Ray Davies oppfordret til allsang
Fredag gjestet den godt voksne humor-eneren John Cleese Konserthuset. 
Lørdag var det den like voksne pop-eneren Ray Davies som kikket innom. 
Begge kom uten sine gamle kompegrupper – Monty Python og The Kinks. 

Underholdende var det visst likevel på Cleese-showet og underholdende ble det på Davies-konserten. 

Ray Davies er, i motsetning til enkelte av sine samtidige pop— og rockkolleger fra sekstitallet, en riktig så utadvendt kar. 
Han gjemmer seg ikke bak dype hatter eller mørke solbriller. 
Han ser på publikum, snakker med publikum og har ingenting imot litt allsang. 
ja, han oppfordrer til det. 

Allerede på åpningslåten «I’m not like everybody else» var det klare tendenser til allsang i salen. 

Og allerede til låt nummer to, «I need you», sendte en glisende Davies følgende melding til publikum: 

– I’m very glad to be here in Stavanger! 

Og i forkant av låt nummer tre, «Autumn almanac», slo han ganske enkelt fast: 

– Great to be here. 
Love this place! 

Litt bedre i 2004 

Han kjente seg igjen. 
Ray Davies med band var i Stavanger i 2004. 
I begynnelsen av oktober også den gang. 

2004-konserten var en kanonkonsert. 

Lørdagens konsert var god. 
Men ikke like god som den første. 

Konserten inneholdt likevel mer enn nok av perler til at Ray Davies fikk vist hvor popskapet skal stå og hvor det i realiteten alltid har stått. 
Sammen med gitaristen Bill Shanley innledet 65-åringen med en drøy håndfull akustiske sanger, de ovenfor nevnte pluss også klassikerne «Waterloo sunset» «Sunny afternoon». 

Deretter kom resten av bandet på scenen, og Davies bød på elektriske versjoner av gamle låter som «Till the end of the day», «You really got me» og «Where have all the good times gone» samt av nyere sololåter som «Workingman’s café» og «One more time». 
Sistnevnte en sang om endring. 

– 
Og endring er bra, kunngjorde ex. 
Kinks-sjefen iført sine stramme svarte jeans og luftige hvite utenpåskjorte. 

Ray Davies ser ikke ut som en 65-åring. 
Han holder koken både som vokalist og underholder. 
Samt som komponist. 
Flere av de nyere låtene fungerte bra ved siden av klassikerne. 
Samtidig virker det også som om han er en smule trøtt av enkelte av klassikerne. 
Flere av dem ble spilt fort, altfor fort – som om han ønsket å bli ferdig med dem. 

Men alt i alt en fin kveld i lag med trivelige Davies. 
