Bokanmeldelse:Sven Kærup Bjørneboe: 
«Epilog fra taket» 

La oss håpe og tro at Sven Kærup Bjørneboe ikke vil avslutte sitt viktige essayistiske forfatterskap med noen resignerte bemerkninger om sorgens uavvendelighet fra sitt hjemlige tak ved Kragerøs vakre skjærgård. 

Prosa 140 sider, kr. 299,- Aschehoug 

Livspessimismen dominerer i denne stilsikre, men forrevne prosaboken med fragmenter, anekdoter, personlige tankenedslag og et par velgjørende avstikkere til en lokal skippers livsdrama og til Tycho Brahes øy Hven utenfor kysten av Skåne. 

I sentrum står en forfatter og jeg-forteller som har gått en smule lei av å skrive bøker. 
Det skorter på inspirasjon og livsoverskudd. 

Troen på fornuftens og kunnskapens betydning er også begrenset: 
«Om de store livsspørsmål tenker vi i brokker, i brokker av brokker hvorav nitti prosent er følelse og fornemmelse.» 

Så hvor fornuftig skal vi ta ham? 
Om det ondes problem skriver han at Buddhas «løsning er enkel nok. 
Den totale utmeldelse»... 
«Buddhas lære er læren om hvordan komme seg ut av tilværelsen, mentalt og spirituelt.» 

Slik skrev Vesten om buddhismen tidlig i forrige århundre. 
Eller når han hyller forfatterens utmeldelse fra samfunnet i skriveprosessen: 
«Dette tvers igjennom sosiale i ethvert forfatterskap stikker dess dypere nettopp fordi en forfatter eller tenker ytre sett ofte må isolere seg for å kunne skrive og tenke i ro». 

Hva skal vi slutte av dette? 
At Buddha ikke skulle blitt lærer, men forfatter? 

Men deler av også denne boken bærer forfatterens umiskjennelige bumerker: den inntrengende tematiseringen av livets flyktighet, lidelsens og meningsløshetens uoversettelighet, språkkraftens og skjærgårdens lys. 
