Bokanmeldelse:Katherine Webb: 
«En sang fra fortiden» 

Katherine Webb skriver alltid om nåtidsmennesker med sterke, uavklarte bånd til fortiden. 
Hennes helter og heltinner må alltid ordne opp med den for fritt å kunne velge sin livsvei. 

Roman 507 s. Kr. 379,- Gyldendal 

Starten er småpen, men bokens puls stiger etter som lag på lag med hemmeligheter avdekkes. 
Før du vet ordet av det, er du i strekklesningsmodus. 

Du tror du ser tegningen, men du overraskes stadig av vridninger og vendinger. 
Vekslingen mellom da og nå går uanstrengt og sømløst. 

Gallerieier Zach er ribbet i livet. 
Galleriet hans er nesten konkurs, og eksen hans har flyttet med datteren til USA. 
Far og datter møtes nå kun på Skype. 
Han er besatt av maleren Charles Aubrey, kunstneren som kunne male følelser direkte på lerretet. 
Hans portretter fra slutten av trettiårene er berømte. 

Zach skriver bok om maleren, men fremdriften har stoppet opp. 
Han drar til Dorset for å få en nystart via undersøkelser om hva som egentlig skjedde med maleren, hans familie og hans favorittmodell, den hundsede, mobbede fattigjenta Mitzy. 
En annen grunn til undersøkelsene er at bestemoren hans sier hun har hatt et forhold til Aubrey. 
Zach vil gjerne vite om maleren er hans bestefar. 

Mitzy har aldri kjent seg sett og elsket, og kontakten med maleren og hans familie er overveldende. 
Å bli studert av det intense malerblikket får livet hennes til å skinne og gir henne følelsen av tilhørighet. 
Hennes nesegruse tilbedelse går i løpet av de tre førkrigssomrene familien ferierer i Dorset over til besettelse og sanseløst, ustyrlig fatalt begjær. 

Denne hungeren setter voldsomme krefter i sving, og livet endrer seg for alltid for de impliserte. 

Oversatt av Jan Chr. Næss. 
