Robyn er endelig tilbake
Mindre eufori, mer eksperimentering: 
En bør ta seg tid til å fullt omfavne Robyns tilbakekomst. 

Robyn: 
«Honey» (Konichiwa/Universal) 

Ventetiden har vært lang siden «Body Talk», en av 2000-tallets beste popplater, ble sluppet i 2010. 
Etter suksessen opplevde den svenske 39-åringen et samlivsbrudd og tapet av en nær venn, og påfølgende depresjon. 

Skapergleden ble gjenvunnet idet hun oppdaget gleden av å utforske musikk, i klubbmørket på Ibiza. 
Resultatet er emosjonelt og eksperimentelt. 
Låtkonstruksjonene er tålmodige og raffinerte, mindre hit-orienterte. 
Vi hører minimal tekno så vel som klassisk house. 

Stemmebruken er luftigere og mykere. 
Her er det Robyn som løfter fram musikken, mer enn omvendt. 

Åpneren «Missing U» er den emo-euforiske broen fra forgjengeren. 
I mørket av høydepunktet «Human being» ber hun den andre om å bevege seg nærmere. 
Discotriste «Because it’s in the music» bølger og løftes. 

Tittelsporet «Honey» folder seg ut og drypper av sensualitet. 
«Ever again» lover at hun aldri skal oppleve hjertesorg igjen. 

Som helhet mangler «Honey» et konsept, og den er mindre umiddelbar. 
Tilbakekomsten vil overraske noen, skuffe noen få, og forhåpentligvis minne mange om klubbmusikkens helende kraft. 

Beste spor: 
«Human being», «Honey», «Missing U». 
