Søvndyssende blodbadbari
Den nye versjonen av "Conan the barbarian" er en skuffelse. 
Conan ser ut som en trusereklame og resten er blodsprut. 

Conan the barbarian 

Amerikansk fantasy-action. 
2011. 
1 time, 56 minutter. 
15 år. 
Regi: Marcus Nispel. 
Med: 
Jason Momoa, Rosie McGowan, Rachel Nichols, Stephen Lang, Ron Perlman. 

Dette er ikke bra. 
Conan var noe stilig. 
Den mentalt blonde østerrikeren Arnold Schwarzenegger var barbaren Conan med en VHS-vennlig fantasy-verdighet som skapte en vittig mannemyte i 1982. 
Det eneste hawaiieseren Jason Momoa har til felles med Arnie er et litt tvilsomt panneparti. 
Forøvrig minner han om en umystisk shampoo-modell for luftig hår, og musklene ser ut som silikonposer. 
Den opprinnelige Conan ble regissert av macho-manikeren John Milius og blant annet skrevet av Oliver Stone. 
Schwarzenegger representerte en uimotståelig blanding av bodybuilding-humor og hærmanns-høytid, mens den moderne Conan minner om turnprinsen av Persia og foregår i et søvndyssende fleskeflerreri der man etter hvert blir så lei av snerring og stønning at det ville virket befriende med en halvtime Jon Fosse. 

Filmen starter med at Conan blir født ved spontant keisersnitt på slagmarken. 
Så treffer vi ham igjen som 12-årig spjæling med psykopat-mimikk, og det er da Stephen Lang steker far hans i en slags "Ond blod i vesten"-scene. 
Den første delen av filmen er viet uhemma sadisme, så du kommer til å være blodmett lenge før fortellingen drar seg i gang. 

Såra og sint Conan flytter til utkantene der han raserer landsbyer og frigjør de barbrysta, og egentlig får du en mistanke om at han er en så politisk forutsigbar betrakter at han også blogger mot Frp. 

Etter det flytter filmen seg til flerfoldige fristende eventyrlandskaper, men de forblir sørgelig ubrukte. 
Uansett hvor han kommer, gjentar Conan de samme blodtinga i hysteriske hurtigklipp, og filmen mangler både en historie og en måte å fortelle den på. 

Det kunne ha hjulpet da den upoetiske krigeren treffer nonna Rachel Nichols fra "Criminal minds", men hun blir umiddelbart omgjort til en aggressiv superkrigerske. 
Det finnes ikke rytmikk eller musikalitet i personskildringer og episke innfallsvinkler. 
Så når de to unge får sitt avtalefesta hvalpesexmøte i klinehytta i skogen, vet du sannelig ikke om de slår hverandre i hjel eller elsker. 
Oppkutta kroppsdeler fyller bilderuta, og jeg syntes synd på veganeren to stoler til høyre for meg. 
Han må ha følt at både krig og kjærlighet var like ekkelt som når han går forbi de svære vinduene til slakter Idsøe i Verksgata og ser fruene peke på blodige skinker. 

Noen referanser vil vekke vemod. 
Kraken er med. 
Nichols henger over lavaen som kona til Spielberg i Indiana Jones 2. 
Men bossfighten skjer mellom Conan og den 59 år gamle Stephen Lang og går aldri inn i filmhistorien som noe høydepunkt. 

Treer-terningen? 
Å den. 
Den går til datafolka. 

Følg meg på Twitter: 
@arilabra 
