Plutselig kastet ut i sitt eget liv
Eventyraktig, drømmende og stolt fra en ung kvinnes stumt sorgmettede dager. 

Rune Christiansen: 
Fanny og mysteriet i den sørgende skogen. 
Roman. 
215 sider. 
Oktober. 

Rune Christiansens roman «Ensomheten i Lydia Ernemans liv» var et høydepunkt i bokåret 2014, en oppvisning i skrivekunst om et harmonisk menneske, en veterinær, som i omgang med mennesker og dyr sanser, lever og forstår i pakt med sin egen virksomhet, og ikke mangler noe: det er som tittelens ensomhet tvinges på henne utenfra. 

Årets roman fra Christiansen, «Fanny og mysteriet i den sørgende skogen», handler om sorg og lengsel, en intens og sårt opplevd ensomhetsfølelse, og søken etter kjærlighet og tilknytning til en annen, og kan gjerne leses som kontrapunktisk akkompagnement til «Ensomheten i Lydia Ernemans liv». 
Så ryddig og oversiktlig som den er, med mange kapitler fordelt over vel 200 sider, i et tydelig og prydelig, beint fram nydelig språk, lar den seg nok lese i en fei. 
En litterær slukhals står i så fall i fare for å gå glipp av mye forseggjort skrivekunst i en kunstferdig konstruksjon. 

Handlingen tar fatt i det syttenårige Fanny nettopp har blitt alene i verden, foreldreløs etter at mor og far døde i en trafikkulykke. 
Hun er elev i den videregående skolen, ennå ikke myndig, men får likevel lov (av hvem?) til å bo alene i familiens hus, tydeligvis uten tilsyn av slektninger eller andre som står henne nær. 
De store omskiftingene i tilværelsen og dagligdagenes strev blir fortalt uten dramatikk, de bare skjer, det bare er slik, så det hviler fra første ferd noe eventyr- og drømmeaktig over Fanny, hennes situasjon og omgivelser. 

Det blir ekstra tydelig ved at Christiansen fra sin tredjepersonsynsvinkel (snart med en moden og vis forteller, snart med ungdommen Fannys språk og intellekt) ikke gjør annet enn å fortelle og kommentere fra hennes dager, helt uten krusseduller eller omsvøp, der Fanny søker nærhet hos en klassekamerat, en suicidal prest, en ung kvinne, mens det dust og diskret under det hele, i hint og korte snutter, ligger en fortelling om en selvskaders skjulte liv og ulmer. 

Rune Christiansen er den vareste og finsligste av forfattere. 
Dersom «Fanny og mysteriet i den sørgende skogen» leses opp mot «Ensomheten i Lydia Ernemanns liv», får man to komplementære fortellinger. 
Men Fannys såre historie og daglige, uopphørlig stolte selvoppholdelseskamp står seg aldeles vakkert for seg selv. 
