Herlige lydbølger fra piratrocke- båten
Visst er det lenge å sitte vel to timer i kinosalen. 
Men med på kjøpet får man en fornøyelig komedie om en gjeng musikkelskere som fôrer britene med rock fra en piratradiobåt i Nordsjøen. 

Året er 1966 og BBC sender rock bare to timer daglig. 
Det blir altfor lite, synes dj-ene om bord i Radio Rock-båten. 
Slik Radio Luxembourg forsynte europeere med siste nytt innen populærmusikk, slik lytter halve Storbritannia til dønninger av rocka lydbølger som velter inn fra havet. 

Nå skal man neppe lese mye «sann historie» inn i «The Boat that Rocked». 
Manusforfatter og regissør Richard Curtis («Notting Hill», «Fire bryllup og en begravelse») er en dreven filmskaper som legger til det som trengs i en feel-good-komedie. 

Dermed får vi masse deilig, nostalgisk rock formidlet av en et ensemble av snåle musikkentusiaster. 
Curtis kan knepet med å utforme rollefigurer med ulike særtrekk og fobier for så å la dem spille seg ut mot hverandre. 
Skikkelsene veves inn i en passe slentrende, episodisk story. 

Et slags sentrum blir unge Carl (Tom Sturridge), som nylig er utvist fra kostskolen. 
Moren hans tror han kan trenge et opphold til havs, hos gudfar Quentin (Bill Nighy) som sjefer på rockebåten. 

Dermed flyttes vi inn i trange lugarer og små radiostudioer der lp-platene duver i takt med bølgene. 
Skuespillerne er i storslag: 
Den amerikanske dj-en «The Count» (Philip Seymour Hoffman) konkurrerer med britenes radiokonge Gavin (Rhys Ifans). 
Sistnevnte har et selvnytersk sex, drug and rock'n'roll-ego og en radiostemme som kliner seg inn i pikeørene på land. 
Duellen mellom «Greven» og «Kongen» når et visuelt klimaks av de helt store. 

Visuelt festlig er det også når mannlige dj-er får sitt ukentlige besøk av jentefans. 
Da kan ironiker Dave skryte av sitt dametekke, Midnight Mark får draget på damene, og kjærlighetshungrige Simon tror han får napp. 
Gjennom hans historie tilfører regissør Curtis en rørende, sår undertone. 
Gled dere også til en birolle med Emma Thompson. 

Parodisk snert oppstår via en handlingstråd på land. 
En britisk minister (Kenneth Branagh) vil stanse rockebåten som sprer så mye uanstendig glede blant undersåttene. 
Sluttens dramatiske scener er utmerket laget. 

Er du i det kritiske hjørnet, må det sies at manusforfatteren burde strammet inn midtveis. 
Men alt i alt er dette en varm hyllest til rockens gleder. 
