Spillanmeldelse:«Josefine: 
Jungelskatten» 

I «Josefine: 
Jungelskatten» inviterer den pedagogiske kaninen Josefine med seg barna på actionfylt plattformmoro. 

Josefine-spillene er kjent for å være læringsspill av høy kvalitet. 
Men dette spillet må ikke forstås som noe pedagogisk spill. 
Det har ingen andre ambisjoner enn å underholde barna. 

Josefines misjon er å finne en skjult skatt i jungelen og å overgi den til et museum. 
For å gjøre dette må hun gå inn i fem ulike brettverdener, alt fra regnskog til ørken, og låse opp utallige skattekister. 

Verdenene er i typisk plattformstil: man skal bekjempe fiender av ymse slag, samle mynter for å få flere liv og hoppe seg frem over stup og bevegelige plattformer. 

Etter hvert som Josefine erobrer nye verdener kan hun gjøre seg om til ulike dyr som alle har spesielle egenskaper; firfislen kan krype inn i grotter, fuglen kan hoppe høyt og bjørnen kan knuse fiender. 
Når som helst kan barna gjøre seg om til Josefine igjen. 
Underveis i spillet finnes det lagringspunkter, slik at barna slipper å begynne helt på nytt hvis de feiler. 

Josefine har den vanlige, barnevennlige tilnærmingen. 
Spillet har norsk tale, det er en oppmuntrende tone og alt er godt forklart. 
Det er lettspilt, slik at selv små barn kan klare det, samtidig som det er utfordrende for de litt større. 

Et annet pluss er at man kan gå tilbake til tidligere brett for å finne skjulte skattekister. 
Dermed varer spillet litt lenger enn man skulle tro. 

Samtidig kunne det godt ha vært spritet opp med noen artige minispill. 
Det er også litt for uoriginalt til å få toppkarakter. 
Dette minner såpass mye om Mario Bros-universet at det er fristende å tenke at utviklerne har gjort det litt lettvint for seg selv. 

Bygg heller fremtidige plattformspill på Josefineuniverset, det er sjarmerende nok i seg selv. 
