Neil Young:Sponsorfri sone 

Neil Young er en mann med sterke meninger. 

Tidligere i år ga Neil Young ut albumet "The Monsanto Years", der han hamret løs på landsbruksgiganten Monsanto med sanger om genmodifisering, sprøytegift og blakke bønder. 
I 2006 var det Bush-administrasjonen som fikk gjennomgå på platen "Living with war". 
La oss stille presidenten for riksrett, sang Neil Young. 
Mens Irak-krigen raste, gjenforente han kvartetten Crosby, Stills, Nash og Young for å reise rundt med et antikrigsbudskap. 
Det var ikke alle som likte det. 

En av hans sterkeste sanger stammer fra 1970, da studenter ved Kent State-universitetet i Ohio demonstrerte mot en utvidelse av Vietnam-krigen. 
Nasjonalgarden grep inn og skjøt og drepte fire. 
Young svarte med "Ohio". 

De senere årene har han engasjert seg sterkt i miljøvern og har sammenlignet oljesand-utvinningen ved Fort McMurray i Alberta, der Statoil har vært involvert, med Hiroshima etter atombomben. 

Platen han ga ut i 1988 med backingbandet The Bluenotes, leverte også et kraftig spark. 
Her mot kommersialiseringen av rocken. 
På tittelkuttet "This note's for you" synger han: 

Ain't singin' for Pepsi, ain't singin' for Coke. 

I don't sing for nobody makes me look like a joke 

Videoen viste en Michael Jackson-dobbeltgjenger med håret i brann, en referanse til det som skjedde under opptakene av en Pepsi-reklame fire år tidligere. 
Jackson prøvde å stoppe Young, men det endte med at videoen ble kåret til årets beste av MTV. 

Bluenotes-navnet måtte han derimot droppe etter krav fra Harold Melvin i Harold Melvin & The Blue Notes. 
Youngs backingband som var oppkalt etter Blue Note Cafe i Winnipeg, skiftet navn til Ten Men Workin'. 

I albumserien "Neil Young archives" er han framme ved konsertopptakene fra denne turneen. 
Sju av sangene som ble spilt, har ventet til nå med å havne på plate. 

"Soul of a woman" er en forholdsvis ordinær blueshyllest til kvinnen, mens "Bad news comes to town" er verd å få med seg. 
En seigtflytende låt med strålende vokal, like god gitar og mye blåsere. 

Det rocker mer av "Ain't it the truth", mens "I'm goin'" er tøff som bare det. 

"Crime of the heart" er også bra, med en jeg-person som slites mellom kjærlighet og familie. 
Dramatikken understrekes av blåserne. 

"Doghouse" er en leken sak om å havne i unåde hjemme, veid opp av partnerens utroskap i vakre "Fool for your love". 

Sangene preges av blåserrekka med saksofonistene Steve Lawrence, Ben Keith og Larry Cragg, trompetistene Tom Bray og John Fumo og trombonist Claude Cailliet. 

I tillegg finner vi Billy Talbot og Rick Rosas på bass, Ralph Molina og Chad Cromwell på trommer, pluss Frank Sampedro på keyboard. 

Blant andre kutt å merke seg, er den nesten 13 minutter lange "Ordinary people". 
Sangen kom ikke med på "This note's for you", men måtte vente til "Chrome dreams II" i 2007. 
En som strekker seg enda lenger her, er 70-tallets "Tonight's the night". 
Den viser til fulle Youngs evne til å transformere sorg og sinne til gripende sanger, i dette tilfellet skrevet etter to venners overdose-død. 

Den eksplosive versjonen dekker de siste 19 minuttene av den doble cd-en. 
Vinylversjonen teller fire plater. 

Beste spor: 
"Life in the city", "Bad news comes to town", "I'm goin'", "Ordinary people", "Fool for your love", "Sunny inside", "Tonight's the night". 
