Et gedigent blodbad vi aldri tidligere har sett maken til
Nyinnspilling av okkult kultfilm fra 1977. 

FILM: 
Vil du oppleve demonene som byr opp til den aller siste makabre heksedans? 

Vil du se en kynisk kunstgrøsser med noen storslagne scener som setter tålmodigheten din på en real prøve? 

Dyktige Tilda 

Vil du se dyktige Tilda Swinton i tre forskjellige roller? 

Vil du se en filmskaper som ikke helt vil makte faget, kill your darlings, i en italiensk film gul aka noir? 

Se da «Suspiria», en veldig lang nyinnspilling av den okkulte kultfilmen til Dario Argentos fra 1977. 
Her kan det nevnes at hun som spilte hovedrollen i denne 77-ilmen, Jessica Harper, også har fått en liten rolle i 2018-utgaven. 
Musikken nå er ikke av progrockbandet, Goblin, men av det meget sobre krautrockslaget, nykomponert av Thom Yorke (Radiohead). 

Heks 

Vi trekker først fram Tilda Swinton. 
Hennes androgyne tilstedeværelse i nesten alle slags filmer er omtrent alltid verdt å få med seg. 
Her er hun den klart mest manipulerende danseinstruktøren av ei heks, på begge sider av det bekmørke. 
Dommedag blir til dommenatt. 
Og vice versa. 

Prima ballerina 

I tillegg møter vi sukkerblide Dakota Johnson i en bærende rolle som den særs naive ballettdanseren, Susie. 
Det er også et vell av små, men sterke skuespillerprestasjoner av mange andre kvinner, de utgjør grunnfundamentet av djevelskap kalt husmødrene. 

Noen vil si dette er en opera i vold og dans, en storslagen hommage til originalen, andre vil garantert si at den er bygget på originale og tilført mer grusomheter enn godt er for å tekkes dagens laug av mennesker som elsker slike kunstneriske utflukter til den andre siden. 
Langt inn og ned mot Lucifers ekle danseskole som ikke akkurat er Bårdar med selskapsdans. 

Uansett, det er meget forsonende å se en så omfattende rollebesetning med bare kvinner ettersom absolutt alle som er ansatt i dansekompaniet, Helena Markos i Berlin, dit Susie kommer for å bli den neste prima ballerina og velvillig offer, er woman power! 

I to og en halv time er vi tett på danserne og heksene og psykologien dette fantasylandskapet som har mange ekstremt gode anslag, men som dessverre ender opp et gedigent blodbad av en dans vi aldri tidligere har sett maken til. 
Den som liker slikt vil kunne rope BRAVO mange ganger. 

Vi andre mer diskret på bakerste benk -tittende på klokken, men klapper ekstra da den mannlige psykiater, Josef Klemperer (spilt av en en grenseløs Swinton) får sitt pass påskrevet med følgende salve fra ei av heksene: 
« Du hadde mer enn nok tid til å få din kone ut av Berlin - og når kvinnene forteller deg sannheten, kaller du det for tvangstanker». 
Klemperers evige og djupe sorg er at hans jødiske kone ble tatt av nazistene under krigen. 

Maksimalist 

Regissør Luca Guadagnino blir beskyldt for være en maksimalist som ikke er veldig opptatt av innhold. 
I denne? 
Helt klart. 
Bakteppet med rød, politisk terror i Tyskland på 70-tallet, Baader-Meinhof, og også den evige skyld og kollektiv samfunnsskam fra krigen, blir dessverre bare som tomme og dumme kulisser å regne. 

Okkult 

Filmen er nennsomt bygget på okkultisme, kynisme, motbydelighet og et par mektige dansescener. 
Resten blir for mye en pretensiøs oppvisning i «å se så flinke vi er til å lage en helt spesiell kunstfilm» der Terry Jones fra Monty Python må være med som kvinneskikkelse? 
Suspiria! 
Han er ikke det. 
