Anmeldelse:Storm i et vannglass 

Den siste ukens seerstorm mot lyden i TV-serien «Halvbroren», var kanskje bare en svak bris, men setter fingeren på et problem NRK ennå ikke har løst. 

Av Lasse Svendsen, sjefredaktør i magasinet Lyd & Bilde 

TV er et sterkt medium, men uten tydelig lyd ødelegges opplevelsen og formidlingen av replikker og musikk forringes. 
Paradoksalt nok har det gått nedover med tv-lyden siden flatskjermene toget inn i de tusen hjem. 
Bildekvaliteten har blitt mye bedre, men lyden mye dårligere. 
Den tiden hvor Herbjørn Sørebøs skarrende stemme eller klangen fra Arnt Haugens orkester, duret seg gjennom finerkassen i Tandberg tv-en er definitivt forbi. 

I dag har alle husstander flatskjermer, om vi skal tro statistikken fra bransjeforbundet Elektronikkbransjen. 
Og flat skjerm betyr flat lyd. 
Den store trekassen finnes ikke lengre, den som ga lyden den fine varmen og klangbunnen. 
Nå er den erstattet av bittesmå høyttalere i en fem centimeter tykk flatskjerm, som heller ikke er i stand til å omgå fysikkens lover. 
Resultatet er at mange flatskjermer har lyd som en skurrende reiseradio. 

En såkalt lydplanke, separate høyttalere, eller et hjemmekinoanlegg, hjelper veldig på lydkvaliteten, men krever ofte at man har satt opp anlegget riktig. 

For NRK bør ikke problemstillingen være ukjent. 
Å mikse lyd for en mottaker med notorisk svak lydkvalitet, kan ikke være lett, og siste ukes såkalte seerstorm mot lyden i tv-serien «Halvbroren», er et ferskt eksempel på hvordan mange seere oppfatter tv-lyden fra NRK. 

Regissør Per Olav Sørensen har innrømmet overfor VG at lyden i serien ikke er optimal, og prosjektsjef Tone Rønning i NRK, har lovet at lyden skal remikses slik at dialogene skal bli tydeligere. 

I kveldens episode - den sjette i rekken, ble da også dialoger tydeligere, og absolutt til det bedre. 
Men selv må jeg innrømme at jeg ikke ble like opprørt som de 1300 av over millionen av seere, som etter sigende slaktet lyden på «Halvbroren». 
Kanskje skyldes det at jeg har over snittet bedre lydanlegg i stuen. 
Eller er det fordi jeg ikke er bortskjemt med god lyd på NRK-sendinger, at jeg heller ikke forventer bedre? 

Selv med mine håndsmidde sveitsiske høyttalere, som i likhet med andre produkter derfra kan kalles presisjonsinstrumenter, sliter jeg også tidvis med å høre NRK-lyden bra nok. 
Og det er ikke bare dialoger på TV-serier hvor teaterdiksjon er underordnet en mer virkelighetsnær språkføring, men også på sendinger med musikk. 
Det være seg nyttårskonserten, Melodi Grand Prix eller Beat for Beat; lyden er ofte dårlig. 
Og dynamikken som er så viktig i musikk, flat og avstumpet. 
Man tenker sitt når man ser en gitarsolo, men ikke hører gitarlyden. 

NRK bør kanskje ta innover seg at det er lenge siden Fjernsynsteatret og Herbjørns Sørebøs tid, og at realiteten er at norske husstander i dag har skarpere tv-bilde, men grumsete lyd. 
Kanskje er kritikken mot lyden i tv-serien «Halvbroren» storm i et vannglass, men den belyser etter min erfaring et problem som ikke er uvanlig for lyden i NRK-sendinger. 
