«Troll – kongens hale» er et proft og glatt animasjonseventyr
En proft gjennomført norsk-canadisk film med fargerike norske stemmer og glatt animasjon. 

Det er sjelden vi får oppleve en norsk animasjonsfilm i 100-millioners klassen på kino. 
Det Hamar-baserte selskapet Sagatoon har i mange år utviklet fortellingen om trollet Trym i trolldalen. 
Med hjelp fra canadiske animasjonsfilmskapere og internasjonale finansiører – og uten en eneste million fra norske filmkonsulenter – har de kommet i mål. 

Resultatet er en veldreid animasjonsfilm der man anvender storslått norsk natur som bakteppe for et fargerikt drama om en trollprins som må gjennom store prøvelser for å redde kongeriket. 
Det er et scenario vi har sett mange ganger før, men kanskje ikke i en magisk trollverden der hver eneste figur har en særegen norsk dialekt. 

Må finne farens hale 

Når trolldalens konge, Tryms far, blir forvandlet til stein fordi han under en redningsaksjon eksponerer seg for sollyset, må Trym forlate dalen for å finne farens hale – bare det kan få ham tilbake. 
Om han ikke lykkes, vil hans slektning, Grimmer, som er en tyrann in spe, ta over makten i trolldalen. 
Sammen med venninnen Freia og tohodede Jutul drar Trym ut på en farefull reise, der et monster lurer et sted i dypet av skogen. 

Trym er kanskje ikke så smart, men kan lene seg på Freias kløkt hver gang hans pågangsmot og dristighet ikke er nok. 
Freia er imidlertid bare med for å hjelpe Trym gjennom hindringene, og for henne ligger det ikke noen gevinst i dette. 
Men det er ikke småtteri hun bidrar med. 

Filmen har fått aldersgrense på seks år, noe som skyldes at utfordringene de står overfor, kan inneholde «nifse skikkelser», som det heter i omtalen. 

For generisk 

Jeg har aldri sett en norsk film som kan by på så mange distinkte dialekter. 
Her er trøndere, nordlendinger, vestlendinger og telemarkinger representert i en kakofoni av stemmer som tilfører filmen lekenhet og mangfold. 

I utformingen av selve animasjonsuttrykket er ikke filmskaperne like eventyrlystne, og figurene fremstår som altfor generiske. 
Det er kanskje litt dårlig gjort å sammenligne med verdens mest elskede troll, Shrek, men Trym og vennene mangler dette ekstra særpreget som kunne løftet filmen over gjennomsnittet. 
De blir for søte og flate i uttrykket for min smak. 
Men det er det sikkert mange av de små som vil protestere heftig mot. 
