Se på min lille Teddy, du!
Den sensasjonelle komediehiten "Ted" starter som et eventyr, bokstavelig talt. 

Med dryppende ironi forteller Patrick Stewart oss julemiraklet om den venneløse 10-åringen John, som får en myk og koselig teddybjørn til jul. 
Endelig en venn! 
John skulle bare ønske at han kunne snakke med sin Teddy. 
Og ønsket går i oppfyllelse! 
Den levende teddybjørnen blir en verdensnyhet, Ted blir superkjendis, men fortsetter å være Johns beste venn. 

25 år senere har verden vennet seg at en levende teddybjørn fins. 
John (Mark Wahlberg) er blitt 35 og samboer med Lori (Mila Kunis). 
Også Ted har blitt voksen: en sprengkåt og hasjrøykende kosebamse. 
Manipulerende og notorisk frekk i kjeften, men fortsatt Johns losjerende og beste venn. 

Hver for seg er Ted og Mark morsomme, varme og skjønne, men fryktelig umodne. 
Sammen er de kaos. 
Noe som tøyer Loris tålmodighet til bristepunktet. 

Men bamsen Ted, som MacFarlane selv låner stemme til, trenger ikke bære komedien alene. 
John og Lori er et herlig par, begge fulle av varme, humor og kjærlighet. 
Kjemien mellom Wahlberg og Kunis er så sterk at det faktisk er troverdig at disse to umake rollefigurene er et velfungerende par. 
Og så er det alle de herlige bifigurene. 
Loris flørtende sjef. 
Johns sjef i bilutleiebedriften. 
Den seriemorderaktige teddybjørnstalkeren i suverene Giovanni Ribisis skikkelse. 
Sam Jones som seg selv, han som spilte Lyn Gordon i filmen fra 80-tallet som både John og Ted er så fascinert av. 
Og sangeren Norah Jones som seg selv og Ted-elsker. 
Her er mer enn nok å le av. 

Family Guy-skaper Seth MacFarlane har skapt årets herligste, frekkeste og morsomste filmfigur i den levende teddybjørnen Ted. 
Og et manus spekket med prompehumor, frekk dialog og hysterisk morsomme situasjoner. 
Det er bare å glemme alle politisk korrekte prinsipper og gi seg over og le av denne sjarmbomben. 

At plottet egentlig er helt standard Hollywood, er faktisk helt greit denne gangen. 
