Knapt 1700 kroner for et tvers gjennom fransk-rustikt måltid er og blir suverent
Le Benjamin gir deg våren på fransk til prisen av halve flybilletten. 

Robinson og Fredag hadde for moro skyld sjekket flybilletter til Paris denne helgen, og Norwegian tilbød å frakte dem tur-retur den franske hovedstaden for drøyt tre tusen kroner. 

- I tillegg ville vi ha forårsaket et karbonutslipp på nesten et tonn ved å reise luftbårent til klimaavtalens hjemby, påpekte Fredag. 

Robinson ristet på hodet. 
Og smilte. 

Kortreist storbyferie 
- Nei, takke seg til kortreist storbyferie, en exquisite smak av Saint-Germain, Montmatre og Marais på Grünerløkka. 

De hadde ikke akkurat flanert langs Champs-Elysees, men ankommet Le Benjamin via beskjedne, lille Søndre gate. 
Til et hardt tilkjempet, forhåndsreservert bord i de trange, brasserie-enkle lokalene. 

Stikkord: 
Ingen hvite duker, kandelabre eller sølvbestikk, bare pinnestoler, mursteinsrøde vegger. 
Og yrende liv. 

- Fem år etter åpningen tyder populariteten på at Le Benjamin holder koken, hvisket Fredag. 

Mens Robinson lukket øynene. 
Nettopp det var det jo opp til ganen deres å bedømme. 

Sprellferske østers 
Og akkurat nå ble den eksponert for fem sprellferske østers Fines Claires no. 
3. Servert på knust is, med en mulighet for en skvis sitron attåt, alternativt litt rødvinsvinaigrette med sjalottløk. 

- Så sublim sjømat bør man ikke besudle med noe som helst tilbehør, mente Robinson og smattet i seg bløtdyrene naturelle, bare akkompagnert av en frisk riesling fra Alsace i glasset. 

Fredag satt dypt konsentrert med sin første munnfull escargot og kunne konstatere at snegler a la Benjamin smaker mildt, med konsistens som litt seig sopp, løftet av en silkemyk hvitløksmousseline, ifølge servitøren tilberedt som en slags crème brûlée med rause mengder smør, egg, fløte, hvitløk og persille. 

Uten fiksfakseri Den nærværende vennlige servitøren anbefalte en syrah fra Nord Rhône - Graillot Crozes Hermitage - som fyldig drikkefølge til Robinsons hovedrett. 

Et brasserie er ikke stedet for grenseoverskridelser eller fiksfakseri, derfor lå det nå et bunnsolid stykke entrecôte på tallerkenen. 

Pepperpreget og smaken av lær og urter i rødvinen matchet oksekjøttet fullkomment, sammen med tynne, smeltende skiver av oksemarg, fritert hvitløk og grillet hjertesalat. 

Gratinerte poteter med et ostedryss av Comté fra Jura-fjellene ble servert i en søt mini-stekepanne av smijern. 

Røkt, dampende, saftig 
Hva med svineknoken til Fredag? 
Kjøtt det også, men på en helt annen måte. 

Røkt, dampende saftig, med syrlig tilbehør av syltet savoykål, to ulike Dijon-senneper, sprøstekt svor, stekte poteter og selve definisjonen på Béarnaisesaus, servert i separat skål for individuell dosering. 

Noe som, i Fredags tilfelle, betød mye. 

- Jeg kunne gått til Nordpolen og tilbake på den energien jeg får tilført nå, sukket Fredag, på en tilfreds måte. 

Gode vinforslag 
Hadde servitøren rett i at en tanninfattig pinot noir fra Burgund kledde knoken? 

Joda, den litt hemmelighetsfulle, bleke rødvinen var myk i munnen, med en subtil eleganse som bare ble bedre for hver slurk. 

En fruktig riesling kunne også hatt sødme nok i seg til å hamle opp med det røkte svinekjøttet. 

Knapt 1700 kroner for et tvers igjennom fransk-rustikt måltid, rundet av med håndlaget petit fours - mørk sjokoladekonfekt, fudge, hjemmelaget marshmallow og solbærmakron - og en sorbet av Grand Marnier med sitrusfrukter og Champagne, helt over dessertskålen ved bordet. 

Det er og blir suverent. 
Eller, som Robinson valgte å oppsummere matopplevelsen etter å ha slått opp i lommeparløren: 

- Quel endroit! 

Velg en tag for type anmeldelse! 
En av disse: 
