Perfekt satirai-rai-rai!
Denne Hollywood-reality-satiren er selvsagt ikke perfekt, for den er laget i vår egen nervøse tid. 
Men den har egentlig alt som skal til. 

Parodieringen av skuespillere som karriere-esoterikere er rå og ubarmhjertig, men egentlig også avslepet fordi Ben Stiller ikke bare vil være ironisk, men hygge for folk. 
Historien om filmteamet som roter seg inn i Vietnam-jungelen i det som noen av dem tror er en moderne reality-film, består av rein og skjær galskap. 
Filmen gjentar egentlig en rituell bransje-massakre av Hollywood-idealer og andre kjente filmer, og hvis den hadde kommet seint på syttitallet, ville den havnet der oppe sammen med «Being there» og andre anerkjente utdritinger. 
Men ironien tar ikke helt av. 
Hvorfor er det sånn? 
Jo, det er sånn fordi også «Tropic thunder» er laget av smiskete halvveis-folk som både forsøker å fornærme publikum og få dem til å føle seg vel. 

Dermed oppnår man ingen av delene. 
«Tropic thunder» er ikke spennende, og den er ikke slem. 
Det får vi bare leve med. 
Men den har et par av de beste rollene i hele 2008 – Ben Stiller som fallert actionhelt og Robert Downey jr. som seriøs australsk metodeskuespiller. 
De er mye mye bedre enn resten av filmen, som faktisk er helt uten damer. 
