Filmanmeldelse «Jul i Mummidalen»:Kjedelig jul 

Manglende julestemning i Mummidalen. 

BARNEFILM 

«Jul i Mummidalen» 

Finland/Polen. 
Tillatt for alle. 

Regi:Ira Carpelan og Jakub Wronski 

Norske stemmer: 
Ivar Nørve, Terje Strømdal, Preben Olram og Jan Gunnar Røise. 

Tove Janssons «Granen» er en slik strålende historie som i rituell julestemning kan konkurrere med både tre, nisse og krybbe. 
Den korte og poengterte julefortellingen kombineres her med en av de mørkere bøkene fra Mummidalen, «Trollvinter». 

Det kunne blitt veldig fint. 
Resultatet er mer bisart enn nostalgisk. 

Les også: 
Mummitrollet på Rivieraen 

Tidligere ytre trusler som kometer og oversvømmelser er byttet med snøfall og julefeiring. 
Mummitrollet våkner fra vinterdvalen. 
Julen (med stor forbokstav) er på vei, og Mummitrollet vekker mamma og pappa for at de skal sammen kan unngå at denne mystiske Julen tar dem alle sammen. 

Frykten for Julen er forsøkt tatt ut som den nydelige satiren historien egentlig legger opp til. 
Det knirker i gjennomføringen når man samtidig skal ha framdrift i Mummitrollets utforsking av det magiske vinterlandet på egen hånd. 
Historielinjene knyttes sammen i et halvveis fokus om at man har det best med familien, men de to fortellingene som er gode hver for seg, blir sammen flatere enn filten den er laget av. 

Les også: 
Opplevelsesguide for Helsingfors 

For dette er nok en oppusset filtfilm, basert på polske stop motion-filmer fra syttitallet. 
Filmteknisk er kombinasjonen av filt, papp og det absolutte fraværet av visuell dybde fremdeles forvirrende keitete og gammeldags. 
Snusmumriken ser ut som han bruker helt andre stimuli enn hva navnet skulle tilsi. 
Lille My holder på å kollapse i hver bevegelse. 
Mummitrollet selv har et iskaldt og flakkende tomt blikk. 

Små, finurlige observasjoner som at «slektninger har en tendens til å være en del lenger enn du skulle ønske» og «Hufsa lengter etter det hun ikke kan få - som mange av oss gjør» gir filmen en mer filosofisk klang. 
Helheten er åpenbart beregnet for de aller minste. 

For disse kan (spoiler) noen ulveepisoder og dansen rundt et solsnubål kanskje virke skummelt. 
For foreldre er tempoet så lavt og mildt at selv de med kun marginalt søvnunderskudd kan finne på å duppe av. 

«Jeg hadde aldri trodd at vinteren kunne være så morsom», utbryter Mummimamma mot slutten. 
Jeg håper virkelig at både vinteren og Julen 2017 blir betraktelig morsommere enn dette. 
