Depresjoner, angst og selvmordstanker
Kid Cudi lager emorap — på den gode måten. 

ALBUM: 
Cleveland-gutten Kid Cudi er én av flere rappere som om dagen bretter ut sitt innerste følelsesliv for å fortelle historier om tvil, depresjoner, angst, narkotrøbbel og selvmordstanker. 

Men der sjelefrende Drake på sitt debutalbum tidligere i år fremsto som irriterende på grunn av sutring over nylig oppnådd suksess, skildrer Kid Cudi på sin andre fullengder en mer eksistensiell og relevant nedstemthet. 

Sjangermessig spriker det fra klubblåter til collegerock og mer tradisjonell hiphop, men takket være en djup, klaustrofobisk og helhetlig produksjon henger alt naturlig sammen. 

Man blir som sugd inn i albumets univers, og det er så du nærmest merker hvordan øyelokkene blir tunge idet du trykker på play — på en god måte. 

Grensen mellom ærlig sjelegranskning og selvopptatt babbel er tynn, men takket være særegen og svevende stil, oppslukende produksjon og rikt musikalsk repertoar føles det interessant og givende å følge med gjennom Kid Cudis fem akter (!) og 17 spor med emorap. 
