Filmanmeldelse «Operasjon mørkemann»:Så vidt nifs nok 

Populær barnebokserie går til filmen, med ålreite resultater. 

BARNEFILM 

«Operasjon Mørkemann» 

Norge. 
9 år. 
Regi: Grethe Bøe. 

Med: 
Emma Kilane, Thomas Farestveit, Finn Schau, Eldar Vågan, Lise Fjeldstad. 

Barnedetektivene Tiril (Kilane) og Oliver (Farestveit) i den fiktive sørlandsbyen Elvestad (som for øvrig ser eksakt ut som Tvedestrand) har både mobiltelfon og eget kontor. 
Når en mengde mystiske hull dukker opp på det som kalles «Fantesletta» utenfor byen, får de med ett en sak i hendene også. 

Mysteriet har røtter tilbake til 1897, da en Theodore Scott skal ha hengt seg i det store eiketreet på sletta. 
Tiril og Oliver oppdager at noen har plassert ut hvite liljer ved treet på dødsdagen. 
Denne noen er tittelens skumle «mørkemann» (Schau). 
Det er han som driver og graver i bakken på nattestid. 
Etter hva da? 

«Operasjon Mørkemann» – med et noen ganger litt forvirrende manus ved regissør Bøe, basert på Jørn Lier Horsts bok – lykkes å etablere en nokså nifs stemning ganske raskt. 

Vi blir med i underjordiske gravkammer og falleferdige hus, vi møter gustne prester og morbide prestedøtre. 
Det er fullmåne og mørk natt (Tiril og Oliver virker å ha meget liberale foreldre). 

Bøe, som lagde en vellykket helaftens for litt eldre barn med «Operasjon Arktis» i 2014 (de to filmene har ingenting med hverandre å gjøre), har et øye for det visuelle som befinner noen hakk over den gjengse norske «Karsten og Petra»-barnefilmskolen. 

Det kommer godt med. 
I hvert fall inntil handlingen flytter inn i dagslyset i løpet av andre halvdel, og «Operasjon mørkemann» mister det gufne drivet fra den første halvtimen. 

Skillet markeres ved et «meta»-grep som nok så friskt ut på papiret – Tiril og Oliver blir med på en filminnspilling-i-filmen – men som spenner bein for stemningen som er bygget opp. 

Kilane og Farestveit er begge flinke og sjarmerende i rollene sine. 
Eldar Vågan er med og spiller «Eldar Vågan», komplett med en tjukk Toten-dialekt han ikke helt klarer å forklare hvordan han utviklet under oppveksten på Sørlandet. 
Selv om han gjør et spedt forsøk. 

Filmen ender opp som litt rørete, men nifs nok. 
