Mesterlig roman fra rå tid
BOK: 
Neste bind fortjener å bli lansert med bulder, fanfarer og brak. 

Steinar Løding: 
Jernalderdrøm. 
Tredje bok. 
486 sider. 
Gyldendal. 

Karl Ove Knausgårds egotripp i mammutverket «Min kamp» stikker seg både formalt og innholdsmessig ut blant norske romanverk fra seinere år. 
Det gjør også Dag Solstads kompakte «Det uoppløselige episke element i Telemark i perioden 1591-1896». 
På forskjellig vis handler begge om forfatterens egen slekt og person mens de utsier og fortolker sitt samfunn over tid. 

Sammen med dem inngår Steinar Løding (1950) i et solidt triumvirat. 
Løding publiserer ikke ofte, og når han gjør det, kommenterer bøkene hans hverandre der de også ligger tett opp til forfatterens egen kompliserte person. 
Samtidig som han diskuterer en forfatters arbeid og diktekunsten, kombinerer Løding i en slags syntese Knausgårds intime opptatthet av skriveren selv og Solstads framstilling av de lange linjene i en ætt og et folks historie, 

I «Jernalderdrøm. 
Tredje bok, bind 2, første del» er han utleverende – og innforstått upålitelig - som Knausgård og like pinaktig nøyaktig med faktiske historiske opplysninger som Solstad (som i «Det uoppløselige ...» gjerne lar sine katalogpregete informasjoner tale for seg selv). 
Det er synd og stor skam at disse «Fragmenneter av en aldri ferdigskrevet familieroman» først ble lansert to korte uker før jul, uten sjanse til å få høstens sesongavhengige oppmerksomhet før et nytt år, nye lodder, nye gevinster er over oss. 

Her finner du flere av ukas bokanmeldelser: 

Bøker trenger oppmerksomhet; få fortjener det mer enn denne sjette i Lødings produksjon siden debuten i 1982. 
Den tar fatt da råskinnet Peder Fjære, bare 37 år gammel, men etter 23 år i dansk-norsk Karibien, i 1849 vender tilbake til sitt mørske fastland og eget utgangspunkt. 
Gjennom de dagene da han med penger etter årene i tropene kjøper og inntar et forfallent vestnorsk bruk, løper hans slavedrivertid, år og (u)gjerninger i febril tankestrøm gjennom ham. 

To av hovedpersonene er romanskriverens (her kalt Fartein Veøy) karibiske tipptippoldemor, slavekvinnen Spenfryd og hennes – muligens den emosjonelt numne Peders egen - datter Sabitu, i så fall forfatterens tippoldemor. 
I det romanen hopper fram og tilbake i tid og på begge sider av oseanet, skildrer «Jernalderdrøm» mennesker og samfunn ved midten av attenhundretallet så hinsides agrar bonderomantikk, nasjonbyggingens og kolonialismens kollektivt delte sjøfarer- og hvite seil-myter som en forfatter rimeligvis kan håpe å få til å sette på papir. 

Det er en rå tid, der mannlig makt sexistisk utfolder seg hemnings- og samvittighetsløst, der både faktiske og formelle slavelenker strammer og strammes, mettet av grådighet og begjær, sjølhevding, brunst og brutalitet. 
Løding skildrer det i detalj over hundrevis av tettpakkete sider, gnir det inn gjennom gjentakelser og i variasjoner, samtidig som han påpasselig markerer at fortiden ikke er over, men at vi har den med oss. 
At alt er som før, om formene synes forskjellige: 
Han viser oss menneskets ondskap mot mennesket like meget i dagens verden som i «kanskje den største forbrytelsen» i historien: europeernes voldelige annektering og folkemord i Amerikaene. 

Tilbake i Norge annekterer Peder utfattige Gott Skalk, en like ømt omtenksom jordtræl som Peder er en brutal bølle, sein i hodet, seig i kroppen, pliktoppfyllende og sin egen slavedriver i uoppslitelig arbeid for Peder, som gir ham et nedfallent gårdshus å bo i, og i sin kjærlighet til to utfattige kvinner som lander i armene hans. 

Og ennå er dette bare biter fra den kompliserte mosaikken av en roman som «Jernalderdrøm» er, full av fortellinger og scener, personer og landskap, metadiskusjoner, sidelange supplerende fotnoter i miniskrift, innskrivinger av fortellers og forfatters personer, i et et overveldende verk som synliggjør at «Kunst er erkjennelse; erkjennelse skaper subjektiv skyld». 

Det forlyder at neste bind av disse «Fragmenter av en aldri ferdigskrevet familieroman» er nært forestående. 
Den fortjener å bli lansert med bulder, fanfarer og brak. 
