Vårens fineste hjertefilm
Når svenskene først er gode, kan de smyge seg rett i sjela. 
Plutselig går en rørende historie som lys gjennom nervesystemet, og du får følelsen av å se for første gang noe du egentlig visste. 

Dette skulle ikke vært filmen for meg. 
Göran og Sven skal adoptere, og på grunn av en skrivefeil på sossen (hallooo!) tror de at de skal få en halvannet år gammel bebi som heter Patrik. 
Men gutten er 15 år, og han har forbryterbakgrunn og er resultatet av et elendig liv. 
Dessuten er han homofob. 
Det lå opp til mye «fattar du inte!»-skriking. 

Det gjør det ikke. 
«Patrik 1,5» har en nøktern, men kompromissløs hjertevarme som man skal ha keramikksjel for å kunne motstå. 
Skuespillerne balanserer så nydelig mellom det behagelige og det smertelige at åpenbare klisjeer smelter om til nye følelses-legeringer og skinner fabrikknytt. 
Familien gjenskapes og gjenoppdages som et nødvendig mirakel. 
Det er ikke bare misforståelsen på 15 som har problemer. 
Ektemaken Sven er en ustadig og uvøren køntri-harry. 
Når medmenneskeligheten hans utfordres, finnes den ikke der, for den var der aldri. 
En dristig og logisk vri. 

Gustaf Skarsgård spiller en skikkelse som du aldri kommer til å glemme. 
Legen Göran er følsom som en svensk sommervise og sta og sterk som et bortskjemt barn. 
Det skinner av mannen, og han utstråler et fravær av aggresjon og mistenksomhet som nesten er engleaktig, han har en lengsel etter å bli pappa som de antakelig blåser basuner for i himmelen. 

Skarsgård er filmens sannsynlighets-garantist, for noen ganger er det sånn at virkeligheten trenger et helt uvanlig godt menneske for å bli troverdig. 
I den lett karikerte forstaden demonstrerer de forskrekka adopsjons-brikkene hvordan en familie skapes og hva den blant annet kan bestå av. 
Og fordi dette er Sverige, vet du egentlig aldri hvordan det går. 

Unge Thomas Ljungman spiller Patrik med en slags rutinert og sint ungdommelighet, men guttens fremste kvalitet er at han åpner ansiktet sitt fra klient-kynisme til litt stort barn, og fordi det skjer sammen med Skarsgård, blir også han en fyr du tror på. 

Dette er en film om at det nytter. 
Det er en film om at familie er noe som skapes i hjertene til folk og ikke hos biskopen. 
«Patrik 1,5» får deg til å tro på mirakler fordi den får deg til å ønske mirakler, og det er sånn de skjer. 
