Vellaget bagatell
Huff, hvor vanskelig det er å bli en voksen mann i norsk film! 
Også i denne, med verdenpremiere under filmfestivalen i Haugesund i august. 

Temaet synes helt uoppslitelig - i norsk film: 
En helt grei nok mann blir plutselig stilt overfor den tilsynelatende nokså uoverstigelige barrieren i livet at han må bli vanlig høflig, ansvarlig, slutte å pille seg i nesa, ikke alltid være tilgjengelig for den snøvlete kameratflokken for en øl, tjene penger i en alminnelig månedslønnsbetalt jobb. 

Slik også i «Mer eller mindre mann». 
Det er Henrik (noen-og-30) som denne gangen må gjennom borgerliggjøringens skjærsild, mens fristelsene står som forlokkende smådjevler og byr hånden ved siden. 
At kjæresten Tone er gravid, gjør slett ikke dagene lettere: 
Graviditet har håndgripelige, følbare organiske, hormonelle og derfor følelsesmessige konsekvenser for en kvinne. 
Menn er ikke slik begavet. 
Og må ta mer på intuisjon. 
Ikke alle er rikelig utstyrt med slikt, heller. 

«Mer eller mindre mann» er faktisk meget vellaget. 
Den er dertil meget presist rollebesatt og velspilt. 
Noe av det mest spenstige i den er den røffe og ville tonen man forstår de to kjærestene har hatt seg i mellom - før alvoret setter inn. 
Både Rafaelsen og Heltberg Haarseth leverer sakene med saftig presisjon! 

Men temaet er så forslitt, at det kreves mer - til dels betydelig mer - av en filmoppskrift og et -innhold før man skal orke å la seg engasjere. 
Og da bremser prosjektet kraftig. 

Det er selvfølgelig meget gledelig at en norsk film - denne - vinner hovedprisen under en så sentral filmfestival som den i tsjekkiske Karlovy Vary. 
Jeg forstår bare ikke helt hvorfor. 
At Henrik Rafaelsen ble beste mannlige skuespiller på sammen festival, er derimot mye mer begripelig. 

Når man forlater filmen er det med et klart spørsmålstegn: 
Var dette alt? 
Og tenker på at om det skulle vært laget film av dette, ville det være stoff til en lang kortfilm eller en novellefilm. 
