Krevende dystopi
Arcas andre album er en tålmodighetstest vel verdt å lytte til. 

Den London-baserte artisten og produsenten Arca har gjort seg bemerket for sin dystre og eksperimentelle elektronika. 
I løpet av de siste årene har han samarbeidet med store navn som Kanye West, Björk og FKA Twigs. 
Disse velkjente artistene har nytt godt av venezuelanske Alejandro Ghersis ukonvensjonalitet, og han har tilført noe særeget til alle disse samarbeidene. 
«Mutant» utfolder seg over 20 låter fordelt på nesten nøyaktig en time. 
Det er vanskelig å vurdere låtene hver for seg, da albumet oppleves mer som et slags symfonisk verk. 
Om du ikke konsentrerer deg, låter det som en kaotisk kakafoni av ubehag. 
Dette er ikke bakgrunnmusikk for en koselig førjulskveld med gløgg og gode venner. 

Arca følger ingen sjangre eller spilleregler. 
Det hakkes, stikkes, vris og vrenges. 
Det er mørkt, industrielt og seksuelt, ien slags tilbakeholden brutalitet. 
Mellom dissonansen og dystopien som råder på spor som «Anger» og «Umbilical» er der ren skjønnhet å spore, særlig på siste halvdel av albumet. 
«Front load» er en av de mer behagelige låtene, der lytteren endelig kan puste ut. 
Den følges opp av den delikate «Gratitude», der disharmoniske, men varme innslag av strengeinstrumenter (eller noe som høres slik ut) gir gjenklang langt inn i øregangene. 

Tredje siste låt, «Faggot», er igjen mer voldsom –og når enden endelig er der, er jeg en sliten, men takknemlig lytter. 
For en reise! 
«Mutant» er mesterlig urovekkende, samtidig som det er flytende og vakkert. 
Mer enn å formidle følelser, forsøker Arca å vekke dem i oss – om det så måtte være paranoia eller melankoli. 

Jeg kunne veldig gjerne tenkt meg å oppleve Arca og hans muterte elektronika live i nær framtid. 

Beste spor: 
«Vanity», «Faggot», «Snakes». 
