For kjedelig for barn
"Transformers 3" er en slags actionfarse, men blandingen av høytid og humor gjør filmen så kjedelig at ikke en gang unger kommer til å like den. 

"Transformers 3 — Dark of the moon": 
Amerikansk scifi. 
2 timer, 34 minutter. 
11 år. 
Regi: 
Michael Bay. 
Med: 
Shia LaBeouf, Rosie Huntington-Whiteley, Frances McDormand, John Malkovich, John Turturro. 

Når teknoleketøyet i "Transformers 3" oppjusterer seg til en egen rase, da vet du at sci-fi-genrens elskelige eufemismer har gått så langt at historien ikke vil bli tatt alvorlig lenger. 
Denne totalt overflødige treeren starter med Kennedy og greier, for det er liksom sånn at autoboter fra verdensrommet har grepet inn i vestens vandel uten at verken VG eller Wikileaks oppdaget det. 
Månelandinga var en feik. 
Egentlig dro 
Neil og gjengen ut i mørket for å finne romskipet eller semitraileren som krasja der oppe. 

Den tredje transformerfilmen er laget som en farse. 
Først kommer John Malkovich og spiller pedantisk arbeidsgiver. 
Så dukker sheriffen fra "Fargo" opp og er sikkerhetsansvarlig for hele USA og antakelig Kabul. 
Shia LaBeouf har fått ei ny dame, som er uanselig oppstasa på måter som vil hisse opp de som pleier ha sex med Ikea-emballasje. 
Den evindelige legen Patrick Dempsey spiller grunder og tvilsom patriot, og til slutt kommer John Turturro og parodierer CIA på en slags Fleksnes-måte. 
Man skal være ganske i beit for en latter for å synes at dette er moro. 

Jeg hadde tenkt å finne ut om "Transformers 3" egnet seg for en åtte-åring, men fant fort ut at han ville ha kjedet seg. 
De litt lavkarbiske maskinene går rundt og filosoferer som om de skulle være Morgan Freeman, mens menneskene oppfører seg som tequila-fulle hamstere i en bever-konkurranse. 
Dama til Shia blir sur for at han holder på med noe og ikke bare sitter som Ken-dokke i rosa bloggerhylle, og ute i Amerika venter mansjuriske kandidater på terrorbeskjed fra Bin Laden, som faktisk er varig indisponert. 
"Dine ledere har talt". 
Autobotene er ganske lei seg. 
