Eagles:«Eagles» 

(Asylum/Warner) 

Storselgere i miniatyr 

All kritikk Eagles har fått, kan sies å ha vært noenlunde velfortjent. 
Klart de var en gjeng selvtilfredse, stålarrogante Los Angeles-livsnytere. 
Klart de vannet ut countryrocken til noe glatt, opportunistisk ugjenkjennelig. 
Klart de endte sine dager som kalde, kjedede og kjedelige kokainzombier. 
Like klart: 
Uforholdsmessig mange av låtene de lagde, vil leve til evig tid. 

Alle bandets syv studioalbum, laget i perioden 1972-1979, samt det doble konsertalbumet «Eagles Live» (1980) og den dumme julesinglen «Please Come Home For Christmas»/«Funky New Year», er å finne i denne sorte skjønnheten av en CD-boks. 
Pappcoverne er sirlig utførte lillebrorkloninger av originalalbumene, helt ned til kvaliteten i papiret, og hele stasen lukter endog som gamle vinylplater. 

De lærde og de, eh, nerde strides stadig om hvorvidt Eagles var best i første eller andre halvdel av karrieren. 
For min egen del klasker jeg henholdsvis skjønne og sløye «The Last Resort» og «Life In The Fast Lane» i bordet, og påstår glatt at solskinnsstatskonseptalbumet «Hotel California» (1976) med trygg margin er mesterverket deres. 

MORTEN STÅLE NILSEN 
