Anmeldelse av SimAnimals:Ut i naturen 

I «SimAnimals» skal du hjelpe skogen med å komme seg på rett kjøl. 
Lettere sagt enn gjort. 

«SimAnimals» er en mutert skogsversjon av klassikeren «The Sims» som slippes til både DS og Wii. 
Som en slags guddommelig skogvokter fra oven er det din oppgave å hjelpe naturen i rett retning. 

Det innebærer å riste løs nøtter fra trær, fore smådyr, vanne planter, spre vekster og legge til rette for at dyr og planter skal trives så godt som mulig og multiplisere seg på barnevennlig, «The Sims»-aktig vis. 

Hvis flora og fauna er fornøyd strømmer grønne smilefjes opp fra skogen og får kvikksølvet til å stige i skogens humørtermometer. 
I motsatt tilfelle svever røde sinte fjes opp gjennom luften som sur oppbør. 

Felles for både DS- og Wii-versjonen er at styringssystemet ikke henger helt på greip. 
Ofte rives trær opp med roten når jeg griper etter regnskyer like ved, og illsinte ekorn raser mot meg når jeg kommer til skade for å riste dem istedenfor den frødekte blomsterbusken ved siden av dem. 

Det er dessuten langt vanskeligere enn man først skulle tro å holde et økosystem ved godt humør. 
Humørmåleren siger gjerne i feil retning uten at du egentlig vet hva du straffes for og det er til tider alt for uklart hvordan man skal gå frem for å nå målene spillet setter for deg. 

På DS virker skogen særlig vanskelig å holde ved lags. 
Trær og blomster er utørstelige og roper stadig ut etter vann. 
Når du selv må stå for å holde vannets kretsløp i gang ved å lage regnskyer og dra dem fra tre til tre for å slukke tørsten, blir det fort ufornøyelig slitsomt å leke værgud. 

Skogbranner oppstår dessuten i tide og utide uten at jeg rekker å gjøre noe med det fordi jeg er for opptatt med å riste på en rosebusk eller blåse på en eik. 

Wii-versjonen har også sine svakheter. 
Her foregår skogpleien i tre dimensjoner og selv om skogsområdene ikke er mye større en forvokst plenflekk - eller fotballbane om du vil - er det vanskelig å få god oversikt på grunn av et knotete kamerasystem. 
Du har anledning til å ta en nærmere titt på informasjon om hver av skogens innbyggere, men menysystemet er så keitete å nå at det er vanskelig å få god oversikt. 

«SimAnimals» har imidlertid utvilsomt en viss pedagogisk verdi: jeg har fått repetert både blomsternavn og tresorter, lært at ekorn spiser nøtter og at trær trenger vann for å leve. 
Spillet fortjener dessuten skryt for god norsk tilretteleggelse i begge versjoner. 

Det er imidlertid ikke så gøy å leke allmektig skogsvokter som det kanskje kunne ha vært hvis man hadde gitt natursimulatoren mer dybde og flere variabler, bedre oversikt og ikke minst mer nøyaktig styring. 

«SimAnimals», til både Wii og DS, faller under samme kategori, nemlig spill som fengsler mer enn det fenger. 
Det er ikke noe problem å tilbringe timer med å dyrke trær og passe skogsdyr utelukkende motivert av å se skogens humørmåler sakte krype seg i positiv retning, men direkte gøy blir det aldri. 

Den virkelige naturen er på langt nær å foretrekke overfor «SimAnimals». 

Trailer fra Wii- og DS-spillet SimAnimals. 
