Vilter Vis-finge'n-jentefilm
"Modig" er en av de beste animasjonsfilmene. 
Hovedpersonen er ei visuelt vellykka lita skotsk barbarjente som heller vil skyte med pil og bue enn å gifte seg. 
Farten er flott, oppfinnsomheten er forbilledlig. 
Still i kø. 

USA. 
2012. 
1 time, 40 minutter. 
7 år. 
Regi: 
Mark Andrews og Brenda Chapman. 
Med stemmene til Kelly Macdonald, Billy Connolly, Emma Thompson, Julie Walters. 

Det er vis-fingen-damedag på kinoen igjen — med en fantastisk urskotsk prinsesse som flyr i Hunger Games-skauen med alver og fortrolla bjørner og skaper sin egen skjebne i stedet for å sitte der og vente på å bli gift. 

Det er en skjønn film. 
En av de beste. 

Men det er jo to ting å si: 
Nå er det sånn at tabuet i den vestlige kulturen for øyeblikket er at kvinner har familie. 
Dette er ikke akkurat en opprørsk film, men den er kul for det. 
Det andre er at jeg av og til får følelsen av at 3D-teknikken ble laga for nasjoner der til og med små barn går småfulle på kino, for man bør egentlig være halvveis til Marrakech når animasjons-fanatikerne flesker til med sine filmatiske oppbrett-bøker. 
Ørneferd over avrunda, men kantete snøfjell, magiske steinsteder og små borger og så smoothie-gult streaminglys at det antakelig inneholder mer enn 3 prosent mango. 
Wow. 
Did you see those colors? 

Filmen handler om urskotter fra 1300-1400-tallet omtrent den gang Mel Gibson gikk rundt med blåmaling på puppene. 
Skjønne lille Merida med krøllehår som likner høvlespon av mahogni er animasjonsfilmenes tradisjonelle guttejente. 
Hun er mesterskytter. 
Hun er fingertupp-klatrer, og da mamma Lady Eleonore vil gifte henne bort, går hun til heksa i Skyrim-skogen og får med seg nifs muffin. 

Der røper jeg ikke mer. 
Det blir spennende og vittig, og det får dere bare tro på. 
Merida har dessuten tre små brødre som helt sikkert er årets beste trillingpåfunn. 

Jeg så versjonen med originallyd, og den skal dere være forsiktige med, for den har ikke undertekster. 
Alle skuespillerne snakker et pinsedagsforvirra skotsk som det ikke er mulig å skjønne noe av. 
Men jeg satte meg mentalt tilbake til en ettermiddag på Kastrup da Per Dybvig og jeg møtte skotter som hadde reist til Litauen på tur og plutselig hadde gifta seg, og da vi sa vi kom fra filmfestival i Cannes med Sharon Stone og greier, lyste de opp: 
"Did ya shag'er?" 

Minnet hjalp på forståelsen av filmen. 

Følg meg på Twitter: 
@arilabra 
