Svak vekst
«Opprørske oldemødre» har ikke nok stoff til å fylle en dokumentar. 

FILM: 
Shirley (91) og Hinda (84) er to krympende damer som er opptatt av vekst. 
Shirley har krympet tre tommer, men hun har mye bedre helse enn sin yngre venninne, som i det lengste har utsatt en kneoperasjon og er svært ustø til beins. 

Filmen foregår i USA, men er laget av Håvard Bustnes, som sto bak den svært gode «Blod og ære», om Ole Klemetsen og hans far, en film som ble belønnet med Amanda i 2008. 
«Opprørske oldemødre» er ikke like vellykket. 

Liten bevegelse 

Mye handler om økonomisk vekst i dagens samfunn, men vi har heller ikke underskudd på informasjon om vekstens farer. 
Shirley og Hinda prøver å komme til orde i en debatt som i årevis har vært ganske så livlig. 
De er med i Seattle-avdelingen av den i utgangspunktet kanadiske organisasjonen «Raging Grannies», men vi ser minimalt til andre medlemmer. 
I løpet av filmen er det lite som tyder på at de to er med i en større bevegelse. 

Det virker i det hele tatt som om de starter med blanke ark, et par enkle spørsmål og er klare for å samtale med hvem som helst om økonomisk vekst. 
De får snakke med en ordinær investeringsrådgiver, de avbryter en knøttliten økonomiforelesning på universitetet i Seattle, de inviterer en økolog-økonom som ikke får sagt stort og de drar hjem til en pensjonert fysikkprofessor som har holdt det samme foredraget 1720 ganger siden 1969. 

Stunt på Manhattan 

All denne oppsøkende virksomheten er lite fruktbar. 
Jeg lærer lite nytt og jeg tror det samme gjelder de to damene. 
Vi får noen løsrevne setninger om økonomisk vekst, at vi har hatt den i århundrer og at det er vanskelig å tenke annerledes, men filmen har altfor lite stoff å velge mellom til at dette skal bli en viktig film. 

Ikke før helt på slutten får vi et Michael Moore-aktig øyeblikk når Shirley og Hinda krasjer en «Wall Street Dinner» på Manhattan, men det er uklart hvorfor de velger denne middagen, arrangert av en veldedig jødisk organisasjon som samler inn penger til mye forskjellig. 

Det vi sitter igjen med er noen fine, små glimt inn i de to kvinnenes liv. 
Og det er litt mindre enn filmen burde ha å tilby. 
