Filmanmeldelse «Los Bando»:Reisen til rockestjernen 

Ungdommen overbeviser stort i sprudlende musikalsk langtur. 

Komedie: 
Los Bando 

Norge, tillatt for alle 

Med: Jonas Hoff Oftebro, Tage Hogness, Jakob Dyrud, Tiril Marie Høistad Berger. 

Regi: 
Christian Lo 

Manus: Arild Tryggestad 

Så, du trodde ikke den oppvoksende slekt spiller i band lenger? 
Det kan vise seg at et par tenåringer på Helgøya i Hedmark fremdeles driver med slikt. 
Grimm (Tage Hogness) og Aksel (Jakob Dyrud) er riktignok noe uenige om kvaliteten på sitt eget prosjekt, «Los Bando Immortale». 
I den forstand at Aksel tror han er en fantastisk vokalist, mens en rusten sykkel under vann hadde gjort jobben bedre. 
Det hindrer ham ikke fra å ha voldsomme ambisjoner. 
Derfor melder han dem på NM i Rock… 
i Tromsø. 
Det er bare et lite problem: 
Duoen har ikke penger til fly. 
Og foreldrene kan av ulike grunner ikke kjøre. 

Redningen blir en oransjelakkert bobil - og Martin (Jonas Hoff Oftebro). 
Faren (Nils Ole Oftebro) prøver å få ham til å ta over familiens lakkeringsverksted. 
Egentlig drømmer han om noe helt annet. 
Bandet med seg Thilda (Tiril Marie Høistad Berge ) som musikalsk støtte. 
En ni år gammel bitter cellist som løfter bandet til noe Honningbarna-inspirert, som imponerer hver gang hun er foran kamera. 

Reisen og manus i seg selv er ikke spesielt originalt, ikke minst siden NM i Rock knapt har vært arrangert siden 1980. 
Men det presenteres veltimet, ganske overbevisende og veldig underholdende. 
Regissør Christian 
Lo får magi ut av unge skuespillere helt ned i barnehagealder. 
Vinstrakaren har tidligere laget barnefilm om asylpolitikk og mobbing, her viser han sine virkelige kvaliteter. 
Dyrud og Hogness (som også var med Lo i kortfilmen «Fra mus til menn») er troverdige i et filmunivers som virker å være fritt for både Kygo, EDM og P3. 
Berge imponererer og løfter historien, som en slags uekte lillesøster til de finske cellorockerne Apocalyptica. 
Oftebro leder an, både som bobilsjåfør med rallykompetanse og opprørsk ungdom. 
Også når han himler med øynene mot sin egen kjødelige far. 

Kort sagt: 
Alle under 25 imponerer. 
Se den alene på grunn av dem. 
Legg merke til at voksenrollene er passende karikerte for å la dem skinne. 
Foreldrene som krangler, men elsker Motorpyscho-låten «Feel». 
Den joviale politimannen som skal gå av med pensjon. 
Jesusråneren med aggresjonsproblem og snille banneord som «safran» og «herbarium». 
Og Hans-Erik Dyvik Husby i en tungpustet vedhuggende parodi på seg selv, der han erklærer rocken død. 

Jeg tviler på at særlig mange i målgruppen egentlig vet hva denne «rocken» er. 
Men flere av dem kommer til å å puste liv i den etter dette. 
