Han er virkelig en fantastisk rev
Filmen bevarer gnisten fra Roald Dahls lystige roman. 

FILM: 
«Du er virkelig en fantastisk rev», sier fru Rev til herr Rev. 
«Jeg prøver», sier ektemannen (ektereven?), uten skjule selvtilliten. 
Det er det da heller ingen grunn til. 
«Den fantastiske Mikkel Rev» er blitt en deilig film, blendende original, en fabulerende familiefortelling med en egen, skjelmsk sans for humor. 
Samtidig handler om dypt gjenkjennelige behov, som tilsynelatende finnes både hos mennesker og rever. 

Nostalgiker Regissør Wes Anderson, kjent for «Rushmore» og «The Royal Tenenbaums», har glødet for å filmatisere Roald Dahls barnebok i en årrekke. 
Den kjappe romanen om den driftige herr Rev må ha truffet en nerve i Anderson, som ellers er stilistisk svært ulik sin inspirasjonskilde. 
Der Dahl er overdådig, boblende, er Anderson mer av et pokerfjes, en eksentriker med et sørgmodig vidd og nese for nostalgi. 

Utilpass sønn Dahls korte, lystige bok handler om den snarrådige og eplekjekke herr Rev som forsøker å kombinere livet som familiefar med å bruke sine evner som formidabel hønsetyv, og dermed legger seg ut med tre utsøkt vemmelige storbønder. 
Fans av den opprinnelige fortellingen må belage seg på at den er blitt bygget ut, flikket på og, til tider, presset litt ubekvemt inn i en «det er fint å være annerledes»-ramme. 
Her er herr og fru Revs fire barn redusert til ett, en ulykkelig og utilpass særing av en sønn som går i rare klær, i et opprør mot faren han aldri kan bli som. 
Slik får Anderson gitt filmen sin såre og tragikomiske signatur. 

Følelse av eventyr Men Anderson har skjønt Dahl. 
Han har bevart forfatterens gnist, fryden over en elegant og vellykket skøyerstrek, sansen for det opprørske og frekt sjarmerende. 
Blant det han har tilført fortellingen for egen regning er en modernitet med snev av noe industrielt; handlingen foregår i og utenfor en moderne småby der de tre bøndene driver store, automatiserte anlegg. 
Klær av kordfløyel og piquet, visstnok modellert etter regissørens egne, en fargeskala av gylne, varme syttitallsnyanser og et sløyt soundtrack plasserer historien i nær fortid, mens regissørens sans for symmetri og koreografiske turer i de glødende bildene gjør at følelsen av eventyr ikke forsvinner. 

Sjarmerende Også den arbeidskrevende stop motion-teknikken som er brukt på dukkene, bygger oppunder «Den fantastiske Mikkel Revs» gammelmodige sjarm. 
Bevegelsene til dyr og mennesker er riktignok mindre flytende enn hva man er blitt vant til i animasjonsfilmer, men det venner man seg fort til — og det at håndverkselementet er så tydelig øker sant å si respekten for det fullendte verket; de vakre, uttrykksfulle ansiktene til revefamilien er desto mer imponerende når man vet de er møysommelig formet for hånd, og gitt liv gjennom ørsmå, fysiske bevegelser. 
Så selv om man skulle få lyst til å jekke ned herr Rev litt, er det ingen grunn til å gjøre det. 
Han er virkelig en fantastisk rev. 
