Spennende urfremførelse på avslutningskonserten
Kvintetten ble en slags musikalsk samtale. 

Vokalmusikk fra 1500-tallet, verk av Stravinskij, Per Arne Glorvigen, Schubert. 

Div. utøvere 

Domkirken søndag kveld 

Som åpning hørte vi vokalensemblet New York Polyphony i sanger fra 1500-tallet. 
Det lød herlig i katedralen. 
Deretter spilte Daniela Braun fiolin, Pierre Xhonneux klarinett og Yejin Gil klaver et lite utdrag fra Stravinskijs «Historien om en soldat». 
De tre dansene tango, vals og rag fikk den rette fandenivoldske utforming. 

En urfremføring sto så på programmet av ingen ringere enn bandoneon–fenomenet Per Arne Glorvigen: 
«Shantid». 
Ordet inneholder «tid», men spiller på det indiske shanti som T.S. Eliot i «The waste land» 
(Det golde landet) gjentar tre ganger som slutten på diktet. 
Glorvigen Trio og harpisten Marie–Pierre Langlamet banket først på instrumentene som et slags «Sesam, sesam, lukk deg opp!» 

Hviskinger og plystring, stavelser og ord fulgte lydene fra instrumentene, inntil det gikk over i tale og talesang. 
Strofer fra Eliots dikt ble fremført og mot slutten reflekterte komponisten over om eller hvordan hans verk skulle slutte. 
Det var en forrykende forestilling, med mye sort humor og en pendling mellom pessimisme og munterhet. 

Et livfullt avslutningsverk 

Som avslutning på hele festivalen fikk vi Schuberts kvintett i A-dur, «Ørretkvintetten», med Anders Nilsson fiolin, Eivind Holtsmark Ringstad bratsj, Øyvind Gimse cello, Arnulf Ballhorn kontrabass og Ihle Hadland klaver. 
Ihle Hadland fikk ørreten til å glinse i vannet allerede i første sats med sitt glassklare spill i diskanten, og i en av variasjonene på sangen «Ørreten» (Die Forelle) i fjerde sats la vi merke til den nydelige tonen i celloen. 
Musikerne var eksepsjonelt lydhøre overfor hverandre, ja kvintetten ble en slags musikalsk samtale mellom fire, noe blikk-kontakt og ansiktsuttrykk også viste. 

En gledelig nyhet 

Det var en gledelig nyhet å se at den danske cellisten Andreas Brantelid sammen med Ihle Hadland skal lede kammermusikkfestivalen fremover. 
Da kan det allerede store kontaktnettet som Ihle Hadland har, bli enda større. 
Det vil bringe flere internasjonale stjerner og unge begavelser til festivalen og stimulere publikum ytterligere. 
Fremtiden er altså lys for festivalen, særlig hvis sponsorene følger opp. 
