«Wild Wild Country:»Sekten som ville bygge et nytt Amerika 

I Netflix-serien «Wild Wild Country» får vi servert en historie som knapt er til å tro. 
Men den viser at det revitaliserte dokumentarserie-formatet kan romme så mye mer enn drapsgåter. 

Den lange dokumentarserien er et ressurskrevende format norske tv-kanaler nesten har gitt opp. 
Derfor blir det interessant å se om de varslede true crime-seriene på NRK og TV2, om Birgitte Tengs-saken og Orderud-saken, vil kunne revitalisere dette serieformatet her hjemme. 
En stor del av dokumentarflatene på tv og nett berører krim, og i sine beste øyeblikk handler de om så mye mer enn en drapsgåte. 

Det er imidlertid sjelden dokumentaristene får anledning til å utforske det som er sjangerens store styrke – å trekke større linjer og tålmodig grave i de digitale arkivenes hukommelse. 
Den amerikanske serien Wild Wild Country, som nylig hadde premiere på Netflix, strekker seg over flere tiår og gir oss et enestående innblikk i fremveksten av en lukket religiøs bevegelse. 

Den fantastiske historien om hvordan Rajneesh-sekten skapte et nytt samfunn av 7000 mennesker i ødemarken i Oregon, berører helt grunnleggende spørsmål knyttet til amerikanernes frihetsidealer og selve konstitusjonen. 
Og som med så mye av det som fortsatt splitter det amerikanske samfunnet, har den sitt utspring i den seksuelle revolusjonen på slutten av 1960-tallet. 

Fri sex og materialisme 

Den gangen hadde Bhagwan Shree Rajneesh (senere kjent som bare Osho) oppnådd status i India som en frisinnet mystiker som kombinerte østens tradisjoner med et mer moderne syn på seksualitet. 
I motsetning til så mange av datidens alternative guruer avviste han heller ikke materialismen, men mente den bar i seg mye som var fremtidsrettet. 
Han var dessuten skeptisk til religioners krav om underkastelse, og mente at både ekteskapet og religion var en privatsak staten ikke skulle bry seg med. 

Særlig miksen av fri sex og materialisme virket forlokkende på vestlig ungdom som kanskje opplevde samtidens motkultur som for streng ideologisk. 
De strømmet til det forjettede land som guruen og hans høyre hånd, Ma Anand Sheela, kjøpte i et karrig område av Oregon de kalte for Rajneeshpurum. 
Med et tyvetalls millioner dollar i årlig omsetning på salg av bøker og sjenerøse donasjoner, bygde de en liten by fra grunnen som skulle være utstillingsvindu for Det nye mennesket. 

Fra meditasjon til våpenbruk 

Problemet var bare at «den gamle» typen mennesker, som utgjorde naboskapet til Rajneeshpurum, så med den største mistenksomhet på hva Rajneesh-sekten holdt på med. 
Og da guruens håndlanger Sheela viste seg å være uvanlig hard i klypen, havnet de snart i konfrontasjon med lokalbefolkningen. 

Det som så skjedde minner kanskje mest om en fantasifull westernfilm om hvordan Vesten ble erobret. 
De opprinnelige innbyggerne tapte kampen om lokalpolitikken mot tusenvis av Rajneesh-medlemmer, og svarte med å gå bevæpnet i gatene. 
Sheelas neste trekk var å kjøpe våpen i store kvanta, og forberede seg på krig. 

I kampens hete bygget hun også en lab for utvikling av bakteriologiske våpen! 
Det var ikke noe man forventet av en bevegelse som predikerte meditasjon, men så var heller ikke guruen informert. 
Han befant seg i en fase der han for å oppnå dypere visdom hadde trukket seg tilbake i en luksusbunker for å leve i taushet. 

En guru med lidenskap for luksus 

Serieskaperne, brødreparet Chapman and Maclain Way, har høstet noe kritikk for ikke å ta en skarpere stilling til det vi er vitne til. 
Noen mener de lar Rajneesh-medlemmene og amerikanske myndigheter, som begge lot konflikten eskalere, slippe for lett unna. 
Men det er opp til oss som seere å ta stilling til det vi ser. 

Serien utspiller seg som en Rashomon-fortelling, der ethvert handlingsforløp beskrives fra ulike vinkler, av ulike personer. 
Den største skurken er Sheela, en karismatisk og viljesterk personlighet som ga etter for sine fanatiske impulser. 
Men kanskje er det en generasjon unge vestlige mennesker som indirekte får mest å svare for. 

Det store paradokset, som aldri blir ordentlig besvart i serien, og som har relevans også i vår egen tid, er hvordan velutdannede unge menn og kvinner uten å blunke opphøyde Rajneesh til en tusen år gammel gud. 
Men ikke bare det: 
Guruen hadde så stor forkjærlighet for Rolls-Royce at disiplene forærte ham tilsammen 19 stykker av luksusbilen (det var nok enda flere, men jeg sluttet på et tidspunkt å telle). 

Det er klipp fra serien som kan minne om Life of Brian når disiplene tolker noe guddommelig inn i guruens minste bevegelser – eller mangel på bevegelser, som da han bestemte seg for at han skulle være taus. 
Han gir seg selv likevel lov til å kjøre Rolls-Royce. 
Å se guruen gå på rød løper frem til sine luksusbiler, mens ressurssterke sekstiåttere bøyer seg i støvet, er et av årets mest minneverdige tv-øyeblikk for denne anmelder. 

Her er 5 andre dokumentarserier verdt å bruke tid på: 

Wormwood (Netflix) 

Errol Morris oppsøker den kalde krigens mindre ærerike kapitler når han forsøker å gjenskape hva som skjedde med CIA-agenten Frank Olson som døde under mystiske omstendigheter i 1953. 
Familien ble fortalt at han hadde begått selvmord, men gjennom sønnen Erics sannhetssøken trer et mer komplekst bilde frem. 

Mye tyder på at selvmordet var en dekkhistorie – men for hva? 
Som i en paranoid thriller fra 1970-tallet tar Morris oss med inn i den militære etterretningens mørke eksperimenter, der det eneste som synes klart er at myndighetene ikke ser seg tjent med klarhet. 
Men hva er den menneskelige omkostningen av å leve hele livet med slike uklarheter? 

Flint Town (Netflix) 

Mange kjenner byen Flint i Michigan fra Michael Moores første filmer. 
Han tegnet ikke noe glansbilde av byen, men fremstillingen blekner i forhold til denne nye hjerteskjærende serien av regissørene Drea Cooper og Jessica Dimmock. 

Ved å følge et underbemannet politikorps gjennom byen får vi et innblikk i et samfunn som de siste 40 årene har gjennomlevd en kontinuerlig nedadgående spiral med fattigdom og kriminalitet. 

Lisenskontrolløren (NRK) 

Denne serien kvalifiserer kanskje ikke som noen langserie, men viser likevel hva som også er mulig her hjemme så lenge man har en god idé og rikelig tilgang på arkivmateriale. 
Njål Engesæth finner ofte gull med denne arkivhybriden som er det nærmeste statskanalen har kommet en historisk, rituell selvpisking. 

«Lett for ham å lage når han slipper å betale for alle opptakene», mumler dokumentarister utenfor NRK-huset med dårlig skjult misunnelse. 
Men det er nettopp den kunsten Engesæth behersker – å få det til å se lett ut. 

The Vietnam War (NRK) 

Ingen har løftet frem dokumentaren som langserieformat like markant som Ken Burns, mest kjent for sine monumentale serier om den amerikanske borgerkrigen og krigsinnsatsen under Andre verdenskrig. 
Når han her går løs på Vietnamkrigen, skjer det til 30 millioner dollar i budsjett og over 17 timer fordelt på ti episoder. 

Her er det ingen historikere eller synsere, men kun de som kjente krigen på kroppen på begge sider. 
Det tok ti år å sette sammen serien, og den er, tross noen kritikkverdige utelatelser, en bauta i dokumentarfilmens nyere historie. 

Dirty Money 

Alex Gibney er kanskje den amerikanske dokumentarens mest effektive graver. 
I filmer som blant annet Enron: the smartest guys in the room har han avdekket amoral og kriminalitet innenfor en rekke maktbastioner. 
Denne gangen er det Wolkswagen-konsernets løgner om bilens utslipp som er utgangspunktet for en nådeløs utlevering av kapitalismens verstinger, fra narkotikakartellene til Trump. 

Grådigheten synes ikke å ha noen grenser i en tid der markedsliberalismen er kommet helt ut av kontroll, er Gibneys budskap, og bare ved å telle advokatfirmaene på rulleteksten skjønner vi hvor mektige krefter han står overfor. 
(Netlix) 
