Lady Gaga - «The Fame»
En Britney for finanskrisen. 

Gwen Stefani er tilbake i No Doubt og Britney får det ikke til. 
Det er ledig plass på dansepoptronen, og New Yorks Lady Gagas «Just Dance» er en knallgod søknad - den mest naturfødte listetopperen på en stund. 
Hun er bevæpnet med stålaktig selvtillit og sans for «garasjeglamour»-estetikk, og takkelisten på omslaget forteller oss alt vi trenger å vite: 
Andy Warhol, David Bowie, Madonna. 
Lady Gaga vil, skal og må bli berømt. 
Da skal hun bli en metapopstjerne hvis hele eksistens dreier seg om å være nettopp det. 

Det er likevel lov å synes at «The Fame» er en vel ordinær måte å oppnå målet på. 
Hun blir smått uinteressant så fort hun ikke er offensiv: 
Balladene «Eh, Eh» og «Paper Gangsta» har begge hitpotensial, men føles smått falske. 
Det samme gjelder den mer tradisjonelle glampopen i «Brown Eyes» og «Summerboy». 

«The Fame» taper seg, slik popalbum har gjort til alle tider, jo lenger ut i det man kommer. 
Men den frekke, elektroniske, hiphop-smakssatte hedonistpopen i første halvdel, kommer til å gjøre drømmene hennes til virkelighet, i alle fall for en stund. 

ANBEFALTE KJØP: 
«Just Dance», «Paparazzi», «Poker Face», «Beautiful, Dirty, Rich» 

MORTEN STÅLE NILSEN 
