Anmeldelse «Amazing Race»:Spennende rotterace 

Det er definitivt verdt å følge med på «Amazing race Norge». 
Bare husk å puste. 

Program: 
Amazing Race Kanal: 
TV 2 Produksjonsselskap: 
Rubicon Går mandager og onsdager 20.00. 
Premiere i kveld. 
Endelig har noen turt å lage en norsk versjon av et av verdens mest populære, og dyreste, realityprogrammer. 
I «Amazing race» reiser flere par rundt i verden, og på hver etappe må de løse oppgaver på vei mot pit stop - der sistepar frem høyst sannsynlig ryker ut. 

I USA hadde sesong 20 (!) premiere i februar, men i Europa anses dette som så dristig at Norge faktisk er første land ut med å lage egen versjon av programmet. 

I første episode får vi en kjapp presentasjon av de 11 norske parene, og det blir raskt tydelig at produsent Rubicon og TV 2 har lykkes med castingen. 

Blant parene er det blant annet to blonde bestevenninner som har DRAMA QUEENS skrevet i pannen, et middelaldrende ektepar der den ene alltid vet best, to yo-gutter fra Oslo som ikke har retningssans, et vakkert lesbisk kjærestepar som kaller hverandre baby og to homofile tvillingbrødre som bare er så søte og alltid leter på feil sted etter neste ledetråd. 

Allerede fra første sekund er det klart at dette blir et rotterace uten like når programleder Freddy dos Santos (ja, du leste riktig) forklarer de 11 parene at på Gardermoen ligger det kun ti billetter. 
Parene kaster seg ut i konkurransen som med ett er blodig alvor - og faktisk blir veldig, veldig spennende. 

TV-seeren får virkelig kjenne på nervøsiteten og gleden til parene som heseblesende klarer å skaffe seg en billett ut i verden. 

Dette er ikke noe for de som ikke takler stress-TV. 
Man rekker omtrent ikke puste i jakten på stadig nye ledetråder. 
Men her ligger spenningen i konseptet. 
Vi som sitter i sofaen, sitter i det minste godt og trygt, og kan heie på favoritter og le av deltagere som ikke takler tempoet like bra: 
For eksempel de blonde dramaqueensene som fyker rundt i tightsene sine og roper «hurry, hurry, this is a race!» og allerede krangler, kjefter og griner. 
BRA! 

Midt oppe i dette er altså fotballspilleren Freddy dos Santos. 
Alene foran kamera blir det litt unaturlig, og man kan jo spørre seg hvorfor valget falt akkurat på ham? 
Men som kommentator underveis funker stemmen fint - og han har et bra samspill med deltagerne. 

Etter endt første episode får jeg lyst til å slå til med terningkast seks! 
Det er et driv og en spenning her som virkelig fanger TV-seeren. 
Så langt har de lykkes med å skape en verdig norsk versjon av det berømte programmet. 
Men arrrgh: 
Når dette skal sendes på TV, blir hver episode avbrutt av nyhetene, sporten og været. 
Altså over 40 minutters pause. 
Det er så irriterende at jeg ikke kan få sagt det! 

Eller jo: jeg trekker en prikk på terningen. 
Det er beskjed så det holder til TV 2. 

CAMILLA NORLI 
