun now”, er en typisk femmerplate. 
Slik ble det også i regnet på Tromøya. 
De koste seg og hadde det moro på scenen, og det gjorde godt å høre på. 

Jenny og Johnny bekler flere deler av den amerikanske uttrykkskalaen. 
De kan rocke og få det til å svinge, de kan dunke i vei med sugende og fengende country, og de kan synge nakent og mollstemt med bare kassegitar som drahjelp, slik som de gjorde på slutten av den drøyt timelange konserten. 

De holdt en hyggelig kommunikasjon mellom låtene med de rundt tusen tilhørerne som gadd å stå ute i regnet. 
Det var supertrivelig å høre på låtene deres også. 
Variasjonen var god. 
Vi fikk både triste og dype låter, avløst med lykke, moro og glede. 

Hovedvekten av settet var naturlig nok hentet fra duoalbumet deres, og den rocka og fengende ”Big wave” var kanskje best av dem alle. 
Dette var uansett en flott konsert hele veien. 

Jenny & Johnny var både gode og sjarmerende. 
Vi snakker om Jenny Lewis, også vokalist i bandet Rilo Kiley, og Jonathan Rice, som også har en karriere som skuespiller. 
De har bokstavelig talt funnet tonen. 
Både privat og musikalsk. 
Deres duoalbum, ”I’m having fun now”, er en typisk femmerplate. 
Slik ble det også i regnet på Tromøya. 
De koste seg og hadde det moro på scenen, og det gjorde godt å høre på. 

Jenny og Johnny bekler flere deler av den amerikanske uttrykkskalaen. 
De kan rocke og få det til å svinge, de kan dunke i vei med sugende og fengende country, og de kan synge nakent og mollstemt med bare kassegitar som drahjelp, slik som de gjorde på slutten av den drøyt timelange konserten. 

De holdt en hyggelig kommunikasjon mellom låtene med de rundt tusen tilhørerne som gadd å stå ute i regnet. 
Det var supertrivelig å høre på låtene deres også. 
Variasjonen var god. 
Vi fikk både triste og dype låter, avløst med lykke, moro og glede. 

Hovedvekten av settet var naturlig nok hentet fra duoalbumet deres, og den rocka og fengende ”Big wave” var kanskje best av dem alle. 
Dette var uansett en flott konsert hele veien. 
