Brukervennlighet, bildekvalitet og konklusjon
TEST: 
Verdens mest solgte digitalkamera har fått en oppfølger. 
Vi har testet ut Canons store publikumsfrieri. 

Ser vi på menyene, har de mye til felles med kameraet fra Sony; både når det gjelder informasjonsvisningen ved opptak, farger i hovedmenyen og oppbyggingen generelt. 
Hovedmenyen er delt opp i fem deler, hver med sin egen flipp. 
To av dem går på innstillinger i forhold til opptak, én er rettet mot avspilling og to lar deg stille på mer generelle ting ved kameraet - språk, dato/tid, formattering av minnekort etc. 

Som nevnt har du hurtig tilgang til flere innstillinger - ISO, hvitbalanse, bildestiler, fokusering og lysmåling er alle tilgjengelig via piltastene, i tillegg til en egen knapp for eksponeringskompensasjon (som brukes i kombinasjon med tannhjulet). 
Skjermens høye oppløsning gjør at skrift og ikoner fremstår som klare og tydelige, og fargene har god kontrast uten å være for harde. 

En annen ting å like er automatisk rotering av bildene du har tatt, der du selv har kontroll over om de skal lagres og/eller vises rotert eller ikke. 

Inkonsekvent og unødig tungvint 

Vi har imidlertid et par ting å utsette på brukervennligheten: 
For det første er det merkelig at det i flere menyer kun er mulig å bruke piltastene opp og ned, mens det i andre menyer også er mulig å velge ved å bruke piltastene til høyre og venstre. 
For å konkretisere kan du hoppe rett fra ISO 100 til 800 i ISO-menyen med høyre piltast, men skal du velge bildestil, derimot, fungerer ikke høyre og venstre piltast, selv om valgene står oppført i to kolonner. 

Et annet problem er at det i menyene mangler noen snarveier som definitivt burde ha vært der. 
Eksempel: 
Bildestiler. 
Når du trykker bildestiler kan du velge mellom de ulike, men det finnes ingen snarvei for å justere dem. 
Dette må du gjøre ved å gå inn på side to i hovedmenyen, og det medfører en del unødvendige trykk. 
Det samme gjelder den manuelle hvitbalansesettingen der vi ønsker oss en mer smidig løsning enn først å ta bilde, for deretter å gå inn i menyen og finne frem til egendefinert WB, velge bildet vi tok, gå ut av menyen, inn i hvitbalansemenyen og velge manuell hvitbalanse. 
Kameraet tipser til og med om at vi må sette på manuell hvitbalanse - hvorfor i all verden ikke bare gjøre det? 

Vi savner også større kontroll over selvutløseren, som kun kan brukes ved at den tar ett bilde etter ti sekunder. 

God ytelse 

Vi har testet kameraet med kit-objektivet, og ytelsesmessig synes vi Canonkameraet gjør en meget god jobb. 
Seriebilder på 3 bilder pr sekund er på høyde med de beste kameraene i denne klassen, og autofokusen er rask og presis. 
Vi lar oss spesielt imponere av at den klarer å finne frem når den ikke får noe hjelp fra blitsen, som er greit dersom du befinner deg et sted der de ikke er så begeistret for blitslamper. 

I tillegg starter kameraet opp vanvittig fort, og du kan potensielt ta bilde et snaut halvsekund etter at du har slått på kameraet, selv om du nok i praksis vil bruke lenger tid bare på å løfte det til øyet. 

Bildekvalitet 

Vi må berømme Canon når det gjelder bildekvaliteten - bildene fra 400D er jevnt over av meget høy kvalitet; det være seg innendørs som utendørs, med blits som uten. 

Spesielt imponerte er vi av prestasjonene på høye ISO-verdier; et punkt der Canon-kameraene til nå har vært overlegne, men der Nikon etter sigende nesten har utlignet med D80. 
Uansett - vi har faktisk ingen skrupler med å ta bilder på ISO 1600 og skrive ut i A4-format: 

Riktignok skulle vi gjerne hatt litt mindre kromatisk støy (fargespill), men allikevel. 
Sett i forhold til Alpha-kameraet fra Sony, er det et hav av forskjell. 
Bildet under viser støy i LAB-fargekanal A ved ISO 100 og 1600: 

Det hadde sikkert ikke vært noe i veien for å la 400D også støtte ISO 3200 (til 10x15-utskrifter) også, men 1600 er maksimalt denne gangen. 
Helt opp til 800 er støyen knapt merkbar, og nedskalerer vi et ISO 1600-bilde til A4-utskrift eller mindre, vil den ikke være noe problem. 

En annen ting vi setter pris på er evnen kameraet har til å balansere bildene godt ved bruk av blits innendørs. 
Med Alpha-kameraet fra Sony opplevde vi litt problemer i så måte, med lyse ansikter og mørke bakgrunner - dette er ikke noe problem med 400D. 
Er du av dem som neppe kommer til å kjøpe en ekstern blits, er dette en egenskap du vil sette pris på: 
Hudtoner blir behagelig korrekte uten å bli overeksponerte. 

Fortsatt er det noen hvitbalanseproblemer når du lar automatikken bestemme; spesielt i innendørslys fra lyspærer, der gulstikket blir ganske påfallende. 
Nå vil det riktignok ikke være helt riktig at hvitt blir hvitt under en gul lyspære, men en mellomting hadde vært å foretrekke. 
Den manuelle hvitbalansen fungerer godt - sikt på noe fargenøytralt og velg deretter å justere hvitbalansen etter dette bildet, så justeres den korrekt (dog burde den som nevnt ha vært litt lettere å bruke). 
Et annet lite problem er at kameraet har en tendens til å undereksponere bildene, men dynamikken er svært god. 

Fargene er også godt gjengitt, og muligheten kameraet gir til å påvirke fargene, kontrasten og skarpheten er velkomne for den mer avanserte fotografen. 
Vil du ha mindre mettede farger, kan du med et par tastetrykk få til det ved å velge for eksempel "Nøytral"-bildestilen, mens du kan jazze opp fargene på himmel og skog ved å velge "Landskap"-bildestilen. 

Som vanlig har vi lagt ut en del bilder tatt med kameraet. 
Klikk på bildet under for å se noen av bildene vi har tatt: 

Konklusjon 

Dette er grei skuring for Canon - å lage en oppfølger til verdens mest solgte kamera høres vanskelig ut på papiret, men det skal jo egentlig ikke så mye til når man allerede har en vinneroppskrift for hånden. 
400D byr ikke på noe revolusjonerende nytt, men er forbedret i flere ledd - bildeoppløsningen har økt, skjermen har blitt større og høytoppløselig, bildestilene fra EOS 30D er implementert, kameraet er blitt litt mer brukervennlig, og så videre. 
Med disse forbedringene er det allikevel tvilsomt om Canon frir til eksisterende 350D-brukere, for så store er de ikke - 400D er først og fremst for deg som ikke har et speilrefleks fra før. 

At kameraet er lite har sine fordeler i forhold til plass og vekt når du pakker sekken, men de med fingerstørrelse over gjennomsnittet vil få litt problemer med å holde kameraet bekvemt, og du er nesten nødt til å kjenne litt på det før du kjøper kameraet (eller være forberedt på å bruke angreretten). 
Et par småting trekker også ned helhetsinntrykket - noen av menyoperasjonene er i overkant tungvinte, hvitbalanseringen kunne vært bedre i enkelte tilfeller, i tillegg til at temperaturstyring mangler, vi savner spotmåling og søkeren kunne godt ha gitt bedre forstørrelse. 
Vi skjønner selvsagt dilemmaet i forhold til å gjøre kameraet for bra (som vil gå ut over salget av 30D), og semiproffe brukere bør nok vurdere å hoppe på sistnevnte. 

For deg som er førstegangskjøper, gjør du neppe noen feil ved å kjøpe 400D. 
Kameraet byr på svært gode bilder rett ut av boksen - innendørsbilder balanseres godt, og velger du å droppe blitsen, kan du pushe ISO-verdien opp til 800 uten merkbar reduksjon av bildekvalitet, i tillegg til at du fint overlever med ISO 1600 hvis du er avhengig av kort lukkertid. 
Kameraet er lett å bruke, og når det i tillegg har en såpass fin prislapp, har vi ingen betenkeligheter med å anbefale kameraet til deg som skal ha speilrefleks første gang. 

Å velge et digitalt speilreflekskamera blir nesten som å velge religion eller favorittlag i engelsk fotball. 
Du kjøper en del av et system, der komponentene byttes ut (akkurat som spillerne på et fotballag byttes ut etter hvert, hvis du ikke tok den) - det er også viktig å vurdere utvalget av optikk, blitser og annet tilleggsutstyr (i tillegg til hvor bekvemt kameraet er å bruke, naturligvis); også sett i forhold til hvor mye du er villig på å bruke på oppgraderinger. 
Hvis du har tenkt til å investere mye tid og penger i fotografi, bør du også tenke på hvilke andre modeller du har å oppgradere til. 

På det punktet er det i hvert fall ikke noe problem å velge Canon. 
