Kid Icarus:Uprising 

Skuffende gjensyn med gammel spillhelt. 

Hvem er Pit? 
Jo, han er sammen med Mario og Link (fra Zelda-spillene) en av de originale Nintendo-heltene. 

Hvorfor er han ikke like kjent? 
21 år er gått siden han hadde hovedrollen i et spill selv. 

Dessverre er ikke Kid Icarus: 
Uprising bra nok til å løfte ham helt ut fra glemselen. 

Gresk mytologi 

Den onde Medusa har gjenoppstått fra de døde og vil utrydde menneskeheten. 
Pit vil prøve, med hjelp fra Palutena og hennes overjordiske krefter, og stoppe henne. 

Spillet er delt opp i to deler, en hvor du slåss lufta og en hvor du slåss på bakken. 
I lufta er spillet som en klassisk "rail-shooter", hvor spillfiguren beveger seg av seg selv og du som spiller skal konsentrere deg om å skyte ned motstandere. 

La meg gjøre det klinkende klart: 
Jeg misliker "rail-shooter"-spill sterkt. 

Spilleren får mindre kontroll over spillopplevelsen, noe som ofte var nødvendig med de teknologiske begrensningene på 90-tallet. 
Det er ikke nødvendig med dagens kraftige spillkonsoller. 

Kid Icarus: 
Uprising er også ekstremt vanskelig å styre. 

På bakken har du mer kontroll, og kan styre Pit rundt mens han slåss seg gjennom store mengder med monstre. 
Du kan velge om du vil angripe på avstand, med pil og bue, eller om du vil inn i nærkamp. 
Etter hvert låser du opp flere våpen og egenskaper, vanskelighetsgraden går også godt opp, slik at du på bakkenivå ikke går lei. 

Selve historien holder på oppmerksomheten et par timer, og overrasker meg med jevne mellomrom. 

Dårlig styring 

Kid Icarus: 
Uprising lar deg velge mellom å bruke bare konsollen eller å ta i bruk tilbehøret Circle Pad Pro. 

Bruker du kun konsollen brukes venstre tommel til å styre vår helt rundt på skjermen, slik vi kjenner det fra alle andre konsollspill. 

Skyteknappen er flyttet over til venstre avtrekker (det går an å bytte) , noe som er motsatt av det som er vanlig i spill. 
Spillet forsøkte å forklare meg så pedagogisk som mulig at jeg skulle trykke på venstre avtrekker, men sitter denne vanen så langt inne at jeg ofte forsøkte å bruke den høyre avtrekkerknappen. 

Altså, mens du bruker venstre pekefinger til å skyte med og venstre tommel til å bevege spillfiguren, skal du bruke pennen for å sikte. 

For meg var det vanskelig å finne en god måte å holde selve konsollen på mens jeg spilte Kid Icarus: Uprising. 

Hvordan har Nintendo løst dette? 
Jo, de har lagt ved et stativ (!) slik at du kan legge konsollen på bordet mens du spiller. 
Ærlig talt, er ikke dette en håndholdt konsoll? 
For sikkerhetsskyld ba jeg kollega Marte Hedenstad teste ut spillet, og resultatet var det samme. 

Forbred deg på smertefulle håndstillinger, og i mitt tilfelle krampe. 

Med CirclePad-tilbehøret fungerer spillet bedre. 
Den ekstra styrestikken på høyre side brukes til å sikte med, slik vi er vant til fra actionspill på hjemmekonsoller (takk til @erikfossum) 
Du kan selv velge hvilken av styrestikkene du skal bruke, men likevel er det ikke en optimal spillopplevelse. 

Kid Icarus: 
Uprising et spill som ikke fungerer tilfredsstillende slik konsollen opprinnelig er laget. 

God flerspiller 

Det som redder Kid Icarus: 
Uprising fra totalt mageplask er flerspillerdelen. 
Endelig et spill på 3DS-konsollen hvor det å spille over nett faktisk fungerer bra og er morsomt! 

Våpen og utstyr du samler i enkeltspillerdelen gjør at nær sagt alle folka du møter i flerspillerkamper er forskjellige. 
Det er uforutsigbart og du må øve deg for å mestre denne delen av spillet. 

Du kan velge mellom klassisk dødskamp, alle-mot-alle og lagkamper. 
Det er høy fart og minner meg om Super Smash Bros. 
Brawl, et spill som også har inspirert menydesignet. 
Selv har jeg brukt mye mer tid på flerspillerkampene enn på enkeltspillerdelen. 

Kid Icarus: 
Uprising er rett og slett et helt greit spill med massevis av innhold, som ødelegges av dårlige kontroller. 
Håper Nintendo prøver en gang til, og ikke venter til 2033 med neste spill i serien. 

Hva syns du om spillet? 
Si din mening i kommentarfeltet 
