Anmeldelse:Oppriktig talt, Frode Granhus! 
Denne gangen smører du for tjukt på 

Søkt uhygge fra Lofoten. 

Reine i Lofoten. 
Regn. 
Vind. 
Mørke. 
Rino Carlsen tar plass i lensmannsstolen. 
Der blir han imidlertid ikke sittende særlig lenge før Frode Granhus sender ham på hodet ut i en handling full og gru og ondskap. 

En eller annen skrulling kidnapper unge mennesker på dette vesle stedet. 
For det meste jenter. 

Først er det bare rykter som ikke er blitt fulgt opp av Carlsens forgjenger, fordi barna raskt har kommet til rette. 
Men når den nye lensmannen begynner å grave, åpner det seg en avgrunn. 

Seigpining av unge jenter 

Men hvem er den døde? 
Det finnes ikke noen ettersøkte mannspersoner i distriktet. 
Og har funnet av den døde noen sammenheng med «Kistemannen» som herjer nede i bygda? 
Som sperrer ungjentene inne i ei trang kiste, og tapper dem for blod? 
Eller sprøyter dem fulle av ukjente substanser? 

Granhus legger ut en rekke tråder, spor og blindspor. 

Blir for tullete 

Oppriktig talt, Granhus! 
Denne gangen smører du for tjukt på. 
Slikt ville man ikke ha sluppet unna med i en guttebok fra femtitallet en gang. 
