Anmeldelse:«By the Sea» 

Går i ektefellen. 

FILM: 
«What?s that sound?» 
«That?s the sea.» 
På et fransk kysthotell i et filmatisk 1970-tall øyner den depressive eksdanseren Vanessa (Angelina Jolie Pitt) de andres sexliv gjennom et gledeshull i veggen. 
Fra kavringsnetter med skrivesperredrankeren Roland (Brad Pitt) legger hun øyet til og kjenner lukten av hvetebrødsdager sive inn fra den franske åpningen mot rommet ved siden av, der to nygiftes brusende begjær åpenbart kontrasterer de tosomme ektefellenes sexdød. 

Tårepressende patos 

Ikonet Jolie Pitt har vist seg som en habil regissør, i «In the Land of Blood and Honey» og det episke løpe-, hav- og krigsfangenskapsmelodramaet «Unbroken», en slags «Band of Bromance», der luftige actionscener veksler med oppløpssider, opprørt hav og fangeleir i tårepressende patos. 
Men i denne umusikalske og urytmiske skildringen av nære relasjoner har skuespilleren foran og regissøren og manusforfatteren bak kameraet ikledd seg et par leopardhatter for mye. 

Enkelte nysgjerrige nærbilder av ektemannen Pitts aldrende ansikt bæres av et vart og tankefullt blikk, men utallige scener gjentas uten variasjon, og ordene er i overkant styltet, i en dialog mer skrevet enn troverdig levd, selv innenfor et dramaromantisk sjangerunivers. 

Årets blødme 

«You?re soaking?» spør Roland undrende da Vanessa kommer inn dyvåt i hvit kjole, hvorpå hun lar den klissete underteksten skinne tydelig gjennom i svaret: 
«Now my outside has met my inside.» 
Mange pinlige øyeblikk løfter det potensielt subtile opp til linjene leppene leverer. 

Og visuelt dusjer filmen i klisjeer: 
Kitsjkameraet kjører langsomt mot hennes gråtende øyne, sittende lik en ødelagt dukke i en seng, med stryker- og pianomusikk iblandet fugleskrik, og mot tåredyppende «Brangelina»-omfavnelser i dusj eller badekar. 
Og det bør gis en delt Razzies-statuett til manusforfatter Jolie Pitt og skuespiller Pitt for årets blødme: 
«Tonight, I shower with my wife.» 
