Vinner i beskjedent format
En intim og nedstrippet kveld med svenskenes nye nasjonalpoet 

I SVERIGE har Lars Winnerbäck snart samme status som ikonene Ulf Lundell og Cornelis Vreeswijk, og her til lands har fanskaren stadig økt. 
Tirsdag kveld samlet han utsolgt hus på Ole Bull Teater og i skrivende stund er det bare få billetter igjen til onsdagens ekstraforestilling. 

To er gått siden sist Lars Winnerbäck var i Bergen. 
Den gang solgte han ut Logen på vårparten og fylte nesten Peer Gynt-salen samme høst. 
Men det er likevel ikke så veldig lenge siden han spilte for et beskjedent publikum på Madam Felle og Kamelon på begynnelsen av århundreskiftet. 

SIST HAN VAR 
I BYEN var det med ferskt album i bagasjen og stort band i ryggen. 
Denne kvelden var formatet atskillig mer nedstrippet og noen ny plate har han heller ikke gitt ut siden sist. 
Men ettersom vi fikk presentert fire nye låter, så er den er sikkert ikke langt unna. 
Selv om Winnerbäck trekker fulle hus både i hjemlandet og her i Norge, er han strengt tatt ingen stadionrocker, slik han til en viss grad fremsto ved forrige besøk. 
Han kler det beskjedne og stillferdige formatet best. 
Ikke minst når han har et publikum som er så lydhørt som denne kvelden. 
Da kommer også poeten Winnerbäck virkelig til sin rett og denne kvelden var det heller aldri noe problem å høre tekstene. 

For det er Winnerbäcks små historier som virkelig hever ham over den jevne svenske visesanger. 

HAN BEGYNTE med den nye "Vem som helst blues" før han fortsatte med "Faller" og "Över gränsen". 
Her var bare et par låter fra den forrige platen, men desto mer av det eldre stoffet. 
Noe også salen lot til å sette pris på. 

Det beskjedne kompet denne kvelden, cello, perkusjon, trompet og piano for det meste, bidro også til å fremheve stemningen. 
Med bare tre ekstra musikere på scenen slipper du også at arrangementene slår i hjel de musikalske fortellingene. 

Han har alltid vært kjent som en beskjeden mann på scenen, og bortsett fra et par små fortellinger foran noen av låtene var det mest Winnerbäck og hans sanger. 
Men litt allsang ble det likevel på de mest kjente låtene, som "Hugger i sten" og "Søndermarken". 

Det ble nesten to timer, inkludert to sett med ekstranumre før han avsluttet med "Elegi" og "Elden". 
Og hadde det vært opp til et ekstatisk publikum, hadde han sikkert stått på scenen fremdeles. 

Enig med vår anmelder? 
Si din mening under! 
