Overraskende god
En syv år gammel jente går naken og blodig inn i en svensk bank med en båndspiller. 
Ut forsvinner hun med et millionbeløp uten at noen tør å gripe inn. 
Hvordan er det mulig? 
Kriminaletterforsker Leona Lindberg får saken på sitt bord. 
«Leona — Terningen er kastet» er Jenny Rognebys debutroman. 
Allerede er det varslet flere bøker. 
Det er det god grunn til, for dette er en sterk debut der forfatteren ikke bare lykkes med et spennende plot. 
Rogneby har også skapt en unik karakter. 
Det er ikke lett i en sjanger som lett blir både klisjéfylt og parodisk. 
Her er det ikke selve forbrytelsen som er hoveddriveren. 
Det er alt som foregår oppe i hodet til Leona som driver historien videre. 

Leona er ikke helt som alle andre. 
Det har hun visst siden hun var liten. 
Og siden den gang har hun prøvd å passe inn, tolke sosiale koder, og leve et vanlig svensk liv. 
Men det blir fort tydelig at jobb, stasjonsvogn og familieliv er et fengsel som Leona vil bryte ut av. 

Det hele blir (stort sett) formidlet gjennom Leona i jeg-form. 
Et grep som gjør at man som leser føler at man kommer inn i hodet hennes, og blir kjent med nervene hun kjenner på. 
Litt etter litt nøstes det også opp i Leonas fortid, og den tilsynelatende følelsesløse kvinnen er ikke så kald som man først får inntrykk av. 
Likevel holder Rogneby såpass igjen slik at nysgjerrigheten til leseren ikke blir fullstendig tilfredsstilt. 

Leona føyer seg inn i rekken av nordiske kvinnelige hovedkarakterer der psyken er et bærende element i historien. 
Leona er kanskje ikke like fengslende som Lisbeth Salander og Saga Norén. 
Men hun kan kanskje bli det. 
Nevnte karakterer var såpass komplekse at det tok flere bøker/sesonger før vi begynte å forstå dem. 
Det er godt mulig det vil være på samme måten med Leona Lindberg. 

«Leona 
- Terningen er kastet» er nervepirrende og overraskende. 
Det er all mulig grunn til å glede seg til neste bok. 
