Låtanmeldelse «Juletragedien»:Nissetufsete 

Ikke akkurat «Julekroppen». 

LÅT: JULEPOP Spårtsklubben (VG) 
«Juletragedien» 

Julen er så tradisjonstung at ingen egentlig hører på noe spilt inn etter sekstitallet når de søker lyden av kondensert julestemning. 
Muligens med et lite unntak for innslag fra vår tids julemusikkconnoisseur, Odd Nordstoga. 

Folkene bak «Spårtsklubben» i VG prøver seg likevel. 
Ikke på å skape en ny «Jul i Svingen». 
Heller noen musikalske nisserier for å følge opp «Sommerkroppen», denne småsmarte, allstedsværende landeplagen av årets sommer. 

Men julelandeplager er ikke som andre landeplager. 
Det er en sjanger som på norsk hadde en uggen renessanse i 2015. 
Med både Thomas og Harald sin provoserende elendige «Nå er jula her igjen», Freddy Kalas sin tusen på dusinet-låt «Hey Ho» og Morgan Sulele sin sedvanlig lite subtile «Under Treet». 

Heldigvis kan julen 2015 se ut til å ha vært musikalsk lavmål vi aldri kommer tilbake til. 
«Juletragedien» har i det minste en ærlig tittel. 

Musikalsk ligger den nærmest Kalas. 
Helt ned til det enerverende synthstrykereggae-arrangementet, som også preger åretes (hittil) andre «alternative» julelåt. 
Overraskende nok er russelåtmakeren Tix sin «Håper Nissen har Råd», til forskjell fra dette, både ganske smart og mer finstemt i sin julestemning. 

Teksten her handler derimot om alt som er glemt, akevitt som spys opp og familiemedlemmer som ligger strødd av ulike årsaker. 
Så mange overdrevne troper og klisjéer at det eneste man savner er en slags meta-selvrefererende linje til «gøyal» julemusikk. 

En raus tommel opp for å få «gløgg» til å bli et greit innkast til rimet «støgg». 
Samt at Mads Hansen parodierer seg selv i et mellomspill med låtens eneste virkelig smarte tekstlinjer. 
Det møtes av Linni Meister, som med hjelp av mye autotune og roping fra Erik Follestad lager et refreng som ufrivillig klistrer seg på hjernen. 

Ikke på den gode måten, altså. 
Snarere som en tvangstanke av et juleminne eller et julebord man aller helst vil glemme så fort som overhode mulig. 

Fikk du med deg dette feilslåtte stuntet på «Spårtsklubben»? 

Hør heller på Arild Nyquists «Nå er det jul igjen» om du vil le mens du hater julen. 
Eller Astow Erisons parodi på høytidssentimentaliteten. 
Selv om jeg nå høres ut som jeg er langt over hundre år, er «Julekveld i skogen» med Rolf Just Nilsen fremdeles noe av det mer presise som er gjort i å oppsummere tiden vi snart går inn i. 

Når det er sagt: 
«Juletragedien» er på ingen måte tidenes dårligste julesang. 
Men jeg har problemer med å komme på noen dummere. 

Uansett er det godt gjort å være mer rølpete enn Tix. 
