Johan Golden-show:Nytt på nytt, bare litt mindre morsomt 

Johan Golden er på scenen og tekstforfatterne til Nytt på Nytt står bak tastaturet. 
Det blir mange vitser, men et fattig show. 

Halve Norges Golden skal være en slags sammenhengende tirade, og den starter allerede i tittelen. 
Johan Golden er for splittende til å samle Norge, dermed nøyer han seg med halve. 

Den andre halvparten har han mest sannsynlig krenket. 
Det er et godt premiss for en 70 minutter lang tale om alt som er galt i kongeriket, og den gladbitre Golden kunne vært rett mann for jobben. 

Hvis han bare hadde vært litt krassere, litt mer original – og litt mer genuint forbanna. 

Henger ikke sammen 

Halve Norges Golden er skrevet av 14 forskjellige tekstforfattere, hvorav flere av dem står bak Nytt på Nytt. 
Sammen har de laget et show med onelinere, som bare tidvis henger sammen. 

Showet skal ta et oppgjør med de krenkede, men er isteden et minste felles multiplum for å tekkes alle. 
Her hagler tiradene mot Anders Anundsen (300 dager etter at han gikk av som justisminister), Kari Jaquesson og Lothepus. 

En hyllest ville vært mer originalt. 
Golden starter med å snakke om seg selv som neger og mulatt, for så å tulle med dem som ikke vil slutte å si neger. 
Her kunne han harselert over at det er forskjell på hvem som eier begrepene, men så dypt lodder ikke dette showet. 

Isteden tøyser han med de single mannfolkene på Aker brygge i «vaffelvest og fargerike jeans» som går på «kurs i hvordan brygge IPA i en treroms på Torshov». 
Disse single drar på A-kortets tematurer, men ringer hjem fra Eva Bratholms Baltimoretur og ber om å få kjæresten tilbake. 
Isolert sett tre morsomme observasjoner (Aker Brygge-singel/IPA-jåle på Torshov/Tematurist i Bratholmsegmentet) som ikke henger sammen til en karakter å le av. 

Fotballaget av tekstforfattere har altså satset på at vi har glemt A, slik at vi kan le av B. 

Ikke så genuint 

Jeg tror publikum blir stadig mer opptatt av den genuine komikeren, som kan lage humor av egne observasjoner og livserfaringer. 
Her faller Johan Golden gjennom. 
Ofte i showet har jeg problemet med å skjønne hvem som er avsender. 
Snakker Golden om seg selv og noe han mener, eller er det bare en innlært humorsketsj? 

Et sted snakker han om sin pedofile gymlærer. 
En spennende historie, helt til denne avslutningen: 
«Han hadde bilde av meg på nattbordet. 
Under sto det sjokoladegutten. 
De andre gutta reagerte sterkt: 
Han heter jo ikke sjokoladegutten, han er pakkis». 
En helt grei oneliner, men vi skjønner også at dette er langt fra virkeligheten. 

Og når det først er fiktivt, kunne det godt vært morsommere. 

Best på en flatskjerm 

Mot slutten henvender Golden seg til publikum og ber oss ta stilling til forskjellige toleransespørsmål. 
Her er han inne på en liten genistrek. 
Han vil sette opp et speil for vår egen toleranse, ved å dra problemstillingene stadig lenger. 
Premièrepublikumet bet på og ropte ut meningene sine. 

Men uforståelig nok: 
Golden plukker det ikke opp. 
Det er som at han ikke egentlig vil ha dialogen, men bare fremføre allerede innøvede vitser. 

Noen ting er best med taco, rømme og flatskjerm. 
Jeg mener ferdigskrevne Nytt på Nytt-vitser er i den kategorien. 
