Dansepunk, igjen
Fra gledelig gjensyn til irriterte øreganger. 
Litt for variert fra rutinerte discorockere. 

Søttitallets New York var en musikalsk smeltedigel av den skitne og skamløse sorten. 
Pulserende disco møtte rå punk. 
Denne miksen fikk sin renessanse på 2000-tallet, med labelet DFA og band som LCD Soundsystem, et band som for øvrig er tett knyttet til Chk Chk Chk (som er den korrekte uttalelsen på de tre utropstegnene). 

!!! står stødig i sin egen sound på sitt sjette album. 
Bandet plukker ingredienser fra nyere musikkhistorie, og blandingen de koker opp er på sitt beste fengende og framtidsrettet. 

Det beste eksempelet er «Sick ass moon», som er dansbar, men mer mollstemt og minimalistisk i tilnærmingen enn resten av albumet. 
Siden det er albumets andre låt ut i rekken, er jeg på dette punktet håpefull. 
Så kommer «Every little bit counts», heseblesende indiepop med en slags 50-talls-vibb. 
«Freedom '15» låner vilt fra søttitallsfunken, med sjelfull kvinnevokal på refrenget. 

Bare fire låter er unnagjort, og jeg er gjennomsvett. 
Gøy, enn så lenge. 
Så snur det. 
«Till the money runs out» høres datert ut, som om den er plukket rett ut fra milleniumsfesten. 
En fullstendig uoriginal og anmassende låt, som jeg klødde etter å hoppe forbi. 
«Bam city» lider samme skjebne. 

Jeg begynner ikke bare å kjede meg, jeg begynner å bli irritert. 
Heldigvis kommer den mer tilbakelente og svært passende titulerte «Funk (I got this)» meg til redning. 
Mine fordommer mot funk revideres. 
Det åpner lovende, men spriker så fra smått strålende til skikkelig irriterende. 

I det minste ble jeg minnet på at jeg bør dykke ned i et gjenhør med framtidsrettet mutantdisco og no wave fra søttitallets New York. 

Beste spor: 
«Sick ass moon». 
