Atlanta sesong 2:Fremdeles den smarteste komedien | 
Anmeldt av Asbjørn Slettemark 

Gangsterrapkomedien Atlanta er tilbake på skjermen, og multitalentet Donald Glover har stålkontroll. 

Da den smarte og sympatiske gangsterrap-komedien Atlanta dukket opp i 2016, leverte serieskaper Donald Glover årets nykommer av en serie. 
To år senere er det duket for oppfølgeren Robbin’ Season, og multitalentet Glover (7 Grammy-nominasjoner under artistnavnet Childish Gambino) treffer fortsatt blink. 

Hverken i byen Atlanta eller i serien med samme navn har mye forandret siden sist. 
Earn er fremdeles manager for rapperen Paper Boi, og sammen manøvrerer de seg gjennom en slalåmløype av gryende suksess og hverdagsproblemer. 
Earn er for tiden hjemløs, mens Paper Boi har noen gatesmarte og sofaglade kompiser boende i leiligheten. 

Alligator i Atlanta 

Sammen brygger de planer for å doble royalties-penger og skaffe merkevaresponsorer, samtidig som Earn må ta diverse utfordringer på strak arm. 
Som for eksempel i den glimrende åpningsepisoden, hvor onkelen Willie krangler så høylytt med kjæresten at politiet kommer og alligatoren han har på badet, vifter irritert med halen. 

Earn må selv passe seg for å bli arrestert på grunn av en betinget dom fra forrige sesong, men bruker likevel episoden på å megle mellom Willie, kjæresten og alligatoren. 
Resultatet er saktegående, lavmælt komedie perfekt skrudd til av serieskaper Glover og hans faste våpendrager, regissør Hiro Murai. 

Referansene til den bisarre Twitter-kontoen @_FloridaMan legger grunnlaget for stor underholdning, og Katt Williams som onkel Willie leverer subtil komediekunst fra øverste hylle. 

Kino, nattklubb, strippeklubb 

Slik fortsetter Robbin’ Season. 
Glover drar inn aktuelle hendelser fra sosiale medier, som den kristne hvite mammaen som er forferdet over raptekstene på radio, og forteller novelleaktige historier fra det saktegående livet til Earn og Paper Boi. 

Episodene er godt under halvtimen, og det forsterker preget av at Atlanta er hverdagslige situasjoner som på sitt rolige vis blir både dramatiske og komiske. 
Som nevnte Willie med alligatoren, eller Paper Boi som blir ranet av sin faste dealer, men ikke kommer seg ut av bilen fordi det er barnesikring på døren. 

Et tidlig høydepunkt i sesongen er også da hverken kinoen eller nattklubben vil ha Earns flunkende nye 100-dollarseddel, så datekvelden med kjæresten ender opp på det eneste stedet noen vil ha en ung, svart manns penger: på strippeklubb. 

Full kontroll 

Atlantas komiske styrke ligger i den lavmælte presentasjonen av disse møtene mellom Earn, Paper Boi og omverden, samtidig som Glover til stadighet sier noe smart om byen og landet han lever i. 

Sesongen fremstår mer lineær enn 2016-episodene, bortsett fra åpningen med et ran som ikke følges umiddelbart opp i handlingen. 
Slik sett overrasker ikke Atlanta like mye som da serien først rullet over laptop-skjermen, men Glover har fremdeles stålkontroll på sitt vakre, vittige og vindskeive univers. 
