2084 - mektig om dyster framtid
Boualem Sansals «2084» utvider George Orwells forskutterte verden fra «1984». 

Boualem Sansal: 2084 Verdens undergang. 
Roman. 
273 sider oversatt av Synneve Sundby. 
Solum/Bokvennen. 

Med «2084» skriver algeriske Boualem Sansal seg inn i en etterhvert lang tradisjon for dystopiske framtidsromaner. 
Tittelen er en ærbødig hilsen til George Orwells (1903-50) snart sytti år gamle «1984», en umiddelbar klassiker da den kom og mestoversatte britiske roman. 

Det som syntes som en nær og truende framtid for Orwell, er langt på vei vår hverdag nå - med «Store Bror» som hele tiden ser, spionerer og overvåker deg (ganske særlig elektronisk), og der «newspeak», nytale, daglig redigeres og sirkuleres som alternative facts og «fake news». 
I Sansals imaginære land Abistan, oppkalt etter profeten Abi, gud Yölahs utsending på jord, et teokrati uten definert areal eller synlige grenser, styrt av prester og diffust fryktinngytende embetsmenn, assistert av et talløst angiverkorps av livredde landsmenn og bødler, har det kommet lenger enn hos Orwell: 

I et samfunn uten historie, uten kunnskap om noen andre steder eller andre språk (fins de i det hele tatt; har de noensinne eksistert?), er innbyggerne konstant terrorisert av religionen og et uforutsigbart og vilkårlig juridisk system med hyppige eksekveringer av dødsdommer på offentlige stadioner. 
Ettersom den franskskrivende Sansal er algirer (bøkene hans ble dessmer forbudt i Algerie i 2006), er det umulig ikke å lese «2084» som et angrep på ekstrem, totalitær, såkalt radikal islam. 
Det er den nok også, men siktemålet er så bredt at det treffer enhver religion: 

Når kunnskapsløsheten er total, er «det utrolige det eneste trolige». 
«Den som tror er redd, og den som er redd tror blindt». 
Og videre: «den perfekte troende formes av hykleri, ikke tro», som det heter i denne skildringen fra «enhetstankens imperium», i sum det heftigste angrep på enhver monopolistisk religion man godt kan tenke seg i skjønnlitterær form. 

En av de aller siste rettferdige, det vil si undrende, nølende tvilerne i Abistan heter Ati. 
Han har sett det meste, og sammen med en venn drar han til rikets utposter for å finne spor av en annen tid og virkelighet. 
Han får det ikke lett, i en strålende roman med massive tekstsider. 
Det gjør ikke leseren heller, som inniblant kan trenge en ordbok («fantasmagorisk», «ubikvitær», «polyvalent», «det infinitismales energi») på veien inn i denne mektige romanen, på Synneve Sundbys solide norsk. 
