Slik rammes Vilde av pappas forbrytelse
Fengselsstraff rammer ikke bare den som er dømt. 
«Det du ikke vet om Vilde» forteller hvordan et barn rammes når pappa sitter i fengsel. 

Hvert år opplever mellom 6000 og 9000 barn i Norge at mamma eller pappa havner i fengsel. 

Anne Cath. 
Vestly var, så vidt meg bekjent, den første til å ta barn med på besøk bak murene i «Monrad tenker» (2002), en barnebok hun skrev etter fylte 80 år. 
Der dikter hun frem kriminelle pappaer som ikke er stort annerledes enn andre. 

Spranget er langt til «Far din» av Bjørn Ingvaldsen, romanen som vant bergensbarnas egen bokpris for 2017. 
Etter at Leos pappa blir fengslet, opplever han og moren mistro og sinne fra folk i bygden. 
Snart oppdager Leo at pappa har svindlet ham og moren også. 

«Det du ikke vet om Vilde» kan plasseres et sted imellom. 
Vi får aldri vite hva faren til Vilde har gjort eller hvem som er offer for forbrytelsen hans, men vi får vite at dommen på seks års fengsel ikke er første gang han sitter inne. 

Vilde presenterer ingen perfekt far for oss: 
«Noen ganger glemmer pappa at han er pappa. 
Han forteller røverhistorier som barn ikke burde høre. 
Han glemmer å ringe. 
Når vi er sammen, vet han ingenting om leggetider.» 
Det som sikrer ham sympati, er Vildes betingelsesløse kjærlighet til ham. 
Nettopp fordi hun fremstiller ham såpass nyansert, er det en kjærlighet jeg fint kan tro på. 

Selv om Vilde er oppdiktet, er historien hennes basert på erfaringer Nicolai Houm har samlet inn blant annet gjennom foreningen For fangers pårørende. 
Samtidig pøser han på med dramatiske elementer som har spredd seg til norsk barnelitteratur fra amerikanske TV-serier. 

Det begynner med at Vilde og mamma har flyttet til et nytt sted, hvor de anstrenger seg for å holde hemmelig at pappa sitter i fengsel. 
I løpet av 197 sider rekker Vilde å streve med å finne sin plass i den nye klassen, forelske seg, dumme seg ut, svikte sin nye venninne, engste seg for om foreldrene skal skilles – og utfolde talentet sitt. 

Hemmeligheten om pappa blir så klart avslørt på spektakulært vis. 
Sånn sett er dette enda en historie om en pinlig hemmelighet og enda en historie om behovet for å bli verdsatt for den du er – akkompagnert av ønskedrømmen om å bli berømt. 
Men grepet er effektivt. 
Ved å dytte Vildes hovedproblem inn blant mange andre, blir det å ha en pappa i fengsel en mer hverdagslig sak. 
Og ved å velge en populær fortellermåte, blir Vildes hemmelighet like alminnelig som andre hemmeligheter dagens barnebøkene er fulle av. 

La derfor gå at denne friske fortellerstemmen, de lett karikerte bipersonene og de morsomme replikkene kan minne om flere av de mest populære utgivelsene for barn for tiden – kanskje særlig «Kampen mot superbitchene» av A. Audhild Solberg. 
Joda, jeg er enig med kritikerne både i NRK og Aftenposten som mener Houm kunne boret dypere. 

Men det viktigste blir aldri overflatisk behandlet. 
Savnet etter pappa er stort og ekte. 
