Ingrid Olava og Andreas Ulvo er Innlandet – deres debutalbum står til seks
All skepsis blir gjort til skamme, det er virkelig klasse over disse tolkningene. 

Ingrid Olava og Andreas Ulvo er artister med to individuelt sterke stemmer, den ene som vokalist og den andre på piano. 
Hver for seg har de solide karrièrer, og når de nå har dannet duoen Innlandet, viser de hvor nakent, nedstrippet og frapperende enkelt en sang kan tolkes. 

Dette er øyeblikkets kunst, kun to musikere, lyttende, intimt og i perfekt harmoni. 

Magi i hver tone 

Hver sang har sin historie, og vi bærer alle på vår egen opplevelse av dem, spesielt hvis originalen har nådd en viss status. 
Mange har også et personlig forhold til både låt og originalartist. 
La all skepsis fare, Innlandet har skapt noe særegent vakkert. 
Virkemidlene er enkle, kun vokal og tangenter, allikevel er det mer enn nok. 
Her er magi i hver tone. 

Ta en sang som Amy Winehouses «Back to Black». 
Den er så nær knyttet til hovedpersonen at hun skygger for enhver tolkning. 
Derfor er det imponerende hva Olava og Ulvo gjør. 
Skal en tolkning være berettiget, må den tilføres noe nytt, og det gjør de til gagns. 

De får frem sangens håpløshet. 
Dens avventende, indre desperasjon, ensomhetsfølelse og kjærlighetssøken, alt forent i sangens skjørhet og rytmikk. 
Pianoets krystallklare tone og vokalens inderlighet treffer en gåsehudfremkallende nerve. 
Dette er en bragd av en tolkning. 

Imponerende variasjon 

I et så nedstrippet format er alt overlatt til utøvernes perfeksjon. 
Når de i tillegg har spilt inn sangene i samtid, må de stole helt og fullt på dialogen dem imellom. 
De spiller opp til hverandre, lyttende og vart gir de liv til hver sangs nyanserikdom. 
Duoen har en unik tilstedeværelse der de fremkaller sammensatte, nye stemningsskifter ut fra hver sangs billedrikdom. 

Det er bare å gi seg over. 
Om Olava synger på engelsk, svensk eller norsk, forblir man fanget i duoens grep. 
De stoler fullt og helt på sangenes iboende kraft, og i deres hender er det mer enn nok. 

Om det er Totos «Africa», Sudan Dudans «Susann», klassikeren «Moon River» eller Oscar Danielsons gripende «Besvärjelse», Arnulf Øverlands «Om kvelden», Mary Chapin Carpenters «Why walk when you can fly» eller den amerikanske folkesangen «Shenandoah», så gripes man av hvor godt disse sangene står til hverandre. 

Ni sanger i ny drakt 

Med ett fremstår disse ni sangene som nye, men gjenkjennbare, og samtidig forfriskende annerledes. 
Duoen har gitt sangene en ny, sterkt personlig dimensjon, dykket inn til kjernen, avkledd nye nyanser og skapt dem i sitt eget bilde. 

Flere av tolkningene er så sterke at de, mot alle odds, er blitt min foretrukne versjon. 
Det er en kunstnerisk bragd og viser med all tydelighet hvor vellykket dette «eksperimentet» er blitt. 
Å gi en coverplate en sekser er nærmest uhørt, men summen av hver tolkning, sangutvalg og de nakne, utsøkte arrangementene gjør albumet til noe helt spesielt. 
