Karl Seglem:Forener folkemusikk og jazz på en utsøkt måte 

Denne musikken berører, begeistrer og gir mening. 

Karl Seglem sanser naturen, fornemmer dens kraft og tar innover seg dens sårbarhet. 
Miljøet er i ulage, og det bør bekymre oss alle. 
Han vil vekke oss. 

Ikke med slagord og pekefinger, men gjennom musikk. 
Resultatet er et mesterstykke av et album, et sterkt og høyst inspirerende miljøargument til glede og ettertanke. 

Poesi og musikk 

Seglem maler med lyd mens han ser naturens skjønnhet i all sin storhet. 
Denne gang lar han også poesien få en plass i lydbildet. 
Hans enkle ord er som intuitive dikt som rommer en ydmyk kraft der vi sporer hans personlige opplevelse av det enkle i det store. 
Stoff til ettertanke, mens musikken understreker det ville, vakre og sobre naturen har å by på. 

Seglem har utgitt tre diktsamlinger. 
Den første kom i 2006, så en i 2013, og den tredje kom i år. 
Som i musikken tar de utgangspunkt i natur og klang. 
Når ord møter musikk i «Stjernebalsam», smelter alt sammen, og noe unikt og nærmest magisk oppstår: 
«Ein gong er musikken/for ein gong er musikken/ny/som vind spelar». 

På hvert sitt vis, fra den stillfarne forannevnte til mektige «Tid kverlar», blir poesien et tilleggselement som forsterker det sanselige i musikken. 
Naturen har alt, «ein stor stein/stikk opp i ei stri elv/inn i mine år/og ut av mine årer». 

Sterkt og fullkomment 

Dette er kanskje Seglems sterkeste og mest fullkomne album. 
Få har som han klart å forene folkemusikk og jazz på en slik utsøkt måte, samtidig som han stadig trekker nye impulser inn i musikken. 
Denne gang har hardingfela fått en sentral plass. 

Når han setter på turboen, som i tittelmelodien, er det nesten som et egenartet bukkeritt innover fjellheimen mens det moderne og urbanes klanger lyder i minnet. 
Naturen er livsviktig for ham. 
Dermed er albumet drevet frem av like mye dårlig samvittighet og sorg som rendyrket skaperkraft og energi. 
Han mistet sin bror for kort tid siden, og det har vært med på å sette farge. 

«Rindabotn» er en nærmere elleve minutter lang oppvisning i metallisk urkraft, mens «Nørdre» viser hvor unikt han smelter elektronikk, bukkehorn og bass sammen og hyller det inn i et mystikkens slør. 
Albumets vakreste øyeblikk er drømmeaktige «Polarnatt», der Sigrid Moldestads ordløse sang nærmest forfører oss. 

Det er så utrolig mange finstemte lag i denne musikken som nesten tar pusten fra deg, takket være mesterskapet til både komponist og hans septett. 
Sjelden har en sekser vært mer opplagt enn med Nunatak. 
