Energisk Sunde-humor
HAMAR(VG) 
Det er sprut og samba i skjønn forening når Øystein Sundes verden slippes løs på et heltent ensemble. 

TEATER INNLANDET «Det var det året det var så bratt» Musikkteater basert på Øystein Sundes tekster Regi og bearbeidelse: 
Trond Lie Med: 
Tom Styve, Ida Holten Worsøe, Tiril Heide-Steen, Stig-Werner Moe, Knut Erik Engmoen. 
Musikere: 
Birger Mistereggen, Sveinung Hovensjø, Tom S. Lund, Joachim Svendsen 

Teater Innlandet har fått æren/gleden av å ta for seg Øystein Sundes årelange skatt av muntre, skarpe, ironiske, sårbare og observante materiale. 
De benytter anledningen til å påpeke trubadurens ståsted som leverandør av en sjanger som beveger seg mellom revy, show og visetradisjon - alt med bred appell. 

Regissør Trond Lie har satt sammen et vell av låter, som hver og en illustreres av et fint sammensatt ensemble. 
Det er slående hvordan Sundes låter kan gjøres om til små enkeltstående scenetablåer med livat innhold. 
Han kan fortelle historier om biler, folk og fe, øvrighet og PC, han serverer vittigheter, pussigheter og artige ordspill i takt med musikalsk timing. 

Og det er denne miksen av verbal mitraljøse, og musikalsk lekenhet forestillingen presenterer med særdeles smittende entusiasme. 
Både gjennom skuespillernes tolkning av Sundes kostelige persongalleri, men også gjennom musikerne; en gjeng erfarne karer i eliteklassen. 
Betydningen av levende musikk til slike forestillinger er essensiell for å skape vitalitet og smidig samspill - slik det er her. 

Litt mange låter, er det kanskje. 
Men høydepunkter er det nok av, hitlåtene står i kø, fra Tiril Heide-Steens «Frøken bibelstripp», via en sløy Club-7 aktig versjon av «Jaktprat» til Stig-Werner Moes tolkninger absurd komiske tolkninger av Sundes sære skikkelser. 

Hans lidenskap for biler er samlet i et kreativt medley-nummer der Super-SS-Rally-GT-Fastback-Hardtop-Sprint, Engelsk bil og Gammal Amazon inngår. 
Scenografien er effektiv enkel og fargerik, like anvendelig som bilverksted, biler eller som Vippetangen Koditori. 

Familielivet er vel det en med litt godvilje kan kalle stykkets røde tråd. 
Sunde har observert personer som muttern og fattern og slektninger herfra og derfra i flere tiår, og en del av fortellingene hans er rene revynumre, noe som skuespillerne bruker for alt det er verdt. 

Forestillingen har både intimitet og energi; en humørspreder om - og for - den norske folkesjela. 
