Takk for i dag med Richard Gere
Man trenger ikke hovedfag i morgenfriskhet for å skjønne at filmtittelen er ironisk, for alle vet at politimenn i Brooklyn er litt voldeligere enn Charlie Manson og mye mer lei seg enn han som slapp ut olja i Mexico-gulfen. 

Ethan Hawke spiller den tristeste slumpurken i verden. 
Han har stakkars barn i lysfattig slumhus, han har astmatisk kone som kommer til å dø av mugg – og den eneste måten han kan gi familien et nytt bosted er ved å drepe etnisk utagerende narkolangere og stjele pengene deres. 
Hvis Aker ga ham et armsmykke, ville han ha beholdt det. 

Richard Gere spiller en enda tristere politimann. 
Han skal pensjoneres om ei uke, han drikker sånne ting som alkohol på fritida og har sex med prostituert som syns så synd på ham at han får blow-job på kjøpet. 
Du ser inn av vinduet hans. 
Dama humper opp og ned i en slags dickensk, sjeletømmende julebelysning. 
Gere trøbler med samvittigheten. 
Det er så leit. 
Ikke før han har sluttet som politimann klarer Gere å bli et godt menneske. 

Don Cheadle spiller den sørgeligste av alle politimenner, for han må late som om han er en hardfør dop-dealer og lure brødrene i slummen og være med på bebreidelige ting som ingen ville hatt på cv-en sin. 
Dessuten truer Ellen Barkin ham, og Barkin hører til åttitallets bomullstruse-elite og burde hatt vett til å oppføre seg skikkelig. 

Ja. 
Det går dårlig. 
Jeg så denne filmen samme dagen som den danske skiten «Submarino» på kino. 
Ingen god dag. 
