Fjorden Baby!:«Se deg rundt i rommet» 

(FBZ/Tuba) 

John Olav Nilsen leverte på første forsøk. 
Lars Vaular på sitt tredje. 
Men kompisene i Fjorden Baby! overgår dem begge på sitt andre album. 

Fjorden Baby! ble for et par år siden hyppig omtalt i samme ordelag som regions- og sjelefrendene Nilsen og Vaular. 
Debutalbumet deres satte imidlertid en kjapp stopper for moroa. 

Platen var ikke ubegavet, men den var mannevond i sin demopregede, dubtunge form. 
Det virket som om beskjeden var: 
«Å ja, så dere vil hype oss? 
Smak på dette.» 
Samtidig lot de demonstrativt være å spille albumets ene minihit på konsert i kjølvannet av utgivelsen. 
Om ikke annet ble det tydelig at kvintetten nekter å spille på andres premisser. 

Og nå har de bestemt seg for at gjennombruddet godt kan komme. 
Det bør det også, for «Se deg rundt i rommet» er det beste albumet som så langt har kommet fra den nye bergensbølgen. 

Som med mye annen bejublet norsk rock de siste årene er ikke dette direkte nyskapende musikk. 
Nyhetsverdien ligger i at det brukes musikalske referanser som sjelden har fått danne bakteppe for genuint gode norske tekster. 
Og at både musikk og lyrikk fungerer så det suser. 

«Se deg rundt i rommet» forsyner seg grådig av den mørke, kjølige elegansen fra Roxy Musics midtperiode. 
I enda større grad har bandet adoptert de iskalde synthene og funky basslinjene fra det ultimate new wave-bandet, Magazine. 
Og de har åpenbart fått med seg de dansbare, hedonistiske tilbøyelighetene til Manchester-legendene New Order og Happy Mondays. 
Alt dette drapert i lyrikk som flørter med den mørke siden av festlivet; når Sturle Kvilekval synger at «Eg kunne blitt kontorist/Eg kunne blitt heroinist» er det lett å komme i skade for å tenke at det første alternativet ikke er det mest sannsynlige. 

Men - det er ikke noe så trøttsomt som en PR-plate for knark, dette her. 
Det er poetisk, vakker rock stinn av tenning, tristesse og humor. 
Høydepunktene svinger fra den sterkt bevegende «Som på TV» til den euforiske utblåsningen «Himmelen». 
Den stampende mørke «I løp av en by» er en annen rysare, mens innspurten på den Prince-flørtende «Montevideo» er så overveldende at det ble naturlig å hente albumets tittel derfra. 

Man kan ikke oppfordre til annet enn å høre seg rundt i dette rommet. 

BESTE LÅT: 
«Som på TV» 
