Pia og Espen drar Stavanger-sommeren inn i varmen
Har du ikke fått nok Stavanger-kultur etter en dag i Vågen, bør du svinge innom den lille scenen i Øvre Holmegate 20. 

Først en advarsel: 
Er du ikke fra regionen, kan du få problemer med å forstå alt. 
Men det gjør strengt tatt ingenting. 
Så lenge du forstår _Stavanger-kulturen_ , er showet verdt å se. 

Ved hjelp av en løvblåser og en skuespiller fra "Mongoland" blir på mange måter stemningen satt fra første sketsj. 
Hana og Tjelta harselerer med seg selv, deg og meg, det vi liker, det vi er kjent for – dem vi er. 

Jeg skal innrømme at jeg er blant dem som kjenner en følelse av å ha noe klamt krypende opp og ned ryggvirvlene når jeg hører ordet "kabaret". 
Kabaret var liksom noe vi hadde på barne— og ungdomsskolen. 
Kabaret var forestillinger der vi (eventuelt lærerne) skulle vise fram hva vi hadde lært i form av "variert og koselig underholdning". 
Ironisk nok er det nettopp det "Steng Vågen!" er: 
Variert og koselig underholdning. 
Men det funker. 
Som bare det. 

Tett og god regi 

Tjelta og Hana er tvers gjennom profesjonelle skuespillere. 
Begge har den nødvendige tryggheten til å dra på litt ekstra når det trengs, roe ned når de kan og hente seg inn igjen når ting ikke går helt etter boka. 
Samtidig må Anders Mordal berømmes for en stram og god regi. 
Kabareten er komponert på en slik måte at man sjelden tenker på hva neste nummer vil bringe. 
Jeg er verken regissør eller artist, men ser for meg at når man først har funnet fram til noe morsomt, må fristelsen til å dra det litt lengre, "bare litt til, det er jo så løye", være enorm. 
Å vite hvor man skal stoppe er en kunst; en egenskap som skiller de beste fra de andre. 

Høydepunktene 

Et eksempel på det gode håndverket i "Steng Vågen!", er måten Tjelta og Hana timer "Tore Tang"-dialogen i nummeret "Mods the Musical" – og ikke minst måten den avsluttes på. 
Showet byr også på en rekke velsmurte overganger fra sketsj til sketsj. 
Det som skjer fra "Gullfisken, oteren & kurderen" til "Sommerpanikk" er nydelig. 

Noe annet som er nydelig, er når Espen Hana spiller "koko" med en pervoaggressiv bamseapekatt på armen. 
"Pål Jackmans blues" er også en stabil innertier, men her forventes det at publikum har fulgt med i nyhetsbildet (og ikke minst lest Aftenbladets Pluss-magasin). 

Pia Tjeltas mange parodier av kjente, norske kvinner som egentlig vil være en annen kjent, norsk kvinne, er også morsom og bra. 
Det samme er parodien på svenske Carola. 

Kort oppsummert er "Steng Vågen!" en hyllest til siddisene. 
Kjenner du ikke igjen deg selv, naboen, familien eller vennene dine igjen i denne kabareten, har du neppe tilbrakt nok timer verken i oljebyen, Vågen eller området rundt. 
