Ikke så morsomt som i fjor
Det er ikke bare bare å ta et gammelt eventyr og forvandle det til en nymotens story. 
Rogaland Teaters sommerteater «Hans og Grete» halter rundt som den blinde heksa på leit etter sin egen idé å fete opp. 

"Hans og Grete". 
Regissør/grafisk design: 
Vegar Hoel. 
Med: 
Kristian Berg Jåtten, Ellen Andreassen, Hanne Vasshus, Thomas Aske Berg, Tomas Alf Larsen. 
Etter: 
Brødrene Grimms eventyr. 
Sted: 
Hindal gård, Vaulen. 
Egnethet: 
Fra 3 år og oppover. 
Varighet: 1 time 30 minutter med pause. 

I fjor lyktes Vegar Hoel og hans nye, galne gjeng med en karikatur av Snøhvit som ble hekta på Fjesboka. 
I år strever kompaniet med å utnytte sitt eget påfunn: 
At Hans og Grete er to bortskjemte 25-åringer som snylter på velferdssamfunnet ved å nave seg gjennom i voksenlivet. 

"Dette er historien om å vokse opp i et av verdens beste velferdssamfunn" varsler fortellerstemmen i starten. 
Langt om lenge blir søskenparet sendt til skogs og lokket inn i sukkerhuset for å bli foret av heksa. 
Jo visst er de to bortskjemte, late og aldeles uvitende om hvordan man klarer seg ute i verden. 

Men jeg gjetter at frykten for å latterliggjøre mennesker som virkelig har behov for hjelp fra norske Nav-kontor, gjør at parodien på unge navere forblir upresis og utydelig. 

Ideen er rett og slett for krevende å omsette i en story som skal fungere som festlig sommerteater helt ned i treårs alder. 

Dermed snirkler første akt seg av gårde med sketsjaktige scener der den hengepuppeutstyrte mor Hilda vil mate Grete og Hans (som hun ynder å si) utelukkende på grønnsaker, mens den veike, ekstremt bebartede faren faller for usunn kjøttspising. 

Visst finnes det gode ansatser til morsomme handlingselementer, som da søskenparet får fire gode råd av pappa for å "klabbe pantersau". 
Ett råd er å gjennomskue at folk som kaller seg venner, ikke alltid er det. 
At dummingene Hans og Grete likevel lar en "venn" lure fra dem hønene de har fått med seg i startkapital, er morsomt spilt av Tomas Alf Larsen. 

Men den ville ideen med pantersaujakten (et svart eselhodelignende vesen dukket omsider opp) blir liksom glemt og slett ikke utnyttet godt nok. 
Hans og Grete blir i stedet fanget av heksa og må bruke farens råd til å berge seg fra hennes glødende grill. 

Andre akt bedre 

Andre akt tar seg opp fordi man har fått innstilt frekvensen på det rene tøys og tull uten å forvente synderlig spenning eller dramaturgi. 
Ikke vet jeg hvorfor Grete plutselig forvandles til en jenteheks med navnet Odd, men det er iallfall festlig spilt av Ellen Andreassen. 

Resten av ensemblet gjør også en hederlig innsats med å fyke rundt i stort tempo og lage lått og løye. 
Avslutningen er likevel langt unna det klimaks man forventer. 

Det som redder forestillingen og berger latteren hos publikum, er miksen av heseblesende situasjonskomikk, mye jodling og halloi, rare kostymer (bayerske selebukser), småmorsomme ordspill (du er så lat – salat!) og låter som rappes, men uten at man skjønner teksten. 

Rakk ikke luke 

Alt i alt får jeg følelsen av at regissøren og hans trupp ikke har rukket å luke i bedet av sprø ideer for å fjerne de dårligste og dyrke fram de beste. 
Selvfølgelig kan den blinde heksa ha langt svart hår og skjegg og være spilt av en mann, men å blande inn Østerrikes Melodi Grand Prix-vinner virker som et rent sidespor. 

Ingen sjanger er så vanskelig som komedie. 
Rogaland Teaters sommerforestilling har i årevis hatt et godt rykte og stort publikumstekke. 
Men en så profesjonell institusjon må passe seg for å dynge på med lettvinte og støyende løsninger for å skjule at manuset slett ikke er gjennomarbeidet nok. 
