Den franske Helen Keller
Helen Keller er den mest berømte døv-stum-blinde vi vet om. 
Her er filmen om en fransk parallell. 

(Marie Heurtin) Regi: 
Jean-Pierre Améris. 
Med: 
Ariana Rivoire, Laure Duthilleul, Martine Gautier, Sonia Laroze med flere. 
Frankrike 2014. 
1 time 34 minutter. 
Aldersgrense: 7 år. 
Egnethet: 
Ungdom/Voksen. 

En håndverker kommer kjørende med hest og kjerre. 
Med seg har han sin 14 år gamle datter, bundet med tau fordi hun ellers vil stikke av. 
Hun kjenner sola varme i ansiktet, hun kan føle farens velkjente ansiktsformer med fingrene, men hun verken hører eller ser hvor de er på vei. 
Da han leverer sitt døv-blinde barn i et nonnekloster for å slippe å legge henne inn på et sinnsykeasyl, gjør hun som hun pleier når hun blir utrygg: 
Klatrer opp i et tre. 

Ga barnet til nonner 

Om ikke funksjonshemmede ble satt ut i skogen for å dø, sto de iallfall i fare for å bli stemplet som idioter og stuet vekk. 
Men pappa Heurtin nektet i 1895 å overlate datteren til fullstendig isolasjon. 
I stedet håpet han at nonner som arbeidet med døve barn, også kunne ta seg av den døvblinde piken. 

Regissør Jean-Pierre Améris får godt fram at å mangle både hørsel og syn er et mye større handikapp enn bare å være døv. 
Grunnen er at det setter opp et – nesten – uoverstigelig gjerde for å fatte at tilværelsen kan beskrives med ord og omtales gjennom språk. 

Én nonne i Larnay-klosteret følte seg kallet til å ta seg av Marie. 
Men søster Marguerette må utholde måneder med forgjeves strev for å få jenta til å begripe sammenhengen mellom en gjenstand hun kan føle med hendene, og tegnet som knyttes til gjenstanden. 

Filmens store utfordring er å få oss seende og hørende til å forstå hvor enorm utfordringen er når de to sansene mangler. 
Regissøren er på nippet til å lage for mange scener der Marie blir rasende fordi hun blir redd. 
Men effekten blir desto større da jenta knekker koden, erobrer språkets verden og blir velfungerende i et sosialt fellesskap. 
Rørende og severdig. 
