«Alcatraz» fengsler ikke
Fengselsdrama. 
Krim. 
Hevn. 
Overnaturlig mysikk. 
Det blir for mye. 

TV-anmeldelse: 
Det beryktede fengselet Alcatraz, populært kalt "The Rock" på en øy i San Francisco-bukta ble nedlagt i mars 1963, ble de drøye 300 høyrisikofangene flyttet til andre fengsler. 
Offisielt. 
I virkeligheten forsvant de. 
Nå, i nåtiden, dukker de plutselig opp igjen, en etter en. 
Ikke en dag eldre, og med det samme forbryterske sinnelaget. 
Noen kontrollerer dem, men hvem og hvorfor er ukjent. 
Men et superhemmelig team er forberedt. 
Deres jobb blir å uskadeliggjøre og fange forbryterne igjen. 
En i hver episode. 
I teorien kan det altså bli rundt 300 episoder av "Alcatraz" før alle fangene har returnert. 

Beklager, men jeg har virkelig problemer med å engasjere meg i dette. 
Ja, jeg forstår jo at det her har foregått noe unaturlig og at sammenhengen vil bli avslørt bit for bit for den som gidder å følge med. 
Akkurat som i "Lost". 
Men jeg bryr meg bare ikke om å forstå sammenhengen. 
Spørsmålene "hvorfor" og "hvordan" dukker på irriterende vis opp altfor ofte og altfor tidlig. 

Det er tydelig at "Alcatraz" er en serie med store ambisjoner. 
Produsenten er J.J. Abrams, mannen bak nettopp "Lost", serien som en stund var verdens mest populære snakkis, men som etter hvert viklet seg inn i så mange sidespor at bare blodfansen holdt ut til slutt. 
Dette fenomenet har de forsøkt å unngå i "Alcatraz" ved å la hver episode være avsluttende, samtidig som den overhengende mytologien utvikler seg på lang sikt. 

I sentrale roller finner vi blant annet Jorge Garcia fra "Lost", i en klisjé av en nerderolle. 
Sam Neill overspiller nesten parodisk som FBI-sjefen med hemmeligheter fra fortiden. 
Sarah Jones er den mest interessante som politikvinnen Rebecca Madsen, som skal hevne seg på en ung mann som viser seg å være hennes egen bestefar. 

Historien fortelles i tre tider: 
Jakten på fangene i nåtiden, nedleggelsen av fengselet i 1963 og en ren fengselsskildring datert rundt 1960. 
Etter de to første episodene er sistnevnte den desidert mest spennende og engasjerende. 
