Livsudugelighet
Nok en miserabel guttemann 

Todd Solondz fikk sitt gjennombrudd med "Happiness", en ravnsvart, dypt ubehagelig og dristig film. 
Selv om han har fulgt opp med sterke saker, har misantropien aldri helt nådd et slikt nivå. 
Ikke filmenes kvalitet, heller. 

I "Dark Horse" prøver han å bevege seg inn i nytt lende, og lykkes bare delvis. 

Mye fordi Abe er en så forterpet skikkelse. 
Tykkfallen og klønete, hjemmeboende hos mamma og pappa (Christopher Walken og Mia Farrow) i en alder av noen og tretti, og med en svær samling tegneseriefigurer som forsterket navlestreng til barndommen. 
Uten utdannelse jobber han uentusiastisk i pappas firma. 

Da Abe møter Miranda (Selma Blair), øyner han en vei ut av et uføre han stadig skylder på alle andre for å ha havnet i. 
Hun bor også hjemme, flattrykt av sykdom og medisiner, og like hjelpeløs i livet som ham. 

Som skikkelse reddes Abe til en viss grad av Jordan Gelbers skuespill. 
Gelber fremstår som en fin blanding av Paul Giamatti og en ung John Goodman, og gjør fyren nesten totalt uutholdelig. 
Men det stopper der. 
Han vekker aldri noe særlig engasjement, verken som tragisk skikkelse eller underholdningsfigur. 

"Ting kunne vært mye verre," sier Miranda uironisk etter deres første kyss. 
Sånn er det med filmen også. 
Bare at den kunne vært mye bedre . 
Få beskriver pinlige, sosiale situasjoner så presist som Solondz, og få dveler så tennerskjærende lenge ved dem. 
Så også her, blant annet i noen totalt innholdsløse samtaler, desperat holdt i gang av hensyn til tomme kutymer. 

Igjen er det litt på samme måten med filmen. 
Trass i noen gode stikk inn i årsaken til Abes (og hans likesinnedes) livsudugelighet, faller filmen sammen i andre halvpart, for å holdes en smule desperat i gang før den ender med å flyte ut, eller inn, i drømmer, fantasier og mulige utganger, i kontrast til realitetenes tristesse. 

Men selv på sitt tammeste er Solondz alltid verdt å se. 

Er du enig med anmelderen? 
Si din mening her: 
