Beats by Dre Studio Wireless
Dr. 
Dres nye hodetelefoner gjør mindre av seg i bybildet, men tar det igjen i lydbildet. 

For en musikklytter med begrenset sans for overdreven basslyd har ikke Beats-hodetelefonene til Dr. Dre og kompani vært noe seriøst alternativ til nå. 

Men det mangeårige samarbeidet med kabelprodusenten Monster er avviklet, og Beats skryter av «redesignet» lyd på sine nyeste modeller. 
Studio Wireless er, som den oppegående leser utvilsomt vil gjette, den trådløse utgaven av siste generasjon klokker i Beats-serien. 

Jeg var nysgjerrig på om resultatet var godt nok til å forsvare det noe gjøkete preget det unektelig gir å gå rundt med et par kjendisklokker på ørene. 

Beats er tradisjonelt kjent for et noe hengekøyeaktig lydbilde, der diskant og bass virker å være framhevet på bekostning av den viktige mellomtonen, der det meste av vokal- og instrumentlyd befinner seg. 
Særlig bass har det tradisjonelt vært meget rikelig av, slik Dr. Dre og mange med ham kanskje mener det bør være i en «hip hop-hodetelefon». 

Men på Studio-modellen er lydbildet mer balansert. 

Det er fortsatt i overkant mye bass, men den dominerer ikke lenger i like plagsom grad. 
Man får definitivt kjøpt hodetelefoner med en mer detaljert og frekvensnøytral gjengivelse, også i denne prisklassen, men lydkvaliteten er meget solid. 
Sammenliknet med mine nåværende jobbklokker fra Bose er det større detaljering og oppløsthet, og et helt annet lydtrykk fra de mer lettdrevne Beats-klokkene. 

Fordi de omslutter øret i stedet for å hvile på det, blir lydbildet dessuten mer fokusert enn på tidligere Beats-modeller, som hadde noe mindre, sirkelrunde øreklokker. 
En viktig bieffekt er at lyder fra omgivelsene reduseres. 

Studio Wireless har også aktiv støydemping. 

Små mikrofoner i hodetelefonene fanger opp lyd i omgivelsene, og elektronikken produserer et signal i motfase som skal kansellere ut støyen. 
Det virker i teorien spesielt bra på jevn, permanent støy fra for eksempel fly, tog eller bil, brukbart på jevnt stemmesurr, og mindre bra på mer plutselige lyder i omgivelsene. 

Støydempingen i Studio og Studio Wireless dempes automatisk når det spilles musikk, for ikke å påvirke musikkgjengivelsen negativt, og økes igjen når det ikke spilles musikk. 
Når det er stille rundt deg, oppdager du at støydempingen også har en viss egenstøy, i form av en svak suselyd. 
Følelsen av trykk mot ørene fra støydempingen, som er ganske markant fra Bose QuietComfort 3, er imidlertid mindre tydelig med Beats-hodetelefonene. 

Det virker rett og slett som om støydempingen er mindre effektiv enn hos Bose. 

Den aktive støydempingen er ellers årsaken til det som er disse hodetelefonenes største svakhet. 
Den drives med oppladbare batterier, som lades via den medfølgende usb-kabelen. 
De skal ifølge produsenten gi tolv timer spilletid mellom ladinger i strømslukende trådløst modus, og tyve timer med fysisk kabling. 
Men akkurat som Quiet Comfort 3 mangler de et passivt modus. 
Det er ikke mulig å høre musikk uten elektronikken påslått. 

Det betyr at du går tom. 
Når batteriene går tomme, mister du ikke bare støydempingen, men også musikken. 

Det er surt når du er langt fra nærmeste lader. 
Der Bose hadde et utbyttbart ekstrabatteri, er det ingen slik mulighet med Studio Wireless. 
I kablet modus slår hodetelefonene seg automatisk av når du kobler fra ledningen – i trådløst modus må du huske det selv. 
Men det er fort gjort å glemme, blant annet fordi lyset som markerer at hodetelefonene er på, er så svakt at det er fort gjort å overse det. 

Designet på de sammenleggbare Studio-modellene er mer nedtonet sammenliknet med forgjengere. 

Formene er mykere. 
Blank plast er erstattet av en mattere overflate, på mitt testeksemplar med en grå metallfinish. 
Den røde og hvite Beats-b-en er erstattet med en mer diskret logo i sølv og grått. 
Klokkene er større og mer ovale i formen enn på tidligere modeller jeg har vært borte i, men fordi de hviler rundt øret, i stedet for på, stikker de noe mindre ut og gir derfor en noe mer diskret fremtoning. 
Komforten er god, med puter i mykt skinn, selv om den postrede bærebøylen presser mer enn jeg liker ned på hodet om den justeres slik at klokkene sitter godt fast på hodet. 
Litt mykere polstring av bøylen hadde hjulpet. 

Se også test av lillebror Monster Purity Pro 

Trådløs tilkobling til lydkilder skjer via blåtann, mens de som foretrekker fysisk kobling bruker den medfølgende signaturrøde kabelen med minijack-plugg i begge ender, samt mikrofon og knapper for styring av telefonsamtaler og musikkavspilling. 
I trådløst modus styrer man volum og avspilling med trykk på venstre klokke. 
Det er fin funksjonalitet, slik at du ikke trenger plukke telefonen opp av lomma når du vil skippe et spor. 

Bluetooth har fortsatt visse lydmessige begrensninger. 
Hører man veldig nøye etter, er det nok mulig å plukke opp en liten kvalitetsforskjell i favør av den fysiske tilkoblingen. 
Men i et bråkete bybilde hører du neppe forskjell, og uavhengig av tilkoplingsmåte er dette de beste Beats-klokkene jeg har hørt. 

Studio Wireless koster ca. 3000 kroner. 
Lydmessig finner det nok enda bedre hodetelefoner i prisklassen, men aktiv støydemping og trådløs lyd er funksjonalitet som trekker opp. 
Vil du ha et par hodetelefoner med den karakterisktiske b-logoen, er Studio Wireless de jeg ville valgt. 

Beats by Dr. Dre Studio Wireless 
