Mesterlig fra Russell
Tom Russell er en amerikansk klassiker. 
Med Calexico i ryggen har han laget en av sine beste plater. 

||| 
ALBUM: 
Sjokk er kanskje er litt vel sterkt ord, men jeg ble definitivt en smule satt ut da jeg innså at nesten et kvart århundre har passert siden jeg første gang lånte øre til Tom Russell Band på Gamla i Oslo. 
Og siden den gang har Tom Russell blitt en permanent del av min musikalske bagasje. 
Jeg regner ham simpelthen som en av de aller største tekstforfatterne som noen gang har klemt labben rundt en gitarhals. 

Vaskeekte mexekøntri 

«Blood and Candle Smoke» er treffende nok Tom Russells 25. plate, og med Calexico i ryggen og Craig Schumachers lydhøre medproduksjon i Arizonas allerede legendariske Wave Lab Studio på sin side, har han simpelthen begått en av sine aller beste plater. 

«Blood and Candle Smoke» er vaskeekte mexekøntri av første skuffe, mariachi møter et tett, men rikt akustisk folk/country-lydbilde og bittersøt musikk oppstår. 

Legg til fantastisk kyllingplukking fra både gitarist Nick Luka og Russell himself, og voila; livet er en perfekt fajita igjen! 

Skjebneskildrer 

Ingen behersker som Russell evne til å besynge og nedfelle liv i tekst. 
Han har tidligere skildret skjebnen til for eksempel Bill Haley, William Faulkner, den svarte tungtvekstmesteren Jack Johnson, Little Willie John. 
Denne gangen er det Nina Simone som hylles i en sang så ektefølt at framkaller kalkunnupper i megatonnklassen. 

Tom Russells tekstunivers er et litterært anliggende basert på egne erfaringer, enten de er gjort i levende live eller i bokform — som han bringer til torgs med en kontant sosial bevissthet som man bare kan tilegne seg gjennom å utsette seg for livet. 

Salinger og Didion 

På «Blood and Candle Smoke» hilser tekstene hans til så vidt forskjellige forfattere som Graham Greene, J.D. Salinger, Charles Bukowski, Joan Didion og en av amerikansk etterkrigslitteraturs etter min mening virkelig store, men kanskje undervurderte skrivekarer, William Styron. 

I tillegg kan man ane en klangbunn fra to viktige grenselandskronikører, Charles Bowden og William Vollman. 

Russells store talent ligger i å kunne berette komprimert fra et Amerika hinsides skadeskutt. 
Det finnes en empati i Russells verk som er total — samtidig er han nådeløs som en velplassert ørneklo i sine skildringer av overgrep, undertrykkelse og utbytting. 

Han er også mesterlig når det kommer til å destillere — og da snakker jeg ikke moonshine eller white lightning, men for eksempel et litterært univers. 

Beste på ti år 

«The Sky Above, The Mud Below» fra en av hans tidligere skiver er Cormac McCarthy oppsummert i en sang — goddammit — som Cormacs norske oversetter Knut Ofstad ville ha sagt det. 

At Tom Russell også er favorittartisten til min favorittkrimforfatter Ken Bruen, vitner vel om noe mer bestandig enn bare det faktum at vi to har utrolig god smak. 

«Blood and Candle Smoke» er Tom Russells mest vitale og betydelige skive siden «The Man From God Knows Where» (1999) og dermed blant hans aller beste. 

Strøken innertier fra en moderne amerikansk klassiker. 
