1-2-3 gråt
Bølger, torden og tårer i ny Nicholas Sparks-film. 

HANDLER OM: 
Den separerte tobarnsmoren Adrienne møter den kjekke, plagede doktoren Paul på det ellers folketomme strandhotellet rett før orkansesongen setter inn. 
Gjett om de er ment for hverandre. 
Det blir kyssing til tordenbrak og romantiske turer på stranda. 
Men virkeligheten er rundt hjørnet, og selv om Adrienne hjelper Paul med å konfrontere sine skjeletter i skapet, går det ikke som de planlegger. 

DOM: 
Filmen er basert på en bok av fenomenet Nicholas Sparks, som i en alder av 42 har publisert 14 romaner (og fått fem barn). 
Bøkene hans skal være oversatt til over 35 språk, og flere av dem har blitt storfilmer, som «Message in a Bottle», «A Walk To Remember», «The Notebook», og nå «Nights in Rodanthe.» 
Det er stort sett samme oppskriften: 
Sett et par elskende i de mest romantiske, kitschakvarell-aktige omgivelser - gjerne ved havet - dekorer med myke plagg, vakre villhester og en dialog av fløte og roser - og utsett karakterene for en forferdelig tragedie. 

Prinsippet om at samtlige i publikum skal forlate salen gråtende er overordnet alt annet. 
Da får man naturlig nok en skjemamessig, lite kreativ film av heller dårlig teknisk kvalitet. 
Diane Lane og Richard Gere er nå likevel ikke så ille skuespillere og greier på mirakuløst vis å puste liv og sjarme inn i sine figurer. 
Og dersom du greier å tolerere de søtladne klisjeene, er det unektelig fryktelig trist, og ved flere anledninger rørende. 
Sparks' konflikter ligger som regel et par hakk over den jevne onsdagfilmen, så også her: 
Det finnes et element av menneskelighet bak alt sukkerstrøsselet. 
