Store P leverer absurd suksessrap
Norges snåleste rapper vender tilbake med en plate som får en til å lengte etter mer. 

Man kan se på Store P som mange ting – en syngerapper, en snåling, en av rikets beste beatmakers. 
Aller mest er han kanskje Norges merkeligste rapsuksess. 
Han skilte seg alltid ut i den bergenske gruppen A-laget. 
Han var «underdogen» alle kan kjenne seg igjen i, som ser verden litt skeivt. 
Det er kanskje også grunnen til at han alltid har holdt seg i bakgrunnen, Store P roper aldri høyest. 

Hans soloprosjekt er en forlengelse av denne personen – man ser og hører ham liksom gjennom en tåke, som om han er ut av fokus, i bakgrunnen. 
Det betyr dog ikke at musikken er uten personlighet, tvert imot. 
Store Ps lyd er vanvittig gjenkjennelig. 

«Regnmannen» fra 2014 ble en massiv suksess nettopp fordi den stakk seg ut og var så karakteristisk. 
Platen er et absurdistisk mesterverk som appellerte musikalsk med sine uvanlige beats og eksentriske tekster («Eg e Regnmannen, eg regner på deg.»). 
Den ble i høyeste grad et eksempel på hvor unik Store P er som både musiker og produsent i et til tider ensartet norsk hiphopklima. 

Tre år senere vender Store P tilbake med «Rommet» som på mange måter fortsetter på det samme sporet som «Regnmannen». 
Likevel er det åpenbart at han er blitt rundere i kantene, og lener seg på et hakket mindre edgy lydbilde. 
Det gjør ikke ting dårligere, faktisk åpner det opp for en friere utforskning av det musikalske. 
Av og til blir det vanskelig å avgjøre om det er snakk om hiphop eller pop, som på spretne, tyggegummiaktige «E det her», med tendenser til tropical house. 

Med seg underveis har han noen av sine typiske assosierte, et knippe av Norges flinkeste rappere, blant andre Mats Dawg og Unge Ferrari på høydepunktet «Kombo». 
De A-laget-nostalgiske får dessuten et aldri så lite tilbakefall i form av låten «Nais body», som minner en på akkurat hvor grov i kjeften Vågard Unstad kan være, og hvor magisk trioen kan være sammen. 

Stående som de mest interessante øyeblikkene er blant annet «Meg meg meg», en slags musikalsk selfie og en skamløs selvdyrkning i tidens ånd, omfavnet av en bløt, harpelignende hook som setter tennene dypt i sinnet. 
Den rykker direkte opp på listen over årets beste låter. 
«Dypt» spiller på de samme tangentene, bare «Eg, eg, eg» denne gangen; selvet blir nemlig grundig gransket på «Rommet». 

Prikken over i-en kommer i form av bonuslåten «Struttar som en struts» med Mats Dawg, Cezinando og Macho Mayne. 
Låten er tettere på «Regnmannens» blytunge lyd, og kommer inn som en slags påminnelse om Store Ps avsindige, mangefasetterte univers. 
