For tippeoldefar og di
Nei, for all del. 
Dette er ikke en film for levende mennesker. 

Den sjarmerende senile tilhører en dritfull, umedlidende harry-kultur som vi forhåpentlig ikke dyrker lenger, og mytene om den eksentriske, aldrende kunstneren er så mosegrodd at man kan lage husflid-dekorasjoner av den. 

Suzanne Osten har laget en ufølsom film om et landsens pensjonisthjem for ufrivillig gale mennesker som har alder til felles. 
Stigmatiseringen av mennesker etter kjønn, rase, diagnose, etternavn, kroppslengde eller alder representerer alltid en form for analfabetisme. 
Man vet ikke, derfor føler man, og følelser er ubrukelige til stort sett alt, noe skilsmissestatistikken forteller mye om. 
