Barna i dalen
Rikt og utfordrende om fattigdom på flere plan. 

I et leserbrev til den kjente familieterapeuten og Dagbladet Magasinet-spaltisten Jesper Juul, skrev en bekymret tante nylig om sin lille niese. 
Foreldrene sto på pinne for henne, og fikk familier og venner til å gjøre det samme. 
Jenten fikk så mye bekreftendeoppmerksomhet at hun begynte å bli stresset, med atferdsavvik som resultat. 

For 12 år gamle Simon er situasjonen stikk motsatt. 
Ikke en kjeft vier ham oppmerksomhet. 
Riktignok bor han sammen med sin søster, Louise. 
Men selv om hun er i tyveårene, virker hun mer umoden enn ham; ute av stand til å holde på en jobb, og med et flyktig forhold til så vel kjærester som broren. 

Simon og Louise bor i en nedslitt høyblokk i en liten alpeby i Sveits. 

Hver dag tar Simon taubanen til fjells, der han robber rike turister for skiutstyr han selger videre til nabounger eller forbipasserende bilister. 
Den vesle tjuvradden handler av nødvendighet. 
Det er slik han skaffer seg og søsteren mat på bordet. 

Ursula Meiers film har sine sosialrealistiske slektninger. 
Men Meier er ikke Ken Loach. 
Meier beveger seg mer i retning av en nesten poetisk naturalisme. 

Dels dvelende, dels talende, understøttet av John Parish' stemningsfulle musikk, risser hun opp et bilde av et stadig mer klassedelt Europa, tydeliggjort i forskjellen mellom de rike i den naturskjønne høyden og de fattige der nede på den snøløse, mistrøstige dalsletten. 

Mye av kraften i «Min søster» ligger i måten Meier og fotograf Agnes Godard visualiserer disse kontrastene, og mellomrommene mellom dem. 
Simons reise opp og ned med taubanen. 
Fjellets storslåtte natur versus lavlandets industrielle tristesse. 
Det åpne landskapet i høyden versus den trange tristessen i en stusslig, liten blokkleilighet. 

Samtidig utforsker filmen det konkrete og emosjonelle forholdet mellom Simon og Louise, preget som også det er av motsetninger og kontraster. 
Lengsel og kjærlighet, omsorg og forsømmelse, beundring og frastøtelse. 

Filmens øvrige, lavmælte kraftfullhet ligger i de fantastiske rolleprestasjonene til Kacey Mottet Klein, som spiller Simon, og Lea Seydoux, kjent blant annet fra Woody Allens «Midnight in Paris». 

Særlig Klein imponerer med sitt uttrykksfulle spill og sin evne til å få frem de indre motsetningene Simon. 
Vi ser en guttunge som spiller ut en påtatt rolle som lett karslig «familieoverhode», og som ruller, ensom og barnlig, over vinterens siste snø, etter at turistene og «inntektskilden» har forlatt det mondene høyfjellet. 
Vi ser et barn som altfor tidlig har lært seg markedskreftenes første bud: 
Alt kan selges, alt kan kjøpes. 
Alt er penger, transaksjoner. 
Også nærhet. 

Med dempede, varsomme virkemidler og psykologisk krystallklart blikk tegner "Min søster" et nært og hjerteskjærende portrett av to utsatte, sårbare små mennesker. 
Det munner ut i et åpent, flertydig bilde som blir hengende med meg som et indre avtrykk idet kinolyset slås på. 

Er du enig med anmelderen? 
Si din mening her: 
