Bokanmeldelse:Naoki Higashida: 
«Hvorfor hopper jeg» 

Rørende, poengtert og modig om følelsene til autister. 
Men jålete utforming skjuler interessante fakta. 

Sakprosa 235 sider 299 kr. Pantagruel 

En 13-årig autist setter seg ned ved tastaturet for å forklare hva autisme er og ber samtidig «de normale» om ikke å gi opp autistene. 
Med et så rørende utgangspunkt er det faktisk umulig ikke å like denne boken. 

Teksten er formet som svar på 58 spørsmål om autisme som boktittelen er et eksempel på. 
Forfatteren vet ikke alltid svarene, men prøver alltid å sette ord på følelsene som autister har i gitte situasjoner. 

Mange autister har problemer med å uttrykke seg og kommunisere. 
Forfatteren blir talsperson for en gruppe mennesker det er vanskelig å skjønne seg på ellers. 

For det er enklere å akseptere tvangshandlinger, ukontrollert løping eller stemmebruk når vi vet litt om hvorfor det blir sånn. 
Og det er vondt å lese og godt for empatien når vi vet litt om hvor stor selvforakten hos autisten er etter slike handlinger. 

Med sin knappe, faktaorienterte stil er boken hverken selvmedlidende eller innyndende. 
Forklaringene er korte og poengterte. 
En lett og tidvis humoristisk tone er med på å gjøre den enda klokere. 

Dessverre er boken overlesset av sommerfuglillustrasjoner og uthevede sitater, som gjør at den kan virke som en lettvint «sitater om livet»-samling. 

Forlaget har også valgt å oversette den engelske utgaven og har med anbefalinger av bøkene til forfatteren som oppdaget boken og fikk den oversatt. 
Dette virker malplassert. 
Ignorere alt dette, hopp over forordet, og gå rett til indrefileten. 

Oversatt av Marius Middelthon. 
