Er dette stor litteratur?
Å skrive ned hva en drømmer kan være spennende, men å utgi det i bokform er et dristig prosjekt. 

Fra 1. august 2016 til 31. juli 2017 har Terje Dragseth skrevet ned sine drømmer. 
Nå kommer resultatet i «Drømmeboka – en okkult dagbok», som det heter på omslaget. 
Mange har nok i perioder forsøkt noe liknende, altså å skrive ned hva man har drømt, med varierende og blandet resultat, i de fleste tilfeller kanskje ikke verd å trykkes utgis i bokform. 

Mange forfattere har beskjeftiget seg med drømmer. 
Dragseth siterer mange av dem, hva de har sagt og ment om drømmers egenskaper og funksjon i menneskenes liv. 
Psykologi og psykiatri beskjeftiger seg med drømmer, vel kjent er Sigmund Freuds «Drømmetydning» fra 1899 og ikke minst Carl Gustav Jungs arbeider med drøm og symboler. 
Og så har vi jo middelalderdiktet Draumkvedet som forteller om himmel og helvete. 

Dragseth verken analyserer eller diskuterer betydning av drømmer. 
Han gjenforteller. 
Og han gjør det med den erfarne forfatters verktøykasse, et rikt språk, formskapende evne, og med stram økonomi. 
Ytre sett fremstår boka som en rekke korte fortellinger, drøyt 60 i tallet. 
Det tyder på stram redigering av notater gjennom et helt år. 

Forfatteren velger å fortelle i du-form. 
Jeg undrer meg litt over hvorfor han ikke forteller i jeg-form. 
Er det et forsøk på å skape distanse til egne drømmer? 
Bare når han siterer utsagn som «du» kommer med i drømmen, velger han å bruke jeg. 
I en drøm spør noen: 
Er du poeten Terje Dragseth? sånn midt i boka omtrent. 

Her opptrer mange personer, de er stort sett anonymisert med bare store forbokstaver. 
Liv Ullman nevnes ved fullt navn, men blir siden LU. 
Drømmenes sted er noen ganger ubestemmelige, andre ganger er det Kristiansand, København og Christiania, Danskebåten, Hotell Caledonien. 
Fortellingene følger ingen lover. 
Det er som et tankenes anarki som brettes ut. 
Mye er gjenkjennelig. 
Mens annet nok refererer spesielt til drømmerens/forfatterens egen erfaringsverden. 

Hvorfor kalles boka «okkult»? 
Det okkulte er det skjulte, det som ikke skal deles med alle, det som binder hemmelige fellesskap sammen. 
Strindbergs Ockulta Dagboken som han skrev som en slags selv-terapi i angst for å bli vanvittig, er antakelig en inspirasjon. 
Hos Dragseth forekommer noen utbrudd til «Store O», som en slags religiøs påkallelse, uten at jeg skjønner hva O er. 
Natt til fredag 9. juni 2017 er drømmen bare dette: 
Store O: 
«Alle mennesker over heile jorda forpliktiger seg til å felle éi tann». 
Natt til onsdag 17. mai 2017 er drømmen slik: 
«Vekk ham hver time– si han skal henrettes!» 
Og den aller første drømmen avsluttes slik: 
«Hvorfor lar jeg meg ikke fange», StoreO? 

Jeg er usikker på om dette er stor litteratur. 
Her er noen ganger logiske brist i setninger, men det reflekterer vel mangelen på logisk sammenheng i drømmene? 
Ikke alt er til å forstå, men slik er jo også drømmer. 
Noen har underholdningsverdi. 
Noen er bare rare, bisarre. 
Har ikke Dragseth erotiske drømmer? tenkte jeg lenge. 
Men så kom de, også noen våte, utover i september. 
