Mye fjas på britisk kostskole
Det starter med elendig spill og mye tåpeligheter. 
Mot slutten tenker du likevel at filmen om amerikanske Poppy på britisk kostskole kunne vært verre. 

På senere år har det blitt færre av de klisjéfylte, hollywoodske high school-filmene. 
«Wild Child» er laget for det samme (jente-)publikummet. 
Handlingen snurrer rundt tenåringers strev og rivalisering for å finne seg selv og helst en kjæreste med på kjøpet. 

Når terningen så vidt velter over til en 3-er, skyldes det storyens forflytning til den engelske kostskolen. 
Regissør Nick Moore lykkes i å skape enkelte morsomme scener i møtet mellom bortskjemte Poppy fra Los Angeles og hennes britiske medsøstre. 

Nå ja. 
Medsøstre og medsøstre. 
Her er hurpa Harriet med sine slaver, og romkamerater som vil bli kvitt LA-jenta fortest mulig. 

Så driver de på, da, med småmorsomme påfunn og mellomteite konflikter som bare så vidt holder en våken. 

Men midt i alt venninnefjaset, det komiske lacrossespillet (ballspill med kurvracketer) og hjelpeløse forsøk på en romanse med rektorens modellvakre sønn, får man underlig nok en slags godhet for Poppy ved filmens slutt. 

Så da har vel Moore gjort noen brukbare regigrep likevel. 
