Livlig stemning og mat på samlebånd
Stemningen er god, men Olivia har mye å gå på, spesielt når det gjelder maten. 

Det er i hvert fall ingenting å si på populariteten. 
Det var bare så vidt det lot seg gjøre å oppdrive et bord da Aftenbladets utsendte stakk innom den stavangerske avleggeren av restaurantkjeden Olivia en torsdag kveld i november, og det var tydelig at de ansatte hadde en travel dag. 
Dette er med andre ord ikke stedet for deg som ønsker en stille og skjermet middag, men mer et sted hvor man kan se på livet, både på innsiden og utsiden av de store vinduene. 

Menyen på Olivia er forholdsvis lang, med et knippe forretter, pizzaer, pasta- og risottoretter, større hovedretter, sideretter og desserter. 
Vår hyggelige servitør anbefalte gjerne sine egne favoritter og orienterte om hva som var bestselgerne, men selv da var det vanskelig å kvitte seg med valgets kvaler. 
Men dette er antakelig typisk for stedet, her går du hvis du vil ha mange valgmuligheter, litt på samme måte som hos naboen, Egon. 
Hos Olivia er det imidlertid det italienske kjøkken det handler om, noe innredning, dekorasjoner og vinkart understreker. 
Plastblomster som skal forestille oliventrær og tomatplanter er plassert i vinduskarmene, gasspeiser med kunstige vedkubber lyser opp i lokalet, og bilder av pittoreske italienske kystbyer og vakre mennesker pryder veggene. 
De har til og med en skjerm med levende bilder av ymse italienske motiver. 
Man får med andre ord ingen som helst følelse av å være i Italia, men det får så være. 

Helt greit, men ikke mer 

Vi startet med en flaskeøl og aperol, denne oransje, italienske aperitiffen som er blitt så hipp de siste årene. 
På bordet kom også en antipasti-rett på deling. 
Den besto av noen slappe tomatskiver, mozarella, syltet artisjokk, parmaskinke, italiensk salami, pesto, oliven og noen skiver foccacia. 
Helt greit, men ikke mer heller. 
Dette klarer du fint å slenge sammen hjemme, for å si det sånn. 

Undertegnede valgte pizza til hovedrett, en variant toppet med kremet burrata, den sterke salami-«røren» nduja og ruccula. 
Til det anbefalte servitøren en siciliansk rødvin på druen frappato, noe som viste seg å passe utmerket. 
Vinen ble servert i en perfekt temperatur, men det samme kan dessverre ikke sies om pizzaen, som nok dessverre hadde blitt stående litt for lenge før den fant veien til bordet. 
Rent bortsett fra det var den helt kurant, med godt og balansert fyll. 

Katastrofal risotto 

Medspiseren var mindre heldig med sin hovedrett. 
Han bestilte pannestekt torsk med sopprisotto som siderett. 
Torsken var det man må kalle løs i fisken, ganske nær opp mot ihjelbakt, og smakte vassent og kjedelig. 
Sausen, som ifølge menyen skulle være chili-og hvitløksbrunet smør var like vassen og smakløs som fisken, men det verste var likevel risottoen. 
Den var tørr og fæl, samtidig som risen var ihjelkokt. 
Helt motsatt av slik en god risotto bør være, med andre ord. 
Den smakte halvfabrikata. 
Det er sikkert ikke lett å lage en rett som dette skikkelig med så mye på menyen og så mange gjester, men da kan man jo heller la være. 

Dessertene var hakket bedre. 
Medspiserens tiramisu var kremet og velsmakende med godt dynkede fingerkjeks, mens undertegnedes panna cotta var helt ok, men i all beskjedenhet kan det orienteres om at vi lager en bedre versjon selv. 
Det som er et pluss, er at menyen anbefaler dessertviner som passer til hver dessert, og både vin santo og moscato d’Asti bidro til å gjøre måltidets avrunding mer enn godkjent. 

Så kom noen og ryddet av bordet og forsvant. 
Deretter skulle det vise seg å være ganske vanskelig å få kontakt med noen som kunne skaffe til veie kaffe og regning. 
Det tok sin tid, men espressoene var sterke og gode da de endelig dukket opp. 

Hyggelig service til tross, man får fort en følelse av samlebånd på dette stedet. 
Det er sikkert greit for en sammenkomst hvor det sosiale er viktigst, ikke maten. 
Olivia har et greit drikkekart og serverer korrekt temperert vin i gode glass. 
Men om man skal spise god italiensk mat i Stavanger, finnes det restauranter som er langt bedre enn denne. 
Vi måtte ut med i overkant av 1500 kroner for en forrett på deling, to hovedretter, to desserter, aperitiff, to glass rødvin og to små glass dessertvin og kaffe. 
Det er ikke nødvendigvis noe røverkjøp. 
