Lik dumpes i Porsgrunnselva
Merete Junker har skrevet en meget bra krim fra Porsgrunn, der noen binder folk fast i handlevogner og kaster dem i elva. 

Merete Junker: 
Vannmannen. 
Kriminalroman. 
366 sider. 
Gyldendal. 

Romanen åpner med en hjemløs rusmisbruker: 
Kattis bruker dagene til å skaffe seg piller og alkohol og finne hjemmesteder der hun kan sove ut rusen. 
En natt blir hun vitne til at en handlevogn dumpes i sjøen rett ved skjulestedet hennes. 
Har noen kastet varer? 
Nei, et lik. 

Samtidig oppdager journalisten Sigmund Boye noen gamle bilder av sin egen mor. 
Har moren hatt en elsker? 
For å finne ut av det, skygger han henne til Berlin. 
Boyes samboer, politietterforsker Eline Torp, forsøker å løse drapsgåten – men det viktigste vitnet, Kattis, er sporløst forsvunnet. 

Kattis egen mage er hennes fiende og dårlige samvittighet: 
«Vomma vred seg, plirte med de gule øynene og smattet. 
Nå er du ille ute, Kattis, sånn går det med sånne som deg, vet du, du vet det». 

Dette er Merete Junkers femte kriminalroman. 
Hun skriver konkret og godt. 
Bare kjærlighetsforholdet mellom Eline og Sigmund blir litt unyansert beskrevet: 
«fineste Sigmund, hjertevenn, kjæreste og bestekompis, fri for barn, men velsignet med skjønne Freddy». 
Alt er helt topp liksom. 
M etter hvert holder Sigmund ting hemmelig for Eline, noe som skaper ekstra spenning. 

Merete Junker er god på detaljer: 
Alkisene i Porsgrunn drikker Tuborg, det er jo et av de billigste merkene. 

Boken er best når den streifer inn på gammelt agg fra ungdomsskolen. 
Dette er kjempebra beskrevet. 
Ungdommer er så sårbare og kan samtidig være grusomme mot hverandre, når det å være en del av gjengen er det viktigste av alt. 

Merete Junker liker å leke med ord. 
Kattis kaller morderen for «Vognmannen», noe som har en illevarslende klang. 
Kanskje burde «Vognmannen» vært tittelen på romanen, men Junker liker tydeligvis stjerner og stjernetegn. 
Hun har tidligere gitt ut «Tvillingen» og «Venuspassasjen». 

Slutten blir ikke like tilfredsstillende som den kunne blitt, men i det store og hele står «Vannmannen» til laud. 
For meg som har bodd tre år i Porsgrunn, ga det en ekstra glede å følge handlingen fra stedene jeg kjente, i Storgata, på kjøpesenteret Downtown, på Bjørntvedt og Vallermyrene. 
Jeg skulle ønske noen skrev en like bra krimserie fra Stavanger. 

LES MER OM KRIM: 
