Konsertanmeldelse:Vazelina Bilopphøggers, Øyafestivalen 

Ironifri nostalgitime med Totens stiligste karer. 

KONSERT: 
Vazelina Bilopphøggers 

STED: 
Tøyenparken, Oslo 

PUBLIKUM: ca. 5000 

Åpningskonsertene på Øya-lørdagen er en egen mikrosjanger – familievennlige, upretensiøse, ofte lett nostalgiske og ikke minst trivelige møter med musikalske nasjonalskatter. 
Midt i blinken i disse «norske verdier»-tider, strengt tatt. 

Eldar Vågan til VG: 
– Du kan ikke kalle deg artist når du står med en maske foran trynet 

Det skulle bare mangle om ikke Vazelina Bilopphøggers fikk tildelt denne plassen i årets festivalprogram. 
Bandets miks av humor og amerikansk pre-Beatles-musikk har aldri vært kjærligere omfavnet av landets hipstere enn akkurat nå, men de har også rikelig med fans som neppe kunne brydd seg mindre om tidsåndens buktninger. 

Les også: 
Heavyrocker inn i Vazelina 

Vel er det ti år siden Vazelina sist ga ut et album, «Bensin på bålet», vokaldebuten til «ungfolen» Kjetil Foseid. 
Det spiller tilsynelatende liten rolle for de flerfoldig tusen oppmøtte denne pene formiddagen. 

Det er et tøft skue når den sortkledde banden entrer Øyas hovedscene. 
«Vittig» og «velspilt» er andre adjektiver som melder sin ankomst umiddelbart, som på den svale Beach Boys-pastisjen «Surfbrett» – et tidlig høydepunkt i settet. 

Sjekk: 
«Vazelina-Rudolf» likvidert 

Det olmt-utseende ikonet Arnulf «Høggern» Paulsen introduseres som «trommeslagernes Wenche Foss» og Snåsamannen (to ganger!) i en sjarmerende og rar seanse der gruppens revymuskler flekses uanstrengt. 
Hans egne vokalbidrag drukner dog dessverre litt under «Borghild». 

Kjetil Foseid opererer foreløpig ikke med samme malmfulle pondus som Viggo Sandvik, men på vakre «Je vil tru» imponerer han som en følsom sanger. 
«Ferje over Mjøsa» mobiliserer dagens ivrigste allsang i et publikum som befriende nok har lagt den ironiske barten igjen hjemme og skråler med hjertet. 

Fikk du med deg? 
Døde rett før «Skal vi danse» 

Lederfigur Eldar Vågans lune, godt timede humor og anekdoter preger for øvrig konserten, med sangen og fortellingen om grisen Nasse som et hysterisk høydepunkt. 

Musikalsk blir det stundom noen hakk for formulaisk og lettvint til å gi det helt varige inntrykket. 
Men det er krevende å skulle forestille seg noen få en dårligere dag av låter som «Blå lys», «Fem fyrer med ved» og «Feil side ta Mjøsa». 
Vel blåst, høggere. 

MARIUS ASP 
