Lekker Lara
Etter to glimrende «Tomb Raider»-spill er nå Crystal Dynamics klare til å blåse sokkene av deg med «Tomb Raider: Underworld». 

Crystal Dynamics har virkelig tatt godt vare på en av spillhistoriens mest populære - og mest skakkjørte - serier. 
«Tomb Raider: 
Legend» var stort sett veldig bra, og gjensynet med det aller første «Tomb Raider»-spillet i «Tomb Raider: Anniversary» var fantastisk. 

De har klart kunststykket å få denne åtte spill lange serien HOT igjen. 
En prestasjon det står respekt av. 

Crystal Dynamix har en dyp forståelse for hva vi elsket med denne serien før Lara ble generisk actionheltinne. 
Vi vil ha eldgamle templer, rester av fordums sivilisasjoner, deres intrikate gåter og utfordrende miljønavigering. 

Og det får du i «Tomb Raider: Underworld». 
I bøtter og spann. 
Med unntak av Laras hjem og en båt eller to er det faktisk ikke en eneste moderne konstruksjon å se. 
Deilig, deilig, deilig. 

Spillet bruker riktignok litt vel lang tid på å komme skikkelig i gang. 
De tre første verdenene Lara besøker er svært vakre og stemningsmettede, men jeg tok meg selv i å småkjede meg. 
Been there, done that, liksom - sokkene mine satt langt opp på leggen. 

Men når den tøffe, vakre og atletiske eventyreren kommer seg til Mexico begynner det å skje saker og ting. 
Og mens jeg spilte gjennom de to påfølgende verdenene i spillet enset jeg ikke en gang tid og rom. 

Avslutningen på dette spillet er simpelthen enorm. 
Fantastisk dramatiske miljøer, utfordrende fiender, vanvittig deilig miljønavigering og en elektrisk stemning fosset ut av skjermen og ga meg åndenød og hjerteklapp. 

De to siste verdenene i «Tomb Raider: Underworld» er fullt på høyde med det beste i serien til nå, og med den forbedrede teknologien og grafikken som toppen på kransekaka vil jeg si de overgår alt Lara har vært med på før. 

Og Crystal Dynamics har gjort noe annet veldig lurt, en gave til trofaste tilhengere: de trekker en historietråd fra «Legend» til «Underworld» via «Anniversary», og forteller en givende, sammenhengende historie - en historie de har tenkt til å fortsette i kommende spill, forøvrig. 

Dessuten vil mindre flinke spillere få mer enn nok hjelp denne gangen. 
Ikke er det noen umulig vanskelige bosser å bekjempe, og i den elektroniske planleggeren til Lara finner du bestandig et nyttig tips eller to. 

Hvis jeg skal pirke, må det sies at kontrollsystemet og kameraet ikke bestandig er helt på greip. 
Forsåvidt akkurat som i alle «Tomb Raider»-spillene til nå, men jeg føler nok at Lara er moden for en modernisering på denne fronten. 
Det er frustrerende å falle i avgrunnen på grunn av hikke i teknologien, ingen tvil om det. 

«Tomb Raider: Underworld» er muligens også hakket for lett, det var sjelden jeg måtte gruble særlig lenge for å finne ut hva jeg skulle gjøre eller hvor jeg skulle gå. 

Men den nydelige følelsen av å være på intens og spektakulær safari i magiske, eldgamle verdener er uansett mer enn nok til å tilfredsstille meg. 

For «Tomb Raider: Underworld» er en tvers gjennom lekker spillopplevelse. 

En opplevelse som til slutt fikk sokkene mine til å bryte lydmuren. 

PS: 
Lanseres fredag 21. november. 
Spillet kommer også i konverterte versjoner til PS2, Wii, DS og mobil. 
Det er PS3-versjonen (som skal være lik Xbox 360- og PC-versjonen) som er testet. 
To nye kapitler til spillet vil bli utgitt til Xbox 360 over Xbox Live, den første (angivelig) før jul. 

Bare på VG Nett: 
Her kan du se en eksklusiv og rykende fersk lanseringstrailer for Tomb Raider: Underworld. 
