Bokanmeldelse:Jørgen Brekke: 
«Doktor Fredrikis kabinett» 

Etter en billig og smått parodisk forfulgt-kvinne-løper-i-skogen-scene som start, festes et ambisiøst forfattergrep om både gamle Trondheim by og de rustikke hovedpersonene. 

Krim Historisk og underholdende fra gamle Trondheim. 
336 sider Kr. 379, - Gyldendal 

Jørgen Brekke har tatt fri fra nåtiden og politietterforskeren i tidligere romaner og løfter i stedet frem en gammel biperson. 

Politimester Nils Bayer er fremdeles en depressivt anlagt einstøing med dragning mot både sterk drikk og tunge bøker, men i løpet av en eneste uke i 1769 forandres livet hans. 

Forbryterjakten starter når en pengeglad og slu Thomas Egeland melder fra om at en ung kvinne er forsvunnet fra hans litt lurvete etablissement på Bakklandet. 

Den hardt plagede Bayer og hans to medarbeidere må også takle drama og oppstuss når byens tidligere lege vender tilbake med en profetisk søvngjenger i en diger trekiste. 

Men det er ikke som thriller/krimfortelling boken glitrer mest. 
Årets roman fra Brekke er modnere, språket mer gjennomarbeidet, med spennende poetiske innslag. 

Da blir kontrasten til de mindre finslepne passasjene også større, men dette er mest et redigeringsproblem. 

Brekke lykkes i å riste sammen inspirasjon fra såvel 1920-tallets svarthvittfilmer som folketro og klassiske filosofer, uten smak av oppgulp. 

Freidig forfører han leseren til å svelge en Tim Burton-koloritt av syttenhundretallets byliv, via et storslagent og kuriøst menneskelig menasjeri: 
Vi påtreffer til og med en litteraturelskende homofil afrikaner uten å mukke. 

Fornuften gidder heller ikke å protestere på hverken sannsynligheten for potetgrøt eller sannheten om fenomenet «kråketing» anno 1769, for dette er en gjennomført og underholdende godbit av en historisk roman. 
