Bare søl
«Mesterkokken» er en syvretter av halvkokte morsomheter. 

FILM: 
«Mesterkokken» er ingenting om ikke gjennomført. 
Den franske komedien er like banal i idé som i gjennomførelse. 
Nå og da kaller den riktig nok på latteren, men det er latter av det vantro slaget, over at noen har gitt regissør og manusforfatter Daniel Cohen millioner av kroner på å filmatisere forsøksvise morsomheter som enhver skolerevy med respekt for seg selv ville forkastet under første manusmøte. 

Ur-Hellstrøm 

Michaël Youn spiller Jacky, en kompromissøs kokkespire som ikke klarer å holde på en jobb fordi han er blottet for gastronomisk impulskontroll, det vil si at han skjeller ut gjester for å velge feil vin til maten og slipper alt han har i hendene om det går et matprogram på tv. 
Meningen er at tilskueren skal se en ivrig sjarme der det er mest nærliggende å lete etter en diagnose. 
Jean Reno spiller Alexandre, en slags ur-Eyvind Hellstrøm, som er i ferd med å bli fratatt restauranten sin av de sleske nye eierne. 

Halvkokte punchlines 

Tilfellet og Cohen vil at de to skal møtes, oppdage at de trenger hverandre, og tvinges til å tygge seg gjennom en syvretter av halvkokte punchlines som bebuder sin ankomst ti minutter for tidlig for så å falle sørgelig til jorden. 
I både Jackys og Alexandres tilfelle har pasjonen gått utover forholdet til kvinnene i livene deres. 
Både Jackys kone og Alexandres datter er i ferd med å miste tålmodigheten. 
Det å lære å sette pris på de nære ting og skjønne hva som virkelig betyr noe er en platt innsikt begge må lære underveis - riktignok ikke før begge skuespillerne har måttet ydmyke seg selv ved å spille grove karikaturer av japanske turister, som kokkeduoen forkler seg som for å spionere på en rivaliserende restaurant. 

Terningøye nummer to gis under tvil til Jean Reno, som byr på tyve nyanser av dårlig kamuflert selvhøytidelighet, og til rausheten som tross alt gir «Mesterkokken» en varm lød. 
Men sist jeg sjekket, var det meningen at man skulle le under en komedie, og le der filmskaperne mener at du bør le. 
I «Mesterkokken» er det ikke et øyeblikk der de to sammenfaller. 
