Filmanmeldelse:«Gentlemen» 

Stilsikker svensk paranoia-nostalgi i en temmelig rotet blanding. 

Sverige. 
Regi: 
Mikael Marcimain.MED: David Dencik, David Fukamachi Regnfors, Pernilla August, Ruth Vega Fernandez, Magnus Krepper, Sverrir Gudnason, Pass Martin, Sven Nordin. 

Det var i 1980 23-åringen Klaes Östergrens roman «Gentlemen» slo ned som en litterær bombe i Sverige og i det bokklubbelskende Norge; en bråkjekk, pulserende og frekk generasjonsroman fra Stockholm på slutten av 70-tallet. 
Östergren ble litteraturens svar på musikkens Ulf Lundell. 
Intet mindre. 

Det handler om en ung forfatterspire, som via forfall og nysgjerrighet glir inn i et slags vennskap med en viss mystisk Henry Morgan, bokser og jazzpianist. 
Sammen lever de sanseløst uteksperimenterende i Stockholms high end. 
Basen er Henry Morgans antikvariske kjempeleilighet i sentrum der «natten er en alltid nærværende mulighet». 
Døgnet rundt. 

Morgan er mystisk. 
Hans kjærlighet til rikmannselskerinnen er mystisk. 
Hans poetlillebror Leo virkelig vrak-mystisk. 
I det hele tatt: 
Forfatterspirens omgivelser er begrepsmessig kvikksand, spriten vannverks-vanlig og de filterløse sigarettene kjedenytt. 
Alt mens alle forklaringsmodeller for allting forsøkes og forkastes. 

Tidsskildringene er fantastiske. 
Og en god stund bevares dragningen i historien, rett og slett fordi man søker forklaring. 
Litt hjemlighet finnes selvfølgelig også med Sven Nordin som forlagssjef og fire sekunder Hege Schøyen i hennes minste rolle noensinn. 
(For det var vel Hege??) 

Filmens hovedproblem er at svært lite blir forklart. 
Og slik skal det visst være. 
Men det er til å miste tålmodigheten av! 
Og litt for sent går det opp for en arm norsk seer, at dette først og fremst er et svensk tidsbilde av sære mennesker i en sær periode, der alle nytelser er tillatt og alt styres av mektige bakmenn. 
Svensk syndefull årgangs-paranoia, med andre ord. 
Og en god innføring i grunnlaget for svært mye svensk samfunnskritisk krim etter 1980. 

Filmen skal også bli TV-serie, som også skal inkludere Östergrens «Gentlemen»-oppfølger, «Gangsters» fra 2005. 
Kan hende det blir mer helhetlig med dette. 

Inntil da må vi altså klare oss med et spritdynket, sigarett-røyket, gammelplysjmøblert filmbilde av middels interesse. 

JON SELÅS 
