Teater om personlighet og med personlighet
Levende historie 

TEATER: 
Hun var sanger, skuespiller, dikter. 
Hun prøvde seg som dramatiker og som skuespiller, og hun ble Det Norske Teatrets NS-utnevnte teatersjef. 
I sin tid var Cally Monrad en omstridt celebritet. 
«Cally» portretterer henne slik hun kanskje var. 

Viktigere: 
«Cally» gjør medrivende teater ut av allment engasjerende livsvalg. 
Karrierevalg. 
Familievalg. 
Strategiske og lite strategiske politiske valg. 

«Cally» er en fortelling om vekst og fall, ny vekst og nye fall. 
Hovedpersonen vises som et viljesterkt menneske med trang til å hevde seg. 
Hun er rastløs, med kraftige humørsvingninger og ustø dømmekraft. 
Ingeborg Sundrehagen Raustøl gir en dynamisk framstilling av en kraftfull personlighet, med klart formidlede nyanser i raske stemningsskifter. 

Den ene og de andre 

Gjennom korte scener trekkes lange linjer, med vekt på utvikling i situasjon og i menneskelige forhold. 
Maren Bjørseths regi er effektiv og underholdende, rik på godt utvalgte, skarpt karakteriserende og ofte lekne detaljer. 
Musikkbruken er en selvfølgelig, integrert del av person-, tids- og miljøtegning. 
Callys selvbilde, hennes ambisjoner og hennes pretensjoner, hennes forsøk på å innsmigre seg og hennes reaksjoner på andres beundring eller kritikk framgår i disse. 

Espen Reboli Bjerke, Petter Winther og Eivin Nilsen Salthe opptrer som trehodet kritiker-og-folkesnakk-kor, en tydeliggjøring av andres blikk på Cally og av hennes syn på de andres blikk. 
Hun møtes ofte av latterliggjøring, nedlatenhet. 
Også gjennom den ros hun får lyder nedlatenheten. 

Salthe, Bjerke og Winther går dessuten inn og ut av rollene som et utvalg av menneskene i Cally Monrads liv: 
Hennes far, hennes datter, hennes sønn, tre av hennes fire ektemenn, en selskapsvertinne, politimenn, Bjørn Bjørnson og Vidkun Quisling. 
I alle scener er Cally navet. 
Alle andre vises slik hun ser dem. 
Winther akkompagnerer dessuten hennes sangscener. 

Fiksjon og fakta 

Det som gjengis av faktainformasjon i «Cally» er reelt, men dialoger er oppdiktet og scener komprimerer slikt som i virkeligheten var lange handlingsforløp. 
Ruth Lillegraven kaller derfor sin dramatikerdebut fiksjon. 
Like fullt gir både teaterteksten og den forestilling som har vokst ut av den interessante innblikk i en personlighet, et liv og en tid. 

Bodil Stenseths biografi, «Sangerinnen: 
Cally Monrads liv og kunst», har vært en sentral informasjonskilde. 
Lillegraven krediterer den og Alfred Fidjestøls historiebok om Det Norske Teatret som nyttige. 
For øvrig siteres noen av Monrads egne tekster, og ved et par anledninger blir historiske lydopptak av henne brukt. 
