Glitrende kvinneportrett!Bokanmeldelse Edvard Hoem: 
«Jordmor på jorda» 

Edvard Hoem har skrevet en forløper til sin store slektskrønike - og det er en feiende flott fortelling om forfatterens egen tippoldemor. 
En kvinne som gikk sine helt egne stier her på jorden. 

I fjor kom den fjerde romanen i serien om Hoems slektshistorie, men denne gangen griper han enda lenger tilbake i tiden for å fortelle om tippoldemorens liv og skjebne. 
Resultatet er en engasjerende roman, der forfatterens hang til språklig patos aldri kommer i veien for leserens ekte interesse for historien som fortelles. 

Brageprisen: 
Dette er årets beste bøker 

Vi skal tilbake til Romsdalskysten nok en gang, og følge livet til Marta Kristine Andersdatter Nesje, født i 1793. 
De som har fulgt ekstra godt med på Hoems forfatterskap, vil vite at deler av historien er fortalt før i den lille romanen med samme tittel som kom for ti år siden. 
Den boken var skrevet på oppdrag fra Den norske jordmorforening, og det er fremdeles dette typiske kvinneyrket mye handler om også i årets sterkt utvidede versjon. 

Anmelder om Hoems forrige bøkene: 
Ga terningkast 5, kunne vært rausere. 

Handlingen utspiller seg for det aller meste i første halvdel av 1800-tallet, en tid da jordmorgjerningen ble møtt med både skepsis og direkte motstand fra mange. 
Det handlet ikke bare om uvitenhet og fordommer. 
Norge var for 200 år siden et lutfattig land, i de verste årene døde folk rett og slett av sult, og pengene til en jordmor var en sterkt uønsket utgift for veldig mange. 

Bokhandlerne: 
Dette er årets roman! 

Denne bakgrunnen er med på å gjøre historien om Marta Kristine ekstra interessant. 
Edvard Hoem øser av historiske arkiver og andre kilder, slik at «Jordmor på jorda» kan leses som et både grundig og troverdig tidsbilde. 

Men det er hovedpersonen selv og hennes skjebne som bærer det hele. 
Når vi møter Marta Kristine i begynnelsen av boken er hun syv år gammel, og familien har nettopp flyttet til en ny gård ved kysten, med håp om et bedre liv. 
Symbolsk nok finner flyttingen sted i år 1800. 

Marta Kristine er en våken liten jente, som uredd snakker med alle og setter ord på det hun opplever. 
På den lokale omgangsskolen blir hun kjent med den litt eldre Hans, og det skal bli starten på en både vakker og krevende kjærlighetshistorie som varer livet ut. 

Den egenrådige Marta Kristine bestemmer seg for å vente på Hans, men den unge mannen som vender tilbake fra krigen mot svenskene, bærer med seg sår på sinnet som skal ødelegge mye både for ham selv og hans nærmeste, deriblant de 11 barna deres. 

Akkurat som i eventyrene møter den unge Marta Kristine en god hjelper, den lokale sognepresten, som setter henne på sporet av en jordmorutdannelse. 
Hun skulle komme til å praktisere yrket helt til hun ble en gammel enke på 75 år, for nøyaktig 150 år siden. 

Ut av dette stoffet smir Hoem på det beste litterært gull. 
At han idealiserer tippoldemoren sin er det nok liten tvil om, men det er heller ingen grunn til å tvile på at hun var et kvinnfolk «i karfolkbrok». 
Uansett hviler det, som så ofte hos Edvard Hoem, nærmest et eget forklarelsens lys over denne boken. 

Ja, det skinner av historien om Marta Kristine Andersdatter Nesje. 

Anmeldt av: 
Sindre Hovdenakk 
