Heseblesende vampyraction for sukkerhøye barn
Men med øyeblikk av herlig oppfinnsomhet 

FILM: 
Det skal mye til før noen hoteller stenger dørene. 
Så lenge de sedvanlige stamgjestene kommer slentrende er det bare å holde på, selv om det er flenger i teppet og lobbyen burde vært pusset opp. 

Monsterfilteret 

«Hotell Transylvania 3» er skrudd sammen etter samme logikk. 
Det er seks år siden den første filmen om en heller jovial versjon av Dracula, som har slått seg opp som hotelldirektør for alskens skrømt og spøkelser. 
Den forsofne kompisgjengen, bestående av en mumie, en varulv, en usynlig mann og Frankensteins monster, har fulgt ham gjennom alle filmene, som en vrengeversjon av mennene ved bardisken i «Cheers». 

Det samme har datteren Mavis og det gryende kjærlighets- og familielivet hennes. 
Men oppskriften har vært den samme hele veien: 
Hverdagslige situasjoner kjørt gjennom et monsterfilter. 
Vampyren og varulven er hvermannsen, og fienden, i dette tilfellet en anmassende versjon av vampyrjegeren Van Helsing, er fanatiske galninger som vil ødelegge for utyskene som bare vil ha et vanlig liv. 
Mumiens bandasjer og den usynlige mannens, vel, usynlighet gjør bare det å komme seg fra morgen til kveld, eller kveld til morgen, utmattende. 

I sprintertempo 

I dette tredje kapittelet har noen imidlertid innsett at gjengen vil ha godt av å komme seg litt mer rundt og se seg omkring. 

Handlingen er derfor langt til et cruise for utysker. 
Men alt skjer fremdeles i sprintertempo. 
Angsten for at den unge målgruppen skulle oppleve et kjedelig sekund synes å være styrende for de fleste avgjørelsene. 
«Hotel Transylvania»-filmene kan ofte gi en følelse av Tom og Jerry på dobbel hastighet. 
Bulende øyne fyller kinolerretet, tenner og tunger strutter. 
Det blir fort slitsomt. 

Gode øyeblikk 

Samtidig har oppfinnsomheten i de små øyeblikkene holdt seg. 
Idémyldringsmøtene for denne filmen må ha vært et gøyalt sted å være. 
Og det finnes en hel del komiske glimt her som er godt tenkt og timet. 
Varulven og kona er blitt nedkjørte småbarnsforeldre, og både den apatiske ansvarligheten deres, og vantroen idet de øyner muligheten for en fridag, er morsom og sjarmerende. 
Mer forutsigbar er den nye runden med familieutfordringer, der Draculas status som singel blir et problem som kan eller ikke kan løses ved hjelp av cruiseskipets billedskjønne og mystiske kaptein. 
Den romansen tar imidlertid publikum der de pleier å havne i dusinvarefilmer som denne: 
I mølje, og så ny harmoni. 
Men ikke vær redd. 
Om ett masseslagsmål er over, kommer det alltids et nytt.. 
