Prisen for å bli ei stjerne
FILM: 
Enkelte historier toler å bli fortalt igjen og igjen. 
Som «A Star is Born», nå med Lady Gaga. 

A Star is Born 

Sjanger: Drama, musikkfilm. 
Med: 
Bradley Cooper, Sam Elliott, Anthony Ramos, Bonnie Somerville, Lady Gaga. 
Regi: 
Bradley Cooper. 
Nasjonalitet: USA, 2018. 
Lengde: 
2 t. 15 min. 
Aldersgrense: 9 år 

Du har høyrt denne historia mange, mange gonger før. 
Du har høyrt henne fortalt om verkelege personar (Edit Piaf, Janis Joplin, Jim Morrison, Curt Cobain, Amy Winehouse, Chris Cornell). 
Og du har kanskje til og med sett ein av dei tre tidlegare versjonane av «A Star is Born», den frå 1937, den frå 1954 eller den frå 1976, med Kris Kristoffersen og Barbara Streisand. 

Men til alle tider er dette tilsynelatande ei historie som fascinerer - om den talentfulle, ukjende som blir oppdaga og så blir stor stjerne. 
Og om prisen berømminga har. 

2018-versjonen av «A Star is Born» er Bradley Coopers debut som regissør. 
I tillegg har han den eine hovudrolla, som den forfylla og slitne countryrockstjerna Jackson Maine. 

Filmen startar der, med ein rusa og uinspirert gitargud og songar på scenen. 
Me blir med han ut i bilen, gjennom kaos og skrikande fans, der han finn fram spritflaska, som nesten er tom. 
For å få påfyll, stoppar han ved ein tilfeldig bar. 
Der opptrer Ally (Gaga), som har gitt opp musikkdraumen og i staden jobbar som servitør, der ho syng «La Vie en Rose» av Edit Piaf. 
Og så oppdagar Maine henne - både som artist og kvinne - slik Piaf i si tid blei oppdaga der ho song på gata i Paris. 

Sidan skal det gå ei blanding av bratt oppover og nedover. 
Ho skal bli berømt - men til kva pris, når den vanlege jenta plutseleg er utstyrt med oransje hår, glossy dansarar og ein kynisk manager? 
På si side er Jack allereie i full gang med å betala for dette livet, med piller, sprit, tinnitus og indre demonar. 

Dei to blir eit par. 
Det blir ikkje enkelt. 

Feil fortalt, blir ei slik historie bare ein klisjé. 
Rett fortalt, som her, blir det både fint og rørande. 
Melodramatisk, ja, men godt melodrama er bra. 
Sjølv om to timar og 15 minutt strengt tatt er for lenge for ein film. 

Cooper er overtydande som den herja stjerna. 
Men minst like mykje imponerer superstjerna Lady Gaga, heilt frå ho er heilt ukjent, usminka og «vanlig» til ho er så styla og utspjåka at ho kommenterer at ho ikkje ein gong liknar på seg sjølv. 

Og dette er altså ein musikkfilm, der musikken og songane heldigvis får skina mellom kjærleikshistoria og stjernereisa. 
Det er skikkeleg tøft og trøkk når Jack tek fram gitaren. 
Men når Lady Gaga set seg til pianoet og syng - og når dei to syng saman - er det bare å gjera seg klar for gåsehud og ståpels og la det stå til. 
