Hjelp, Postgirobygget har fått en ny avlegger
Fengende visepop fra St. Morritz, men uten særpreg. 

||| 
ALBUM: 
Akkurat idet du tror du er kvitt Postgirobygget og Trang Fødsel, bortsett fra litt pliktspilling av «Idyll» og «En solskinnsdag» på «Reiseradioen» i sommer, kommer et band som har øvd lenge på å fylle skoene deres. 

På norsk St. Morritz har holdt sammen i fire år og fikk radiospilling på «Maybe This Way» fra en EP med samme tittel på NRK i 2008, men synger på Østfold-dialekt på albumdebuten. 

Det er også det mest positive man kan si om St. Morritz, som ellers lider av mange av de samme sykdommene som de allerede nevnte distriktskolebanda. 

Det største problemet er at tekstene ikke flyter som de bør, slik at framføringen ofte blir stotrete, dernest at tekstene handler om svært lite. 
Det beste eksempelet på begge deler er «For en gangs skyld», der tittelen synges 20 ganger. 

Akustisk pop Bandet oppgir blant andre Bob Dylan, Jayhawks og Ryan Adams som forbilder, og her hjemme er de inspirert av Henning Kvitnes, Lillebjørn Nilsen og Hellbillies. 

Men det er svært lite av forbildenes kvaliteter som har smittet over på tekstene til vokalist og gitarist Trygve Skaug. 

Også musikalsk er St. Morritz ganske langt unna sine forbilder, og det nærmeste denne anmelder kommer en sjangermerking, er akustisk pop og visepop med countryelementer. 

Unntaket er den rufsete «Fra dør til dør». 
Her lever en god tekst og en americana-inspirert melodi med litt tagger godt sammen, og sangen, skrevet til en kreftsyk venn, er albumets på alle måter beste bidrag. 

De er riktignok i nærheten på et par andre kutt også, men de burde fulgt dette sporet også på resten av albumet. 
