Ungdomsbok med brun saus
Forfatteren er verken nazist eller rasist, men leker uhemmet med tankegods og form som lett assosieres med slike holdninger 

Cornelius Jakhelln eller Cornelius von Jackhelln, har utgitt sin første ungdomsbok. 
«Nazi Jihad» handler om gymnasiastene Erik Daland og Zahid Haram, først fiender dernest medsammensvorne i en dramatisk radikalisering. 

Litt spesielt er det, her i Kristiansand, at pappa Daland heter Norman Daland. 
I det autoritære samfunnet Kraftreich går de i klasse 3F på Kraft-Gymnasium. 
Skolen er «et mentalt fangehull». 

Først er Zahid, som leder av Killaz-gjengen, nær ved å drepe Erik. 
Siden blir de venner i hatet mot alt og alle. 
Første del av boka har flere mulige utganger, men det ligger nær å anta at de begge dør i et eller annet selvmordsangrep. 

I andre del havner de i en mellomstasjon, en skjærsild? 
De er dekksgutter på ei skute med en mystisk kaptein som viser seg å være 1600-tallsfilosofen Baruch Spinoza. 
Han fører en slags sokratisk samtale med de to, for om mulig å forhindre at de havner i helvetet. 

Jeg strever med formen i denne boka. 
Så mye er tyskifisert, eller nazifisert om en vil. 
Navn på personer og steder, og på land, er fordreid. 
Tidsregningen begynner i 1945. 
Vi er altså sånn cirka i år 70, det vil som omtrent nå. 

Kraftreich er autoritært og overvåket. 
Ukens dager har nye navn, det samme har månedene. 
Personer heter Major Schweinefresser, Heinrich Höll og Schicklgruber, de er rett nok plassert i Adolfsvær, det nærmeste man kommer helvete langt nord i Kraftreich. 

Dataindustrien domineres av Comifrost, altså litt vridd Microsoft, konkurrenten heter Leppa. 
Kjente steder i Oslo får navn som Markstrasse og Sophienberg, for ikke å snakke om Kraft-parken med sine ytterst maskuline skulpturer. 

Kjekkeste bilen er Gamborhini. 
Her er med andre ord mye lek med ord. 
I tillegg lekes det med design og skrifttyper, ikke minst fraktur. 

Ei guttebok er det, for nerder med sans for merkverdigheter. 
Jenter fins kun i erotiske drømmer i denne boka. 
Til gjengjeld er her mye Wagner, både Rienzi, Tannhäuser og Flyvende Hollender. 
