Interne møter gir møkka-tv
Det er minst like kjedelig å se andre folk gå i møter som å gå i dem selv. 

Egentlig skulle programmet hete "Kan Morten Ramm fylle Spektrum?". 
Men fra tabloidene vet vi allerede at det kan han, for enmannsshowet han skal holde i Oslos storstue er for lengst utsolgt. 
Thomas Giertsen tapte veddemålet, og må henge på alle Oslos busser i en reklamekampanje for analkløekrem. 
Dette vet vi. 
Dermed står vi igjen med en tv-serie som er ren prosess, uten spenningsmomenter. 
Fra "Torsdag kveld i Nydalen" på TV 2, der Ramm inntil nylig har vært en av de faste komikerne i ensemblet, vet vi også at han er tidvis hylende morsom, tidvis plump. 
Han er i ferd med å etablere seg i norsk humors førstedivisjon, og programmet viser at han har de "rette" vennene i bransjen. 

Kanskje blir enmannsshowet hans en fantastisk affære. 
Men jeg blir fryktelig skeptisk når jeg ser denne opptakten: 
Morten Ramms desperate lytehumorvinkling når han skal velge oppvarmere. 
Hans lite vellykkede stunts ute blant folk flest. 
Kanskje nyttig for ham selv, men drepan for oss tv-seere. 

En ting er å fylle Spektrum på tv-buzz og kjendisstatus, en annen ting er å fylle Spektrum med noe av verdi og kvalitet. 
Holder det at Morten Ramm og hans alter ego DJ Dan møter opp, liksom? 
Lite tyder på at dette kommer til å bli en minneverdig opplevelse av de "rette" grunnene. 

Og hva er det som får TV 2 til å tro på at "bak kulissene med komikeren" er bra tv? 
For andre gang denne sesongen de lanserer en slik serie. 
"Komikameratene" var den første, heller ikke den noe å se på. 
Hvorfor skal vi følge morsomme komikere i umorsomme situasjoner som planleggingsmøter og idémyldring? 
Det er omtrent like spennende som å se maling tørke. 
Dette virker som nok et desperat forsøk på å bygge opp sine "egne" komikere og kjendiser, slik TV Norge har lykkes ganske så bra med i det siste. 

Greit nok, prøv i vei. 
Men vi vil at komikere skal være MORSOMME. 
Ikke kjedelige. 
Det finnes knapt noe verre å si om en komiker enn at han eller hun er kjedelig. 
Det er akkurat det Morten Ramm er her. 
