Dystert, mørkt og trivelig
Perfekt musikk for den mørke årstiden. 

Kjærlighetslivet til Bendiks Silje Halstensen er kanskjeikke noe å skryte av. 
Men slikt blir det likevel god musikk av. 
Foran et fullsatthus på Østre torsdag kveld, noe som tilsier i overkant av 200 fremmøtte, fikkhun til fulle bevist at årets Spellemannsnominasjon er vel fortjent. 

Da Bendik deltok i Urørtfinalen i 2012 var det som et band.Tilsvarende da gruppen ga ut debutplaten sin «Drømmen gjør meg ingenting» sammeår. 
Bendiks siste album, «No går det over», som kom ut like før jul i fjor, erimidlertid et rent Silje Halstensen-prosjekt og kunne for så vidt like gjernevært utgitt under navnet Silje Halstensen-band. 
Platen er nominert til åretsSpellemannspris i klassen indie. 
Skal en ta resultatet fra avstemningen påhjemmesidene til Spellemannskomiteen for god fisk, ligger det godt an til enpris. 
Men avgjørelsen tas av en egen fagjury, og Silje Halstensen må fremdelesvente til lørdag kveld før hun får den endelige dommen. 

Det begynte riktignok ikke helt perfekt. 
Litt lydproblemer,og et band som ikke helt satt som det skulle på de par første låtene. 
Menderetter var det bare lutter vellyd og en konsert som stadig tok seg opp. 
Kveldenble faktisk overraskende vellykket. 
Ikke minst med tanke på at dette var denførste konserten med ny besetning. 
Både Jan Hovland på tangenter og TobiasØrnes Andersen bak trommene var ferske i Bendiksammenheng, og bare gitarist SimonDolmen Bergseth hadde vært med før. 

Bendik blir gjerne plassert i sjangeren indie-rock uten atdet nødvendigvis sier så veldig mye. 
Musikalsk hviler det på en slags blandingav småsvevende melodiøs synthpop oppblandet med litt tyngre støyrock dann ogvann. 
Materialet besto i all hovedsak av låtene fra Bendiks to albumutgivelser. 

Silje Halstensen er oppvokst i Bodø og bor i dag i Oslo. 
Menbarneskoene sine trådte hun i Bergen, og hun synger på en ren, uforfalsketbergensdialekt som til og med Jan Eggum ville vært stolt av. 
Og det er stemmentil Silje som virkelig imponerer. 
En klokkeklar vokal med stor spennvidde. 
Påmange av låtene spiller hun også gitar, men det blir av det mer beskjedneslaget denne kvelden. 
Det meste av gitarklangene overlater hun til sin sidemannSimon Dolmen Bergseth. 
På enkelte av låtene hadde tekstene dessverre en tendenstil å forsvinne i lydbildet. 
Ikke minst når de preprogrammerte synthene fikkdominere. 
Selv om den småtriste stemningenlikevel alltid var der. 

Men om tekstene er aldri så mye er fulle av weltschmerz ogkjærlighetssorg, er det så visst ingenting å utsette på humøret tilfrontfiguren selv. 
— Nå er det vinter, og det er da Bendik virkelig er i sittess, kommer det lett selvironisk fra scenen. 

Ikke vanskelig å være enig. 
