Absolutt ingen røverhistorier
Terje Formoe har brukt halve livet på Kaptein Sabeltann. 
Her viser han til fulle at det fins et artistliv utenfor røverskuta. 

Det bobler og koker her. 
Ikke fordi musikken er så rocka og så rytmisk, men det fins en kjemi og et lydteppe bak de gode tekstene som griper og forfører. 
Terje Formoe dro til Paris for å spille inn dette albumet med Alf Emil Eik på lasset. 
Sammen med norske og franske musikere har de skapt tolv brikker i et puslespill der det ender opp med et fullendt og fullstendig bilde. 

Terje Formoe skapte flott visepop allerede på begynnelsen av 80-tallet. 
Det 37 år gamle albumet, "Scenespill", er fortsatt verdt å lytte til. 
I 2015 kom Formoe tilbake, og dette er hans tredje utgivelse i hans nye og revitaliserte fase som sanger og sangskriver. 

Til å begynne med kan "Minnebrikker" høres ut som en grei samling sanger, og ikke noe mer enn det. 
Men det ligger noe under overflaten her som forfører. 
Det gjelder først og fremst spillet til musikerne og arrangementene til Alf Emil Eik. 
Bak de gode tekstene og de velformulerte fortellingene framført av den litt forsiktige, men den likevel inderlige stemmen til Formoe, skapes det en intensitet som forfører, og som gjør at du får lyst til å lytte mer og mer. 
Oftere og oftere. 

Godbitene står i kø. 
De beste brikkene er nok "Tegn" med et fett strykearrangement, og den monumentale visen, "Sangeren". 
Den aller fineste sangen er nok likevel balladen, "Å leve", med en tekst som mange nok vil kjenne seg igjen i. 
Det 12 låter lange albumet på tre kvarter avsluttes med den flotte, vakre og vemodige, "I siste timen". 
Den handler om å oppleve det som skjer i den siste timen før daggry. 

Formoe er et stykke unna å være verdens beste vokalist. 
Men det svekker ikke helhetsinntrykket, for dette er så ekte og så levende at det gjør fantastisk godt å bevege seg inn i lengselen, savnet og den gode kjærligheten som fins på "Minnebrikker". 
