Kan bli topp med enkle grep
Flekker på duken og nedbrente stearinlys holdt på å skremme Smith og Smule bort fra Ma Ma-Thai. 
Men de var for så vidt glade de ble. 

LA DET VÆRE sagt med en gang: 
Ma Ma-Thai er ikke stedet for deg som liker minimalisme og stivete, hvite duker. 

Kan du derimot se gjennom fingrene med et slitt interiør malt i fargetoner som gir assosiasjoner til sennep og ketchup, kan du få en god restaurantopplevelse. 
Her serveres thaimat som til dels sparker skikkelig fra, og du får mye mat for pengene. 

DEN LILLE RESTAURANTEN i Kaigaten har etter hvert fått mange år på baken. 
Etter besøket å dømme, har den antakelig også et stort antall stamgjester. 
Men det er på tide å våkne fra Tornerose-dvalen. 

— Stedet trenger en skikkelig overhaling. 
Menyene er så krøllet og fulle av flekker at det er vanskelig å lese dem, sukket Smule. 

Hun valgte thailandsk vårrull til forrett. 
Den var sprø og meget god, men hadde følge av en gørr kjedelig salat uten dressing og en chilisaus som bar preg av å komme fra flaske. 

DA VAR SMITH straks mer fornøyd med sin tom yam-suppe med kylling. 
Her konkurrerte kraftfulle smaker av lime, chili, ingefær, sitrongress og koriander om oppmerksomheten, sammen med store biter kylling, sjampinjong og andre grønnsaker. 

— En fest, mente Smith, som måtte tørke svetteperler av nese og panne. 
Han hadde bestilt suppen middels sterk, og var glad han ikke hadde vært dristigere. 

Glad var han også for glasset med Singha som sto foran ham - et lett, søtlig øl som gir god balanse mot den sterke maten. 

— Øl er ubestridt det beste følge til thaimat, slo han fast. 

Sterk og fyldig var også Smules kylling i rød karri. 

— Søt kokosmelk mot sterk karri. 
Og friske limeblader innimellom. 
Sausen er «fingerslikkende» god, utbrøt Smule. 

Smith hadde bestilt medium styrke på retten med kongereker. 
Den var en heller tam affære. 
Men scampiene var perfekt stekt, og grønnsakene bare lett woket, noe som hjalp godt på helhetsinntrykket. 

MA MA-THAIS dessertmeny var en skuffelse, i alle fall for den som ikke vil ha is. 
Smith bestilte frityrstekt banan - og mente den definitivt holdt mål. 
Sprø utenpå og søt og bløt inni. 

— Men vaniljeisen som serveres til, er neppe hjemmelaget, sa Smith. 

Smule ble sittende og filosofere litt over espressoen, som inneholdt altfor mye vann etter hennes smak. 

— Med ganske enkle grep kunne dette stedet blitt helt topp, mente hun. 

— Enig, sa Smith. 
- Men noe må gjøres. 
