TV-anmeldelse:«The Rain»: 
Hissig nedbør 

Det finnes ikke dårlig vær, bare giftig regn. 

The Rain Dansk science fiction-serie i ti deler Med: 
Alba August, Lucas Lynggaard Tønnesen, Mikkel Boe Følsgaard 

Premiere på Netflix fredag 4. mai. 
Hele sesongen tilgjengelig på Netflix nå 

Reklameteksten til denne første nordiske Netflix-satsningen høres ut som en tekst av rockebandet Seigmen; «Når regnet faller, faller vi.» 

Akkurat så pretensiøst og lettforståelig er også utgangspunktet: 

Hva skjer når det livgivende regnet går fra å være en våt prøvelse for alle andre enn bonden, paraplyprodusenter, strømselskaper og Sigbjørn Obstfelder - til å bli et dødelig problem? 
Her er regnet blitt giftig, og påfører de som ikke kommer seg unna umiddelbare allergiske reaksjoner, voldsomme pusteproblemer og grusom død. 
En slags himmelsendt hurtigversjon av advarselteksten på sigarettpakker. 

Hvorfor får vi ikke vite - annet enn at faren til Simone (Alba August) er sentral i å skape og/eller løse problemet. 

Handlingen begynner ganske brått, temporaskt og overbevisende. 
Nesten som et plutselig virusutbrudd eller mer filmatisk korrekt: 
Zombieangrep. 
Det går så kjapt for seg i starten at man i løpet av ti minutter har skapt en krisesituasjon verre og tydeligere enn The Walking Dead og «10 Cloverfield Lane» og samtidig en følelse av Maze Runner. 
Som i hvor nær virkeligheten er vi, og hvor sann er den virkeligheten som hovedpersonene opplever. 

Simone og broren Rasmus kriseplasseres i en betimelig hendig ultrateknologisk bunkers med egenproduksjon av mat. 

Og så venter vi. 
Og de. 

Tiden går og (her må det dessverre tys til en SPOILER) seks år senere blir søsknene med en omstreifende gjeng ungdommer, på jakt etter mat, foreldre og ikke minst sannheten. 

Det smarte og gode med «The Rain» er hvordan opplevelsen av univers bygges tydelig, smart og sannsynlig. 
Det ser mye dyrere ut enn det faktisk kan være. 
Et forlatt og ødelagt København er akkurat passe digitalt justert til at byen fremstår troverdig ramponert. 

Hovedrollene er ikke helt finstemte i samspillet med hverandre. 
I løpet av de tre episodene som VG har fått se i forkant er ikke rollene ferdig uttegnet som typer. 
Simone fremstilles for eksempel mye mer naiv enn nødvendig, nesten til det anmasende. 
Spesielt siden hun fremstilles som den med mest kontroll i vennegjengen før giftregnet begynner. 

Det er tydelig at rollen har potensial til å bli en dansk Katniss Everdeen (Hunger games), men at spenningsmomentet like mye er å grave i hvor omfattende dette regnskadede danske ødelandet er. 

Det føles også mer som en til tider smått anmasende ungdomsserie. 
Slik som ville vært sendt som føljetong på lørdager på NRK1 i gamle dager, med problemstillinger om at pappa kan løse alt, og at vi derfor må komme oss dit pappa kanskje er. 

De av dere som trodde det var ille nok med flåtten og iberiasneglen: 
Nå kan dere bekymre dere om været også. 
