Plateanmeldelse:Tone Damli - «Heartkill» 

Tone Damli lever et liv som virker spennende. 
Men det reflekteres ikke i musikken hennes. 

Hva kan vi forvente at Tone Damli leverer musikalsk? 
Kanskje ikke det helt store, men hun har tidvis laget pop passabel nok til at vi har latt henne holde på. 

Likevel: 
Nå har hun jobbet som artist i snart ti år. 
Og det er ingen progresjon å spore. 
Tvert imot - denne femspors EP'en viser bare at hun har stagnert. 
Om hun er på vei et sted, er det ikke oppover. 

Damlis vedvarende utenommusikalske berømmelse er ingen forklaring eller unnskyldning. 
Kommersielt orienterte og presseforfulgte popartister gjør ofte storartede ting når det blåser som mest rundt dem. 

Som Rihannas «Rude Boy». 
Britney Spears' «Piece Of Me». 
Madonnas «Papa Don't Preach». 

Bare det siste året har Damli brutt med Aksel Hennie, fått seg ny kjæreste og blitt gravid. 
Kan noe av dette spores i singlene hun har gitt ut, som er samlet i hop her? 
Nei. 

Det er ihjelprodusert, ansiktsløs pop som riktignok har tekster man kunne tolket i en eller annen retning. 
Men det høres bare ut som ord å fylle den tomme luften med, ikke som noe noen ønsker å formidle. 

Når hun følger opp Hennie-bruddet med en forsøksvis grandios, hjertesmertelig pianoballade ved navn «Winner Of A Losing Game», fremstår det bare som om hun lager et lydspor til filmen med hennes offentlige jeg i hovedrollen. 

«You broke my heart in the end, but I-I-I won't let you smash it again!», jubler hun på «Smash», og viser at rosabloggpop muligens er en sjanger. 

«Perfect World» er EP'ens høydepunkt, laget med betydelig bransjetyngde i ryggen, den plasserer seg et sted mellom Pink og Rihanna. 

Det gir imidlertid ingen pluss i boken å lage mainstreampop som er bra til å være norsk. 

Det ferske tittelsporet er så blass musikk at det er vanskelig å si noe om det. 
Bla bla bla bla bla. 
Nei, det går ikke. 

Gitartrudelutten «Hello Goodbye», Melodifestival-duetten med en eller annen anonym svenske (en greie hun har), viser at Damli kan være med på hva som helst, og få det til å låte usubstansielt. 

Denne anmeldelsen vil neppe frarøve Damli nattesøvnen. 
Jeg har ingen forventning om at den tas til etterretning. 
EP'en har imidlertid en bagasje som burde bekymre de involverte: 

Ingen av disse singlene har vist seg på Topp 20. 
