Årets ekleste
Den brølende «Grown ups 2» klarer ikke å overdøve den skurrende lyden av sjelen din som raspes mot rivjernet. 

FILM: 
Det hele begynner med at en elg trenger seg inn i huset til familien til Lenny (Adam Sandler) og tisser ham i ansiktet, før den forskremt flykter inn på badet, støter på Lennys onanerende tenåringssønn, og i forfjamselsen tisser på ham også. 
Dette skal vise seg ikke å være den våteste eller vemmeligste scenen i «Grown ups 2». 
Langt derifra. 

Hårete underliv 

I «Grown ups» fra 2010 strevde barndomsvennene spilt av Sandler, Chris Rock, Kevin James og David Spade med å venne seg til voksenlivet. 
I oppfølgeren har de alle slått rot i den lille hjembyen, som byr på påfallende mange muligheter til å få ansiktet dyttet opp i hårete underliv eller dynket i kroppsvæsker. 
Sistnevnte flyter i strie strømmer, og etter hyppigheten på de forskjellige typene å dømme synes regissør Dennis Dugan ekskremeter er marginalt morsommere en spy og snørr - men at alt sammen er hysterisk. 

Konene deres har som hovedoppgave å antyde så ofte og plumpt som mulig at den muskuløse dama på treningsstudioet egentlig er en mann eller ordrett be om å få stikke tunga ned i halsen på den nye aerobicsinstruktøren. 
Alle hyler, brøler, hviner og raper, men ikke så høyt at du ikke hører den skurrende lyden av sjelen din som raspes mot rivjernet. 

Forstemmende Sandler 

«Grown ups 2» kan vanskelig tolkes som noe annet enn et at hovedrolleinnehaver og produsent Sandler, som har brukt en lang og forstemmende karriere til å plukke sin egen verdighet i småbiter, nå mest av alt vil gjøre det samme med vennene sine. 
Egentlig burde ikke denne filmen være interessant for noen andre enn Al-Qaida, som med noe sånt å vise frem trolig vil kunne argumentere med langt større tyngde og troverdighet overfor mulige rekrutter at vesten er den store satan og må legges i grus. 

Når filmen solgte billetter for over 260 millioner kroner i åpningshelgen i USA er det det hittil sikreste tegnet på at endetiden er nær og barbarene står ved borgmuren. 
Mistanken ble vakt allerede ved oppfinnelsen av vuvuzelaen og onepiecen. 
Nå er det ikke lenger noen tvil. 
