Mikhael Paskalev dumper honkytonk-poppen til fordel for lyden av åttitallet
Alt som glitrer er ikke gull. 

ALBUM: 
Med sin andre fullengder dumper Mikhael Paskalev sin vidøyde honkytonk-pop til fordel for noe vesentlig hippere: lyden av åttitallet. 

Den spenstige synthproduksjonen – utviklet sammen med bestekompis Joe Wills – gjør ham i prinsippet godt. 
På «Witness», som er det nærmeste albumet kommer et storartet popøyeblikk, er 30-åringen til forveksling lik amerikaneren Twin Shadow. 

Stort sett kjennes imidlertid «Heavy» som tomme kalorier. 
Særlig første halvdel er – i likhet med debutskiva – hektisk og intetsigende på samme tid. 

Studiotrolldommen til Wills og Paskalev kommer først til sin fulle rett med «Push». 
Her reflekteres en emosjonelle dybde som er uvant i Paskalevs univers med kubistiske, nærmest tredimensjonale synthlyder. 

«Heavy» har mye gående for seg, men er til syvende og sist som gråstein innpakket i sølvpapir. 
Alt som glitrer er ikke gull. 
