Bokanmeldelse Roy Jacobsen - «Rigels øyne»:Usedvanlig vakker vandring 

Den tredje boken i Roy Jacobsens romaner om Ingrid Barrøy er en vakker, poetisk og tidvis brutal historie. 

Ingrid Marie Barrøy stammer fra lille Barrøya, som ser ut som et fotspor i havet, «med noen skamslåtte tær i vest,» i en av de mange magiske metaforene i Roy Jacobsens nye roman, «Rigels øyne». 
Hele den lille store romanen er en sitrende skildring av livet etter krigen, livet etter katastrofen, livet etter kjærligheten. 

Ingrids datter Kaja er blitt 10 måneder, året er 1946. 
Norge og befolkningen har mange arr og spor etter krig og okkupasjon. 
Roy Jacobsen besitter en slik stålkontroll over det politisk-kulturelle-historiske landskap Ingrid kaster seg inn i, at han trygt kan senke skuldrene og har konsentrert seg om å skape en vakker, poetisk og tidvis brutal historie. 

Jacobsen oppviser en usedvanlig språklig virtuositet. 
Her beskrives landskap som ingen andre skjønnlitterære forfattere gjør. 
Her er rammende riss av kommunikasjoner og geografi. 
Her er politisk kunnskap nedfelt i konturene av en partisans profil, et sted i innlandet. 

Det var i 2013 at første roman, den poetiske «De usynlige» utkom. 
I 2015 kom 

«Hvitt hav», noe mer konkret forankret i samtiden ved krigsslutt. 
Og nå den tredje «Rigels øyne», som forener det poetiske og politisk bitende, i et lite romanverk på tre, som mange nok vil vurdere til noe av det beste fra Roy Jacobsens hånd, litt etter øynene som ser. 

Roy Jacobsen: 
Overraskende oppfølger til «De usynlige» 

I «Rigels øyne» lar Jacobsen sin hovedperson Ingrid famle seg fram i en landsdel som ble herjet og skadet under krig okkupasjon, og nennsomt fører henne sørover og sørover. 
Ingrid leter etter Kajas far, russeren Alexander, som var om bord på fangeskipet «Rigel». 
Skipet ble bombet av de allierte i november 1944 sør for Sandnessjøen i Nordland, og over 2500 personer omkom i katastrofen, de fleste fanger fra Øst-Europa. 
Ingrid fant en nedfrosset Alexander som hadde vært på Rigel, blåste liv i ham på Barrøya, forelsket seg og ble med barn. 
Men russerfangen måtte rømme da krigen var over. 
Hva skjedde med ham? 
Hvor tok han veien? 
Hvem hjalp ham? 

Booker-prisen: 
Roy Jacobsen kan vinne som første nordmann 

Ingrid vil nå i fredstid finne Alexander. 
Hun tar beina fatt med Kaja på magen og en koffert i hånden. 
I sin ferd over fjell og fjord støter hun på et fascinerende persongalleri, skikkelser Jacobsen rammer inn med få ord. 
Kvinner som hadde gått med tyskerne, menn som hadde forsøkt å være på begge sider, partisaner, og motstandsfolk. 

Bokanmeldelse: 
Roy Jacobsen: 
«Hvitt hav» 

Her er mennesker som ville «forsvinne fra enhver hukommelse». 
Her er loser som hjalp uselvisk og loser som sviktet. 
Flyktninger som kranglet, angst for agenter, sjalusi og smålighet. 
Mange av menneskene Ingrid møter hjelper henne, hun får mat, drikke, en ryggsekk. 
Litt etter litt får hun vite mer om Alexanders flukt, men snakker folk egentlig sant? 
Nei, så å si ingen vil fortelle hva som skjedde med russeren med de skadede hendene. 

Romanen er som en kinesisk eske, Ingrid stiger lett av sted i sin leting etter mysteriet Alexander. 
Kaja gråter når moren er utrygg, er rolig og smiler når moren er trygg. 
Det er usedvanlig vakker vandring. 
Hva fant hun? spør de nærmeste når hun er tilbake. 
Nei, «ha’ du haurt». 

Ikke lest? 
Bokanmeldelsen av Jacobsens «De usynlige». 

Les den selv, denne usedvanlige vakre vandringen fra hav til skog og innland og tilbake, blant mennesker med ytre og indre arr, i en fredens krig. 
