Så bra at andre norske artister kommer til å begynne å grine
Susanne Sundførs nye låt er rystende god. 
Hør smakebit her. 

|||LÅT: 
Der debutalbumet til Susanne Sundfør hadde gode låter, men en onkelaktig og tam produksjon uten særlig dybde, virker det som om oppfølgeren «The Brothel» kan bli noe ganske annet. 

I alle fall er singelen — med samme navn — en voldsom, nesten rystende lytteropplevelse. 

Det er som å entre Goyas mørke sal i Prado-museet med Nina Simones «Wild Is The Wind» på ipod'en. 

Svimlende«The Brothel» er en eksistensiell, alvorstynget og storslått poplåt. 

Den strekker seg over seks minutter, og beveger seg fra dempet wurlitzer-komping til et svimlende orkestrert mellomparti, før den avsluttes med en lettere epilog. 

Det som fort kunne blitt pretensiøst og overdrevent, er i stedet blitt et grimete, men skjønt stemningsbilde av fortvilelse og maktesløshet. 

Vokalsporene er spilt inn i Emanuel Vigeland-mausoleet 
— Jaga Jazzists Lars Horntveth produserer — og Sundførs stemme er mer dempet nå, den fyker ikke like mye hit og dit. 

I tillegg tilføres en ekstra dimensjon av ekkoene som henger dirrende mellom mausoleumveggene, noe som får refrenglinjen «God has left us anyway» til å ljome i bakhodet lenge etter at låta er over. 

Hinsides melankoliFor øyeblikket er det vanskelig å komme på noen andre her i Norge som ville våge å kaste seg ut i noe så ambisiøst og høytidelig, og løse det på denne måten. 

Dette er hinsides norsk melankoli, og flere popartister kommer nok til å grine litt når de hører dette. 

Både fordi de innser at de opererer i en annen divisjon enn Sundfør, men også fordi det er uimotståelig vakkert. 

Les stort Susanne Sundfør-intervju i Dagbladet FREDAG i morgen. 
