Fantastiske Thea
Her er det bare å bøye seg i støvet. 

Årets beste så langt? 
Thea Hjelmeland imponerte en utsolgtsal på Lille Ole Bull tirsdag kveld. 
En konsert som til de grader overbevisteom at her har vi et musikalsk talent av de virkelig sjeldne. 

For halvannen uke siden vant Thea Hjelmeland enspellemannspris i klassen indie for albumet «Solar Plexus», og var ogsånominert i klassen for beste tekstforfatter. 
Nå sier ikke sjangerbetegnelsen indieså veldig mye. 
En sjanger som ofte er mest kjent for velmenende skrangleband påsmå og uavhengige plateselskap. 
For Thea Hjelmeland er strengt tatt litt av alt– men skranglete er det i hvert fall aldri. 

Hun begynner med «Feathery», hennes mest kjente låt fra detsiste albumet, og fortsetter med et assortert og variert utvalg sanger fra sineto plater. 
Det går det i en blanding av visesang, verdensmusikk, litt småjazzetsamba, poplåter og hårreisende vokaleksperimenter. 
Kjedelig er det aldri etsekund og selv om spennvidden er stor låter det alltid som – Thea Hjelmeland. 
Tiltross for at hun er vanskelig å sette i bås, blir det aldri verken sært ellerutilgjengelig. 

Hun er en kløpper på alle slags strengeinstrumenter – detvære seg gitarer, banjo, mandolin eller dulcimer. 
Likevel er det stemmen somimponerer mest. 
Full kontroll på hver eneste tone og et register fra detdypeste dype til de aller høyeste i registeret. 
For ikke å snakke omdynamikken. 
Thea Hjelmeland kan virkelig kunsten å gjøre det meste ut av detsom i utgangspunktet er en relativt streit melodi. 

Så har Hjelmeland også god hjelp av Peter Baden. 
Et heltenmannsband på perkusjon, trommer, strengeinstrumenter, kor og diverseelektronikk. 
Og duoen er så samspilt at det er en ren fryd. 
Noe som også er endyd av nødvendighet for å lykkes på de største musikalske krumspringene. 
Nevnesmå også kveldens lydmann som sørget for det perfekte lydbilde, og en lydhørforsamling som visste å sette pris på en konsertopplevelse av de sjeldne. 

Sjarm og utstråling er det ingenting å utsette på, og påbred førdedialekt gir hun uttrykk for stoltheten over Spellemannsprisen og hvorkry hun er over at hun for første gang har solgt ut en konsert i Bergen. 
Helttil slutt får salen også servert en helt fersk låt – etter sigende skrevetkvelden før. 
Uhøytidelig og spontant, men sangen er riktig bra den. 

Sjelden har vel publikums stående applaus vært merberettiget og velfortjent enn denne kvelden. 

Enig? 
Diskuter anmeldelsen under! 
