Storslått krigsseilersekstett fullført
BOK: 
Med smittende entusiasme og hellig vrede om skjebnen til norske krigsseilere. 

Jon Michelet: 
Krigerens hjemkomst. 
Roman. 
571 sider. 
Oktober. 

Fredag 1. november 2013. 
Et forventningsfullt Sting-publikum sitter som tente lys idet Jon Michelet entrer scenen og oppglødd utbryter at nå ser han jaggu fram til å køle på for å formidle smakebiter fra «Skytteren» - bind to i romanserien «En sjøens helt» - til det han kaller Norges mest lydhøre, «rocka» festivaltilhørere. 

Og han skuffet ikke. 
I et overfylt lokale, ivrig og med karakteristisk trøkk, brettet han ut scener fra livet til unggutten Halvor Skramstad fra Rena i Østerdalen, han som ble matros og skytter på diverse handelsskip, og som for alltid kommer til å illustrere det marerittet norske krigsseilere gikk igjennom i løpet av seks år i ulike farvann over hele kloden - et maritimt Michelet-drama som både har høstet fortjent kritikerros og hatt en formidabel leserappell. 
Stolt kunne dikteren mot slutten av livet konstatere at hans miks av dokumentarisk materiale og fantasi ikke bare innbrakte honnørord fra anmelderne og salgstall som kun enkelte bestselgere i krimbransjen kunne måle seg med. 
Krigsseilerserien hans ble også belønnet med Norske sjøoffiserers hederspris og skapte en unik kontakt med det sjømannsmiljøet han så målbevisst reiste et litterært minnesmerke over. 

Fjorten dager før den kreftsyke forfatteren gikk bort i april i år, etter å ha «kjempet seg ferdig, bokstav for bokstav» (Dag Solstad), møtte forlagsredaktør Cathrine Narum den dødsmerkte dikteren og mottok de siste håndskrevne sidene av den teksten som ifølge hennes godt avstemte etterord nå foreligger som «Krigerens hjemkomst», det sjette bindet av det giganteposet som garantert vil bli stående som et sentralt referanseverk om våre krigsseilere og den skamløse uretten de ble utsatt for av det offentlige Norge i fredstid. 

Årets posthume roman dekker perioden fra lille julaften 1944 til august 2011 og pendler mellom ulike geografiske, historiske, sosiale miljøer. 
Synsvinkelen veksler fra Halvor Skramstads dagboksnotater i jeg-form til den anonyme fortellerstemmens framstilling av hovedkarakterens opplevelser og tanker i tredje person. 
Samtidig som handlingen skrider framover måned for måned, år etter år, fra krigens Ny-Guinea og Stillehavet til fredstilværelsen som kranfører i Fredrikstad, gis instruktive tilbakeblikk på den dramatikken hovedpersonen har opplevd tidligere – ofte iblandet morsomme anekdoter eller leksikalske miniforedrag knyttet til stoffet som behandles. 

Så målet er fortsatt å gi eksakt kunnskap om skip, faktiske steder, historiske skikkelser, dramatiske hendelser i en fiktiv ramme som åpner for sterke emosjoner, rappkjefta replikker, slangprega vendinger. 
Slik kan dikteren la solidaritetens og indignasjonens flamme frese heftig og hett på vegne av alle de uteseilerne som kjempet for freden, men som døde etter å ha blitt utsatt for miner, torpedoer, bomber og selvmorderiske kamikazeflygere, eller som overlever, fysisk og psykisk skadd for livet, sjøheltene som ender som arbeidsløse uteliggere, angstdrevne tiggere, alkoholiserte nervevrak, krigsofre som skriker i søvne, begår selvmord eller nektes penger fra Nortrashipfondet slik de var blitt lovet da de våget livet på de nesten 1000 norske skipene som i konvoifart og på annet vis gjorde det mulig for de allierte å vinne krigen. 

Jon Michelet var ingen finlitterær modernist som satset på undertekst og finurlige, fikse finter. 
Han var en entusiastisk, realistisk forteller med romantiske gener, en frisk fabulator og flittig kunnskapssentral som satte problemer under debatt og omfavnet sine skikkelser med ømhet, varme, moralsk harme. 
Der noen fiksjonsfigurer i det maritime makthierarkiet tråkker over anstendighetens grenser, og navngitte politikere refses for sin rolle i Nortrashipssaken, står Krigskors-mottakeren Halvor Skramstad - omsider gift med den irske sykepleiersken Muriel Shannon - fram som romanseriens fremste proletære helt, riktignok ikke uten at også personlig feighet og livstruende alkoholmisbruk avtegner seg i dette forviklingsrike avslutningsbindet i det som er blitt forfatterens hovedverk. 

Men vil du vite mer om det å bestyre en bar i tropene, høre om kampene på Iwo Jima og Okinawa, bli vitne til en harakiriscene, informeres om bruken av napalm eller eksistensen av kokosnøttkrabber, svippe innom Mærradalen på Oslo vestkant, møte bestekompisen som blir hallik, ta innover deg Gerhardsens Kråkerøytale, besøke kvekerkirkegården i Sauda, bli kjent med Ap-pampen Ingvald Haugen, se konturene av redere som sender underbetalte sjøfolk ut for å kjempe og dø, være vitne til en mobbende mattelærer på Oslo Sjømannsskole eller bli minnet om Ravensbrück, ja, da må du lese «Krigerens hjemkomst», forfatterens femtiende bokutgivelse som er både underholdende, informativ og perspektivrik. 
