The Hold Steady:«Heaven Is Whenever» 

(Vagrant/Playground) 

Stødig kurs, ja - midt i gaten. 

Tangentmannen Franz Nicolay, som forlot Brooklyn-rocktradisjonalistene The Hold Steady før dette albumet, har allerede levert den mest presise anmeldelsen av det: 
«De har sine ene store idé. 
Å synge litterære tekster over svær arenarock, og vi kom så langt som vi kunne med de to forrige platene». 

Nettopp. 
Nicolays manglende tilstedeværelse har ribbet bandet for de Springsteen-aktige pianofigurene, men ellers er ståa seg lik i Hold Steady-land. 
Replacements-rock og hjertet-på-jakkeslaget tekster. 
Mye syttitall, noe åttitall, en tilsynelatende endeløs, lammende nostalgisk trettiårskrise. 

Bandet er gode til å narre oss til å tro at de er bedre enn de egentlig er. 

BESTE LÅT: 
«A Slight Discomfort» 

MORTEN STÅLE NILSEN 
