Norges nye singlemestere, uansett sjanger
Hver låt skriker etter radiotid på Karpe Diems nye plate. 

|||ALBUM: 
Karpe Diems karrierekurve er forbilledlig. 
De blir bedre for hver plate, nesten for hver single. 

Da de introduserte seg selv som 19-åringer med «Glasskår» i 2004, låt det spinkelt, demoaktig og kunne så vidt bokføres på den riktige siden av noveltybegrepet. 

Men samtidig hadde de alle byggeklossene sine på plass, det manglet bare modning, sofistikering og bedre grep om låtskrivingen. 

Overlegne singlerSeks år seinere er deres evner som hitmakere, humørspredere og sjangeråpnere ikke bare veldokumenterte, men også i den absolutte norgeseliten ­- uansett sjanger. 

De har etter hvert blitt helt overlegne på singler — forrige album «Fire vegger» hadde en hel haug av dem som blomstret enda mer i norsk radiokontekst enn de gjorde innenfor albumets, øh, fire vegger. 

Dette sier kanskje noe viktig om Karpe Diems appell og posisjon i Pop-Norge: 

Der flere suksesshistorier med bakgrunn i norsk hiphop har vært overdrevne i sin folkelighetsflørt og på grensen til sjangerfornektende i sin utvanning av hiphopelementene (Madcon, Paperboys), har Karpe Diem på mange måter gått motsatt vei, de har skjerpet hiphopelementene sine parallelt med at de er blitt enda bedre hitmakere. 

Streber mot perfeksjonOg akkurat her finner vi «Aldri solgt en løgn». 
Et helt stykke albumved for første gang i Karpe-sammenheng, samtidig som Norges proffeste singlesnekkere ikke har falt for fristelsen å sette opp konseptuelle snubletråder for seg selv. 

Hver låt står på egne bein med en egen identitet og unike grep, og hver låt skriker etter radiotid. 

Slik blir «Aldri solgt en løgn» også en låtsamling preget av både variasjon og helhet. 

Man praktisk talt føler Chirag og Magdis ambisjonsnivå - hver låt skal, bør og må bli deres beste. 
De jager seg selv framover, oppover. 

Mykt og hardt, vennlig og strengt, tilgjengelig og kompromissløst ­— denne tosidigheten dyrker Karpe med smakfullt overblikk. 

Allsidig og slentrendeKombinert med skarp observasjonsevne, tematisk allsidighet (fra den hysteriske bransjedisselåten «Sminke» til flere tankevekkende religions- og innvandringsbetraktninger) og en leken og slentrende musikalitet, er «Aldri solgt en løgn» samlet sett litt av en maktdemonstrasjon. 
