Da forfatter Edvard Hoem reiser seg for å applaudere, følger resten av salen etter
Det bergenske konsertpublikum har fått kjeft for alt fra høyt alkoholkonsum til utagerende hosting. 
Onsdag kveld skulle de opp til eksamen. 

– 
Da er det bare å ønske lykke til, sier professor i kunsthistorie ved Universitetet i Bergen, Gunnar Danbolt, noen minutter før det er klart for Festspillenes åpningskonsert. 

Foajeen i Grieghallen er full av pent kledde mennesker som tar seg et glass hvitvin eller champagne før en av årets store kulturbegivenheter. 
Her er både byråder, finansfolk, statsråder, ordfører, gamle penger, nye penger og redaktører. 
De som beveger Bergen er i det hele tatt på plass. 

Og snart kommer dronningen. 

Kunstprofessor Gunnar Danbolt holder et foredrag om verket som skal fremføres på åpningskonserten: 
Den franske komponisten Hector Berlioz’ «Grande messe des morts». 
Dette er Berlioz’ store rekviem, hans dødsmesse, som er skrevet til minne om franskmenn som døde under revolusjonen i 1830. 
Åpningskonserten under årets festspill er med andre ord ingen spøk. 

Men så er det ingen spøk å være konsertgjenger i Bergen heller. 
De siste årene har bergenske konsertgjengere fått kjeft for alt mulig. 
For to år siden, etter at Paul McCartney hadde spilt på Koengen, ble publikum beskyldt for å være mer opptatt av «skravling og skrål», enn konserten med Beatles-legenden. 
Debatt om fyll og «konsertmas» på de store utendørskonsertene og festivalene er blitt en årlig foreteelse. 
Men tro ikke at det bare er «rampen» på Koengen som får gjennomgå. 

Under fjorårets festspill reagerte pianist Leif Ove Andsnes på «drikkekulturen» i Grieghallen. 
Han fikk støtte av blant andre Nina Skurtveit, tidligere klassiskanmelder hos NRK. 

– 
Det er en forstyrrelse på lik linje med hosting, harking og masing, sa hun. 

Ja, og så var det den hostingen. 
Tilbake i 2001 var hosting et så stort problem under Festspillene at daværende festspilldirektør, Bergljót Jónsdóttir, gikk ut i Bergens Tidende mot byens forkjølede. 
Festspillene var i ferd med å bli ødelagt av «hosting og harking», sa hun. 

Så når publikum i Grieghallen begynner å bevege seg fra foajeen i retning konsertsalen for å få med seg årets åpningskonsert, har de kanskje bruk for lykkønskningene fra kunstprofessor Danbolt. 
For her er det ikke måte på hva som kan gå galt. 

Og rett før konserten begynner er summingen faretruende høy, både i konsertsalen og i foajeen. 
Hvordan skal dette gå? 

Det begynner ikke spesielt bra. 
Folk reiser seg og applauderer for H.M. Dronning Sonja, og alt er fint. 
Men med en gang folk har satt seg og orkesteret forventer stillhet, kommer den første hostebygen. 
Og den andre. 
Og den tredje. 
En fyr prøver seg på noen mobilbilder – med blits – før han blir irettesatt av sin sidemann. 
Samtidig hører vi et lett regn av plastkopper falle mot gulvet. 

Men så er det akkurat som om publikum tar seg litt sammen. 
Publikum skjønner at å være til stede på åpningskonserten under Festspillene, det er litt som å ha eksamen. 
Du må prestere ditt beste, og det gjør folk. 
Hostekulene forsvinner – eller kanskje folk bare passer på å hoste når en av de ti paukene på scenen er i bruk. 
Da kunne hele salen hatt omfattende hostebyger uten at noen hadde fått det med seg. 
Plastglassene verken ser eller hører jeg noe mer til. 
Der jeg sitter virker det i hvert fall å være fullstendig tørrlagt. 

Det viser seg at dette er en disiplinert gjeng. 
Kanskje litt vel disiplinert, for da konserten er ferdig, tar det litt tid før applausen kommer skikkelig i gang. 
Men da forfatter Edvard Hoem på andre rad reiser seg for å applaudere, er det som om resten av salen følger etter. 
Og etter hvert blander «bravo»-ropene seg med trampeklappen. 

De klapper til ære for musikerne, men kanskje også på grunn av vel bestått eksamen. 
