Evighetsmotoren
De aller færreste band klarer å holde det gående i 25 år. 
Og de fleste som gjør det, ender opp som skygger av seg selv. 
At Motorpsycho etter et kvart århundre fremdeles låter så vitale som de gjør på «Behind the Sun», gjør dem tilnærmet unike. 

Men strengt tatt er det ikke noe her — eller på fjorårets søsterutgivelse «Still Life with Eggplant» - de ikke har gjort før. 
Disse albumene virker snarere som overskuddsprosjekter, oppvisninger av alt musikken deres kan være. 

«On a Plate» og «The Promise» er for eksempel forholdsvis rett frem, barsk 70-talls hardrock. 
«Ghost» og «Entropy» er de skjøreste, skjønneste og mest melodiske låtene trønderbandet har begått siden tidlig 2000-tall. 
Instrumentalen «Kvæstor» og den mildt sagt intense avslutningen «Hell, Part 7: Victim of Rock» er utholdenhetsprøvene som vil skille de virkelige psychonautene fra turistene. 

Fra rock til ballader via prog og psykedelia - «Behind the Sun» inneholder en nesten overveldende mengde musikk fordelt på sine ni spor. 
For et hvilket som helst annet band kunne det vært selve magnum opuset. 
Men i dette tilfellet fungerer det mest av alt som en bekreftelse på at Motorpsycho er og forblir en kraft å regne med. 
