Tom Waits grynter ikke lenger
Har lagd et smykke av et album, basert på både røffe og skjøre materialer. 

ALBUM: 
Hva er det med denne mannen som gjør at vi er på tå hev hver gang han gir ut noe, som gjør at folk reiser lengre enn langt for å oppleve ham live når han en sjelden gang viser seg på en scene og får en anmelder til å gå til et nytt produkt med en noe større ærefrykt og respekt enn vanlig? 

Men Tom Waits er vel ikke i stand til å lage ei dårlig plate, er han? 
Annerledes, kanskje, men dårlig? 
Nei, ikke denne gangen, heller. 

«Orphans» Siden det fabelaktige trippelalbumet «Orphans (Brawlers, Bawlers & Bastards)» fra 2006 består av både nytt og gammelt og «Glitter And Doom» (2009) er et livealbum, er «Bad As Me» det første med bare nytt materiale siden «Real Gone» (2004). 

Låtsnekring og produksjon: 
Tom Waits og kona Kathleen Brennan. 
På trommer: sønnen Casey Waits. 
Hvorfor ikke holde det i familien? 

Medrivende 
Og - du er hekta fra det øyeblikket du treffer Play-knappen: 
Som en orkan treffer blåsere, Charlie Musselwhites bluesmunnspill, Tom Waits hamrende piano og perkusjon og gitarene til Keith Richards, Marc Ribot og Larry Taylor oss i en kort, men medrivende ode til bluesbyen ved Lake Michigan: 
«Kanskje ting vil bli bedre i Chicago?». 

Taktfast nikking med hodet følger automatisk. 

Blues 
Så passende da, at noen av de samme musikerne, pluss bassen til Flea (Red Hot Chili Peppers) og vox-orgelet til Augie Meyers (Texas Tornados) støtvis lokker oss inn i bluesmusikken Chicago er så kjent for på «Raised Right Men». 

«Talking At The Same Time» gir oss derimot en mildere Waits — sjøl om ordene reflekterer verdens elendighet akkurat nå, et samfunn der rikingene får frukten, mens vi, folket, sitter igjen med skrottene: 

«Everybody knows umbrellas will cost more in the rain All the news is bad Is there any other kind? 
Everybody's talking at the same time 

Well it's hard times for some 
For others it's sweet Someone makes money when there?s blood in the street» 

Los Lobos-gitar 
På «Get Lost» melder også Los Lobos-gitarist David Hidalgo seg på, uten å gå seg vill. 
Balladen «Face To The Highway» formidler på mesterlig vis Waits' korthogde, men effektive poesi: 

«The cradle wants a baby Kitchen wants a pan The heart wants a certain kind of lover if it can 

Ocean wants a sailor Gun wants a hand money wants a spender And the road wants a man» 

Mer tilgjengelig 
Men noe har skjedd. 
Den infernalske, intense, angstbiterske, fandenivoldske, gryntende Tom Waits er nesten forduftet. 

Tilbake står en mildere og mer tilgjengelig Tom Waits — eller er det bare vi som er blitt særere? 

En outsider, vår outsider, vil han uansett alltid være. 

Etter noen ballader, den ene vakrere enn den andre, slår han hardt tilbake i den dystre krigsprotesten «Hell Broke Luce», med raslende automatvåpen som akkompagnement. 

Den glir over i en nydelig finale, «New Year's Eve», sprakende som ei gammel 78-plate, og med skottenes nasjonalhymne «Auld Lang Syne» - som britene synger hver nyttårsaften - elegant flettet inn. 

Tom Waits er vår mann. 
Som om vi noen gang har tvilt! 

En dobbel deluxe-utgave inneholder en 40-siders bok og tre bonuslåter - som ikke står tilbake for resten av albumet. 
En tredje utgave inneholder hele albumet på både LP og cd, samt en 12-siders bok med tekster og fotografier. 
