Springsteen maner til opprør mot finanseliten
«The Boss» gjenreiser rock som et politisk uttrykk. 

ANMELDELSE: 
Bruce Springsteens nye album er en hardtslående protest mot urettferdighet, finanshelvete og nedbryting av tradisjonelle, moralske verdier. 

«Wrecking Ball», som kommer ut i Norge 2. mars, er hans mest politiske album noensinne, fylt av raseri og harme på vegne av den lille mann, mens knyttneven dirrer mot ansiktsløse bankfolk og finansfyrster som har ribbet vanlige mennesker uten tanke på sosialt ansvar eller omtanke. 

Stiller spørsmål 

Ouverturen er den svulmende låta «We Take Care of Our Own», som ble lansert som albumets første singel. 
Den er lett å feiltolke når den står alene, men gir mening når den ses i sammenheng med det heksebrygget av en plate Springsteen har virvlet sammen. 
Låta spør: 
Hvor det er blitt av solidaritet og omsorg i vår tid? 

«Easy Money» skildrer et par som drar ut på byen - veldresset og bevæpnet. 
Feler, akustiske gitarer og et lattermildt kor antyder fest og moro, kanskje i et irsk miljø. 

Men bak den muntre tonen går det fram at de to er småskurker på rov, bevæpnet med en 38 kalibret Smith & Wesson og klare for å gjøre lettjente penger, som et folkelig speil av gjeldende kapitalistmoral. 

«Skyt de jævlene» 

«Shackled and Drawn» er bygd opp som en folkevise. 
Hovedpersonen er utslitt og ribbet, nedbrutt av en verden som er av ledd, syk av tanken på at bankfolkene fortsatt har det fett, mens de danser rundt gullkalven. 

«Jack of All Trades» er en pianoakkompagnert ballade, bygd opp i et gjenkjennelig springsteensk akkordmønster, avbrutt av en naken trompetsolo og blåsere som antyder en New Orleans-stemning. 

Hovedpersonen er en altmuligmann, som alltids skal finne seg noe å gjøre, også i harde tider. 
Han høres avbalansert ut, inntil siste verselinje: 
«If I had me a gun, I'd find the bastards and shoot them on sight». 

Dypt nede 

«Death To My Hometown» henter inspirasjon fra 1860-tallet og borgerkrigen, med fløyter og kor. 
Hjembyen er ødelagt, men ikke av kanoner, snarere av «robberbarons», røverbaroner. 

Derfra er vi over i «This Depression», den kanskje mørkeste sangen på plata. 

Trommene hamrer som en mental bakrus og en seigtflytende gitarsolo fra Tom «Rage Against The Machine» Morello ledsaget av et flimrende kor koker i bakgrunnen. 
Sangen rommer en bønn om kjærlighet, det eneste som kan lindre den dypeste av alle håpløsheter. 

Bli sint! 

«Wrecking Ball» er den stålkula man bruker til å rive hus. 
Sangen oppfordrer en person som må antas å ha erfaring med slikt arbeid, til å ta fram kula og dundre til. 
«Take your best shot/let's see what you've got». 

Sangen åpnes med et mykt, tidlig-dylansk, akustisk gitarkomp som vender tilbake flere ganger, mens musikken glir fra crezendo til crezendo. 
Teksten rommer en nøkkellinje: 
«Hold tight to your anger and don't fall to your fear». 
Her er Springsteen omtrent på linje med Stéphane Hessel og hans opprørsskrift «Bli sint!». 

Bibelhistorie 

«You've Got It» er en ekkofylt, langsom rockabilly drevet fram av håndklapping og en sugende gitarsolo fra Greg Leisz, en sang som handler om det unike i mennesket, forutsetningen for kjærlighet. 

«Rocky Ground» blander gospel og ballade i en truende sang, full av bibelske henvisninger; Jesus' opprydning i tempelet, hyrden og de fortapte får, glory hallelujah, nok engang et arrangement med blåsere pluss innslag med kvinnelig rap og rop fra en mannsperson: 
«I'm a soldier!» 
Springsteen synger på sitt beste, kraftfullt og tilbakeholdt på en gang. 

Toget til frelsen 

«Land of Hope and Dreams», som har vært med Springsteen i årevis, kunne i denne innspillingen vært hentet fra «Born To Run». 
Den bygger opp en vegg av lyd, fylt med akustiske innslag av gitar og banjo, tunge rytmer, et bølgende riff som repeteres, mens sangeren inviterer til å stige om bord på et tog og bli med til «landet med håp og drømmer». 

På toget er det plass til alle, syndere, helgener, horer, gamblere, tyver, tapere, vinnere, bare hopp om bord, det fins håp, også for Amerika, vil vi tro. 
Og sannelig dukker den nylig avdøde saksofonisten Clarence Clemons opp med sin siste solo på en Springsteen-låt. 

Vi lever 
I den dirrende, twangy avslutningslåta «We Are Alive» stiger gjenferd og spøkelser opp fra sine graver, alle de døde martyrene, streikerne, protestantene og ofrene for historiens urettferdighet. 

Springsteen maner dem fram fra glemselen i en sang der han ser lyset, om aldri så spinkelt, etter alt det mørket han har lagt over samtida i de foregående sangene. 
Vær sint, ikke la deg knekke, vis kjærlighet, stå skulder ved skulder, hjerte til hjerte. 
Det synes å være Springsteens resept for en bedre framtid. 
Naivt? 
Kanskje det. 
Men Springsteen skal ha for sin vilje til å forene poesi og politikk, gjennom tekster plassert i et usedvanlig hardtslående og detaljrikt musikalsk landskap. 

Albumet er i salg fredag 2. mars. 
