TV-anmeldelse «Hvite gutter»:Pappaguttproblemer 

Guttemenn på Oslo vest leter etter meningen med det hele. 
Hjertet ditt blør, ikke sant? 

«Hvite gutter» 

Norsk dramakomedie i 10 episoder. 
Vises på Dplay fra 7. til 16. januar. 
Kommer på TVNorge til våren. 

Med: Erik Hvattum Bjørnstad, Jørgen Evensen, Johannes Roaldsen Fürst, Torjus Tveiten. 

Mellom 2005 og 2015 føltes det som om nesten all populærkultur, i særdeleshet den norske, handlet om mer eller mindre unge menn som hadde vansker med å «finne sin plass i voksenlivet». 
(Tendensen kulminerte i Knausgårds «Min kamp», et foreløpig siste, særdeles uttømmende ord i saken). 

Siden da har vi i tiltagende grad fått lære at den andre halvparten, jenter, har sitt, de også (tenk det!), ikke minst via «vår egen» «Skam». 
Det burde være en selvfølge at begge kjønns utfordringer i livet er like mye verdt. 
Men det er ingen tvil om at tidsåndens lyskaster, i dette øyeblikket i historien, ikke er plassert på den unge gutten og mannen. 

Nyåret 2018, etter – eller midt i – #metoo, kan såldes synes som det verst tenkelige tidspunktet å lansere en TV-serie om hvite, privilegerte guttemenns luksusproblemer på. 

Les også: 
«Game Of Thrones» med comeback i 2019 

At disse guttemennene ikke bare befinner seg i Norge, men sågar på Oslos ypperste vestkant, får ikke akkurat sympatien til å blusse opp, det heller. 
Vet ikke disse menneskene at «hele Norge» «hater» måten de sier «halla», «ass», «gutta» og «hva skjer ’a» på? 

Nuvel. 
De fire antiheltene i seriens midte er under alle omstendigheter gjenkjennelige typer: 
Evighetsstudenter i 20-årene, retningsløse, festglade, livsudyktige og tilsynelatende single. 
Ja, såpass retningsløse og festglade er de, at de i den første episoden fikser alkohol til et par tenåringer, og som takk for bryet får lov til å være med på «fjortisfest». 

De fire har ikke noe bedre å gjøre, etter å ha blitt avvist på en «classy» lunsj med mer sobre «gutter» i deres egen alder. 
(Disse er mer voksne av seg, det vil si opptatt av seilersko og dyre klokker, samt «business, mingling og networking»). 

Fjortisene er også de skeptiske til de unge gamlisene, selvsagt. 
Men det er før de finner ut de fire en gang i tiden, for sånn cirka 6–8 år siden, var tenåringer de også, og dessuten kongene av sitt kulls russefeiring. 

Russefeiringen, virker det som, er enhver vestkantungdoms høydepunkt i livet. 
De fire sullikene får en velkommen anledning til å gjenopplive gullæraen for en stakket aften, og blir sentimentale og takknemlige som følge av det. 
De er fortsatt unge. 
Men de savner allerede å være enda yngre. 

Les også: 
«Match» – verdens beste kommentatorboks 

Så mye mer enn det skjer ikke i den sympatisk spilte, men nokså tynne første episoden som VG har fått se. 
Som for øvrig blir fullstendig stjålet av det eneste (angivelig) voksne mennesket vi får møte, nærmere bestemt Henrik Mestad som en uansvarlig vestkantpappa av uslåelig «douchebag»-kaliber. 

Serien kan selvsagt komme til å bli bedre, morsommere og varmere etter hvert. 
Enhver generasjon møter likeartede utfordringer, og har all rett til å lage sine egne historier om de samme evige problemene. 
Men målet bør være å finne noe originalt og innsiktsfullt i dem. 
Det virker det ikke som om «Hvite gutter» helt er i stand til. 

Anmeldelsen er basert på den første av 10 episoder 
