Tøff konsert, teit rammehistorie
Med den konsertfilmteknologien som er å oppdrive, tar Metallica fansen med storm på 3D-kino. 
Men prisen for kinovisning er en poengløs historie om roadie på meningsløst oppdrag. 

Har du noen gang lurt på hvordan det er å være for eksempel Metallica, stå på en gigantisk scene og bli hyllet av tusenvis av brølende fans? 
I konsertfilmen "Metallica – Trough the never" kommer du ganske så nær å oppleve det. 

På en svær ishockeyarena i Vancouver, omringet av fans på alle kanter, filmes bandet av 24 kameraer samtidig – i 3D. 
Vi som sitter i salen med briller på er med både backstage og på scenen. 

Surrealistisk mareritt 

Men når superbandet Metallica brøler igjen og minner fansen på at de finnes i beste velgående, vil de gi noe mer enn bare nok en konsert utgitt på dvd. 
For å havne på kinoens store lerret har de hyrt inn unggutten Dane DeHaan til å spille roadie og blodfan Trip, og lage en rammehistorie rundt ham. 

Akkurat da konserten er i gang, blir Trip sendt ut på et helt poengløst oppdrag med en bensinkanne. 
Og mens Metallica spyler konsertpublikummet med sin kontrollerte aggresjon og vellyd, havner Trip i et surrealistisk, postapokalyptisk mareritt. 
Et univers som kanskje står godt til Metallicas musikk, men som er så meningsløst og så fullt av klisjeer at det framstår like teit som rammehistorien i "Abba – The movie" med den stressa radiojournalisten. 
Det lykkes heller ikke å flette de to parallelle hendelsene, konserten og Trips mareritt, sammen på en relevant måte. 

Tradisjonell konsertfilm 

Om "Through the never" er tidenes teknisk mest avanserte konsertfilm, er den ganske så tradisjonell i formen. 
Bandet imponerer som vanlig med sin energi, effekter og tekniske ferdigheter, men såpass mye er gjort med lydbildet i ettertid at det i store deler av konserten føles som å høre på studioopptak. 
Publikum er, med noen unntak, bare en lydløs, tilbedende masse. 
