Klokt om kjærlighet som snur
Marit Tusvik utforsker hvorfor noen blir værende i et dårlig forhold. 
Hvorfor går de ikke? 

23 år gamle Sofia har akkurat blitt singel, og er klar for å reise, lage kunst, bo alene. 
Så møter hun Frank, en verdensvant, 15 år eldre mann. 
Høy, mørk, vakker, amerikansk og spennende. 
Hun faller pladask. 

I starten er alt bra. 
Hun er forelsket. 
Han flytter inn, og etterhvert fyller han leiligheten hennes med tingene sine. 
Han er øm og varm, strør rundt seg med komplimenter og sjarmerer vennene hennes. 
Han virker perfekt. 

Men - gradvis, nesten umerkelig, endrer det seg, og forholdet blir stadig mørkere. 
Marit Tusvik beskriver disse små dryppene på en mesterlig måte. 
Han tar avgjørelser hun stengt tatt burde ta selv. 
Han blir mer kritisk og mørkere til sinns. 
Han overtaler henne til å flytte til et mer forlatt sted. 
Han overbeviser henne om at vennene ikke er bra nok. 
Endringene kommer litt og litt, men til slutt får de en skummel undertone. 
For hvor langt er Frank villig til gå for å få det som han vil? 

Samtidig synes Sofia synd på kjæresten, for han må jo være deprimert? 
Og man kan jo ikke bli sint på en som er syk? 
Og han trenger henne jo? 
Hun bruker forklaringer og unnskyldninger overfor seg selv - senere overfor venner og familie. 

Selv måtte jeg legge bort romanen flere ganger i irritasjon. 
Til tider er den vond å lese, for som leser ser man hvilken retning forholdet tar. 
Sofia kan til tider virke naiv som blir. 
Samtidig klarer Tusvik å få oss til å ha sympati med henne, og til å forstå hvorfor hun blir værende. 

Tusvik viser på en klok og innsiktsfull måte hvordan smarte og selvstendige kvinner (og sikkert også menn) kan havne et forhold man aldri hadde sett for seg, og hvor vanskelig det kan være å bryte. 

Hun beskriver også tidspunktet man innser at man må bli voksen, og ta ansvar for egne valg og eget liv. 
På et tidspunkt nytter det ikke lenger å ringe foreldrene for at de skal ordne opp i livet ditt. 
