Stein Urheim viser mesterlige evner
Strengemesteren Stein Urheim viser på sin siste plate hvilken uhyre interessant musiker han er. 

Det er noe tilbaketrukket og nesten litt sjenert over den bergenske strengemesteren Stein Urheims og hans musikalske landskaper. 
Sammen med Mari Kvien Brunvoll har han laget tre kritikerroste album som alle utforsker de mindre rom; det lune, det mørke. 
Det kjennes aldri som musikk laget for å fylle store konsertsaler. 

Derfor kommer det kanskje som en overraskelse at han på sin siste utgivelse «Utopian Tales» er så voldsomt stor i sine penselstrøk, den spiller ofte på massive, modige elementer fremfor det forsiktige. 

Monumentale «Just Intonation Island» er seig, utforskende og romslig i sin fremtoning, og den krever sitt av lytteren. 
Følelsen av dramatikk er mer enn noen gang til stede i Urheims musikk, og tittelen resonnerer så veldig i nettopp denne låten; det er abstrakt historiefortelling. 

«Letter from Walden Two» har en varm og dunkel følelse, med en gradvis oppbygning mot et ultimat spenningspunkt som skal forløses. 
Saksofonen blir den ledende nerven på platens kanskje sterkeste øyeblikk. 

Kontrastene på «Utopian Tales» kan være overveldende. 
Å bevege seg fra proggete «Trouble in Canaticala» til den rolige, velkjente slidegitaren på «Hear the People Sing», er nesten som å komme hjem i trygg havn. 
På «The Clown» er han igjen gjenforent med Mari Kvien Brunvoll, og det er låten som kanskje best fremhever det vanvittig kapable ensemblet som har bidratt til platen; Kjetil Møster, Kvien Brunvoll, Per Jørgensen, Ole Morten Vågan, Jørgen Træen og Kåre Opheim. 

Låter som «The Selegrend Movement» og «Pala» tilføyer til platens dramatiske kurve og univers, som hele tiden veksler mellom smått og stort, fjærlett og blytungt, repetitivt og uforutsigbart. 
«Utopian Tales» er nok et eksempel på Urheims mesterlige evner som komponist og sementerer hans ry som en av Norges mest interessante jazzmusikere. 
