Anmeldelse:Anders Langes nedstøvede krimmanus er på ingen måte god litteratur 

Så hjelpeløst og corny at det nesten er fascinerende. 

Anders Langes nedstøvede krimmanus kunne vært sjarmerende, hadde det ikke vært for den politiske agitasjonen som etter hvert gjennomsyrer denne rariteten. 
Vi mer enn aner hvor FrP har fått hatretorikken fra. 

Vi er i et ikke-navngitt sør-amerikansk land rundt 1960-70. 
Den høye, vakre, kyniske Fernando Rubio blir fengslet for togrøveri. 
Etter å ha inngått en djevelsk kontrakt med mafiaen og den hensynsløse Mr. X, setter han i gang et grusomt hevntokt mot mannen som angav ham. 

Onde Mr. X er grenseløst maktsyk, og gjennom tortur, drap og renkespill styrer han etter hvert både kirken, høyre- og venstresiden, i et plott som virker delvis inspirert av Ian Flemings «Spectre». 

I skuffen i 40 år 

«den private eiendomsrett, og menneskets ansvar for egne gjerninger» 

I skuffen i 40 år 

Manuset til røverromanen skal ha ligget i FrP's skuffer i 40 år. 
Da Per Sandberg fikk det i hånde, overlot han det til Juritzen. 
Forlaget har fornuftig nok valgt å gi det ut i sin helhet, tross åpenbare svakheter. 
For boka er ikke akkurat finurlig, verken i språk eller stil. 
Lange tar fram storslegga ganske tidlig, og definerer både plott og skurker. 
Riktignok får vi et innblikk i årsaken til Fernandos ekstreme kynisme. 
Det bringer oss til et selsomt mellomspill i den norske fjellheimen i 30-årene, uskyldsrent og gammelmodig inntil det komiske, der to vakre unge mennesker møtes i det som ender i en litt vovet elskovsscene. 

Inspirasjonen 

Det holder lenge at apartheidvennen Lange - som sto bak uttalelser som «ingen stemmerett til negre» og «ingen u-hjelp til de sorte» — i denne boka påstår at; «Egentlig hadde de sorte det langt bedre under de hvites styre enn i tiden før de hvite kom». 

Inspirasjonen 

Hjelpeløst 

Hjelpeløst 

Nå er dette fiksjon, og Lange har ikke selv valgt på gi ut boka. 
Familien skal ha vært skeptiske. 
Naturlig nok. 
God litteratur kan man på ingen måte si det er. 
Heller så hjelpeløst og corny at det nesten er fascinerende. 
Det Conquest-aktige coveret er forøvrig kjempetøft. 
