Hardt ut mot Terje Tvedts godhetstyranni
Akademisk drakamp om godhetstyranniet. 

For å begynne med slutten: 
Etter å ha lest Jostein Gripsruds pamflett har jeg ikke i vesentlig grad forandret mening om Terje Tvedts kontroversielle verk: 
«Det internasjonale gjennombruddet». 
I sum en tankevekkende teori, og en skarp og original observasjon av de enorme endringene Norge har gjennomgått i min generasjon. 

Men medieforsker Gripsrud er altså av en annen mening: 
Tvedt tar feil, Tvedt misforstår. 
Ja, det kan synes som om medieforskeren setter et stort spørsmålstegn ved Tvedts moralske habitus. 

Akademisk karakterdrap eller ei, «Norsk hamskifte?» krever gjensyn med stridens kjerne. 
Hva var det Terje Tvedt skrev? 

Tvedts teori 

Jo, at den norske godheten, selvgodheten – også kalt godhetstyranniet – fikk feste i 1962 da lille Norge i møte med den store verden etter påtrykk fra USA satset på statlig u-hjelp. 
Samtidig åpnet landet opp for ikke-vestlig masseinnvandring. 
En ny elite, finansiert av offentlige midler, fremmet egne interesser og tok makten med misforståtte ideer om universelle menneskerettigheter. 

Det styrende prinsipp var ikke lenger nasjonsbygging, men multikulturalisme, slik det kom til uttrykk i kongens nyttårstale 2016 med budskapet om at alle hadde rett til å kreve landet som sitt. 

Det internasjonale gjennombrudd, anført av «godhetstyrannene» i det humanitær-politiske kompleks var, etter Terje Tvedt samfunnssyn, fullført. 

Jostein Gripsrud framstår i pamfletten som en skolelærer med rød rettepenn. 

Altfor mye i denne boken er akademisk, intern kritikk. 

Men er et ikke sånn at …? 

Noe handler om det opplagte – som at Norge bedrev fredsarbeid og godhet med Bjørnson og Nansen også før Norad ble opprettet. 

Men er det ikke sånn, Gripsrud, at det først ble fart i sakene da staten for alvor overtok, slik at finansminister Siv Jensen i år kan gi 30 milliarder i u-hjelp? 

Og når det gjelder spørsmålet om hvorvidt menneskerettighetene er ansett som globale, universelle verdier, slik Gripsrud tenderer til å hevde, er det ikke sånn at islamske land har sine alternative menneskerettigheter underordnet Sharia? 

Uredelig 

Minst en gang er Gripsrud uredelig når han påpeker feil i Tvedts bok – som at Norge i perioden 1995-2016 opplevde «relativt sett en større vekst i folketallet enn India (…).» 
Uten å opplyse at feilen forlenget er korrigert av Tvedt selv; han hadde skrevet India i stedet for Kina. 

«Norsk hamskifte?» kan nok virke som selvmedisinering, quantum satis, på den åpenbart irriterte Gripsrud. 
På meg har pamfletten liten virkning, bortsett fra et lettere ubehag som følge av en overdose akademisk vrede. 

GRIPSRUD VERSUS TVEDT: 
Ingen seier til Jostein Gripsrud i kampen mot Terje Tvedt i denne omgang. 
