Matanmeldelsen:Likeglad italiener 

Servicen på Den glade italiener er hyggelig, men maten kaller ikke på smilet. 

– Buona sera! 
Good evening! 
Den glade italiener slår ut med armene og ber oss finne et bord mens han plukker frem menyer. 
Vi setter oss ved et større bord lengst inne i lokalet og bestiller drikke: 
Bordvenninnen tar et glass rødvin mens Spisevennen og jeg ber om øl. 

– 
De har sitt eget fatøl. 
Vi prøver det, sier han. 

– 
Jeg hadde ikke regnet med at dette skulle være et hipstersted, sier han idet vi får hver vårt syltetøysglass/mugge breddfullt med øl. 

– Hvis du ser deg om, er interiøret ganske likt det man ser på de fleste utesteder som har åpnet de siste årene: 
Røffe planker, enkle stoler, trebord, benker, krittavler med artige mottoer og store fotografier på veggene, sier Bordvenninnen, som ikke er fornøyd med vinserveringen: 
– Det er én sak at husets vin er ganske tynn, men dette glasset er ikke rent, sier hun og peker på flekkene oppe langs kanten. 

Treg start 

Vi starter med en antipastiplanke på deling. 
Det er nok til å dele på tre, men utvalget vekker liten begeistring ved bordet: 

– 
Denne var ikke mye å skryte av, mener Spisevennen og pirker på et stykke tørr spekeskinke han har plukket fra tallerkenen, der et par skiver spekemat, oliven, pesto, tomat, tallegio og gorgonzola er lagt i en sirkel med en klatt myk mozzarella og rucola i midten. 

– 
En OK start, men utvalget er uspennende, mener Spisevennen, og Bordvenninnen samtykker. 

Pizza à la Napoli 

Selve menyen er like enkel som stedet: 
Noen forretter, pasta og pizza. 
Til hovedrett velger Spisevennen og jeg pizza mens Bordvenninnen tar pasta: 
Tagliatelle. 

– 
De skryter av å servere ekte napolitansk pizza, et varemerke som også regnes som utgangspunktet for New York-pizzaen, sier Spisevennen, som har flere Italia-besøk bak seg. 

Det blir en stund å vente på maten, så vi bestiller mer å drikke. 
Denne gang får Bordvenninnen et glass som ser renere ut, mens Spisevennen ber om en flaske øl. 
Jeg fortsetter med husets eget øl, som er en lett og lys pilsnertype. 

– 
Det kan minne om andre italienske typer som Moretti og Perroni, mener Spisevennen. 
– Lyst og lettdrikkelig. 

Tam kylling 

Nå kommer maten: 
En rykende varm tallerken pasta og to pizzaer. 

– Bunnen er tung og fuktig, noe som er vanlig for pizzaer fra Napoli, men skorpen altfor deigete, mener Spisevennen etter en bit. 
– Jeg lurer på om pizzaovnen har vært varm nok, for denne virker uferdig. 
Kyllingen er tørr og sausen smaker lite. 
Hvordan er det med din? 
Kan jeg ta en bit? 

Min pizza med «pulled beef» er heller ikke minneverdig: 
Også her er kjøttet tørt og kjedelig. 

Bordvenninnen er like skuffet over sin porsjon tagliatelle: 

– 
Den er varm, men noe av pastaen har klebet seg sammen og er underkokt. 
Det er så vidt jeg kjenner den italienske pølsen gjennom den tunge tomatsmaken. 

En dårlig dag? 

Verten er fremdeles på alerten og hilser blidt og overstrømmende på alle som kommer inn døren. 

– 
Jeg har merket meg at det er et par italienere innom, men de kommer for å ta en prat. 
Gjestene er stort sett yngre vennegjenger, et par enslige spisegjester og noen som ser ut til å avslutte arbeidsdagen med et måltid, sier Spisevennen. 

– 
Det virker som om dette er et sentralt og greit møtested for dem som reiser med T-banen, sier Bordvenninnen, som også bemerker at det er flere som kommer inn for å hente pizza. 

– Kanskje kokken bare har en dårlig dag siden mange som kommer hit virker å være faste gjester. 
Vi får ta et gjenbesøk og se om de har fått orden på sakene, sier Bordvenninnen. 

Take away 

Hyggelig service 

Eget øl og juice 

Andre italienske 

Trattoria Popolare: 
Hjemmelaget og lekkert nederst på Grünerløkka 

Ruffino: 
Nydelig mat vis-à-vis Slottet 

Baltazar: 
Stort utvalg av vin og godbiter i Kirkeristen 

Skur 33: 
Delikat på kaikanten ved Akershus festning 

Vineria Ventidue: 
God nabolagsrestaurant og vinbar på Frogner 

Cafe Tekehtopa: 
Uformelt og bra mat på St. Olavs plass 
