Drømmekvinnen OS1
«Her», Spike Jonzes nydelige romantiske framtidskomedie, setter samtida i relieff. 

FILM: 
Du har sikkert fått med deg filmens «pitch»: Joaquin Phoenix innleder et forhold til sitt nyinnkjøpte operativsystem. 
Dette er humrende absurd og noe som Charlie Kaufman og Spike Jonze kunne diktet opp før lunsj, men hvordan kan en slik idé bli noe mer enn en leken kortfilm? 
Vel, du kan utstyre operativsystemet med Scarlett Johanssons stemme og en programmert personlighet så avansert at hun framstår som en smart, varm og empatisk drømmekvinne. 

Mann i krise 

I tillegg behøver filmen et menneske i eksistensiell krise, med et desperat behov for forståelse og medfølelse. 
Theodore Twombly (en lysende tungsinnet Joaquin Phoenix) oppfyller disse kravene på alle vis. 
Han er i ferd med å skilles fra sin kjære Catherine (Rooney Mara) og behøver noen som kan ta ham for den han er. 
Dessuten sliter han i jobben, som er å «lese inn» personlige, håndskrevne brev for mennesker som har vanskelig for å uttrykke følelsene sine. 
Theodore ser en reklame for OS1, det første snakkende operativsystemet med kunstig intelligens som har evnen til å utvikle seg sammen med ... kjøperen. 
Theodore må svare på et par spørsmål online og velge kjønn. 
Noen sekunder seinere er stemmen der og kaller seg Samantha. 

Smått futuristisk 

«Her» foregår i Los Angeles i nær framtid. 
Utescenene er spilt inn blant spektakulære skyskrapere i Shanghai, men selv om byen (L.A.) har utviklet seg voldsomt, er motebildet mer retro enn futuristisk. 
Mennene går i vadmelsbukser som er belteløse og svært høye i livet, fargene er duse med litt pastell og sminkemoten er «naturlig». 
Denne sofistikerte blandingen av underliggjøring og gjenkjennelse danner en ramme rundt Theodores verden som gjør at filmen kan framheve den dypere tematikken. 

Jeg nevnte Charlie Kaufman. 
Han har vært Jonzes samarbeidspartner på både «Being John Malkovich» og «Adaptation» og han var med fra starten på dette prosjektet, også. 
Sluttproduktet, derimot, er signert Jonze, hans første film med både manus og regi. 
«Her» er Oscar-nominert for beste film og manus, men ikke regi. 

Ikke aleine 

Filmen handler om menneskelige relasjoner og deres vilkår i framtida, men i likhet med sitt publikum, er Jonze mest opptatt av nåtida. 
Våre omgangsformer og kjærlighetsforhold involverer i stadig økende grad datamaskiner med algoritmer og kunstig intelligens som tilpasses våre behov. 

Theodore blir følelsesmessig knyttet til Samantha, men han oppdager etter hvert at det er sider ved henne som ikke er kompatible med hans grunnleggende menneskelighet og de behovene som gjorde at han ble «kjent med» henne i utgangspunktet. 

I starten tør han ikke si til noen at han er blitt sterkt knyttet til et kvinnelig operativsystem, men han innser at han ikke er den eneste, at verden er fylt med mennesker som går omkring med øreplugg i dyp samtale med et dataprogram som er tilpasset deres emosjonelle behov. 

Og alt dette ser vi gjennom den uforliknelige Joaquin Phoenix, som minner oss om at han er en av sin generasjons aller fremste skuespillere. 
Nevnes må også Arcade Fires passelig drømmende filmmusikk og Hoyte van Hoytemas fotoarbeid. 
Eneste minus er at filmen er et kvarter for lang. 
