Livsfjern og kjedelig
Oversatt av Ingrid Haug 845 s., kr 398,- Aschehoug 

Denne boken vil gjerne være blant de bøkene som faller inn under kategorien «den store amerikanske roman». 

Utgivelser som både i innhold og mengde er massive og ambisiøse. 
Av den typen som forteller detaljert og innsiktsfullt om det moderne amerikanske samfunnet. 
«Sang i tid og rom» er kun lang. 

Den følger en familie fra før annen verdenskrig og fram til i dag, hovedsakelig sett gjennom Joey. 
Hans far var jøde og moren farget. 
Dermed blir de plassert litt på siden av omgivelsene, som enten ser dem som for lyse, eller for mørke, alt etter som. 
Dette skal åpenbart være en bok som forteller noe om USAs raseproblematikk og konflikter etter krigen, men det blir bare fjernt. 

For Joey og hans bror utdanner seg til klassiske musikere og lever i en helt lukket verden, bestående av musikk som er gammel og rimelig langt fra de store omveltningene som skjer rett utenfor stuedøra. 

Det er nesten utrolig hvor lite de får med seg, til nød blar de i en to uker gammel avis, og registrer med et halvt øye at sekstitallet eksploderer. 
Som leser blir man lamslått av at forfatteren er i stand til å la det tiåret forsvinne forbi uten en eneste fornuftig populærkulturell referanse. 

Er man oppslukt av klassiske sangere, finnes det muligens noe av rent faglig interesse her, men for de aller fleste vil bokens eviglange tekniske beskrivelser av klassisk musikk bare være trettende. 
