Frekkere og farligere
På «Cul-de-sac» legger Love Dance for alvor naiviteten på hyllen. 

Det har alltid vært en overveldende letthet over det noe mystiske bergensbandet Love Dance. 
Det er kanskje en av grunnene til at de har fått «twee»-stempelet på seg, som et band som primært spiller lystig og luftig indiepop preget av musikalsk nostalgi og ømme hjerter. 

Det er det slutt på nå. 
På «Cul-de-sac» sprenger de sine egne referanserammer og leverer en EP på fem låter som føles fem låter for kort. 
Magien er relativt umiddelbar, og slår inn fra første slag på «More & More», en låt hvis bass, bongoperkusjon og iskalde synth målbinder. 
Den er forblitt på repeat i flere dager allerede. 

På «Cul-de-sac» leker Love Dance virkelig med rytme, og trekker linjer til åttitallets new wave, samtidig som de også drar på referanser til det svenske elektropopbandet The Embassy. 
Det merkes spesielt på den komplekse danselåten «From OK to K.O.». 
På «Point Of No Return» er det lappeteppet av lyder som overvelder lytteren, det er uimotståelig med bein i nesen. 

Det er en overraskende tyngde over det hele, som om de har levd forbi naiviteten og ser på livet med en viss kynisk distanse. 
Selv beskriver de det treffende som en «hard og selvsikker» dansepopplate. 
Gamle fans vil kanskje savne drømmepoppen og det svevende uttrykket de er blitt kjent for. 
For dem kan den Tough Alliance-aktige «All The Time» gjøre nytten. 
Låten er for øvrig en ganske modig avslutning, med gospelkor og synth som er som dratt ut av hatten til Pet Shop Boys. 

Love Dance har unektelig laget sin beste utgivelse hittil, all nostalgi satt til side. 
På «Voice & Loyalty» demonstrer de det bestemt; en ny side av seg selv som vi ikke har sett før, fastere, frekkere og farligere. 
«Cul-de-sac» både overrasker og imponerer, og som et slag fra siden slår den Love Dance opp som et av de mest spennende bandene i byen for øyeblikket. 
