Et sensuelt stykke rock
Befriende kaotisk, vakkert og ukomfortabelt fra danske Iceage. 

Iceage: 
"Beyondless" (Matador) 

Debuten «New Brigade» fra 2011 ga undergrunnen og musikkpressen kollektiv bakoversveis: et iskaldt, friskt pust av postpønk. 
Iceages fjerde album følger opp den seige forgjengeren «Plowing into the fields of love» på en råere måte. 

«Beyondless» byr på sterkere melodier og et mer sensuelt uttrykk. 
Det lokker, drar, bygger seg opp. 
Det ligger mye styrke i å holde tilbake, selv om det ikke treffer slik en knyttneve gjør. 
Hør bare på den nesten seks minutter lange «Catch it», som sleper seg av gårde før det eksploderer. 

Albumet åpner likevel rent og gjenkjennelig, med hastige «Hurrah». 
Vi ramler videre inn i kaoset med soulflørten «Pain killer» med Sky Ferreira på gjestevokal, bluesaktige «The day the music dies», luftige, vakre «Take it all», burleske rytmer i «Showtime». 

Hele veien med vokalist Elias Bender Rønnenfelt i sentrum: 
En Nick Cave-aktig og angstfylt-men-selvsikker frontfigur, syngende, stønnende om frykt, desperasjon og kjærlighet. 

Beste spor: 
«Pain killer», «Hurrah», «Plead the fifth». 
