Heste-møkk
En dårlig idé, elendig utført: 
Neil Young & Crazy Horse gir deg marerittutgaven av den amerikanske skolesangboken. 

Sist vi hørte fra et fulltallig Neil Young & Crazy Horse på plate var i den endeløse, komisk uinspirerte versjonen av Jerry Reeds «Baby, What You Want Me To Do» som avsluttet skuffende «Broken Arrow» i 1996. 
(Gitaristen Frank «Pancho» Sampedro avsto klokelig fra å bidra på ørkesløse «Greendale» i 2003). 
Når den «eksentriske» canadieren og «verdens beste barband» nå endelig spiller sammen igjen, blir hansken tatt opp nøyaktig der de slapp den. 
På søppelfyllingen. 

Det som burde vært en rockbegivenhet er blitt en sann prøvelse: 
11 sanger fra den amerikanske skolesangboken og folkemusikken - Stephen Fosters «Oh Susanna», «Tom Dooley» (her «Tom Dula»), Woody Guthries «This Land Is Your Land» og desslike - sendt under dampveivalsen av et Crazy Horse som ikke en gang «groover», en Young hvis perversitet nå lett kan forveksles med varig svekkede sjelsevner og et malplassert blandakor. 
Det låter surt, stygt og rått - men ikke på den herlige måten. 
Absurde bunnmål blir nådd i de to sangene som ikke en gang passer inn: 
«God Save The Queen» (!) og en hånlig idiotisk versjon av The Silhouettes' «Get A Job». 

Alle vet at man må ta dusteriet med geniet hos Young. 
Det er således lov å håpe at dette pølsevevet er en pisse stein oppvarming til et skikkelig Young & Horse-album. 
(Ennskjønt håpet er i ferd med å renne ut: 
Det er snart 18 år siden Youngs siste fullt ut fantastiske plate - «Sleeps With Angels»). 

En gang i tiden var det noe interessant selv ved Youngs mange fiaskoer. 
«Americana» er bare dum. 
Den får den kompromissløst hjernedøde «Re-ac-tor» (1981) til å høres ut som et dypsindig, subtilt, mangefasettert mesterverk i forhold. 
BESTE LÅT: 
«Wayfarin' Stranger» MORTEN STÅLE NILSEN 
