Fordunkles av formen
Regi: 
David Twohy. 
Med: 
Vin Diesel, Dame Judy Dench, Thandie Newton, Karl Urban, Nick Chinlund, Keith David. 
Am. action/eventyr/sci-fi. 
15 år. 

Mørk science fiction der «budskapet» fordunkles av formen. 

Formen er alt i «Riddicks krøniker» - en mørk, korthuggen «tegneserie»-stil som i og for seg kan fascinere. 
Men som her hugger innholdet opp i sekvenser så bastante, så dunkle og så nærsynt at så vel publikum som filmskapere taper hensikt og handling av syne. 

Universet er ferd med å gå under, blir vi fortalt meget tidlig i filmen. 
Hva universets fåtallige krigere derfor driver og slår hverandre i hjel for, forblir denne krønikes store gåte. 

Bortsett fra at det trolig indikerer enda en oppfølger i en serie som begynte med «Pitch Black» (2000), og nå tar opp tråden fem filmår senere - da de uhyggelige Necromonger jager alt liv på universets kloder for å undertvinge dem sitt imperium. 

Filmens ekstreme helt er fortsatt Riddick, spilt av en aldeles uttrykksløs Vin Diesel. 
En steinblokk av en mann, hvis øyne kun kan se i mørket. 
Det er muligens grunnen til at «Riddicks krøniker» stort sett foregår i mørke sjakter og huler, eller på små kloders mørke bakside. 

Den aller minste av dem heter Crematoria, og har soloppgang hvert 15. minutt - hvorpå temperaturen umiddelbart stiger til 700 grader. 
Her bor den ensomme Riddick i et rimelig håp om å lates i fred. 

Men nei. 
Crematoria blir brått et folksomt sted - hvorpå Riddick begir seg opp loddrette fjellvegger midt i soloppgangen. 
Hvor det pussig nok er levelig i skyggen av selv de smaleste revner. 

Mens Riddick-fansen nå hygger seg med at denne anmelder ikke har skjønt noen ting, skjønte anmelderen i stedet noe annet: 
Det 700 graders klare faktum at dette er en film for helt spesielt interesserte. 

ELLEN MARGRETHE SAND 
