Fæl skillingsvise av en film
Denne flettverkshistorien om flere generasjoner tragedierammede elskende er både sentimental, banal, manipulerende og langdryg. 

Life itself 

Sjanger: 
Romantisk drama. 
Nasjonalitet: USA 2018. 
Regi og manus: 
Dan Fogelman. 
Skuespillere: Olivia Cooke, Olivia Wilde, Oscar Isaac, Samuel L. Jackson, Antonio Banderas, Mandy Patinkin, Annette Bening. 
Lengde: 
1 time 57 min. 
Aldersgrense: 15 år. 
Kinopremiere: 9. november. 

Én tragisk ulykke preger livet til et knippe mennesker i flere generasjoner, over flere tiår og i flere land: pårørende, pårørendes pårørende, etterkommere, vitner og deres pårørende og etterkommere. 
Minst. 
Og på merkverdig vis blir disse forskjellige livshistoriene betydningsfulle for hverandre. 

På VELDIG merkverdig vis. 

Altfor mange tilfeldigheter og altfor mye skamløs manipulering med publikums følelser måtte til for å få dette til å gå sånn noenlunde opp. 
Selve livet, du liksom! 

Fin start 

Filmen er delt inn i fire deler, med hver sin hovedkarakter. 
Den første er faktisk svært så lovende: 
Will er et vrak etter at kona Abby har forlatt ham, han har vært tvangsinnlagt, og går nå i tvungen terapi. 
Samtalene med terapeuten og tilbakeblikkene til den svært så lykkelige tiden før, er både godt spilt og godt skrevet. 
Og her introduseres vi også for det som skal bli et slags filosofisk tema gjennom filmen. 
Den upålitelige fortelleren, best kjent fra kriminallitteraturen: 

«Er også livet selv en upålitelig forteller, fordi vi ikke aner hvilke konsekvenser våre handlinger får?» 

Æh. 

Herfra går filmen i bratt nedoverbakke. 
Død, sorg og tragedier følger som i en gråtkvalt skillingsvise med uendelig mange vers, innpakket i stadig mer banal og poengløs filosofi. 
For mange historier, for mange personer, for mange tilfeldigheter, for mange år. 
For mye av alt! 

Flaut og ekkelt 

Manusforfatter og regissør Dan Fogelmann er skaperen av tv-serien «This is us» og manusforfatteren bak «Crazy, stupid, love». 
Fellesnevneren er utstrakt bruk av tilfeldigheter for å får det hele til å gå i hop, og en hang til sentimentalitet. 
Men der før alltid har holdt seg innafor, har han virkelig slått seg løs med alle sine verste sider denne gangen. 

Den banale og oversentimentale slutten på denne filmen må være noe av det mest skamløse og flaueste som er laget. 
