Slarkete seksløpere
«The Salvation» er en cowboylek med filthatt. 

FILM: 
Noe av det mest forutsigbare med sjangerfilmen er at alle skal gjøre noe nytt. 
Revolusjonen består gjerne i at en velkjent verden blir litt dyrere og litt råere og får litt mer dempet belysning. 

Nå rir den danske regissøren Kristian Levring inn i den i enhver forstand forfalne westernbyen. 

Han fikk tydeligvis nok av opp ned-snuing som en del av Dogme-kollektivet på nittitallet, for «The Salvation» er en erketradisjonell western som ser lengtende tilbake mot ei tid da den snille cowboyen og den slemme cowboyen møttes til oppgjør i solnedgangen, og der moralsk rett, kyndighet med revolver og endelig seier er trygt plassert hos én av partene. 

Svartmusket skurk 

Ekssoldaten Jon (Mads Mikkelsen) er en dansk immigrant som har lagt seksløperen på hylla. 
Etter fem år der han har bygget seg en gård sammen med broren (Mikael Persbrandt) i det villeste hjørnet av vesten, tar han imot kone og barn, som har ankommet fra Danmark. 
Begge er blankskrubbede, blonde og uskyldige, og har blinken malt på ryggen fra første scene. 

Før noen får sukk for seg er kone skjendet og begge drept av en flirende sadist som gjør sånt når han føler for det. 
Jon lar drapsmannen unngjelde, og blir dermed gjenstand for en ny hevnaksjon fra skurkens bror, den svartmuskede bandelederen Delarue (Jeffrey Dean Morgan). 

Avstandsforelskelse 

Det er en helt ålreit ambisjon å ville lage en klassisk cowboyfilm uten fiksfakserier eller nytenkning. 
Men «The Salvation» virker drømt fram av barnet Levring var mer enn mannen han er; av en som har et sterkere ønske om å leke i westernlandskapet enn å fortelle en historie. 

Dette er prærien sett gjennom et avstandsforelsket slør, der de slemme er ekstra slemme og de feige ekstra feige. 
Når Jon må hente fram det mørke i seg selv, føles det upersonlig og uinspirert, Mikkelsens åpne, desperate spill til tross. 

Levring gir klisjeene sine besnærende omgivelser: 
En utbrent småby der husene blir stikkende skjeletter mot en stor og klar himmel. 
Når Delarue torturerer 
Jon ved å la ham stå i timevis på tå med en løkke rundt halsen, skjer det med dvelende ubehag. 
Eva Green er karismatisk som stum femme fatale som kanskje heier på den ene og kanskje den andre. 

Men «The Salvation» er ellers fri for mystikk, fri for spenning. 
