Styggvakkert svensk
Råsterkt og vakkert om skandinavias dårlige samvittighet 

HANDLER OM: 
Eva har vært to år på avrusning, men er fortsatt heroinist. 
Nå lever hun et tilsynelatende A4-liv med jobb som vekter, men ruser seg for å utstå arbeidshverdagen, og lever ellers i ensom isolasjon når de voldsomme abstinensene kommer. 

Ingen merker at det er noe galt med Eva, men da hun forelsker seg i den politimannen Erik - også han en ensom sjel - blir dobbeltlivet hun lever vanskelig å skjule. 

DOM: 
Et på alle måter iskaldt folkhem kommer til syne i denne usedvanlig sterke regidebuten. 
I likhet med Margareth Olins «Engelen» er det med en ektefølt omsorg for enkeltmennesket Beata Gårdeler gyver løs på våre velstående samfunns dårlige samvittighet. 

Manuset - basert på deler av Lotta Thells selvbiografiske roman - er imidlertid langt mer originalt enn det noe skjematiske forelegget i «Engelen». 
Visuelt styggvakkert, med et sobert lydspor som aldri trenger seg på, og med en sensasjonelt god Malin Crepín i hovedrollen fortelles en råsterk historie om kampen for verdighet. 
Ja, enkelte scener er så troverdig spilt at de påkaller kvalmefornemmelsene! 

Et par litt for tilfeldige sammentreff i natten tilgir vi når sluttproduktet har blitt så komplekst og vakkert. 
Det er en stor prestasjon all den tid stoffet lett kunne blitt sosialpornografi og skillingsvise i andre regihender. 

ØYSTEIN DAVID JOHANSEN 
