Stil og klasse
Fire Lake er Atlantics nye restaurant. 
Et amerikansk grillkonsept som stiller med en tydelig og inviterende fasade mot en av byens hovedgater og som byr på fantastisk utsikt mot Breiavatnet. 

Restauranten ligger på gatenivå mot Olav V’s gate og når du kommer inn hovedinngangen er det første du møter et stort, åpent kjøkken. 
Restauranten er innredet i lyse jordfarger og moderne møbler som signaliserer seriøsitet og dempet eleganse. 
En stor bar med skinndetaljer dominerer den ene delen av det langstrakte rommet, mens en avdeling innerst i lokalet er løftet et nivå opp, slik at gjestene her ser over rommet og på den måten kan nyte utsikten, selv om de sitter et stykke unna de store vinduene mot gaten og Breiavatnet. 

Vi var heldige og fikk et vindusbord med fantastisk utsikt. 
Rett foran oss, gatelivet med sitt fargerike mangfold, deretter det vinterstille Breiavatnet, Kongsgård, Parken og Storhaug som reiser seg lag på lag oppover mot den mørke februarhimmelen. 
Det var nesten vanskelig å ta øynene bort fra utsikten for å konsentrere seg om menyen. 

Firelake er et amerikansk grillkonsept fra Minnesota. 
Radisson har to restauranter av denne typen i Minneapolis og én i Leeds, utenom den nyåpnede i Stavanger. 
Det er et råvarebasert kjøkken, der nesten alt er kortreist og lokalt, men vil du ha Kobe-biff, kan du få det også. 

Frisk som en fisk 

Den grunnleggende ideen er at gjestene skal velge og vrake og sette sammen en meny med litt av hvert fra fra grillen. 
Det gjorde vi også, men først litt fisk. 
Nærmere bestemt laks. 
Jeg gikk for laksetartaren som var frisk som en fisk, servert med en nesten aggressiv sitrusmajones som virkelig fikk fart på smaksløkene. 
Sammen med den rå, hakkede laksen utgjorde den en balansert og frisk start på måltidet. 

Ledsagerskens gravlaks med sennepspotetkrem og posjert egg fikk oss imidlertid til å ta helt av. 
Dette er en særdeles vellykket rett. 
En fløyelsmyk og luftig potetkrem med dybdeskapende sennepssting og det begravde posjerte egget som du i likhet med den lettgravde laksen må grave fram, er en eksepsjonelt god rett. 
Smakene, teksturene og temperaturene utgjør en dristig, men harmonerende rett, den har til og med humør. 
Bravo! 

Til lakseforrettene bød vår oppmerksomme og meget dyktige servitør på en frisk, gulgrønn vinho verde som gikk inn med et mineralsk spark i ganen, bød på fin munnfylde og gikk ut med syrlig eple og et forsiktig hint av restsødme. 
Solar de Serrade Alvarinho var et kompetent valg til lakserettene med potetkrem og majones, her trengs det syre til å slåss med fettet, samtidig som vinen ikke må bli altfor lett i forhold til laksen. 

Grillfest 

Vi bad om «bondens fat» til de grillede kjøttrettene og fikk rustikt gulrot-, blomkål- og sellerirot-tilbehør. 
Bakt og forseggjort. 
Søtt og fyldig. 
Kjøttrettene våre var kyllingspyd, lammecarrè, entrecôte og langtidsgrillet oksebryst - brisket - på amerikansk. 
Til dette kom en fyldig og smaksrik potet- og selleristappe, samt en kraftig oksehalesaus som var fantastisk til oksebrystet. 

Alt var perfekt grillet. 
Saftig og rødmusset entrecôte av limousine-fe med kraftig egensmak, møre og smaksrike lammekoteletter, saftige kyllingbiter som hoppet inn i munnen av seg selv og et langtidsgrillet oksebryst så smaksrikt at det fikk tennene til å løpe i vann, og så mørt at vi ikke behøvde tenner til å spise det. 
Dette kjøttet kunne vi nesten drikke. 

En syrefast, rund Dolcetto d’Alba fra Borgogno i Piemonte ga friskhet og dybde til grillmaten. 
Dette er en vin jeg liker veldig godt og som byr på så mye frukt og bær at den går til det meste fra grillen - nesten uansett hvilket tilbehør som står på bordet. 

Det er noe med Atlantic 

Vi ba om en pause etter dette, og fikk dermed en selvpåført pause før dessertrunden. 
Den brukte vi til å kope og vegetere mens vi fortsatte å nyte den flotte utsikten. 
Det er en fin by vi har her og Atlantic er tilbake i super form, midt i smørøyet. 
For det er noe med Atlantic. 
Det er et hotell med stil som byens innbyggere skal være stolte av, så er også servicen på Fire Lake av god gammel Atlantic-klasse. 

Min dessert var restaurantens ostefat og det skuffet meg noe. 
Her var det fine, milde og fete oster, men den reale, røffe osten som kunne få måltidet til å gå ut med et fyrverkeri av smak, manglet. 

Ledsagerskens «Skog» besto av karamellkrem med friske bær og is. 
En stor porsjon kanskje, etter at vi hadde prøvd å smake på så mye som mulig fra grillen, men et søtt og friskt punktum som gjorde kroppen litt lettere før vi steg ut mot Breiavatnet og vraltet hjemover stappmette på gode inntrykk. 

Regningen kom på 2500 kroner. 
Det er absolutt en god pris for opplevelsen Fire Lake byr på. 
Prisene avspeiler også restaurantnivået som ligger ett hakk under byens fine-dining-etablissementer du kan lese om i Michelin-guiden. 
