Bokanmeldelse:Toni Morrison: 
«Hjem» 

Veien hjem er både voldelig og poetisk i mesteren Morrisons nyeste roman. 

Roman 128 sider Kr. 349,- Aschehoug 

Morrison har gjennom hele sitt forfatterskap gitt stemme til det afroamerikanske livet i USA. 
Det har hun gjort på en usentimental, passe temperert og intelligent måte, og det har gitt henne blant annet Nobelprisen i litteratur. 

Hun gjør det også i sin nyeste roman. 
Vi skal til USA på femtitallet. 

24 år gamle Frank Money kommer hjem til USA fra Koreakrigen. 
Han er utslitt, traumatisert og lukket inne i et galehus. 

Han vil ikke tilbake til Georgia, men ombestemmer seg da han mottar et brev som forteller ham at lillesøsteren Cee er dødssyk. 
Han har ikke noe valg og rømmer hjemover. 
Reisen er romanens fortelling, og den har mange lag. 

Reisen og selve hjemkomsten er en reise mot forsoning og identitet. 
Den er full av «Morrisonske» temaer som raseundertrykkelse, samhold, vold og kvinnemishandling. 

Fortellingen er stygg ved siden av det poetiske, men aldri stakkarslig eller beskrevet i for varme vendinger. 
Til det er Morrison for god, nærmest majestetisk i sin beskrivelse av motsetninger som ensomhet og felleskap, det gode og det onde. 

Det er en myndig og gjennomgående intensitet, ro og poetisk kontroll i teksten som er helt særegen. 
Den kommer spesielt til uttrykk i de kursiverte mellompartiene hvor en jeg-forteller henvender seg til leseren. 
Romanen kunne gjerne vært mye lengre, selv om forfatterens evne til å tidlig tegne opp mennesker og tema også gjelder i «Hjem». 

Jeg tenker ofte på musikk når jeg leser Morrison, og «Hjem» er ikke noe unntak. 
Det er en musikalitet og variasjon i tekstene hennes som underbygger den viktige tematiske plattformen hennes veldig godt. 

Romanen oppleves mer musikalsk på engelsk, men den norske oversettelsen av Bodil Engen er god. 
