Et vell av lykke
Mens øsende regn gled over i sol på Øya leverte Field Music en av årets største konsertopplevelser. 

"En orgie i god smak", skrev Lydverkets Marius Asp i sin anmeldelse av den britiske kvartetten Field Musics Field Music (Measure) da den ble utgitt i februar. 
Og nettopp fordi bandet har ekstreme mengder av sterke og ferske låter, er det noe underlig at de under konserten sin på Øya fredag ettermiddag velger å bruke relativt mye av konserten på å fremføre eldre materiale. 

Evnen til å fremføre - og trollbinde publikum med - både eldre og nye låter, er derimot upåklagelig. 
Et tightere, mer fintfølende og elegant band må man mest sannsynlig lete langt utenfor Øyas territorie for å finne; og at det fyldige og klokkeklare lydbildet, spekket med vokalharmonier i krysningspunktet mellom The Beach Boys og Gentle Giant, kun skyldes fire menns iherdige innsats, er for et under å regne. 

I løpet av en knapp time serverer brødrene Brewis og deres to kumpaner poplåter som henter det beste fra folk, rock, prog og psykedelia; de skrangler aldri, og er hele veien tydelig konsentrerte om å levere de fremmøtte en mest mulig imøtekommende og euforisk seanse. 

Det oppslukende, medrivende og omfavnende bandet er på sitt aller ypperste i det øyeblikket "Them That Do Nothing" og "Effortlessly" - to av perlene fra det som utvilsomt er et av årets beste album - glir over i hverandre. 
Å se et band som er så opptatte av være samspilte og holde et kontinuerlig nivå er uhyre tilfredsstillende - og i det også sola titter frem fra det som kun kort tidligere har vært et vidåpent himmelhvelv, har Field Music utvilsomt redefinert begrepet "festivallykke" 
