Motorpsycho:I en særklasse som rockeband 

Denne så jeg ikke komme – et mesterverk. 
Ett dobbelt sådan. 

Etter som årene går, vi snakker om fra starten i 1989 og 28 år fremover, er det blitt stadig vanskeligere å definere Motorpsycho som band. 
De søker stadig nye måter å uttrykke seg, og klarer dermed å sprenge nye grenser for hvor langt de kan komme med musikken. 

The Tower er således en eventyrlig, enestående, episk reise inn i både kjent, og samtidig nytt musikalsk landskap. 

Enkelt og komplekst 

Dette er et mesterlig epos ut ifra enhver standard, like utrolig vakkert i sin avslutning som hardtslående og hypnotiserende i sin begynnelse. 
Det vil ta lang tid å avkle dens innerste hemmeligheter, forstå alle nyansene, eller sogar oppfatte ledetrådene. 

Det hele er ufattelig storslagen progrock, selv om begrepet på et vis blir for snevert. 

Trioen er fri for bombastisk selvhøytidelighet og unødvendig staffasje. 
De kan minne litt om både Yes og King Crimson, men da kanskje mest lydmessig. 
Motorpsycho tåler enhver sammenligning og står bunnsolid på egne bein. 

Hvert av de ti sporene fordelt over 85 minutter fortjener sin velfortjente plass. 
Etter hvert som musikken skrider frem er man hele tiden på tå hev, som om enhver tone, stemningsskifte eller riff har en skult betydning. 
Spenningen bevares gjennom hele verket. 

Ny trommeslager, ny topp 

Etter at trommeslageren Kenneth Kapstad sluttet i bandet i fjor har Bent Sæther og Hans Magnus Ryan måttet tenke nytt. 
Inn kommer ny mann, trommeslageren Tomas Järmyr, og med ett er det som om bandet har truffet en ny kreativ topp. 

Det er tyngre og hardere, men også mykere med flotte ballader og med det avsluttende trekløveret, «A Pacific Sonata», «The Cockoo» og «Ship of Fools» tar de oss med inn i slags drømmeverden. 
Rock blir kunst, og noe større enn enkeltlåtene. 

For en gangs skyld er det vanskelig å trekke frem en enkelt låt, «Intrepid Explorer», «The Tower», «Stardust», «Bartok of the Universe», «A.S.F.E.» (A song for everyone) og de andre låtene har så mye egenart, energi og drama at det ville være helligbrøde å fremheve én på bekostning av de andre. 
Det er ytterst få plater det kan sies dette om. 

Et mesterverk 

The Tower står frem som en mesterlig tilførsel, et overraskende nytt mesterverk i en katalog som overgår det meste fra før. 
Motorpsycho lever opp til betegnelsen: tidenes viktigste norske rockeband, som aldri slutter å overraske. 

Selv i dobbeltalbum-formatet klarer de å overgå seg selv. 
Vitaliteten har ingen ende og de reflekterer sin samtid og dens urolige tid med utsøkt fingerspissfølelse. 
Det er mer enn imponerende. 
