Unge lovende sesong 3:Mørkt og skuffende, men fremdeles lovende | 
Anmeldt av Asbjørn Slettemark 

Skuffelsene står i kø for Elise, Nenne og Alex i Unge lovende. 

For noen år siden fikk den engelske artisten Frank Carter en Twitter-henvendelse fra en fan som gjerne ville ha billett til en utsolgt konsert. 
Tvitreren hadde bursdag på konsertdagen, men hadde glemt å kjøpe billett, kunne kanskje Carter hjelpe, værsåsnill? 
«Nei, livet er skuffelser, forhold deg til det» kom det kjapt tilbake fra sangeren. 

Slik kan man også oppsummere den tredje sesongen av NRK-serien Unge Lovende, hvor tre venninner forsøker å slå gjennom som kunstnere, men blir møtt av livets harde realiteter rundt hvert bidige hjørne. 
Livet er tung oppoverbakke. 

Dagpils, billig champagne og nerveroende vin 

Forfatterspiren 
Nenne har for så vidt blitt lagt merke til med debutromanen om tiden på psykiatrisk avdeling, men fremstår ikke veldig lykkelig da hun i åpningsscenene mottar Oslo Kommunes Kulturpris i Rådhuset. 
Alex har flyttet til New York, hvor hun bommer på prøvespilling etter prøvespilling, mens standupkomiker Elise bor hos mor og klamrer seg til et halmstrå i form av et møte med noen som lager TV. 

Frustrasjonen over å ikke bli tatt på alvor av omgivelsene er til å ta og føle på, og til og med vennene gjør narr av trioens mislykkethet. 
Når de i tillegg styrer på på hver sin kant av verden eller Oslo, har de ikke engang hverandre å støtte seg på. 

Dagpils, billig champis og nerveroende vin ser ut til å være trioens beste venner der de vasser rundt i skuffelser og konstruerte nederlag. 

Hasse Hope som barteløs talkshow-vert 

Hovedproblemet er at Unge lovende ikke flyter spesielt godt når hovedpersonene er fra hverandre. 
Det fylles på med svakt motiverte bifigurer, fra Hasse Hope som barteløs talkshow-vert via diverse ekskjærester til en amerikaner som redder en kokadrita Alex i New York. 

De gjør alle gode skuespillerinnsatser, spesielt Benjamin Helstad som Nennes terroriserende kjæreste Leo, men man formelig ser manusforfatterne skyve dem inn foran kamera uten å ha gitt seeren noen grunn til hvorfor. 
Slik hakker og snubler serien seg gjennom de første episodene. 

Til tross for at den er skrevet av komiker Siri Seljeseth, har Unge lovende aldri vært en utpreget lystig serie. 
Likevel har serien mellom trioens utfordringer scoret rørende poeng på nydelige scener mellom hovedpersonene. 
Så da Elise og Nenne treffer hverandre halvfulle på byen, og snøvlende konfronterer hverandre, engasjerer serien omsider. 

Unge Lovende stabler seg på bena midt i Torggata, Elise, Nenne og Alex pisker opp en vindskeiv getting-the-band-back-together stemning, og til tross for nedovermunn, lunken øl og drittbehandling fra omgivelsene, oppfyller serien noe av alt den lovet i sine første sesonger. 
Trioen er unge og lovende, og vi vil se dem finne ut av ting sammen. 

Avslutningen gir håp for sesong 4 

Sesongen avslutter uten en forløsende slutt, og etterlater et inntrykk av at de seks episodene bare er et oppspark til sesong 4. 
Det gir da også håp for Unge lovende at siste rulletekst kommer mens trioen er samlet rundt et kafébord, og har blikket noenlunde skarpt rettet mot fremtiden. 

De er kanskje blitt mer værbitte av nederlagene, men avslutningen på sesongen viser at trioen fremdeles er riktig så lovende. 
