Anmeldelse:«Paranormal Activity: The Ghost Dimension» 

Det beste man kan si om «The Ghost Dimension» er at den setter punktum «Paranormal Activity»-serien. 

FILM: 
I 2007 gjorde Oren Peli et par enkle justeringer av formelen Daniel Myrick og Eduardo Sanchez etablerte i «The Blair Witch Project» — skog ble byttet ut med privatboliger, og de håndholdte kameraene fikk selskap av stasjonært opptaksutstyr — og resultatet var den første av det som totalt har blitt seks «Paranormal Activity»-filmer. 
Med «The Ghost Dimension» er det nå kroken på døra for franchisen som innvarslet en ny æra i amerikansk skrekkfilm. 

Utvikling 
Det er nærliggende å si «endelig», for på et kunstnerisk plan har dette snaue tiåret med gimmickbaserte lavbudsjettsgrøssere vært en sørgelig affære. 
Og selv om «Paranormal Activity» var serien som startet det hele, har ikke filmene utmerket seg positivt hva kvalitet angår. 
«The Ghost Dimension» viser tydelig at produsentene har innsett at den tradisjonelle found footage-grøsseren har visse begrensninger som sjanger, for i den klart dyreste «Paranormal Activity»-filmen til nå pøses det på med dataanimerte demoner og psykedeliske visuelle effekter. 

Utgangspunktet for disse effektene er at en familie finner et gammelt videokamera og en eske gamle VHS-kassetter i huset de nettopp har kjøpt. 
Kameraet viser seg å være spesialbygget for å fange opp energier fra andre eksistensplan, og på de gamle opptakene ser de en mann og en kvinne lære en liten jente å snakke med demoner. 
Kort tid etter begynner deres egen datter Leila å kommunisere med den samme skikkelsen, og snart blir hjemmet deres åsted for en invasjon fra en annen dimensjon. 

Avvikling «Paranormal Activity: The Ghost Dimension» bærer mer enn noe annet preg av å være en avvikling av et forretningskonsept. 
Det finnes spor av kunstnerisk utvikling i de (ikke uinteressante) visuelle effektene, men først og fremst gjennomsyres filmen av vissheten om at found footage-sjangeren lenge har gått på tomgang, og at det nå er på tide å gi seg. 

Men uansett hvor enig man måtte være i den analysen, er ikke dette barmhjertighetsdrapet spesielt god underholdning. 
