Filmskaperne gjorde en tabbe da de lagde en barnefilm som kun kan sees av voksne
Det er synd at «Wildling» ikke er god nok, når metaforen den bygger på er så interessant. 

Aldersgrensen til skrekkfilmen «Wildling» er 15 år, men jeg anbefaler en vri: 
Kun de under 15 burde se den. 

Filmen vil trolig være for infantil for de fleste voksne kinogjengere og er ikke bra nok skrudd sammen. 
Det vellykkede aspektet ved filmen er den klare allegorien den bygger på, og denne retter seg mot barn. 

Anna (Bel Powley) er en ung jente som blir holdt fanget av den eldre mannen «Daddy» i et forlatt hus i skogen. 
Han forteller ekle historier om «Wildling-monsteret» som ønsker å spise henne, og hun får mystiske sprøyter som er ment å hindre hennes menstruasjon. 

Så reddes hun av sheriffen Ellen (Liv Tyler). 
Men når de mystiske sprøytene forsvinner, får det ekle kroppslige konsekvenser. 

Talentet Bel Powley spiller Anna. 
Mange vil kjenne henne igjen som prinsesse Margaret i «A Royal Night Out», eller fra hovedrollen i den engasjerende filmen «The Diary of a Teenage Girl». 

Begge disse filmene – og for så vidt også «Wildling» – handler om unge jenter i overgangsfasen mellom ung pike og selvstendig kvinne, og alle setter de fokus på «overskridende oppførsel» i denne intense livsperioden. 

Den overskridende oppførselen i «Wildling» av den morbide sorten. 
Annas fysiske forandringer innebærer en endring i oppførsel, og disse får blodige konsekvenser. 
Filmskaperne fremhever blod og gørr på bekostning av troverdige relasjoner, logikk og samfunnsliv. 

Nettopp fokuset på blod, skrekk og gørr, samt uforklarlig banning, gjør filmen til en såkalt «voksenfilm». 
Og de unødvendige «voksenelementene» er et dumt valg av regissøren. 

Her har de en (god) idé om en ung jente som dyttes ut i samfunnet mens hun går gjennom kroppslige forandringer. 
Metaforen er interessant, og presentert med subtilitet og grundighet kunne filmens «fantasy» derfor fungert. 

Når filmskaperne i stedet går for billige sjokk og dårlige spesialeffekter, mister mange unge sjansen til å se en skrekkfilm med budskap rettet mot dem. 

I tillegg gjør det at «Wildling» må konkurrere med langt bedre skrekkfilmer for voksensegmentet. 
For eksempel har «Hereditary» (som i skrivende stund går på kino) liknende tematiske trekk. 
Og franske «Raw» er en av de beste nye filmene om å vokse opp i kamp mot både samfunnets konvensjoner og mot egen kropp. 
Det samme kan også sies om mesterverket «It Follows». 

Jeg anbefaler dem over 15 år å heller se disse filmene. 
