Tropisk grafikkporno
«Crysis» byr på spennende sci-fi-action i vanvittig vakre omgivelser. 
Men så spørs det om maskinen din er bra nok, da. 

La oss få det mest åpenbare ut av veien med en gang: dersom du har brukt titusenvis av kroner på den råeste spillmaskinen det er mulig å lage i dag, er «Crysis» årets mest selvfølgelige kjøp. 

Grafisk og teknologisk er det snakk om ren, skjær spillporno - et testamente for hva som er mulig i spill i dag. 
De enestående detaljrike miljøene treffer midt i mellomgulvet, og fortsetter å hamre løs med jevne mellomrom helt til den absurd overdådige avslutningen mange timer senere. 

Heldigvis har Crytek også laget et solid og spennende actionspill som fungerer uavhengig av det visuelle, men dette spiller helt opplagt annenfiolin. 

Og det er også spillets største styrke - og svakhet. 
Med unntak av bortskjemte spillanmeldere og spillfantaster med alt for mye penger og alt for lite å bruke dem på, tviler jeg på at spill-PCer «Crysis» krever er særlig utbredt. 

Jeg skal straks gå videre, men et lite eksempel for de innvidde først: 
Jeg har en PC med Intel Core 2 Quad-prosessor, to GeForce 8800 GTX-skjermkort i SLI og fire gigabyte RAM, og måtte allikevel skru endel ned på innstillingene og skjermoppløsningen for å få «Crysis» til å flyte bra. 
Selv da ble det sirup av og til. 

Ta gjerne det som en gravalvorlig advarsel. 
Sørg for å teste demoen av spillet for å se om maskinen din er god nok. 

Nuvel, nok om det. 
For selv om maskinkravene til «Crysis» sannsynligvis er et år forut for sin tid, har Crytek så absolutt laget et godkjent actionspill som burde fungere på lavere innstillinger også. 

Det starter til forveksling likt som deres forrige spill, «Far Cry», på en tropisk øy, og i første halvdel av spillet fremstår «Crysis» som en slags «det er dette vi egentlig prøvde å gjøre forrige gang». 

Arkeologer har funnet en mystisk konstruksjon i et fjell, og nord-koreanske soldater har invadert øya for å få kontroll over oppdagelsen. 
Det liker onkel Sam dårlig, og - surprise, surprise - det er der du kommer inn i bildet. 

Du styrer en amerikansk elitesoldat med en ufattelig heftig nanodrakt, som gjør det mulig å bli sterkere, raskere, mer skuddsikker, usynlig og mer slagkraftig i perioder av vekslende varighet. 

I begynnelsen syntes jeg egentlig «Crysis» var ganske kjipt, men det var mest fordi jeg ikke hadde helt forstått hvilke muligheter som lå i disse egenskapene. 
Man kan riktignok snike seg rundt og sånn, men jeg mener spillet er tilrettelagt for «Rambo»-takter. 

Det er eksempelvis både morsommere og mer vellykket å bruke den økte farten til å sprinte rundt i skogen og skyte soldater med hagle - med noen solide nakketak med påfølgende pælming metervis opp i luften som krydder - enn å legge seg på lur med kikkertsikte. 

Det er her jeg fant mitt «eureka»-øyeblikk i spillet. 

Etter det var det bare å hente inspirasjon fra introfilmen til spillet og peise på. 
Det er helt opplagt at spillet er tilrettelagt for villmannskyting, så pust dypt og slipp villdyret løs. 

Det å skyte soldater fra avstand er for eksempel bortimot komplett umulig, du kan tømme flere magasiner før du får ønsket resultat. 
Crytek må ha fiklet med innstillingene for å sørge for at du ser dem i hvitøyet når du fyrer av. 

Med unntak av en minneverdig stridsvognsekvens, er i tillegg kjøretøyene i spillet mindre morsomme. 
Igjen, her tror jeg Crytek med vilje har sørget for at du skal få lyst til å parkere og ordne opp til fots. 

Dermed blir det et slags «Crackdown» i tropiske omgivelser dette her, en ny vri på ferdighetsboosterne i «Quake»- og «Unreal Tournament»-spillene, om du vil. 
Og det kan jeg like. 

Stort sett, i alle fall - for «Crysis» kan være brutalt vanskelig, noe som stort sett kommer av usedvanlig hissige fiender som tåler usedvanlig mange kuler. 
Det er ikke alltid like lett å få actionsekvensene til å flyte i din favør, og da er spillet mer frustrerende enn morsomt. 

Men så blir det til gjengjeld utrolig morsomt når du føler du har mestret en kampsituasjon, noe som gjør det forholdsvis lett å glemme frustrasjonen. 

Historien i spillet er på sin side solid innenfor mine preferanser. 
Jeg fråder omtrent om munnen av bøker og filmer som tar utgangspunkt i at vi finner noe begravet et eller annet sted på Jorden som er laget av ukjente metaller og som har en mye mer avansert teknologi enn vår egen. 

Og jo flere tusen år dette har vært begravet, jo bedre. 

Nå mener jeg at Crytek har avslørt alt for mye av disse sci-fi-elementene i «Crysis» på forhånd, men den siste halvdelen av spillet er uansett klart mer spennende enn den første. 

Det er her du finner spillets mest sinnssyke begivenheter, og det veier opp for at friheten fra de tidlige brettene innskrenkes. 

På flerspillersiden, har Crytek - i tillegg til det obligatoriske «deathmatch»-moduset (her under navnet «Action») - konstruert «Power Struggle», en av de mest avanserte flerspillermodusene i et skytespill noen sinne (se video i bunnen av denne anmeldelsen). 

Her starter de to lagene på nesten bar bakke i hver runde, og så er målet å ta over strategiske kontrollpunkter for å få mulighet til å bygge bedre våpen og kjøretøy. 

Det er med andre ord mye som kan gå galt når 32 spillere braker sammen her, potensialet for en overvekt av spillere som ikke helt skjønner hva som foregår er stort. 

Men på den annen side er potensialet veldig stort dersom man samler sammen 32 spillere som vet hva «lagarbeid» betyr. 
Noe som igjen betyr at det er spillerne selv som avgjør hvor bra «Crysis» er i multiplayer. 

En slags miks av «Quake» og «Battlefield 2142», altså, noe som gjør at «Crysis» skiller seg ut på en positiv måte. 
Det er derimot alt for tidlig å si noe mer bombastisk om flerspillerdelen enn at det er veldig lovende. 

Hvis man skreller bort den vanvittig imponerende grafikken, er det verdt å nevne at det finnes bedre skytespill enn dette på markedet. 
Jeg rangerer både «Bioshock», «Call of Duty 4», «Gears of War» og «Half-Life 2: Episode Two» foran «Crysis» i ren underholdningsverdi. 

Men det sier mer om hvor kvalitetstung denne genren har vært i høst enn om «Crysis». 

For dette er absolutt godkjent uansett. 

PS: 
I salg fra torsdag 15. november. 

Hovedpersonen i PC-spillet Crysis har en nanodrakt med heftige egenskaper. 
Her får du en introduksjon. 
