Ja, Jayhawks innfrir på plate også!
Det tok 16 år, men endelig er The Jayhawks igjen der de skal være. 

ALBUM: 
Konserten med Minneapolis-bandet under årets Øya-festival ble akkurat så fantastisk som mange av oss ikke turde helt å håpe på. 
Skepsisen skyldtes blant annet at duoplata til frontfigurene Gary Louris og Mark Olson, «Ready For The Flood», ikke sto til forventningene. 

Nytt album Gjengen fra gruppas gullperiode ble samlet igjen for noen konserter i 2008 og 2009, og det gikk rykter om at det også var spilt inn et nytt album. 

Vel, nå foreligger det, og det er bare å glede seg over at det lille vi hørte av nytt stoff under Øya-konserten var representativt for albumet. 
Og - det betyr i korte trekk at Jayhawks tar opp igjen tråden fra da Olson forlot Louris og resten av gruppa i 1995 og ble soloartist fra sin base i Mojave-ørkenen i California. 

Folk og rock 
Det var uenighet om retningen de skulle ta, og Olson sier i et ferskt intervju med britiske Uncut at han alltid har ønsket at Jayhawks skulle være litt mer folk enn rock, mens bandet alltid har vært litt mer rock enn folk. 
Dessuten var Olson lei plateindustrien, mens Louris siktet høyere med Jayhawks. 

De møtes meget bra i materialet på «Mockingbird Time», som i hovedsak består av folkcountry inspirert av Gram Parsons og tidlig Byrds. 

Gode soloalbum Louris tok The Jayhawks videre, og presterte flere glimrende album uten Olson - mer i popretning. 
Solo har herrene dessuten servert henholdsvis ett og flere strålende album som har ligget høyt oppe på anmeldernes best likt-lister. 

Men det er noe helt spesielt med de to Jayhawks-mesterverkene «Hollywood Town Hall» og «Tomorrow The Green Grass» fra 1992 og 1995, en stemning som ikke kunne gjenskapes før Louris og Olson fant hverandre igjen. 

Med seg har de også Marc Perlman, som har vært med siden starten, og Karen Grotberg og Tim O'Reagan som ble med på 90-tallet. 

Lang modning 
Men det har tatt tid å komme hit. 
Da Louris og Olson besøkte Norwegian Wood i Oslo i 2008, hadde de slett ikke funnet hverandre igjen ennå musikalsk. 
Duoalbumet «Ready For The Flood» (2009) innfridde altså heller ikke, mest fordi låtene ikke var gode nok. 

Da vi hørte de to live året etter var tonen en helt annen. 
De var varme i trøya igjen. 
Noe var på gang. 

Og - i Middealderparken i Oslo 12. august i år var det fullendt. 
Harmoniene, selve varemerket til Louris og Olson, sitter som de skal og de har gravd dypt ned og funnet tilbake til den gode låtskriveråren. 

Olson/Louris var americanasjangerens Lennon/McCartney, og lever opp til det på «Mockingbird Time». 

Gjennomført Albumet åpner suverent med flere låter som ligger tett opp mot det beste de har gjort, fra åpningen «Hide Your Colors» med strykere og velanrettet koring fra blant andre kvinnen bak tangentene, Karen Grotberg - og toppet med singelen «She Walks In So Many Ways», som gruppa spilte på Øya. 
Dette er klassisk Jayhawks med mer enn ett bein i countrymusikken, i likhet med tittellåten, «Guilder Annie» og «Black-eyed Susan». 

På Øya «luftet de» også den mer rocka «High Water Blues», som i likhet med avsluttende «Hey, Mr. Man» er ganske utypisk for Jayhawks. 
Men det er akkurat som om gruppa har fått en ny driv og vitalitet over seg og tatt ting ett skritt videre. 

Gjenskaper 90-tallslyden Utypisk er også nesten helakustiske og folk-inspirerte «Pouring Rain At Dawn», men like fullt er den ett av mange høydepunkter. 

Jayhawks har trosset eventuelle uenigheter, og har med «Mockingbird Time» gjenskapt Jayhawks-lyden fra 90-tallet. 

Det er ganske godt gjort - 16 år etter. 
Det må bety at den alltid har ligget der og ulmet - og ventet på å ta full fyr. 

«Mockingbird Time» er i salg fra fredag 2. september og kommer i en cd/dvd de luxe-utgave fredag 9. september. 
