Storslagen såpeopera
(Roc-A-Fella / Universal) 

Man liker ikke mennesket Kanye West bedre etter å ha hørt det nye albumet hans. 
Men musikeren overgår unektelig seg selv. 

Nyt den sjeldne følelsen av forventninger som blir overtruffet: 
Kanye Wests femte album er lysår bedre enn den teite tittelen og artistens latterlige oppførsel i nyere tid har båret bud om. 
Vi snakker om en fyr som er blitt kjeftet på av de to siste amerikanske presidentene (vondest gjorde det nok da Obama kalte ham en «jackass» - et ord som med fordel kan oversettes med det altfor sjelden benyttede «naut»). 

Hvis forrige album, «808s & Heartbreak», føltes som en klaustrofobisk demo. 
Viktig i modningsprosessen hans, muligens, men umulig å like. 

«My Beautiful Dark Twisted Fantasy» er dens rake motsetning. 
Platen er det mest overdådige hip hop-sirkuset jeg har hørt. 
I «Power» benytter han en King Crimson-sample til å diagnostisere seg selv: 
«21st Century Schizoid Man». 

Gjestelisten understreker inntrykket: 
Ikke bare Jay-Z, Nicki Minaj og Rick Ross, men sannelig indiehelten Justin Vernon (Bon Iver) også. 

Arrangementene tyter over av herlig usubtile produksjonstriks: 
Tutende, krigshissende blåsere; afrikanske chants, metalgitarer og vocodere; skjønne pianocodaer; den beste bruken av store kor på år og dag. 

Låtene er lange, og føles gigantiske. 
Pur opera. 
Så dramatisk at man blir sittende helt ytterst på stolen å lytte. 
Ankepunkter? 
Ja, jøss. 
West er så narsissistisk at det grenser mot det umoralske. 
Kvinnesynet er surnet i det misogyne, og det gode humøret hans gikk tapt da han fikk hjertet sitt knust i forkant av «808s». 

Han er også den dårligste rapperen på sitt eget album, satt i skyggen av gjestene - i særdeleshet Nicki Minajs frådende innsats på «Monster». 

Det er prog-hip hop dette, og jeg hører ingen radiohits. 
Kanskje er albumet for utmattende oppfinnsomt til at vi vil orke å spille det om tre år. 

Men akkurat nå føles det som den viktigste platen i verden. 
Som å plugge en USB inn i Kanye Wests hjerne. 
Det er ikke noe sted å bo, men et uforglemmelig sted å besøke. 

Et maksimalistisk musikalsk fyrverkeri. 
Et forrykende og forvirrende menneskelig drama. 
Ingen andre kunne ha laget det. 

BESTE LÅT: 
«All Of The Lights» 

MORTEN STÅLE NILSEN 
