The Dogs:Hundene er løse i gatene 

Som vanlig innledes det nye året med bjeffingen fra bikkjene til Kristopher Schau. 

The Dogs: 
"Death by drowning" (Drabant) 

The Dogs har etter hvert etablert seg som et av landets tøffeste rockeband, noe som har fått Schau til å droppe The Cumshots og The Terrifieds for å kunne vie seg til kobbelet på heltid. 

De åpner årets album i samarbeid med Torgny Amdam fra Amulet. 
Låten heter "Oslo" og er en blytung hyllest til byen de kommer fra. 
Our town, our rules, snerrer Schau, og vi tror ham. 
Our stage, our night. 

Like tøffe "All of us kids were accidents" er om verstingen som ble borte. 
Selvmord, etter teksten å dømme: 
How I wish to God I knew/What you had set your mind to do. 

"Why is the flesh so strong" viser at Schau kan mer enn å synge høyt og fort. 
Madrugada møter Bowie. 

"Declaration of isolation" er også et møte, i dette tilfellet mellom pønk og goth. 
The Dogs revitaliserer begge deler, og Schau tar oppgaven alvorlig. 

Det virker nesten naturstridig ut fra hans bakgrunn som komiker og tøysemusiker, men fjorårets oppvarmingsjobb for Bruce Springsteen og turnering med Kvelertak vitner om et hardtarbeidende band. 

Foruten vokalist Schau består bandet av Kenneth Simonsen (perkusjon), Roar Nilsen (bass), Christian Spro (orgel), Mads Martinsen (gitar) og Henrik Gustavsen (trommer). 
Frank Hammersland korer på fire kutt, og på "It still hurts" får han følge av Monica Rennan Hjelle og Marianne Pentha. 

Fiolin og cello er flettet inn på "Why is the flesh so strong", og dermed får vi et usedvanlig gjennomarbeidet The Dogs-abum. 
Uten at energien på noen måte forsvinner. 

Med en stram ramme på ti kutt får vi heller ingen dødpunkter underveis, og låter som "Please say something" og "The rain held a thousend needles" er sterke konkurrenter til dem nevnt nedenfor. 

Beste spor: 
"Oslo", "All of us kids were accidents", "Why is the flesh so strong", "It still hurts". 
