Stavangerkameratene:Begrenset bruksområde 

Pop på billigsalg. 

ALBUM: 
Flåsete men sant - det beste med denne plata er at den er «bare» 36 minutter lang. 
Det musikalske fotavtrykket til Stavangerkameratene ligger tett opp mot et uttrykk som for det meste har vært forbeholdt 90-tallet og fløtepuser i slutten av tenårene, så det er vel ikke til å feie under teppet at man fort får en følelse at gjengen er litt på overtid. 

Boyband-estetikken i vokalarrangementene er det samlende elementet. 
Underlaget spriker fra åleglatt elektropop via svulstig folk før plata kulminerer i trøstesløs pubrock. 
Noe som også forteller litt om at de musikalske ambisjonene utover å lage noe formålstjenelig ikke er de alle største. 

De ulike vokalistene, som for de uinnvidde består av de tidligere Idol-vinnerne Kjartan Salvesen og Glenn Lyse, samt X-faktor-deltaker, Tommy Fredvang og The Voice-sanger, Ole Alexander Mæland, får sine soloinnslag spredt utover albumet. 

Mest av alt synger de dog i fløyelsmyke harmonier om å få jesus-poeng av en kompis i himmelen, leve livet til det fulle, penger, damer og har du lyst, har du lov. 

«No har eg myssta vede, men eg e heilt til stede / Eg har det faktisk bedre enn når eg tenke meg taus... 
(...) 
Det finnes tusen millioner alternativ, men å sitta der med fingen i rauå e det nåke liv?», heter det i avsluttende «Myssta vede». 

Ikke en materie spesielt egnet til å bli litt klokere av, men det er vel neppe Stavangerkameratenes forsett heller. 
Det handler nok mest om å få det til å koke i konsertlokalet og på vorspiel og der har de nok sitt bruksområde. 
Men det er vanskelig å se for seg at appellen strekker seg så veldig langt utover Rogalands fylkesgrenser. 
Eventuelt der det er tilstrekkelig med eksil-siddiser. 

Når alt det er sagt så vil jeg anta at firerbanden har andre ting å være opptatt av enn hva rikspressen synes om den klisjétunge og i overkant billige popen gjengen presenterer. 
