Kostbar Frue
Nyåpnede «The Thief» har fått ros og ris. 
Hotellets restaurant har hittil fått være i fred. 

Robinson og Fredag ankom Petter Stor-dalens nye elsk/hat-hotell en iskald vinterkveld. 
Tjuvholmen er stedet. 
Hotellrestauranten ligger i andre etasje, i første blir man møtt av et gigantisk kunstverk: 
Marlboro-mannen, signert Richard Prince. 

- Rufsete Western møter gull og glitter. 
Det funker faktisk, sa Robinson. 

Dessverre blir resten av hotellets gode kunst slått i hjel av interiørdesignerens vulgære valg. 
Alt er i gull, fløyel og mørke toner. 
En fest for folk som elsker puter og plysj. 

- Men hva skjedde med lyssettingen? 
Lyset er så kaldt og hardt at de blekeste gjestene ser lysegrønne ut, sa Robinson. 

Og lot være å kommentere utsikten. 
Det var ikke fjord og båtmaster, men lokalene til et stort advokatfirma, som hadde glemt å slokke lyset. 

- La oss konsentrere oss om maten, smilte Fredag etter å ha tatt en titt på menyen. 

Den inneholder helnorske delikatesser som skrei, piggvar og hjort. 

Det ble servert champagne og en appe-tittvekker, før første rett kom til bordet: flatøsters fra Koster. 
Au naturell, bare med sitron. 
Siden kom rogn og egg. 
Det var en posjert, søtlig eggeplomme med salt, spenstig rogn og den franske hvitvins- og smørsausen «beurre blanc». 

- Fantastisk start. 
Østersene var nydelige. 
Og rognretten likeså, skrøt Robinson. 

Så kom sesongens konge, og uten tvil kjøkkensjefens spesialitet, skrei. 
De ovnsbakte ryggstykkene ble servert med dampet kål, sortkålpuré og eple. 

- Dette er en av de mest vellykkede hovedrettene i min restauranthistorie. 
Nydelig, hvitt fiskekjøtt i rå kombinasjon med sortkålen, som har en litt nøttaktig smak. 
Perfekt sammen med den syrlige smaken av norsk eple. 
Hurra for kokken, sa Robinson og gliste. 

- Helt enig. 
Men hvorfor er det så kaldt her? 
Jeg fryser faktisk. 
Visst prøver 
Stordalen å være miljøvennlig, men riktig belysning og temperatur er helt essensielt på en restaurant, sa Fredag. 

Det ble skjenket rødt i glasset, en Mersault fra Burgund. 
Til bordet kom også en sopprett bestående av åkersjampinjong, stekt, syltet og servert med fjelldronningost og trøffel. 
Deretter Piggvar, noe tørr, dessverre, men med en deilig bernaise. 
Deilig var også det møre hjortekjøttet, som ble akkompagnert av tradisjonelt tilbehør som steinsoppskum, sellerirotpuré og tyttebærgelé. 

- Var dette alt? 

Fredag hadde spist sin siste hjortebit og klarte ikke å skjule en viss skuffelse: 

- De første rettene var relativt små med tanke på at det ikke ble servert poteter eller andre karbobomber, så jeg hadde regnet med en større kjøttrett. 

Heldigvis gjensto to desserter, en frisk agurksorbet og dernest brunost- og sjokoladesufflé. 
Robinson, som hadde uttrykt skepsis til brunostdesserten, ble stum. 

- Wow! 
Milde himmel og geiter, dette var nydelig. 
Suffleen er overraskende lett. 
Og osten og sjokoladen den perfekte match. 
Dessuten vakkert paret med knasende kjekssmuler og syrlig solbærsorbet, sa Robinson. 

- For ikke å snakke om den spanske dessertvinen som duver i glasset mitt, la Fredag til. 

- Den heter Tintoralba Dulce, og kommer fra Almansa i Spania, opplyste den proffe servitøren. 

- Kjøkkensjef Kari Innerå vet hva hun gjør. 
Her serveres helnorske råvarer, som er godt behandlet. 
Hun byr på overraskelser, men ikke overdrivelser. 

- Det er kanskje ikke alle som er helt enige med deg der, sa Robinson da regningen kom på bordet. 
4000 kroner plasserer «Fru K.» blant hovedstadens dyreste restauranter. 

- Apropos det, ble du mett? 

- Ikke helt. 

- Ikke jeg heller. 
Petter Stordalen bør snarest øke mengden mat. 
Han strøk jo frokostgjestenes utskjelte bacongebyr, bare noen dager etter hotellåpningen, så jeg forventer at det skjer noe raskt.• 

robinson&fredag;@dagbladet.no 

Velg en tag for type anmeldelse! 
En av disse: 
