Kevins triumf- VG anmelder Dexys nye plate 

Popsuksessens påfølgende nedtur tok knekken på Kevin Rowland (58) og bandet hans. 
Nå gjenoppstår både mann og band med bravur. 

Det er høytid for comeback fra folk som har vært lenge borte. 
John Lydon og hans Public Image Limited har akkurat gitt ut sin første plate på 20 år, det samme gjør Beach Boys nå. 

Men dette er bedre og viktigere: 
Det første albumet på 27 år fra Dexys, tidligere Dexys Midnight Runners, som huskes på to vidt forskjellige måter. 

1) 
Bandet bak alle bryllupsfesters mor, den transatlantiske nummer én-hiten «Come On Eileen» - som endog har blitt gjenstand for en legendarisk one-hit-wonder-spøk i «Simpsons». 
2) Et band som ga ut tre spektakulære, livsforandrende album i perioden 1980 - 1985, med varianter av soul, pop og keltisk folkemusikk ingen har gjort dem etter. 

Versjon 2 er den man bør kjenne, og gjør man det, er det nesten ikke måte på hvilken begivenhet dette er. 

Den legendarisk egenrådige bandleder og perfeksjonist Kevin Rowland har i et kvart århundre slitt med kokainmisbruk, hjemløshet, to soloflopper, sviktende selvtillit og det å i det hele tatt fungere som menneske. 

At han har greid å samle troppene til denne briljante platen er like sensasjonelt som det er logisk for alle som kjenner hans begavelser. 

«One Day I'm Going To Soar» er like majestestisk og poetisk som den underskjønne tittelen hinter om. 
Musikken er oppløftende og unik, slik den alltid har vært med Dexys. 
Humoristisk og brennende engasjert, også det som før. 

Men enhver Dexys-plate er en egenartet opplevelse. 
Den forførende sensuelle undertonen her er ny. 
Det samme er lydbildet; aldri har Dexys vært mer minimalistiske og intime, selv om platen har både blås og stryk i rikt monn. 

Dette er Dexys' klart mest sørstatsinspirerte verk til nå, men den irskættede Rowlands vokal (sobrere, mindre hulkete nå), tekster og artistiske estetikk levner aldri noen tvil om at dette er britisk musikk. 

Sørgmodig og smart danner den et betagende bakteppe for Rowlands bekjennelser om utilstrekkelighet, ensomhet og manglende evne til å spille med på kjærlighetens premisser. 
Men om han ikke fikser romantikk i privatlivet, er Rowland til gjengjeld en av popmusikkens største romantikere. 
Hans tilbaketog er ikke bare gledelig; det er verdifullt. 

BESTE LÅT: 
«She Got A Wiggle» 

Slippes mandag. 

Visste du at: 
Al Greens «Greatest Hits» (1975). 
Mye av det perfekte midtempogroovet fra syttitallets største soulartist har funnet veien til det nye Dexys-albumet. 

Hør også på: Coverlåtsamlingen «My Beauty» (1999) ble ettertrykkelig latterliggjort pga. 
Kevin Rowlands bruk av «mannekjole» på omslaget. 
Men platen er fin. 
