Rulleteksten er klart best
Pang, pang, du er død, og pang, pang en gang til. 

Vi som har vært kinogjengere i over 50 år husker såvidt «Death Wish» fra 1974 med Charles Bronson i hovedrollen som Paul Kersey. 

Bronson var en endimensjonal skuespiller i sin samtid (men vi så ham i mange filmer ettersom det ikke var så variert utvalg på den lokale kinoen Søndre Samfund, Råholt, Eidsvoll) , men han hadde et par, tre ting: 
Barten, panneluggen og blikket. 
Nå kommer en nyinnspilling av «Death Wish», denne gangen med Bruce Willis i rollen som Paul Kersey. 
Kersey er nå doktor og ikke som i Bronsons skikkelse, han spilte arkitekt. 
Filmen er fortsatt basert på boka til Brian Garfield fra 1972. 

Det drepes 

Kersey jobber ved akutten ved et sykehus i Chicago, en by der det skytes og drepes mennesker over en lav sko, et helt reelt problem i deler av denne byen og ellers i dagens snodige USA. 
Det er selvsagt alvorlig og det er selvsagt krise, men doktor Kersey er drivende god i jobben det er å redde liv, både på skurker, politi og unger. 
Han har også en trygg familie med en vellykket kone og ditto datter på vei ut av det koselige redet. 

Den hvite mannen 

Livet smiler for familien mot et bakteppe av grotesk vold i byens mindre bemidlede strøk. 
Men, så skjer det meget dystre saker som gjør at den hvite og respekterte MANNEN i familien forvandles til en moderne utgave av doktor Kersey og mister Hyde. 
Han drives ut i borgervernets tjeneste av sorg, oppgitthet og raseri. 
Vi skal ikke røpe annet enn at dette utvikler seg ekstremt tradisjonelt og reaksjonært før det ender opp i et uoriginalt klimaks. 
Dette kunne vært en nattreklamefilm for en tilfeldig amerikansk president. 

The american way 

Smakløst? 
Ja. 
Spekulativt? 
Brutalt? 
Jepp. 
Andre stikkord er hevn, øye for øye, blod, mye blod, nærbilder, klisjeer, glimt i øyet på feil steder, tann for tann og store våpen mot større våpen the crazy american way. 

Vi skal ikke skrive hva slags ismer dette tenderer mot, men regissør Eli Roth har svidd av over 300 millioner kroner på dette som vi må få lov til å kalle et realt makkverk. 
Han og alle de andre som er med i «Death Wish» burde skamme seg. 
Det eneste forsonende er rulleteksten, ja, faktisk, men vi liker ikke at kanonlåta til AC/DC, «Back In Black» ljomer ut altså, nei, det gjør vi virkelig ikke. 

Willis viser igjen at han er en like begrenset skuespiller som Harrison Ford og Mel Gibson, disse tre som alle har dette ene blikket. 
Pluss munnen halvåpen, mens de filosoferer over om tunga skal svelges hel eller ikke. 
Vi tror til og med Dirty Harry ville ha ristet kraftig på hodet av denne filmen. 
Punk! 
Fuck off! 
Nei, ikke du som leser , men dette er den replikken som nok forekommer mest i manus, og som de fleste skuespillerne også har lært seg helt utenat. 
