Essays til å bli forført av
Knausgårds skrivekunst bærer gjennom de fleste artiklene i denne boka, enten man er enig eller uenig i hans påstander og konklusjoner. 

Knausgårds siste bok er en samling essays, de eldste fra 2009. 
Tittel-essayet står sentralt, midt i boka, og er en durabelig harselas over svensk mentalitet og kultur samtidig som det er et harmdirrende forsvar for litteraturens frihet. 

Han er i Dagens Nyheter blitt beskyldt for å være skjult homofil, nazist og pedofil. 
Dette faller naturligvis forfatteren tungt for brystet og han avslutter slik: 
«Å bli kalt pedofil i kyklopenes største avis er ingen god opplevelse. 
Jeg har fire barn, de eldste har begynt å lese aviser, jeg venter bare på spørsmålet «Pappa, hva er pedofili? 
Hvorfor sier hun at du er pedofil? 
Er du pedofil?». 

For ordens skyld: 
En kyklop er en enøyd kjempe i gresk mytologi. 
Men her altså i betydningen svenske. 
Det er så mye hat og redsel blant kyklopene, sier han, og det er fordi de nekter å høre noe om de delene av virkeligheten som ikke er slik de burde være. 
Artikkelen gir et interessant perspektiv både på norsk og dansk kultur og mentalitet, sammenlignet med tilsvarende svensk. 

Lesningen av denne mangfoldige boka oppleves som en manuduksjon. 
Ordet brukte vi på universitetet når en eldre student veiledet en yngre. 
Egentlig betyr det å lede ved hånden. 
Slik er det å følge de knausgårdske tankerekkene, enten det nå handler om å reise i Amerika, hjernekirurgi, drømmer og drømmetydning, billedkunst eller altså svensker. 
Jeg lar meg forføre av Knausgårds skrivekunst, jeg kan være enig eller uenig, like spennende er det uansett. 

Under bilkjøring langt inne i nord-amerikanske skoger kommer følgende: 
«Mine besteforeldre tilhørte den siste generasjonen for hvem kristendommen var en selvsagt del av livet. 
For mine foreldres og min egen generasjon er det å tro på Jesus og Gud en anomali, som fører til en mild sosial stigmatisering, siden det ikke bare vitner om en viss naivitet, men også om dårlig smak. 
Dette gjør ikke bare amerikansk politikk og retorikk ubegripelig for oss, men også kulturen til de siste tiårenes muslimske innvandrere». 
