Hvitmalt Gjerde:Ny dose retrorock 

Det er gått fire år siden bergensbandet inntok kongeriket med et selvtitulert album. 

Hvitmalt Gjerde: 
"Våken" (Tik/Playground) 

Debuten var førsteklasses, mens oppfølgeren "Ville venner" var noe preget av at de hadde spilt rollen som bandet The Snowflakes i "Beatles"-filmen. 
Nå er de her med nummer tre, med samme besetning som forrige gang. 
Det betyr gitarist og vokalist Johannes Fjeldstad, trommis Sturla Kverneng og bassist Håvard Bakke. 

Stilen er også tilnærmet lik, med skramlende garasjerock og surf fra 60-tallet frisket opp med kreative detaljer. 
Produsent er Robert Jønnum fra Ai Phoenix, mens bergensblekkspruten Jørgen Træen uunngåelig nok har hatt en fangarm borti og mastret sangene i Duper studio. 

Hvitmalt Gjerde er gode på det de gjør, men de har gjort det før. 
De skriver melodier og tekst sammen, noe som er med på å forankre sangene i bandets grunnfjell. 
Når vokalen i tillegg er mikset så langt inn i musikken at det vanskelig å skjønne hva Fjeldstad synger, får man bare følelsen av å hørt det før. 
Både fra Hvitmalt Gjerde og fra talløse andre band. 

Er det i det hele tatt bergensk det synges på? 
Miksen gir ordene nesten et kvasisvensk preg, som i "Blå bil". 
Noen som husker Jannicke? 

Men for all del, de er en tøff trio som det helt sikkert er verd å få med seg når de spiller på Checkpoint Charlie 1. april. 
Arrangementene er fine, og gitarlyden er av den typen som gjør deg i godt humør. 

På "Våken nå" høres de ut som 80-tallsbandene som var inspirert av 60-tallet, og det er slett ikke galt. 
"Slått ut" er en utblåsning surfrock, og det kan vanskelig slå feil. 
"Italia" har også noe friskt over seg, og spretne "Lys" er et høydepunkt. 

Hvitmalt Gjerde vet hvordan de skal piske opp en stemning, og før eller siden venner jeg meg kanskje til vokalmiksingen også. 
Ni-ti runder er ikke nok. 

Beste spor: 
"Lys", "Utenfor". 
