«Ut av intet:»Øye for øye, tann for tann 

Sterk politisk kommentar i form av gammeltestamentlig hevnhistorie. 

Først en liten advarsel: 
For dem som vet at de liker Fatih Akins filmer og skal se denne uansett, anbefaler jeg å vite så lite som mulig. 
Det gjelder naturligvis de fleste filmer, men med en ambisiøs og nakent fortalt film som dette, blir det ekstra påtrengende. 

Litt kjennskap til historien kan allerede være for mye. 
Naturligvis kommer det an på hvor sensitiv, nerdete eller blasert man er når det gjelder historiefortelling, og dette vet jo folk best selv, så antagelig bør jeg bare holde munn. 

Livet blir aldri det samme 

Uansett: 
Tittelen (Aus Dem Nichts) står illevarslende mot svart, med anakronistiske, gotisk-lignende bokstaver, omtrent slike vi kan forvente å finne i Asterix når germanere snakker. 
Hva det kan bety, er ennå uklart, men man aner at det neppe er noe godt tegn. 
Deretter tas vi med inn i en håndholdt, amatør-filmet sekvens hvor en tysk-kurdisk mann kledd i hvit dress gratuleres av fengselskompiser før to vakter fører ham inn i et sidelokale for å bli viet med kjæresten. 

Klipp til travel gate i multikulturelle Hamburg seks år senere. 
Katja (Diane Kruger) leverer sønnen Rocco (Rafael Santana) på sin manns lille oversetter- og reisebyrå. 
Nuri, som mannen heter (spilt av Numan Acar), er nå ute av fengsel og klarer seg bra. 
Sønnen skal være hos ham mens Katja møter en venninne. 
Når hun kommer tilbake for å plukke opp Nuri og Rocco, har noe svært dramatisk skjedd og livet til Katja skal aldri bli det samme igjen. 

Diane Kruger er fantastisk 

Fra nå av er det en fortelling om tap, sorg og sinne. 
Rent meteorologisk blir Hamburg i denne sekvensen del av det indiske subkontintetet; det regner massivt og kontinuerlig, kanskje i så mye som en tredjedel av filmen. 
Det er enormt virkningsfullt. 
Og det er her Diane Kruger trer frem som skuespiller. 

Hun gjør en prestasjon som i sum må kunne kalles fantastisk. 
Sjelden har stille desperasjon blitt skildret mer intenst. 
I løpet av måneder gjennomgår Katja et helt liv av fortvilelse. 
En politietterforskning blir en ekstra ydmykelse for henne midt i sorgen, men så kommer historien inn i et nytt spor. 

Parallell til vår egen 22. juli-prosess 

Vi er innom en rettssalssekvens, hvor vi blant annet får en fin, djevelsk birolle av Johannes Krisch. 
Det er sterkt, og en klar parallell til vår egen 22. juli-prosess. 
Men her finnes også filmens svakhet. 
Akin insisterer på flere ganger å fortelle oss at Katja vil vinne saken og de skyldige få sin straff. 
Konsekvensen er at folk som har sett film før tidlig mistenker at det motsatte kan komme til å skje. 

I siste akt blir filmen gammeltestamentlig. 
Jeg skjønner ikke hva Katja skal gjøre før hun faktisk gjør det. 
Slutten føles perfekt, og tanker om rett, galt, tilgivelse og øye for øye, tann for tann, surrer rundt i hodet lenge etterpå. 

Fatih Akin er blant Tysklands skarpeste regissører, og med 
Ut av intet har han laget en intelligent kommentar til det gryende hatet som dag for dag brer seg utover Europa. 
