Teateranmeldelse av Blokk til blokk:Vinterens viktigste stemme fra asfalten 

Don Martin, Fela og Castro går i krigen for drabantbyungdommen. 
Resultatet er både sint, skjønt og sårt på Det Norske Teatret. 

”Hvis ingen sier noe bra om oss, skal vi si noe bra om oss,” sier Don Martin i starten av Blokk til blokk på Det Norske Teatret. 
Jeg tror den setningen rommer både hip-hop-sjangeren generelt og denne forestillingen spesielt. 
Blokk til blokk handler om å holde på stoltheten når andre snakker deg ned. 
Å finne sin egen rytme når livet er urytmisk. 
Og ikke minst, om hvor viktig en dørvakt på en ungdomsklubb, en UKM-dommer på Tøyen eller en helt vanlig mann ved navn Knut kan være i livets store, trafikkerte veikryss. 

Blokk til blokk er med andre ord mye mer enn en teaterkonsert. 
Det er et politisk og musikalsk manifest. 

Rikere enn en konsert 

Blokk til blokk forteller Don Martins og de to brødrene Jonathans (Castro) og Felipes (Fela) liv fra de vokser opp i tagge- og hiphopalderens Romsås, gjennom musikkgrupper som Gatas Parlament og til de står på egne ben i dag. 
Dramaturgien minner om Datoen på NRK, men det visuelle konseptet (laget av Ola Erik Blæsterdalen m.fl.), er mye rikere enn i TV-serien. 

Bakteppet endrer seg underveis, fra en sprakete 80-talls-TV, til et lerret opplyst av T-baner, Bronx eller nydelige fotografier fra Romsås’ mest betongtunge hjørner. 
Sammen med svært gjennomført lyd- og lysdesign blir det til en opplevelse som er større enn en konsert og rikere enn en vanlig forestilling. 

Skrytete? 
Joa... 

Blokk til blokk har tre rytmiske nivåer. 
Det er monologer. 
Det er rap med musikk. 
Og det er rap fremført som poesi. 
Når livshistorien umerkelig glir over i raplinjene, er denne forestillingen på sitt beste. 
Men i andre øyeblikk faller energien. 
Noen av monologene er for lange og litt for overforklarende. 

Rapperne forteller om ungdomstid og ungdomskriminalitet, men ståstedet er egentlig ikke fra den voksne som ser tilbake. 

Her er Rune Gerhardsen fortsatt Brune Rune, han som vasker vekk taggingen er en stakkarslig taper og snutens eneste motivasjon er å gjøre livet dritt for hardtarbeidende familier på Romsås. 
Dette verdenssynet blir litt enkelt, og jeg skulle ønsket meg mer refleksjon og en mer nyanserik tekst. 
Men jeg skjønner at det er som å bestille cava på en hip-hop-konsert. 

Dette er sjangeren for å skryte, og være grenseløst ærlig, ikke for å snakke som i Si ;D-spaltene i Aftenposten. 
Det er heller ikke for få stemmer fra Oslo bystyre eller Politidirektoratet. 
De vi mangler, er fra drabantbyene, fra vår tids underprivilegerte og nedsnakkede. 
Don Martin, Fela og Castro er deres venner i krigen. 

Går på tårekanalene løs 

En av forestillingens store styrker er at den går helt opp til vår tid. 
Slik tar den også opp i seg hvordan det er å være noen-og-tredve, og ha kjørt seg helt fast i både musikken og karrièren. 

Eller hvordan byutviklingen er i dagens Romsås, med ungdomsklubber som er utleid til voksne som skal kjøre radiostyrt bil. 
Et Romsås der det isteden satses på arkitekttegnede utelamper. 
Castro spiller sitt sinne over utelampen ut mens han går tur med bikkja. 
En virkelig god scene. 
Det er flere slike, og Fela står for mange av dem. 
Han skinner på scenen, også når han ikke selv er i fokus. 
Hans monologer er så levende fremført, at denne anmelder måtte kjempe mot tårene. 
Fela og resten av crewet vil ha samme effekt på mange. 
Send dem til hovedscenen nå. 

Han skinner på scenen 

En av forestillingens store styrker er at den går helt opp til vår tid. 
Slik tar den også opp i seg hvordan det er å være noen-og-tredve, og ha kjørt seg helt fast i både musikken og karrièren. 
Eller hvordan byutviklingen er i dagens Romsås, med ungdomsklubber som er utleid til voksne som skal kjøre radiostyrt bil. 
Et Romsås der det isteden satses på arkitekttegnede utelamper. 
Castro spiller sitt sinne over utelampen ut mens han går tur med bikkja. 
En virkelig god scene. 
Det er flere slike, og Fela står for mange av dem. 

Han skinner på scenen, også når han ikke selv er i fokus. 
Hans monologer er så levende fremført, at denne anmelder måtte kjempe mot tårene. 
Fela og resten av crewet vil ha samme effekt på mange. 
Send dem til hovedscenen nå. 
