Boka hans vil neppe gjøre Youtube mindre eksotisk for voksengenerasjonen
Den nye kjendisoppskriften. 

Det er ikke sikkert du har hørt om Dennis Vareide før. 
Kanskje så du ham for første gang da han dukket opp på «Farmen Kjendis» 1. januar, og lurte på hva han gjorde der. 
For det er få ting som representerer et så tydelig generasjonsskille som kjennskap til Youtube-kjendiser. 

27-åringen er blant Norges mest kjente i kategorien, og lever av å lage videosnutter. 
Han har flere Youtube-kanaler, hvorav de fire største har omkring 730 000 abonnenter til sammen. 

Den mest kjente, som han nå vil legge ned, er «Prebz og Dennis». 
Den har han driftet sammen med makker Preben Fjell, og i fjor fikk de sin egen kinofilm. 
De har hatt programmer på P3 og TV2, og nå kroner Vareide verket med det ultimate kjendisbeviset: 
Sin egen selvbiografi. 
Den kommer nok ikke til å minske generasjonsskillet. 

Pengefokusert 

«Kongen av gutterommet» holder for så vidt hva den lover i undertittelen, «Hvordan jeg ble verdens største Youtube-stjerne på norsk». 
Vi får en grundig innføring i den for mange nokså eksotiske verdenen han er en del av. 
Hvordan det hele startet, hvordan han bygget seg opp, fikk kontakter, ideer, kontrakter og lærdommer. 
Han startet med å lage små animerte trailere til dataspillet Minecraft, senere ble det videoer av egen dataspilling - en egen, svær kategori på Youtube. 
Han har også laget egne Minecraft-spill i spillet, men det Prebz og Dennis er mest kjent for, er Jackass-aktige stunts og tøys med kompisene. 

Det er interessant å få innblikk i en bransje med så mye penger og innflytelse, men som unndrar seg mange av spillereglene som tradisjonelle medier forholder seg til. 

Både fordi de involverte er så unge og uerfarne, og fordi samarbeidet går på kryss og tvers av landegrensene. 
Vareide forteller ærlig om sin bratte læringskurve, når det gjelder alt fra skattebetaling til etisk ansvar overfor unge seere. 
Men så veldig dypt går han ikke. 
Han er mer opptatt av å snakke om alle de økonomiske tabbene han har gjort. 
Hvor mange penger han kunne tjent hvis han beholdt de aksjene, sikret seg en bedre avtale der, satset mer på den typen videoer. 
Boka er i det hele tatt veldig pengefiksert, og det blir til tider vel mye oppramsing av tall og avtaler. 

Språkrot 

Historien er fortalt i jeg-form, men ført i pennen av NRK-journalist Webjørn S. Espeland. 
Han har nok forsøkt å live opp teksten litt, med snappy og av og til cliffhanger-aktige kapittelavslutninger («det var ikke det siste vi så av xxx.»), samt lett ironi. 
Som når Vareide forteller om det nye huset med den store hagen som familien flyttet inn i da han var liten: 
«Her lå alt til rette for å sitte inne og spille Nintendo 64.» 

Likevel framstår boka uredigert. 
For det første er fortellingen paddeflat. 
Her er riktignok noen forsøk på å hause opp viktige hendelser med språklige virkemidler, som cliffhangerne. 
Men både stort og smått kommer i kronologisk rekkefølge, uten noen samlende struktur som løfter det ene over det andre. 

Det andre er språket. 
Det er stort sett muntlig og uhøytidelig, med ord som «samma» i stedet for «samme», og opplysninger som at Prebz, altså bestekompisen, studerte «norsk eller noe». 
Det er ok, en historie i jeg-form bør ha stemmen til jeg-personen. 
Men rett som det er dukker det opp blomstrende formuleringer som trolig er ment å variere språket, men som neppe er noe hovedpersonen har sagt høyt: 
«Nugatti» blir forvansket til «det sukkersøte pålegget» og «den røde boksen med sjokoladepålegg», i samme avsnitt. 
Prebz og Preben blir brukt om hverandre, før han plutselig blir til «den sjenerte bergenseren fra Sotra». 

Miksen av forsøksvis litterære formuleringer og muntlig språk er merkelig, særlig når det muntlige språket er så rotete. 
For eksempel får vi høre at en youtuber «hadde kjempehøy kvalitet på humoren sin». 
Mye er også direkte feil: 
«forslag på» blir brukt i stedet for «forslag til», «på full vei inn i» i stedet for «full fart inn i», og seerne blir omtalt som «dediserte» i stedet for «dedikerte». 

Problematisk sjanger 

Jeg tar meg i å ønske meg bort fra trenden der kjendiser forteller sin egen historie (til en medforfatter). 
For markedsavdelingene er det kanskje lettere å få oss til å tro at vi kommer tett på objektet i slike bøker, sammenlignet med uavhengige biografier og portrettbøker. 
Men er det egentlig sant? 

Noen av de fineste partiene her, er kapitlene der Vareide forteller hvor nervøs han kan være i sosiale settinger. 
Han som snakker til hundretusener av mennesker gjennom videosnuttene sine, har vært livredd for å stå foran forsamlinger IRL. 
Når han forteller om dette, trekker han oss med bak scenen, og boka blir det den nok er ment å være. 
Men oftere bærer den preg av å være en enetale. 
Som når han snakker om konflikter med andre Youtubere. 

Jeg tror ikke det er helt usannsynlig at en profesjonell forfatter med frie tøyler kunne brakt oss enda nærmere, ved å gi et mer fullstendig bilde av en av nett-kjendisen. 
Som selvbiografi er dette en bok for den ivrigste fansen, de som drømmer om en Youtube-karriere selv, og som jakter på tips overalt. 
For oss andre blir den fort trøttende lesning. 
