Pen, men perifer
For regissør Florian Henckel von Donnersmarck er overgangen fra «De andres liv» til «The Tourist» som et mageplask fra timeteren. 
Svevet er estetisk nok, men han lander stygt. 
Det er mye pent å se på her. 
Filmen er som en visuell godtebutikk for fans av Angelina Jolie og Johnny Depp - og for dem som liker vakre bilder av Venezia. 
Handlingen snor seg med politiets jakt på en britisk storsvindler med romantiske bånd til Elise Clifton-Ward (Jolie). 
Etter hans instrukser, som en avledningsmanøver, hopper hun på toget fra Paris til Venezia, og setter seg ved siden av en amerikansk turist, Frank (Depp), som kan forveksles med svindleren. 
Deretter starter forviklingene når ikke bare politiet, men også skurkene han svindlet tar opp jakten på turisten. 

Det er i hvert fall unnskyldningen manusforfatterne bruker for å tillate kameraet ekstremt mange dvelende blikk over Jolies ansikt, ben og bak: 
Når en spaner spør om hun har på seg truse, svarer kameraet med et langvarig nærbilde av Jolies beskjedne - i ren kvantitativ forstand - bakende i bevegelse. 
Foto og klipp byr på rene fetisjistfesten mens Elise går, sitter, stirrer og kler av seg. 

Og det er skuffende at de to Oscarvinnende manusforfatterne Christopher McQuarrie («The Usual Suspects») og Julian Fellowes ( «Gosford Park») ikke leverer et mer engasjerende og overbevisende manus. 
Politiet driver den mest i øyenfallende overvåkningen i spenningsfilmens historie. 
Delikate dokumentanalyser utføres bak i spaningsbilen og konfidensielle søk foretas på storskjerm i åpne kontorlandskap. 

Når musikken i tillegg dunker taktfast mens Angelina tripper vrikkende bortover brosteinene i designerkreasjoner, føles det til tider mer som om vi ser på et stilisert moteshow enn en thriller. 

Dette kunne vi svelget om filmen ikke tok seg selv så seriøst. 
De vittige replikkene og de til tider komiske actionsekvensene vipper filmen mot en «Mrs. og Mrs. Smith»-assosiasjon, som dessverre skurrer i møtet med melodramaet i historien. 
Vi må kjøpe kjærlighet ved første blikk mellom Frank og Elise, noe Depp og Jolie prøver å selge inn gjennom så intens stirring og så forheksede miner at de mest av alt ser bedøvede ut. 
Problemet med all denne intensiteten og nærgåenheten, er at vi ikke engasjerer oss nok i rollefigurene til å ønske den. 
Som sikkelkatalysator, derimot, vil «The Tourist» sikkert fungere utmerket for opptil flere kjønn. 

INGVILL DYBFEST DAHL 
