Macy Gray vingler videre
De dårlige anslagene slår i hjel de gode på Macy Grays femte studioalbum. 

|||ALBUM: 
Macy Gray har vinglet mye sjangermessig, og «The Sellout» føles som et lite vellykket oppsop av ting hun har vært innom i karrieren. 

Jeg ante uråd da jeg var vitne til damens entré på en klubb under årets South By Southwest i Austin, Texas, der hun åpenbarte seg som en slags moderne disco queen etter et altfor langt forspill fra et ventende backingband. 
Jeg holdt ut i noen få minutter, og ga henne ikke mange sjanser. 
Etter å ha hørt på «The Sellout» noen ganger, skjønner jeg at jeg gjorde rett i å gå. 

13 produsenter 
Om dette albumet er en sellout, så er det et endelig farvel til det som gjorde henne til stjerne i 1999, slepne soul- og R&B-l;åter som «I Try» og «Still» (fra den storselgende albumdebuten «On How Life Is») og den mer utfordrende lekenheten på låter som karibisk-inspirerte «Sexual Revolution» fra oppfølgeren «The Id». 

Nå er det ikke uvanlig at artister har flere produsenter, men her snakker vi om 13 forskjellige (inkludert henne sjøl) - fordelt på albumets 12 spor. 
Ikke rart resultatet spriker! 

Velvet Revolver Gjestene på studioalbum nummer fem er også mange, fra Velvet Revolver (platas svakeste spor, «Kissed It», med en gneldrende Slash-gitar) til Romika og Bobby Brown. 
Ikke en gang den raspete stemmen, varemerket hennes, er like utpreget til stede, og de få gode anslagene, som lett slentrende «Beauty In The World», slås i bakken av de dårlige. 
Pussig nok er sistelåten «The Comeback», en søt og sjarmerende popballade med en snakkesyngende Macy, albumets beste. 

På begge disse er hun selv en av produsentene, så her er det brukt mye penger til ingen nytte. 
Men - om «The Comeback» varsler en ny retning på neste album, ønsker vi comebacket velkommen. 
