Voff, voff, mjaaau
Kjæledyr var vel omtrent det eneste som manglet i «The Sims 2»-serien. 
«The Sims 2: Dyreliv», gjør noe med dette. 

«The Sims 2» er spillet der husarbeid, dusjing, barneoppdragelse og søppeltømming har blitt gjort til underholdning. 
Nå kan du legge hundelufting, dyremating, klapping, vasking og stelling til i lista. 

Som før befinner en veldig stor andel av moroa i spillet, etter min mening, i selve utformingen av karakterene. 
Mulighetene for fiksing på trynetrekk og pelsfryd hos din nye katt eller hund, er nærmest uendelige. 

Du står så fritt til å forandre på bikkja eller kattas fysikk at det kommer til det punktet at du tar deg selv i å lure på om skapningen som står foran deg på skjermen faktisk er av arten du startet med i utgangspunktet. 

Selv startet jeg med en elegant, hvit, sortflekket dalmatiner og stod etter noen kreative modifikasjoner igjen med en sort, rødøyet, hundeliknende skapning med gule prikker ved navn Pluto, som minnet mest om en krysning mellom en albino-kanin og King Kong. 

Denne firbeinte vennen flyttet med sine menneskelige husherrer og en blå- og grønn-øyet perserkatt ved navn Sigurd, inn i et typisk forstadshjem i simmenes verden. 

Og hva er så resultatet? 

Etter en halvtime sitter jeg og river meg frustrert i håret mens jeg desperat forsøker å holde styr på intet mindre enn fem hyperaktive bikkjer, en skrikerunge som har gått løs på hundematen og en katt som nekter å gå på jobb fordi den kjeder seg. 

Kjeledyrene i spillet kan ikke kontrolleres direkte, og trenger til stadighet vasking, mating, lufting, kos, lek, oppdragelse og annet sosialt samvær. 
Det er med andre ord en fulltidsjobb å ta seg av kjæledeggene. 

Heldigvis kan du få noen timer pause ved å sende dyrene ut i arbeidslivet som skadedyrbekjempere, underholdningsartister eller i kampen mot kriminalitet. 
I min husholdning ble hunden Pluto raskt hovedforsørger, og dro på en dags arbeid hjem mer gryn enn de to menneskelige simmene til sammen. 

Muligheten til å ha kjæledyr i simmefamiliene er uten tvil en berikelse til spillet. 
Jeg skal til og med innrømme at dyrene faktisk har en viss søthet og sjarm over seg der de tasser rundt omkring på skjermen, tilsynelatende uten andre tanker i hodet enn «Hva er meningen med livet?» og «Skal jeg tisse på dette teppet eller det der borte?». 

Forskjellen mellom kjæledyrene og små simmebarn er likevel i praksis så små at man må stille spørsmålet om denne utvidelsespakken er verdt prisen. 

Dersom «The Sims 2 - Dyreliv» skal anbefales til noen, må det være til foreldre som ønsker å vise sine dyreelskende barn hvor mye arbeid det faktisk er å ha en firbeint venn eller 6 i huset. 

PS: 
«The Sims 2: Dyreliv» er en såkalt utvidelsespakke, du trenger derfor originalspillet «The Sims 2» for å spille det. 
Egne versjoner til både PS2, Xbox, Gamecube, PSP og DS er også like rundt hjørnet. 
