Utenomjordisk antiklimaks
Dagen jorden kjedet seg. 

HANDLER OM: 
Vesener fra en annen planet lander på jorden. 
Klaatu (Reeves) tar form av en vanlig mann, og oppdraget er å redde kloden fra dens beboere. 
Dette har han tenkt å gjøre ved å renske planeten for hver eneste krigerske, forurensende én av oss. 

DOM: 
Robert Wise' original fra 1951 er ingen stor film, men kom så til de grader til riktig tid. 
Den er ansvarlig for å ha skapt en hel generasjon sci fi- og tengneserienerder. 
Den var også en utpreget humanistisk kritikk av menneskets intoleranse og sneversyn: 
Den allvitende Klaatu kom for å samle og redde oss, og hele filmen kan tolkes som en eneste lang hyllest til det da nyopprettede FN. 

Nesten 60 år senere er Klaatu - nå ved en sedvanlig uttrykksløs, fåmælt Keanu Reeves - i atskillig dårligere lynne. 

Troen på at mennesket er i stand til å ordne opp selv, bare vi blir dyttet i riktig retning, er som blåst for vinden. 
Formålet ved visitten denne gang er således av langt mørkere art, nemlig å fjerne oss alle fra jordens overflate én gang for alle, slik at mer fredssæle organismer kan få nyte godt av Tellus' livgivende ressurser. 

Den første timen har noen riktig så atmosfæriske bilder å by på. 
Men der originalen fikk en viss spenning ut av jakten på Klaatu (som unnslipper myndighetene og vandrer ut i samfunnet), roter denne seg bort i en bihistorie om en alenemor (Connelly), og hennes stesønn, som tar alt for mye plass. 
Klaatus humørløse post-Obama retorikk mangler slagkraft all den tid det jo allerede er bestemt at det er for sent for «change». 
Mennesket skal vekk, uansett. 
Mye ødeleggelse blir det da også, før vinden - bokstavelig talt - snur. 

Mest av alt er dette et antiklimaks á la Steven Spielbergs mislykkede oppdatering av «War Of The Worlds» fra 2005. 
Et CGI-spetakkel der ingen tok seg bryet med å snekre sammen et godt manus før kameraene begynte å rulle. 

MORTEN STÅLE NILSEN 
