Velstemte smakssymfonier
Argent i Operaen er så bra at det kan bli i meste laget med sang og dans samme kveld. 

Da Robinson og Fredag ankom Argent, Bjørvikaoperaens hvitstilige hovedscene for «fine dining», ble de stående litt på vent før en travel hovmester signaliserte at han straks ville være på pletten. 

«Litt trang start, men la gå,» tenkte Robinson, men fikk bange anelser på ny da det viste seg at bordbestillingen var blitt registrert hos Fursetgruppens andre operarestaurant, brasseriet Sanguine som har samme telefonnummer. 

Med jovial eleganse tok hovmesteren grep. 
Etter å ha varslet Sanguine om at gjestene befant seg i kulinarisk sikkerhet, tryllet han fram et bord og forsikret seg om at Robinson og Fredag fant seg vel til rette før han overlot dem til en ung og - skulle det snart vise seg - strålende entusiastisk og kunnskapsrik servitør/sommelier. 

Argent opererer med en fast meny som skiftes ut hver måned og anbefaler vinpakker for dem som vil prøve ulike smaker og bouqueter. 

-Anse menyen som to forretter, to hovedretter og to desserter der vi kan justere litt på størrelser og rekkefølge hvis dere ønsker det. 
Smak på alt sammen eller sett sammen færre retter etter behag, her er en appetittvekker mens dere bestemmer dere, lød servitørens glade budskap idet han landet asjettene med et par skiver sarawakpeppergravet andebryst akkompagnert av et liten topp fabelaktig fennikelpuré og et par dråper druemost. 
Den nesten spekekjøttsmakende munnfullen viste seg som utmerket niste til den videre måltidskomponeringen. 

-Seks retter blir for mye, men fire frister, sa Fredag. 
-Grillet kongekrabbe, foie gras, landkylling som hovedrett og rabarbra i ulike varianter, lar det seg høre? 

-For 580 kroner er det musikk i mine ører, svarte Robinson. 
-Jeg følger deg på de to første, men velger lysing med løpstikke og potetkrem som hovedrett og runder av med oster, marmelade og nøttebrød. 
Og vinpakke, jeg forventer at en restaurant med Argents ambisjonsnivå vil meg vel med det de skjenker i stetteglassene. 

Det viste seg å stemme. 

Om den første forretten - kongekrabbe med avocadomousse og flak av syltet gulrot med engsyresalat i en perfekt søt/syrlig-dialog - var genial, var ikke nummer to, pannestekt foie gras og brenneslesuppe med epler, små erter og stenk av hvit sjokolade, dårligere. 

-Fabelaktig, mente Robinson, og når servitøren først varter opp med en smaksbombe av en chablis, laget av druer fra en riktig gammel vinstokk, og deretter er sjenerøs med en nesten sauternesaktig Mosel-spätlese, er mye allerede på plass. 

Mer skulle det bli. 
Robinsons hvite, perfekt stekte torskeslektning i barskt, brunbrent smør kom med friskt smaksfølge av syrlig lakserogn, mens Fredags bokkølbraiserte kylling med asparges og småpoteter inngikk i en herlig balanseøvelse mot en lett og tanninfattig, men likevel smaksrik piemontevin. 
Også avslutningen - rabarbrashot og rabarbrakompott med sitronsorbet for Fredag; taleggio, blåskimmelosten Kraftkar og mysost til Robinson - ble ledsaget av utmerket drikke, en alkoholsvak sørafrikansk muscadel, så over espresso og petit fours var det fornøyde spisegjester som oppsummerte. 

-Så nær perfekt som jeg noen gang har spist, mente Robinson. 
-Og et eventyr av en servitør, i tillegg til å være glimrende servert, er jeg atskillig mer opplyst om søt pepper fra Borneo og prosentandelen råtnende druer i spätlese. 

-Tiltredes, sa Fredag. 
-Litt dårlig støydemping i lokalet og litt trist utsikt, men ellers: Topp, og en restaurantopplevelse som ikke bare tåler, men fortjener å få kvelden for seg selv, uten å skulle kombineres med verken opera eller konsert. 
