Ne-Yo:«Year Of the Gentleman» 

(Def Jam/Universal) 

Nei, jo, nei, jo, nei, jo. 

«Year Of the Gentleman» er visstnok inspirert av Frank Sinatras legendariske gutteklubb (foruten mafiaen), The Rat Pack, men det eneste som egentlig minner om 50- og 60-tallets kuleste menn, er en finfin dress og en skråstilt hatt på coveret. 
Noen crooner er Ne-Yo definitivt ikke. 

Han er like fullt popstjerne og en skikkelig renskåret, erkeamerikansk urban popmaker. 
Ne-Yo og hans kumpaner, deriblant norske Stargate på fire av låtene, kan kunsten å snekre låter. 
Hit-teften er stor, og selv om den hverken er særlig kreativ eller original, virker den særdeles effektivt. 
Låtene borer seg inn i hjernen og blir værende. 
Spørsmålet er om man har lyst til å ha dem der. 

Ne-Yos store problem er tekstene. 
Hver en klisjé blir brukt, misbrukt og oppbrukt. 
Det handler om jenter. 
Ne-Yo er tydelig opptatt av å fortelle at han har lyst til å være en god kjæreste, men at han ikke alltid strekker helt til. 
De mest banale forklaringsmodeller blir benyttet, som at man kanskje ikke alltid er like flink til å ta oppvasken. 
Platen er således todelt. 
Lyrikken står til stryk, men ser man bort ifra de flaueste frasene finnes det nok å glede seg over. 

ANBEFALTE KJØP: 
«Closer», «Nobody», «So You Can Cry» 
