Spillanmeldelse:«Madden 12» 

Tiden har ikke vært skånsom med «Madden»-serien de siste årene, og det merkes at flere av problemene som har plaget serien ikke er reparert. 

Det første som møter deg - og «Madden 12» sitt absolutt største problem - er presentasjonen. 
En sitter aldri og tror man ser en virkelig kamp på TV. 
Ser man bort fra et oversiktsbilde og en kjedelig introanimasjon av lagene før hver kamp, er forsøket på å skape en atmosfære helt fraværende. 
Det er heller ingen betydelig forskjell på en vanlig kamp midt i sesongen og «Super Bowl». 

Kommentatorene holder i tillegg et nivå som er langt under det som bør forventes av en sportstittel av denne størrelsen. 
De ligger hele tiden noen steg bak det som skjer på gressmatten, og sier ofte ting som ikke henger sammen med det som faktisk skjer på banen. 
Når man i tillegg hører hvor lydsporet er klippet og limt sammen, gir det ingen følelse av kvalitet. 

«Madden 12» byr på en litt forbedret fysikkmotor sammenlignet med tidligere årganger. 
Dette merkes spesielt i taklingene. 
De siste årene har spillet slitt med at utøverne ble sugd inn i hverandre før det oppstod kontakt. 
Dette har jeg ikke opplevd i årets utgave, og det føles virkelig som om man har kontroll nok til å bite seg fast for å få en ekstra yard eller to. 
Dette gjeldet dog bare når spillere med ball blir taklet, for noen ganger sklir blokkene dine forbi forsvareren sin og lar de få fri tilgang til quarterbacken din. 

Årets utgave byr som tidligere på to store enspillermoduser, «Franchise Mode» og «Superstar». 

«Franchise Mode» gir deg kontrollen over et lag igjennom flere sesonger, både på og utenfor banen. 
Nytt i år er at spillerne på laget blir tildelt ulike roller ut fra deres spillestil og prestasjoner på banen. 
Disse rollene kan for eksempel være at en spiller er en playmaker, mens en annen kan være utsatt for å miste ballen. 
Et friskt pust som er med å gi litt mer variasjon, men som tidligere er denne modusen meget dyp og byr på mange timer underholdning. 

«Superstar» er derimot ment å la deg føle hvordan det er å være en overbetalt superstjerne i verdens største fotballiga. 
Her klarer ikke «Madden 12» å levere i det hele tatt. 
Etter å ha laget sin egen spiller og blitt valgt av et lag, går man rett inn i startrekka. 
Ingen kamp for å komme inn på laget der altså. 
Modusen er helt blottet for mål og belønninger, så den eneste motivasjonen man har til å fortsette er for å øke ferdighetspoengene til spilleren din. 

Utviklerne har også videreført fjorårets «Game Flow». 
Dette var en funksjon som skulle gjøre det enklere og raskere å gjennomføre kamper. 
Funksjonen gjør det beste taktiske valget ut fra spillsituasjonen på banen. 
Innimellom gjør computeren noen veldig snodige valg, og for min del kunne utviklerne spart seg tiden de har brukt på dette. 
Hva meningen med en slik funksjon er når man har muligheten til å spørre taktikkguruen John Earl Madden er for meg helt hinsides. 

Selv om «Madden 12» har mange feil er det ikke et dårlig spill. 
Problemet ligger i at de feilene som har plaget spillet i mange år ikke har blitt fikset, og de grepene som er gjort i år er heller ikke nok til å gjøre opp for disse manglene. 
Spillteknisk er «Madden 12» et morsomt og underholdene spill, som absolutt har gjenspillingsverdi. 
Men dersom man eier fjorårets utgave, ikke spiller online eller har en under middels interesse for amerikansk fotball er dette en utgivelse man enkelt kan takke nei til. 

MADDEN 12 Plattform: 
PS3, Wii, Xbox 360 Genre: 
Sport Alder: 
3 Utvikler: 
EA Tiburon Utgiver: 
EA Sports 
Mer info (på Wikipedia) 
