Fine penselstrøk
«Mr. Turner» er et ømt portrett av en vanskelig mann. 

FILM: 
Det er første scene i «Mr. Turner». 
På en landevei under en gyllen hollandsk himmel kommer to bondekvinner i munter prat, med en dekorativ vindmølle i bakgrunnen. 

Så glir kamera mot silhuetten den tykkfalne mannen som er i ferd med å feste landskapet på lerretet. 
Han betrakter verden med et helt spesielt blikk, men selv er han vanskelig å få tak på. 

Dårlige tenner 

Regissør Mike Leigh er en skarp humanist. 
Filmene hans er både utleverende og omsorgsfulle. 

Leighs viktoriatid er ikke noe pyntelig dukkehus: 
Her er folk med fett hår, dårlige tenner og uvaskede klær. 
Kunstmaler J. M. W. Turner (Timothy Spall) er sosialt hemmet, men så berømt og begavet at han kan tillate seg å være det. 
En stakkars tjenestepike går ham seksuelt til hånde uten å få noe vennlighet tilbake. 

Turner stabber avsted og kommuniserer for det meste gjennom gutturale grynt, og spytter på bildet han maler for å få fuktighet. 

Sosiale fluer 

Det som trer frem, er vakre, høyhimlede malerier laget med raske, moderne penselstrøk. 
Men han gjemmer på minnet om en vanskjøttet barndom og en sinnslidende mor. 
«Mr. Turner» handler blant annet om forskjellene på å uttrykke seg kunstnerisk og å uttrykke seg med kropp og stemme, og hvordan en mann som eksellerer på det ene området kan streve på det andre. 

Men også for Turner er det genuin nærhet å finne, sent i livet. 
Kjærlighetshistorien fortelles med ømhet og nennsomhet. 

Rundt i kulissene springer et birollegalleri spilt med et tynt ferniss av karikatur: 
Usikre, pretensiøse og harmdirrende sosiale fluer svirrer rundt Turners hode og tvinger ham til å forholde seg til dem. 
Det tarvelige og det sublime lever i samme bilde og i samme person, og setter hverandre i relieff. 

Spall, som ofte jobber med Mike Leigh og har lang erfaring med regissørens inkluderende, improviserende tone, er full av innstengt liv i tittelrollen. 
«Mr. Turner» er kanskje tyve minutter for lang, men på den tiden lykkes dens hovedperson å vekke medlidenhet, beundring og irritasjon. 
Det er litt som med kjærlighet, med andre ord. 
