John Olav Nilsen:Medvind i popseilene 

Forfriskende fornyet, men likevel gjenkjennelig. 

John Olav Nilsen og Nordsjøen: 
"Nordsjøen" (Brilliance) 

Det er fem år siden John Olav Nilsen og Gjengens siste album. 
I mellomtiden testet blant annet Nilsen ut nytt farvann med True I.T.C, et elektronisk og engelskspråklig prosjekt som bød på et lovende lydbilde, men som manglet de helt store melodiene. 

Med «Nordsjøen» får vi et gjenhør med Nilsens popteft. 
Med seg fra Gjengen har han Einar Vågenes og Lars Eriksen, og selv om bandet har krympet, har lyden vokst seg større. 
Synther og trommemaskiner, gitarer og klang – det er både stramt og svevende, melankolsk og energisk. 
Lytteren får et hint av Storbritannia på 80-tallet, et dryss Göteborg på 2000-tallet og det låter som Bergen anno 2017. 

Den smittende, strålende «Sjansen i havet» tar oss med sørover til solvarme strender. 
Den lekne «Øy» begeistrer med sitt nærmest naive refreng, og for andre gang på få uker er det passende å droppe en referanse til verdens beste popband: 
Pet Shop Boys. 
The Cure-aktige 
«Inn i min tid» står seg enda bedre her på platen enn som singel, helheten spiller hver enkelt låt sterk. 
Den sterke avslutningen «Bergtatt av dage» holder tilbake, før den bygger seg opp mot en forløsning som ikke kommer. 

33 år gamle Nilsen er en egenartet tekstforfatter. 
På sitt beste formulerer han, med en noe begrenset vokal, setninger og motsetninger som snur opp-ned på hvordan du forstår tilværelsen rundt deg. 
Som det å ikke vite sitt eget verste. 
Nå er det ikke alle utdrag fra Nilsens notatblokk som er like frydefulle for øret (som «en hore med en glorie»), men en lokkes med til å lytte til alle de ti låtene. 

«Nordsjøen» er en jevn, solid popplate med en lekker produksjon. 
Den mangler likevel litt motstand: 
Det som overrasker, det som river, og som sender frysninger nedover ryggen til lytteren. 
Er det lov å ønske seg flere skjær i Nordsjøen neste gang? 

Beste spor: 
"Sjansen i havet", "Øy", "Inn i min tid". 
