Justin Bieber:«Under The Mistletoe» 

Julenisse uten skjeggvekst 

. 
(Island / Universal) 

Kinofilmen og / eller julealbumet markerer ofte begynnelsen på slutten for fenomener av typen Justin Bieber. 

Filmen om verdens mest berømte lugg kom tidligere i år. 
Her er kalkunen. 
Man undres: 
Kommer Biebermaniaen til å overleve 2012? 
I første rekke: 
Kommer den til å overleve julen? 

Tja. 
Bieber lever ikke av platene sine. 
(Han har strengt tatt til gode å gi ut et konvensjonelt album). 
Bieber dreier seg om snutter på YouTube og henførte sukk på Twitter. 
Musikken er det minst interessante ved ham. 

Justin i julemodus låter eksakt like leviterende lettvektig som ellers om året. 
«R&B»-pop'en hans er florlett blodfattig. 
(Den er også, til alle foreldres lettelse, ribbet for seksualitet). 

Å høre ham er som å prøve å fange et snøfnugg med hånden. 
Opplevelsen er så flyktig at den nesten ikke har funnet sted. 
Han skal imidlertid ha for å ikke utelukkende lene seg på rekonstruerte gamle slagere. 

Hovedvekten av materialet her er nyskrevet. 
Godt er det, for Justin har ingenting å tilføre svisker som «The Christmas Song» og «Silent Night». 
(Hvem har?). 
Da går det bedre sammen med Tante Mariah (Carey) i spretne «All I Want For Christmas Is You», eller onklene Boyz II Men. 
Duetten med Busta Rhymes, en «nytolkning» av «Little Drummer Boy», låter dog som et overgrep. 

BESTE LÅT: 
«Only Thing 
I Ever Get For Christmas» MORTEN STÅLE NILSEN 
