Den største overraskelsen
Jeg starter med en urettferdig oppsummering av detaljrik overflodsfilm: 
Ung gutt vil ha sex med ei blondine som er teitere enn de som takker for Spellemannsprisen. 

Ei heks vil spise den falne stjernas hjerte for å få evig ungdom – så vet vi hva Cher gjorde. 

Ei fallen stjerne stavrer som om hun har hatt sex med kjæresten til Polanskis Rosemary og sutrer litt uhimmelsk. 
Hun minner fjernt om bokselgersken fra Kabul. 

Kongesønner vil ta Den Røde Rubin for å overta riket. 

Og Robert De Niro som sjørøverkaptein og transvestitt. 

Alt dette i en eventyrhistorie som er så utrolig rik på påfunn at man blir gammeldags fascinert og lattermild, og det er ikke ille. 
Dessuten åpne landskaper som ville fått Ulf Lundell til å drømme om mer basilikum i spriten. 
Da jeg så denne filmen, ble jeg minnet på at jeg etter en overrislingsvinter savner natur mer enn den perfekte taco (hjemmekverna kjøttdeig, fersken, norske tomater, vanlig bladsalat, hjemmeraspa jarlsberg, lettrømme, 7 ml tequila og lettøl fra frysen). 

Skuespillerne er også noe for seg sjøl. 
Claire Danes med et hår som ble vaska i Timotei XL, spiller stjerna på en rørende småsur måte. 
Peter O'Toole er den onde kongen som setter sønner opp mot hverandre. 
Michelle Pfeiffer spiller gammel heks og ser ut som om hun ble sminka med Plumbo i regnvær. 
Hun rehabiliteres med brystmål og det hele. 
Charlie Cox spiller den søte unge mannen som gjør det vanligste i hele verden: 
Unge gutter kan bli så kåte av å se på bygde-blondiner (Sienna Miller) at de drar ut i verden og utfører så urimelig flotte ting at de i stedet kan velge mye mer storarta damer. 

Dette er et storarta, livfullt eventyr. 
Det eneste som mangler, er De tre bukkene Fise på brua til den sure geita. 
