Impuls som endret jazzen
Solid dokumentasjon av Impulse!s første og banebrytende år. 

CD BOKS: 
I år er det 50 år siden de første oransje- og svartryggede Impulse!-LP?ene traff platesjappene (for unge lesere: det fantes opptil flere slike) og snudde opp ned på datidas ideer om markedsføring og salg av moderne jazz i USA. 

MANNEN bak det påkostede LP-konseptet — kompromissløs musikk fra store artister, store band og dobbelte omslag med fargebilder og mye tekst - het Creed Taylor (1929 - ). 
Selv om han drev Impulse! under ABC-paraplyen i bare ett år før han meldte overgang til et annet legendarisk jazzselskap, MGMs Verve (for enda noen år seinere å starte sitt eget fra-suksess-til-konkurs-selskap, CTI Records), rakk han å gi det nye selskapet en pangstart med de seks albumene som han bokstavelig talt signerte. 

Nå nyutgis disse sammen med mye bonusmateriale i en boks, eller rettere: i ei lekker bok med plass til plater. 

FAKTA først: 
De seks LP'ene som er gjengitt på fire cd'er i «First Impulse: The Creed Taylor Collection. 
50th Anniversary» er «The Great Kai and J.J.» — trombonistene Kai Winding og J.J. Johnson i et standardsett der Bill Evans, Paul Chambers og Roy Haynes utgjør kompet på fire spor, Evans, Tommy Williams og Art Taylor på sju; videre «Genius + Soul = Jazz» med Ray Charles som organist og sanger i store stjernebesetninger; «The Incredible Kai Winding Trombones» med fire trombonister pluss komp; «Out Of The Cool» med The Gil Evans Orchestra og «The Blues and The Abstract Truth» med Oliver Nelson Sextet som talte Eric Dolphy, Freddie Hubbard, Bill Evans, Paul Chambers og Roy Haynes i tillegg til komponisten, bandlederen og saksofonisten Nelson. 

Og sist, men ikke minst John Coltrane Quartets «Africa/Brass» der kvartetten med McCoy Tyner, Reggie Workman og Elvin Jones er omgitt av store besetninger med folk som Freddie Hubbard, Booker Little og Eric Dolphy. 

Nettopp det at Creed Taylor klarte å hente Coltrane fra Atlantic til Impulse!, der han spilte inn en serie klassiske album, deriblant «A Love Supreme» fram til sin død i 1967, skulle bli avgjørende for selskapets utvikling. 

IKKE for ingenting heter Ashley Kahns bok (2006) om Impulse! 
«The House That Trane Built», og «Africa/Brass» var på mange måter grunnmuren i et byggverk som først sluttet å vokse i 1977, om lag 315 albumutgivelser seinere. 

Men Creed Taylor hadde også gjort et annet scoop ved å lokke Ray Charles over fra Atlantic. 
Hans instrumentalversjon av «One Mint Julep» ble Impulse!s første singlehit. 

I denne jubileumsboksen/boka er både albumversjonen og en monoversjon av singelen inkludert, den siste som del av bonusmaterialet. 
Der finnes også Gil Evans-orkesterets 1960-innspilling av «Sister Sadie», som ikke ble utgitt før i 1978, samt flere tidligere uutgitte Coltrane-opptak fra øvingsperioden før innspillingen av «Africa/Brass» pluss noen alternative tagninger fra selve innspillingsperioden i mai og juni 1961. 

Vel skal du være mer enn normalt godt inne i John Coltrane-diskografiens mange kriker og kroker for å levitere ved møtet med disse egentlig forkastede versjonene, men er du først dét, er det gyllent kildemateriale som serveres. 

VERBALSIDEN av boksen/boka tar Ashley Kahn og Creed Taylor seg av selv med hvert sitt essay, og spesielt Taylors jeg-fortelling om Impulses!s tilblivelse er et morsomt tidsbilde fra amerikansk jazz og platebransje anno 1960. 

Aller morsomst er imidlertid gjenhøret med musikken. 
Om de to Kai Winding-platene er rett så kommersielle i snittet og de fire andre naturlig nok ikke lenger klinger dristig og radikalt nyskapende, finnes det en friskhet og vitalitet i disse innspillingene som stadig gjør dem til en glede å høre på. 

Dessuten: 
Om boksen/boka kan åpne flere ører for Oliver Nelsons Blues and «The Abstract Truth» og på den måten bidra til at albumet får den klassikerstatusen det fortjener, er det alene verdt utgivelseskostnadene ved denne storartede jubileumsutgivelsen. 
