Jaws
Haien virker fremdeles! 

Det er blitt hevdet humoristisk at Jaws (norsk kinotittel: 
Haisommer) gjorde det samme for sjøbading som Pscyho gjorde for dusjing. 
Men det kan hevdes i fullt alvor at dette fremdeles er en av de beste thrillerne som noensinne er laget. 

Den unge regissøren Steven Spielberg presterte et skikkelig svennestykke, der form og innhold gikk opp i en høyere enhet. 

Jeg skvetter like mye av filmen som første gang jeg så den, underholdes av det strålende skuespillet og imponeres av den friske, energiske og effektive historiefortellingen. 
Og på Blu-ray ser alt dette bedre ut enn noen gang! 

Sulten hai slår til 

Et lite handlingsreferat er kanskje overflødig, men i fall du ikke skulle vite hva Jaws handler om, får du et likevel. 

Sheriff Brody (Roy Scheider) kommer i konflikt med myndighetene i den lille badebyen Amity når det vekkes mistanke om at en sulten hai har slått til. 
Sommeren står for døra, og byen er avhengig av inntektene fra sommergjestene. 
De vil ikke komme om noen roper «hai, hai». 

Men haieksperten Hooper (Richard Dreyfuss) er overbevist om at haien vil fortsette angrepene. 
Brody og Hooper henvender seg til veteranfiskeren Quint (Robert Shaw) for å finne haien og drepe den. 

Urovekkende stemning 

Det merkes allerede fra starten at dette er historiefortelling på et svært høyt nivå. 
Peter Benchley og Carl Gottliebs manus har små og tilsynelatende dagligdagse biter av dialog som setter både figurene, deres relasjon til Amity og deres funksjon i filmen. 

Senere bygges spenningen opp særdeles effektivt, og den urovekkende stemningen er til å ta og føle på. 
Vi vet allerede fra første scene at faren er høyst reell, men Spielberg holder oss lenge på pinebenken angående når og hvor haien vil slå til igjen. 

Bildene som plasserer oss under barns sprellende føtter i vannet, akkompagnert av John Williams fryktinngytende toner, er nesten ikke til å holde ut. 

Det vi ikke ser 

Det mest effektive grepet i Jaws, er hvordan Spielberg velger å bruke haien. 
Han bruker den nemlig nesten ikke i det hele tatt. 

Dette er en leksjon i hvordan «less» virkelig kan være «more», akkurat slik Ridley Scott gjorde med sitt rommonster i Alien 4 år senere. 
Det vi ikke ser , eller tror vi ser, skremmer oss mer enn det vi faktisk ser. 

Nå var riktignok praktiske årsaker medvirkende til at haibruken ble såpass begrenset. 
Det var stadige problemer med haimodeller som ikke virket som de skulle under innspillingen. 

I ettertid kan dette kalles et rent lykketreff! 
Men Spielberg viser samtidig alt han har lært av tidligere spenningsmestere, som for eksempel Hitchcock. 

Innstudert perfeksjon 

Jeg har nevnt det strålende skuespillet. 
Roy Scheider er fantastisk som jordnær sheriff i en presset situasjon. 
Han får frem sheriffens usikkerhet som ny mann i byen, og hans dårlige samvittighet for ikke å ha overprøvd den dominerende borgermester Vaughn (Murray Hamilton) og hans økonomiske motiver. 

Richard Dreyfuss er også god som haielskende forsker. 
Dialogen mellom dem flyter med innstudert perfeksjon. 
Den eneste jeg har litt trøbbel med, er Richard Shaw som Quint. 

Han overdriver nok litt i rollen, og fremstår som en nær parodisk karikatur. 
Men så liker jeg det litt, også. 
Og hans monolog om mannskapet om bord på krigsskipet Indianapolis er filmhistorisk. 

En udiskutabel klassiker 

Jaws kommer på Blu-ray i en praktfullt restaurert utgave. 
Bildene har en klarhet og dypde som aldri før, samtidig som lyden også er effektivt remikset til 7.1. 
Purister kan glede seg over at det originale 2.0 lydsporet fra 1975 også er med på utgivelsen. 

Samtidig inneholder Blu-rayen to lange dokumentarer og flere slettede scener, som jeg dessverre ikke har hatt tid til å se ennå. 
Men filmen har jeg sett igjen, og er imponert over hvor godt den holder seg. 

Jaws er en udiskutabel klassiker som anbefales på det aller varmeste på Blu-ray. 
Og for å sitere tittelen på en av dokumentarene blant ekstrastoffet: 
Haien virker fremdeles! 
