Spillanmeldelse:Berusende rolleskytespill 

«Quake» møter «World of Warcraft» i rolleskytespillet «Borderlands». 
Kombinasjonen er magisk. 

Jeg spiller ikke online rollespill. 
Dels fordi de er for tidkrevende for meg, og dels fordi jeg ikke har lyst til å drepe rotter i timesvis for å få muligheten til å drepe litt større rotter. 

Den repeterende, monotone fremgangen i mange online rollespill har derimot en hensikt. 
Du går opp i nivå og blir kraftigere, mer utholdende og får tilgang til stadig kulere og bedre våpen, nye oppdrag og nye områder å utforske. 

Med jevne mellomrom avbrytes det monotone med berusende, episke oppdrag og våpen og utstyr som gir deg gåsehud. 
På sitt beste er denne formelen sterkt avhengighetsdannende, og la oss glemme at dette er noe disse spillene får massiv kritikk for et lite øyeblikk. 
For dette er også onlinespillenes største styrke. 

Men jeg spiller altså ikke online rollespill, selv om jeg i utgangspunktet liker grunnkonseptet. 
Den jevne strømmen av belønning for ditt arbeid er noe som tiltaler meg. 

Jeg spiller derimot skytespill. 
Og når et skytespill henter inspirasjon fra online rollespill, er det all grunn til å vekke nysgjerrigheten. 

«Borderlands» er nemlig en slags sci-fi-blanding av «Quake» og «World of Warcraft». 
Den umiddelbare tilfredsstillelsen fra å plaffe løs på fiender blandes med progresjonen fra rollespill. 

Du befinner deg på planeten Pandora, en fremtidig menneskekoloni som blir truet av kjipe monstere. 
Allerede fra starten av er målet klart: å finne «The Vault», et mytisk, skjult sted som etter sigende skal romme teknologi og våpen etterlatt av en avansert, fremmed sivilisasjon. 

Og rent spillbarhetsmessig, er det ingen tvil om at dette er et skytespill. 
Du peker på monstere og banditter med våpenet ditt. 
Du skyter. 
De dør. 
Du gliser. 
I akkurat dette tilfellet kan også gliset etterfølges av kommentarer som «critical, baby!» etter et velplassert «headshot». 

Men fremgangen i spillet bader i elementer vi kjenner godt fra rollespillgenren. 
Du går gradvis opp i nivå og får stadig mulighet til å bruke nye, kraftigere våpen. 

Fiender du dreper legger fra seg «loot» i form av ammunisjon, våpen, utstyr eller dollar-bunker, og du får jevnlig tildelt ferdighetspoeng du kan bruke til å forbedre egenskapene til rollefiguren din. 

Oppdragene du skal gjennomføre tildeles av forskjellige datastyrte rollefigurer, og de varierer fra mer rutinemessige samleoppdrag til å hamle opp med fryktinngytende bosser. 

Du kan til og med velge blant flere forskjellige klasser når du starter spillet. 

VG Nett-leser: 
Satt med et medium inntrykk etter et par timer selv, men ble langt mer hekta seinere, spillet hever seg. 
Diskuter Borderlands her! 

Felles for alle disse rollespill-elementene er derimot at de er av den mer lettbente sorten. 
Det er som om Gearbox har kjørt «World of Warcraft» gjennom en kvern som fjerner all fyllmassen, beholder alt det kule og presser en superstram gledesbombe ut på andre siden. 

Du KAN utføre timesvis med «grinding» for å gå opp i nivå her også, men det er absolutt ikke nødvendig for å komme deg videre i spillet og nyte alt det har å by på - nivåoppgraderingene du trenger kommer av seg selv når du løser oppdrag. 

Det som gjenstår da er det kanskje mest avhengighetsdannende skytespillet noen sinne. 
For etter en noe treg start, åpnes spillet opp og lemper ut det ene høydepunktet etter det andre. 

Du får noen ekstremt minneverdige miljøer å utforske, noen herlig utfordrende bosskamper, en jevn, fossende strøm av kulere og kulere våpen og den mildt sagt berusende følelsen av å dykke ned i en spillopplevelse som vokser og vokser og vokser. 

Spillet er dessuten mesterlig utført med en herlig, stilisert grafikk, usedvanlig stemningsskapende musikk og en generell tone som bare kan beskrives som «riktig». 

Når det er sagt, er det litt å sette fingeren på også. 
Historien i spillet er ikke direkte dårlig - faktisk er den ganske bra - men det er bare veldig LITE historie, konteksten for alt du opplever er for tynn og vag og rollefigurene fremstår som litt pregløse. 

Det føles i tillegg litt tomt og ensomt å fare rundt på Pandora alene, her er det nemlig nesten bare banditter og monstere. 

Men til gjengjeld kan du spille gjennom spillet sammen med inntil tre venner, og det er kanskje slik man helst bør nyte «Borderlands». 
Her kan man velge utfyllende klasser og samarbeide om å utføre oppdrag. 
Det er i det hele tatt en sosial, engasjerende og komplett uimotståelig opplevelse. 

Samlet sett er «Borderlands» noe av det mest underholdende jeg har opplevd på spillfronten i år. 
Det er i tillegg det klart beste og mest interessante spillet Gearbox, som debuterte med «Half-Life»-utvidelsen «Opposing Force», har laget til nå. 

Sine (små) svakheter til tross: dette er helt, helt på grensen til en sekser for min del. 

PS: 
Spillet er testet på PC, men er også ute på både PS3 og Xbox 360. 
