Høystemt og lystig Odd Nordstoga
Var det ikke dét vi visste: 
Odd Nordstoga og julen er som skapt for hverandre. 

Det er rart å oppdage at Odd Nordstoga aldri har vært på juleturné før. 
Her snakker vi om en artist som bidro med brorparten av sangene til den superpopulære NRK-serien «Jul i Svingen» og som for snart 10 år siden laget det megaselgende «Strålande jul»-abumet sammen med Sissel Kyrkjebø. 
Men julekonsertmarkedet har han altså ikke prøvd seg på før nå. 

Nordstoga kunne sikkert ha gjort som sin store helt Bruce Springsteen nylig gjorde på Broadway – laget et enmannsshow kun armert med gitar, trekkspill og noen gode historier – eller han kunne ha tatt med seg et tett, lite band. 
I stedet kommer han med saksofonisten Trygve Seim, multiinstrumentalisten Kåre Vestrheim og 16 strykere fra Det Norske Kammerorkester. 

Det skal bli en kveld hvor veldig mye forskjellig musikk smeltes sammen. 

Kammermusikerne spiller et par utdrag fra den britiske komponisten Peter Warlock sin «Capriol Suite» – renessanseinspirert musikk som er lettbent og lettfattelig nok til å fenge selv en rockfyr som Fædrelandsvennens utsendte – og vi får julestandardlåtene «Eg synger jolekvad», «Det hev ei rose sprunge» og «Det lyser i stille grender». 
Men hovedvekten av repertoaret ligger imponerende nok på Nordstogas egne komposisjoner. 

«Jul i Svingen», en barnesang som fungerer like fint for voksne, gir seg vel selv, men låtskriveren klarer også å smette inn den spretne countrylåten «Heim te mor» og alltid like rørende «Ein farfar i livet». 
Aller flottest blir kanskje likevel sangene fra årets helt korrekt titulerte album «Jul» – «Nissens song», «Maria på veg», «Fire roser uti snøen» og «Ein kveld i Verona» – hvor klassiske arrangementer og norsk tradisjonsmusikk sammen går opp i en enhet hvor det ikke lenger er noe skille mellom det høystemte og det folkelige. 

Og luringen fra Vinje i Telemark syr det hele sammen med lange, varme monologer om alt fra julekaker og riskrem til Tarjei og Haldis Moren Vesaas. 

Den rungende applausen helt til slutt kunne ikke ha vært mer fortjent. 

Roy Søbstad 
