Spillanmeldelse:Høye stønn og harde baller 

(VG Nett) 
«Virtua Tennis»-serien er kjent som den beste i sin genre. 
Men desverre skuffer «Virtua Tennis 2009». 

Starten på sommeren er for meg synonymt med at tennistungvektere inntar centercourt rundt om i Europa. 
«Virtua tennis 2009» gir deg muligheten til å spille med 23 av disse på verdens mest kjente arenaer. 

«Virtua Tennis 2009» tilbyr deg tre forskjellige spillmoduser. 
«Karriere», «Arkade» og forskjellige minispill. 
Du har muligheten til å spille opptil 4 personer på samme konsoll eller gå online og spille mot andre mennesker. 
Dette gjelder for alle moduser. 

Kontrollene er veldig enkle å sette seg inn i. 
Hver knapp har blitt tildelt hver sin type slag - slice, topspin eller lob. 
Jo lengre tid spilleren får på å forberede slaget, jo mer kraft eller spin vil ballen få. 
Det er derfor viktig å lese spillet til motstanderen din, og posisjonere seg riktig for å få best mulig slag. 

Sega har i «Virtua Tennis 2009» vektlagt karrieremodusen mest. 
Her skal man lage sin egen spiller og starte som amatør for å jobbe seg oppover tennisrankingen og nå målet om proffkontrakt og muligheten til å spille i de store Open-turneringene. 

Dette høres friskt ut på papiret, men gjennomføringen er skuffende. 
Karrieremodusen er nemlig så å si klinisk fri for utfordringer, etter å ha spilt rundt 70 kamper har jeg ikke tapt et eneste set. 

Det kom til det punktet hvor jeg ga opp, sluttet å posisjonere spilleren min og bare trykket på slagknappen da ballen var på min banehalvdel. 
Men selv uten noe innlevelse eller innsats forsatte jeg å dominere motstanderne mine. 

Hver av de 23 tennisproffene i spillet har en spesiell spillestil, og disse kan man låse opp ved å trene opp ferdighetspoeng i forskjellige kategorier. 
For å tjene ferdighetspoeng må man spille treningskamper, gjøre forskjellige øvelser på tennisakademiet eller spille minispill. 

Treningskampene og tennisakademiet sliter som resten av modusen med å gi spilleren noe utfordring på grunn av manglende vanskelighetsgrad. 
Det hjelper heller ikke at det er få øvelser å gjennomføre. 

Når det kommer til minispillene blir man derimot utfordret, og for å klare kravene må man legge ned litt mer innsats. 

Disse minispillene går for eksempel ut på å unngå å bli truffet av baller mens man samler inn matvarer, serve billiardkuler på et enormt billiardbord eller senke sjørøverskip som skyter tennisballer mot deg. 
Sjørøverspillet har Sega smakfullt nok lagt til Afrika. 

Bare et par av disse minispillene er underholdende, og de fratar modusen all form for realisme. 
De blir gjentagende og er veldig barnslige. 
Det er vanskelig å se for seg Federer trene teknikk ved å forsvare seg mot romvesen ved å slå tennisballer på dem. 
Minispillene skulle blitt utelatt fra denne modusen og bare vært ekstramateriale. 

Utsendemessig imponerer heller ikke «Virtua tennis 2009» nevneverdig. 
Modellene av tennisproffene er vel grove i kantene, og hos noen er det så å si bare klesstilen som hinter om hvem spilleren er. 

Det som redder «Virtua Tennis 2009» er arkademodusen, onlinespilling og muligheten til å spille sammen med tre venner på samme konsoll. 

Arkademodusen kan man bare sette seg ned og spille. 
Man velger spiller, arena og om man vil spille en enkel kamp eller en hel turnering. 
Å spille online fungerer på samme måte. 

Men alt i alt mangler «Virtua Tennis 2009» så mye dybde at det aldri blir mer enn et middels spill. 
For å få noe nevneverdig ut av spillet bør du være over gjennomsnittet tennisinteressert eller ha mange venner å spille med eller mot. 

PS: 
Vi kommer med en egen test av Wii-versjonen av spillet, som benytter seg av Nintendos nye Motion Plus-teknologi. 
