Alt stemmer i Narnias rike
Det eneste som skuffer med den nye Narnia-filmen, er at den ikke varer lenger. 

Regissør Andrew Adamson har bare filmatisert essensen fra andre bok i C. S. Lewis' sjubinds verk, «Løven, heksa og klesskapet». 
Det har han gjort knallbra. 

Fire søsken har hovedroller. 
Da må barneskuespillerne makte oppgaven. 

Å jo, Peter, Susan, Edmund og Lucy stiger fram, livlige og ulike. 
Ett navn må nevnes spesielt: 
10 år gamle Georgie Henley i rollen som Lucy, hun som første gang går gjennom det magiske klesskapet på professorens loft og trer ut i et snødekt Narnia. 
Jenta er et funn. 
Hun ter seg så nyansert og inntakende at det er en fryd å følge henne. 
Gled dere til å bli med henne inn i faunen, Mr. 
Tumnus, hule. 

Dessuten får regissøren svært godt fram at Edmund skiller seg ut. 
Han er den obsternasige, opprørske broren. 
Slik blir det sannsynlig at nettopp han lar seg lokke av isheksa Jadis' fristelser. 
Hun er grufullt godt framstilt av Tilda Swinton. 

Narnia er en fantasyfortelling der dyr snakker og eventyrvesener dukker opp. 
Da må datateknologien lykkes. 

Det gjør den til gagns. 
Etter «Ringenes Herre»-trilogien vet vi at det er mulig å gjøre ville dyr og fæle skapninger så virkelighetstro at vi knapt tviler på deres eksistens. 
Aslan går så løveaktig omkring at man tror han er hentet fra jungelen. 
Ulvene som snøheksa Jadis sender ut for å fange søsknene, er overbevisende i sine angrep. 
De gode hjelperne herr og fru Bever er ytterst sjarmerende. 

Narnia er et fantasirike. 
Da må landskapet være både magisk og realistisk. 

Overgangen mellom langhårete pelser i klesskapet og snødekte bartrær som barna velter ut i, er vidunderlig løst. 
Beverdemn8ingen er lekker. 
Den frosne fossen som barna må forsere på flukt fra ulvene, er takket være datateknologi blitt særdeles livaktig. 
Skremmende er de frosne skulpturene som isheksas ofre blir omskapt til. 

Narnia-fortellingen er en allegori. 
Du kan både nyte en spennende fortelling og se at den betyr noe mer. 
Aslan kan utvilsomt tolkes som et bilde på Jesus som gir sitt liv for å gjenreise mennesker som har trådt feil. 
Slik frelses Edmund. 

Regissør Adamson klarer den hårfine balansen mellom ytre fortelling og indre betydning uten å bli sentimental. 
Isheksas offerfest er forrykende fæl, Aslan bevarer den mystiske verdigheten hans forfatter ga ham i bøkene. 

Kom dere på kino. 
Det eneste dere vil savne, er at filmen ikke fortsetter. 
