«Seventh Son:»Dude! 
Hvor er tryllestaven min? 

Nyttårskalkunen er her. 

Karakterskuespillere må også tenke på lommeboken iblant. 
Penger må være eneste grunnen til at Julianne Moore og Jeff Bridges takket ja til å være med i dette rotet av en film. 

Seventh Son er løst basert på de populære barnebøkene til den britiske forfatteren Joseph Delaney. 
Handlingen er satt til en verden der magi og ondskap går hånd i hånd. 
Master Gregory (Bridges) er en såkalt Spook, hvis jobb er å hanskes med onde makter – spesielt hekser. 
Læreguttene hans har det vært mange av, men hans nye hjelper er den syvende sønn av den syvende sønn (Ben Barnes). 
Thomas har selvsagt spesielle evner og sammen må de overvinne den sterkeste heksen av dem alle, Mor Malkin (Moore). 

Fantasyfortellinger følger ofte en mal det går 13 på dusinet av. 
Våre helter får en oppgave, drar av gårde og må overvinne den slemme overmakten. 
Ursula K. Le Guin og J.R.R. Tolkien satte standarden for mye av fantasylitteraturen som er skrevet siden. 
Det er helt tydelig at Hollywoods filmstudioer er på desperat søken etter nye, innbringende inntektskilder som skal fylle tomrommet etter Harry Potter, Ringenes Herre og Hobbiten . 
Svaret er ikke denne filmen. 

Nonchalanse fungerer ikke 

Det største problemet med dette eventyret er egentlig historien, som er standard, kjedelig og uoriginal. 
Utførelsen er slett, rollebesetningen en total miss. 

Jeff Bridge er en god skuespiller, men han er ingen Gandalf. 
Han sjarmerte verden som The Dude i Coen-brødrenes Den store Lebowski ( 1998), og det er en rolle som er blitt hengende ved ham siden. 
Han spiller magikeren med den samme nonchalante stilen og det ser ut som han trives best full, på tavernaen. 
Han kommer med noen sleivete kommentarer som vi kan trekke på smilebåndet av, men det bryter med den magiske verden filmen prøver å bygge opp. 
Jeg forventet hele tiden at han skulle rope: 
Dude, gi meg tryllestaven! 

Julianne Moore ser derimot ut til å ha hatt det veldig morsomt og overspiller med stil i sin rolle som drageheksen. 
Hun er en fabelaktig skuespiller og utstråler her ondskap og hat. 
Og så er hun veldig flott som drage. 
Men etter en rekke scener hvor mennesker transformeres til drager, leoparder og andre farlige dyr, har vi sett det. 

Kitsch 

Det virker som om den russiske regissøren Sergey Bodrov, som slo gjennom med den prisbelønte Fjellenes fange (1996), har mistet fotfeste. 
Deler av filmen har flotte naturscener, men spesialeffektene er langt unna Ringenes Herre -nivå. 
Noen scener ser heller ut som noe Uwe Boll kunne prestert – og det er ikke et kompliment. 
Ujevne skuespillerprestasjoner gjør at resultatet blir mer kitsch enn elegant. 

Seventh Son tilfører ikke genren noe nytt. 
Resultatet er en helt standard eventyrfilm som kjeder mer enn den underholder. 
