Stjerne i sikte
De rike har det godt. 
Bagatelle er tilbake på topp. 
Hørte vi Michelin? 
Bagatelle er tilbake med en smak av Michelin. 

Robinson så seg rundt. 
På kunsten. 
På de andre gjestene som satt rett i ryggen ved de store, runde bordene. 

- Elegant, dannet, elevert, høytidelig - det er mange adjektiver som passer bedre enn koselig, slo Robinson fast. 

Fredag nikket. 

- Akkurat der er alt som før. 
Bagatelle har aldri vært stedet for de uformelle sammenkomstene. 
Nei, her har kelnerne hvite hansker, og hver eneste rett fra kjøkkenet blir båret til bordet som de var verd sin vekt i gull. 
Og det er de vel nesten også. 

Oslos eldste og desidert best kjente gourmetrestaurant har aldri vært noe for sultne gjester på lavbudsjett. 
En endring i menyen gjør at prisnivået kanskje er høyere enn noen gang. 

- Vi hadde à la carte en stund, men i fjor høst endret vi det til en fast åtte-rettersmeny, fortalte en hyggelig og svært korrekt servitør. 

Sagt på en annen måte: du kan ikke stikke innom for å ta deg en forrett og/eller en hovedrett, her begrenser valget seg til åtte eller elleve retter, til henholdsvis kroner 1350 eller 1950 per hode. 

- Det vil si, sa den stadig tilstedeværende servitøren: 
- Det går an å bestille seks retter, hvis dere ikke er veldig sultne. 

- Og da blir prisen? 

- 1250. 

- Altså hundre kroner mindre. 
Ei pølse i slaktetida, sa Robinson. 

- Vi tar åtte-retteren. 

Hvis du lar deg skremme av prisnivået på maten, bør du ikke engang åpne vinkartet. 
Eller rettere sagt vinbøkene, en innbundet skinnsak for musserende og hvitt, og én for rødt. 
Det skal mer til for å skremme Robinson og Fredag, men det visste ikke vår elskverdige servitør, som var rask med å tilføye at vi var helt trygge selv om vi valgte drikke fra de laveste hyllene. 

- Ingenting vi serverer her er dårlig, sa hun ettertrykkelig. 

Valget falt på en hvit burgunder av typen Domaine Roulot 2008 (kr 650) til den første delen av menyen, og ei flaske Barbera d'Alba årgang 2009 fra Vajra (kr 625) til den andre delen. 
Gode valg, skulle det etter hvert vise seg. 

Så kom de på rekke og rad. 
Godbitene. 
Smaksopplevelsene. 
De tause, bekreftende nikkene etterfulgt av fornøyde grynt. 
Mens Frank Sinatra og Diana Krall nynnet diskret i bakgrunnen, ble de stive omgivelsene mindre dominerende, prisnivået føltes slett ikke ubehagelig, nei, det føltes faktisk naturlig. 

Hvorfor? 
Hør bare: 
Carpaccio av røykt wagyu-okse med posjert sjøkreps og toppet med hvitløkchips og russisk kaviar. 
Et enormt kamskjell, servert på stekt kålrot med vaktelegg og tilsatt pekingandbuljong. 
Et stykke perfekt varmebehandlet kveite, med sprø brødskorpe, kongekrabbe og eplekuler i en himmelsk beurre blanc. 
Gåseleverterrine med gelé av grapefrukt og appelsin, svarte trøfler og sukkerspinn med pistasj. 

Indrefilet av kalv med jordskokkpuré, steinsopp og dillsmør. 
Lammerulade med selleri-rotpuré, stekt brissel og tyttebær i ymse varianter. 
Og til slutt to desserter: 
Tranebærgelé og ditto sorbet, med en semifreddo på Gran Marnier, og sjokolade nemesis, det vil si sjokolademousse og -kake med multesorbet. 
Og selvfølgelig, noen uimotståelige biter av petit four som et slags utropstegn etter siste punktum. 

- Du får det du betaler for, sa Robinson. 

- I den nesten endeløse rekken av nesten ubeskrivelige delikatesser, var det bare én ting som ikke sto til topp karakter: kalven kunne vært et hakk mørere. 
Jeg er imidlertid tilbøyelig til å tro at det skyldes uflaks. 
Nivået på alt det andre er så skyhøyt at det skulle tilsi noe sånt. 

- Jeg heller også mot det. 
Når hele gildet ramses opp, kan det hele virke nesten overveldende. 
Men Derrick Styczek 
- Bagatelles amerikanske kjøkkensjef - og hans stab er gastronomiske balansekunstnere. 
Det høres kanskje voldsomt ut - og det er det. 
Voldsomt godt! sa Fredag. 

- Og prisnivået? 

- Det koster, bevares, men kvaliteten forsvarer prisen, sa Fredag. 

Robinson nikket. 

- Og så må jeg innrømme at jeg har litt sans for hele pakka. 
De behagelige og kunnskapsrike servitørene som er der når de trengs, men aldri virker innpåslitne. 
Den dannede rammen passer også bra, dette er nærmest et tempel der den edle kokekunst dyrkes. 
Er det ikke i mars 

Michelinstjernene deles ut? 
Skulle ikke forundre meg om Bagatelle nå vinner tilbake den andre stjerna de mistet, mente Robinson.• 

robinson&fredag;@dagbladet.no 

Velg en tag for type anmeldelse! 
En av disse: 
