Pollinis lyskraft
Disse tre cd-ene følger en av vår tids største pianister, italieneren Maurizio Pollini, fra han vant Chopin-konkurransen i Warszawa i 1960 til en innspilling av Debussys preludier i 1999. 
Han fylte nettopp 70. 
Samlingen kunne godt ha vært lengre, for Pollini satte standarden for hvert verk, hver syklus han spilte inn. 
Det gjaldt Chopin, Beethoven, Liszt, Mozart, Debussy, Stravinskij, Webern – alle er de representert her. 
Men i Brahms-konsertene satte han likeledes standarden på samme måte som i teknisk neste uspillelige sonater av Pierre Boulez. 
Han spilte også inn Schönbergs samtlige klaververk som både teknisk og tolkningsmessig ble en referanseinnspilling.Chopins e-moll-konsert er tatt opp med Warszawa-filharmonikerne under konkurransen i 1960 og er mer enn et klenodium. 
Pollini tok noen års pause etter suksessen i Warszawa, for å bedre teknikken ytterligere og utvide repertoaret. 
Hans ekstremt utviklede teknikk, hans klarhet og lyskraft hører vi i de 12 etydene op. 
25 av Chopin. 
Innspillingen er fra 1972 og må fremdeles regnes som en av de aller fremste. 
Det samme gjelder Beethovens siste sonate, i opptak fra 1977. 
Ingen kan måle seg med Pollini i Weberns variasjoner (cd nr. 1, spor 18-20). 
Noen vil si at Pollinis spill er kjølig, for eksempel i Schubert eller Schumann. 
Men det stemmer ikke. 
Spillet er strukturelt klart, klanglig rikt, intelligent, uten ekstravaganser. 
Apollinsk har man hengt på ham for å karakterisere det man mener er noe distansert, strengt, saklig. 
Faktum er at Pollini i sitt spill, alt etter verk og komponist, har alle disse egenskapene, men ikke minst energi i spillet, ekspressivitet, lidenskap. 
Så det apollinske inngår så visst en allianse med det dionysiske hos Pollini. 

De tre cd-ene her er bare en smaksprøve på Pollinis klaverkunst. 
Han har en enorm produksjon. 
Hans utgivelse av 9 cd-er med Chopin anbefales, likeledes de 6 cd-ene med musikk fra det 20. århundre. 
