Pionér-arbeid på norsk hiphop
388 s. Spartacus Forlag 

Så har norsk hiphop rundet 20 år og blitt voksen. 

Med boka «Hiphophoder» dokumenterer journalist Øyvind Holen norsk hiphophistorie, fra den voldsomme oppblomstringen i kjølvannet av Harry Belafontes film «Beat Street» i 1984, via lange perioder som undergrunnsfenomen til gjennombrudd for norsk rapmusikk på midten av 1990-tallet og de siste års oppblomstring av band og særpregede hiphopstemmer rundt om i landet. 

Boka er et overflødighetshorn av faktamateriale. 
Det er få utgivelser, ziner, klubber og viktige begivenheter som ikke er med. 
Likevel klarer Holen med engasjerende penn å lede oss gjennom det overveldende stoffet. 

Bokas hovedstyrke ligger i omfattende bruk av intervju med sentrale aktører, og avsnittene om for eksempel Leo (A-Team og B.O.L.T Warhead), Apollo, MC Cey og Equicez gir sterke innblikk i hvordan det blant annet kan arte seg å vokse opp i Norge og slite med en profittorientert platebransje. 
Avisutklipp er med på å krydre fremstillingen, samt gi et inntrykk av mediers vekslende holdninger gjennom tidene. 

Av og til blir fremstillingen for nærsynt, og jeg savner klare forsøk på å problematisere noen av de underliggende problemstillingene. 
Hva vil det for eksempel si å ha et «nasjonalt særpreg» i en global musikkvirkelighet? 
Alt i alt dokumenterer «Hiphophoder» en vital, viktig, men ofte misforstått og til tider oversett del av kulturlivet i Norge som bør leses av hiphophoder så vel som kulturjournalister og politikere. 

Carl Petter Opsahl 
