Bokanmeldelse:Maria Navarro Skaranger «Alle utlendinger har lukka gardiner» 

Hun er bare 20 år. 
Men du bør ta forfatterdebutant Maria Navarro Skaranger på fullt alvor. 

«Alle utlendinger har lukka gardiner» er en debut som vitner om et talent med noe viktig på hjertet. 

Romanen skiller seg ut ved at den skildrer livet i et hjem med første- og andregenerasjons innvanderere. 
I tillegg er språket 100 prosent gjennomført på en type mellomnorsk, en slags kebabnorsk, hvor det lånes ord og uttrykk fra andre språk. 

Handlingen er lagt til Oslos østkant i nær fortid, mens ungdommen fremdeles chattet på MSN og serien «One Tree Hill» var pop på tv. 
Mariana går i 8. klasse i en bydel hvor kun et fåtall av elevene er «poteter», et slanguttrykk som brukes om personer med norsk opphav. 

Språket til hovedpersonen Mariana har gjerne en annen syntaks og andre «feil». 
Hun kan for eksempel rote med preposisjonene: 
«Snakka på telefonen» og «gikk i verandaen». 
Eksempel på feil ordstilling: 
«I forrige uke det også begynte ny runde med ramadan, så i dag vi bare var åtte personer på gymmen», eller «Wollah det nesten var sykeste slåsskampen på skolen i dag». 

Skole, venner og forelskelse står sentralt i Marianas hverdag. 
Men hjemme er det et større alvor som lurer i bakgrunnen. 
Storebroren Alvaro sitter i fengsel. 
For hva, fortelles ikke, men bare antydes. 
Samtidig som storebroren får større plass i fortellingen, begynner lillebroren å få mareritt. 
En annen som kanskje også har mareritt, men som vi ikke kommer så mye under huden på, er Marianas far. 
Han har sittet i fengsel i Chile før han kom til Norge. 

Dette alvoret, som ikke eksplisitt fortelles, gir romanen en nødvendig tyngde. 
Språket kan fremstå som rotete, men fremhever Marianas liv: 
Uryddig, kaotisk, full av følelser og kraftuttrykk, akkurat slik man er i den alderen. 
For eksempel kan hun si: 
«til slutt jeg ble så sint nesten munnen min ikke funka». 

Det er naturlig å lese «Alle utlendinger har lukka gardiner» opp mot svenske Jonas Hassen Khemirs debutbok «Et øye rødt», som ble oversatt til norsk i 2005. 
Denne romanen fikk voldsom oppmerksomhet i hjemlandet. 

Navarro Skarangers debutbok har også potensiale til å vekke oppsikt og ikke minst fenge unge lesere. 
Det vil i alle fall være fortjent. 
Debuten er uredd, original og en liten fest å lese. 

Samtidig er ikke dette «den store innvandrerromanen» mange venter på. 
Til det er boken for knapp. 
Men Navarro Skarangers debut kan være en viktig døråpner for flere bøker med en multikulturell hovedperson. 
