Spillanmeldelse:«Fable III» 

(VG Nett) 
Revolusjonen har nådd både Albion og «Fable»-serien. 
På godt og vondt. 

Med de to første «Fable»-spillene, har Lionhead og Microsoft klart å skape et deilig Xbox-alternativ til Nintendos «Zelda»-serie: en slags krysning av vestlige rollespill, japanske eventyrspill og «Monty Python og Ridderne av det runde bord» - for å forsøke meg på en grov beskrivelse. 

«Fable» står først og fremst for ren spillkos, og det gjelder for så vidt «Fable III» også. 

Historien starter denne gangen noen tiår etter begivenhetene i «Fable II». 
Den industrielle revolusjonen har så vidt ankommet Albion, og du møter en verden preget av frykt og undertrykkelse. 
En verden styrt på tyrannisk vis av landets nye konge: sønnen til helten fra forrige spill. 

Og din bror, tilfeldigvis. 

Du lever et avskåret, beskyttet liv, fjernt fra folkets lidelser, men kalddusjen kommer allerede helt i starten av spillet. 
Kongen tvinger deg til å gjøre et helt umenneskelig vanskelig valg. 

Du må velge for at spillet skal fortsette. 
Det er en virkelig genial måte å starte spillet på, en sekvens som setter tonen for revolusjonen som må komme. 

For det er revolusjon som er temaet for dette spillet. 
Du flykter fra slottet og starter jobben med å samle støtte for å velte kongen og selv innta tronen. 

Herfra ligner spillet ganske mye på forgjengerne. 
Du får oppdrag fra forskjellige innbyggere, leter etter skjulte skatter, kjemper mot monstere og banditter, og oppgraderer ferdigheter og utstyr etter hvert som du får mer erfaring. 

Du kan kjøpe og drive butikker, du kan gifte deg og få barn, du kan ta strøjobber («Lute Hero»!), kjøpe eiendommer og innrede disse, knytte vennskapsbånd og kjøpe og selge gjenstander og utstyr. 
For å nevne noe. 

Noen vil muligens reagere på at spillet er enklere enn noen gang. 
Faktisk vil du klare deg med én eneste knapp i kamper fra start til slutt - det holder å stå helt i ro og pøse på med magi. 

Jeg døde ikke en eneste gang i løpet av hele spillet, og fraværet av solide utfordringer har en viss påvirkning på engasjementet underveis. 
Det blir litt glætt, liksom. 

Men jeg mener mye av sjarmen til «Fable»-konseptet ligger i det litt småluntende tempoet og den inkluderende stemningen, så jeg aksepterer (under noe tvil) at det er såpass enkelt som dette. 

For fremgangen er krydret med noen helt fantastiske enkeltoppdrag, mengder av herlig humor og blendende vakre og varierte miljøer. 
Det er en deilig verden å være i dette, en verden befolket av sjarmerende rollefigurer og boblende skaperglede. 

Samtidig har spillet en overtone som til en viss grad skyggelegger alt dette. 

Folket lider fremdeles. 
De har fått nok. 
Én etter én sverger forskjellige grupperinger sin troskap til deg. 
Og plutselig er revolusjonen et faktum. 

Her tar spillet en vending som jeg tror vil splitte «Fable»-fansen. 
På veien til tronen har du delt ut det ene løftet etter det andre. 
Noen vil avskaffe barnearbeid, andre vil ha status som en del av kongeriket Albion. 
Nå er det opp til deg om du vil innfri løftene eller ikke. 

Noe særlig mer enn dette føler jeg ikke at jeg kan si om hva som venter i historiens avslutning. 
Men jeg må si såpass for å kunne konkludere med noe som helst i denne anmeldelsen: 

Lionhead tvinger deg til å ta mange svært tøffe valg, valg som gjør grensen mellom gode og onde gjerninger ytterst uklar. 
Dermed bryter også utviklerne med mine forventninger til spillet og med det jeg normalt sett ønsker å få ut av denne typen spill. 

Jeg vil ikke være ond. 
Jeg vil være en helt i ordets rette forstand, en konge som er elsket av folket for sin bunnløse godhet. 

Lionhead har tatt noen designvalg jeg har stor respekt for i prinsippet - dristige og interessante valg jeg mener det er riktig å applaudere. 

Men når disse valgene fjerner noe av underholdningsverdien og tiltrekningskraften fra spillopplevelsen, undrer jeg om det kanskje kunne vært mulig å konstruere noe annet ut av denne spennende grunnmuren? 

Jeg hadde i utgangspunktet mer sans for måten det ble gjort på i «Fable II». 
Her måtte du også gjøre noen svært vanskelige valg som hadde enorme konsekvenser for spillopplevelsen. 
Men du hadde en reell mulighet til å gjøre «det rette». 

Det at denne muligheten til en viss grad er fjernet i «Fable III» oppleves nesten som et slags svik. 

På den annen side: det trygge er å gi sånne som meg akkurat det vi vil ha. 
Det dristige og interessante er å utfordre denne typen forventninger. 

Og derfor har jeg debattert min egentlige mening om «Fable III» med meg selv i de to dagene som har gått siden rulleteksten gikk over skjermen. 
Min umiddelbare reaksjon var skuffelse, men nå har det snudd. 

Jeg har begynt å lengte tilbake til Albion. 
Jeg har funnet en bakdør til å få den konklusjonen jeg egentlig ønsker. 

Det vil kreve mye av meg. 
Men jeg har forstått det nå, Lionhead. 
En revolusjon skal ikke være enkel. 

PS: 
I salg fra fredag 29. oktober. 
Kommer også på PC i 2011. 

FABLE III Plattform: 
Xbox 360 Genre: Action/eventyr Alder: 16 Utvikler: 
Lionhead Studios Utgiver: 
Microsoft 
Mer info 
