Ternheim slutter ikke å imponere
Tilbake etter fire års pause - med «gammel» produsent og ny gitarist. 

ALBUM: 
Helt siden Nashville-innspilte «The Night Visitor» kom i 2011, har jeg hatt Anna Ternheim-låten «Walking Aimlessly» på hjernen. 

Den overtok for like magiske «To Be Gone» fra debuten «Somebody Outside» (2005) - albumet som ga henne nykommerpris under Grammis-galan året etter. 

Vanedannende 
For svenske Ternheim (37) gjør sånne ting med deg. 
Det er noe henrivende og vanedannende over platene hennes. 
De er innhyllet i en spesiell, litt mystisk stemning et sted mellom Ane Brun, Susanne Sundfør og Melissa Horn - og de blir alltid bedre for hver lytting. 

Denne stemningen er intakt på hennes femte utgivelse, «For The Young», spilt inn i New York - der hun bodde i noen år. 

Marc Ribot Strykerne er en viktig del av dette, det samme er Johan Hallonstens piano og selvfølgelig Ternheims stemme. 
Men den som virkelig setter en spiss på «For The Young» er Marc Ribot - som har spilt gitar for folk som Tom Waits, Elvis Costello, Madeleine Peyroux, Diana Krall, Norah Jones og Elton John. 

Løfter hver låt 
Det er noe tom waitsk over dette albumet også, og Ribot løfter hver eneste låt. 
På «Still A Beautiful Day» brummer han litt og lager et eget gitartema som avslutter låten. 
På «For The Young» og «Caroline» (som hun spilte på «Skavlan» sist fredag) er det myke gitartoner som ligger litt forsiktig i bunnen, som når Ternheim synger poetisk «caught between the ocean and the shoreline» - før Ribot igjen glitrer i et lite mellomspill. 

På «Only Those Who Love» styrer han hele siste halvdel med en «dansende» gitar, og på «Keep Me In The Dark» er det som om Ribot er tilbake i studio med en gammel samarbeidspartner, Joe Henry. 

Låtittelen understøtter at det er en mørkere Ternheim vi møter her. 

Gamleprodusenten 
Jeg vil påstå at det var en liten genistrek av Ternheim å knytte til seg Ribot. 
Og - ikke et vondt ord om Matt Sweeney, som produserte «The Night Visitor» med bravur, men det er hyggelig at produsenten av hennes to første album, Andreas Dahlbäck, nå er tilbake i folden. 

De snakker åpenbart samme språk hele veien, og har funnet tilbake til lydbildet fra den gang. 

Skrivesperre 
Men det er ingen selvfølge at det skulle bli et nytt album. 
Ternheim jobbet med andre prosjekter og åra gikk. 
I et intervju med Svenska Dagbladet forteller hun at de andre platene kom lett. 
Da hun endelig satte seg ned for å skrive igjen, kom det ingen ting. 

Tlbake til Stockholm 
Det gikk så langt at hun begynte å tenke på å sikte seg inn på en ny karriere. 
Hun bestemte seg også for å flytte tilbake til Stockholm «til hun var klar». 
Det tok noen måneder, og etter ytterligere noen måneder i Buenos Aires «var hun klar» - og serverer nydelige tekstlinjer som «I think I see you / Among the shadows / They still cling to the wall / And your mind feeds them» 
(«For The Young»). 

Noen ganger er det en god ting å vente litt, om ikke annet for å etablere et savn. 

Anna Ternheim legger i februar ut på en lang turné som tar henne til fire norske byer i mars. 
