Kulinarisk møte med India
Når det blåser og regner i Kristiansand, er det lett å varme seg på maten som serveres på Mother India. 
17 år i sammenhengende drift har ikke tatt bort evnen til å vise entusiasme og sette sammen gode smaker. 

KRISTIANSAND : 
Kvadraturen kan være rimelig forblåst og hustrig, og denne kvelden var en slik en. 
Rosmarin og Estragon hutret seg gjennom Markens, ankom døra til Mother India og steg inn og ned i en verden av annerledes lukter. 
Indiske krydder og røkelse trigget med en gang sansene, og mage og gane ble innstilt på smaker og opplevelser langt fra vår egen andedam. 

— Det skiltes med et nordindisk kjøkken , forklarte Estragon. 
Det betyr at kjøkkentradisjoner fra Dehli-, Punjab- og helt opp til Kashmirområdene er inspirasjonskildene til gründer Sarita Sehjpal og hennes familiebedrift. 

— India er jo et svært sammensatt land, både hva kultur og mat angår , kontret Rosmarin og rensket det siste som var av papadam og hvit myntedip som alltid blir satt på bordet til å begynne med. 

Vår behagelige servitør geleidet de to gjennom menyen. 
Det er mye fristende, og for vegetarianere er det mange alternativer. 
Det ble bestemt en treretter bestående av løkringer, kongereke, lam og kylling. 

Til forrett bestilte Rosmarin en Onion Bhaji (friterte løkringer, innbakt i kikertmel), mens Estragon ville ha Jhinga Pakora (marinerte og friterte kongereker i linsemel). 
Til denne appetittvekkeren anbefalte servitøren indiske Kingfisher. 
Et lett, men forfriskende øl. 

— Tilbehøret er det mest spennende her, synes jeg. 
Estragon forsynte seg raust av mangochutney, koriander- og mintblandingen og den syltede mangoen som satte et genuint preg på forrettene. 
Både løkringene og rekene hadde det indiske kryddertouchet, men dippene som ledsaget smårettene, var det som satt igjen. 

— Perfekt kombinasjon av syre og sødme i denne chutneyen , mente Rosmarin. 

Valget av hovedrett falt på to ganske ulike varianter. 
Estragon ville ha tandoori, kjøtt tilberedt i denne spesielle leirovnen, som setter den karakteristiske rustikke smaken på kjøttet. 

— Murg ka tikka, takk . 
Høflig smil fra servitøren som oppfattet Estragons middels gode ordspill. 
Murg ka tikka er benfrie kyllingbiter. 
Servitøren anbefalte Dahi Wala Gosht, og Rosmarin lot seg forføre av tanken på kokt lam i en saus av yoghurt, tomater, urter og krydderier. 

— Vi får krydderne våre spesialbestilt fra England , fikk de vite av servitøren. 

— Jeg vil ikke ha mer enn styrke 3 , sa Rosmarin. 
Styrkegraden på Mother India går fra 1-6 (hvor 6 er nærmest brannfarlig), og Rosmarin mener mange generelt velger for sterk mat når de spiser indisk. 

— Smaksspekteret snevres inn når chilien tar overhånd , mente hun. 
Estragon er mer en femmer og nyter den herlige brennende smaken som følger sausen. 
Naan-brød (stekt i tandoori-ovnen) er et selvsagt følge. 
Estragon ville gjerne prøve rødvin til hovedretten. 
Prisene her er sympatiske. 
En Zenato Valpolicella Ripassa til under 400 kroner er et meget godt kjøp. 
Etter anbefalinger ble det en indisk vin (riktignok distribuert av franske hender), Grover Cabernet Sauvignon og Shiraz (2008). 

Rosmarin kikket seg rundt i lokalet mens de ventet på hovedretten. 
Selv på en ukedag var det nesten fullt i restauranten.. 

— Ikke mye som minner om Nattergalen her , mimret Estragon. 

— Var det ikke her Ritas Lolitas hadde debutkonsert for nesten 20 år siden , lurte Rosmarin på. 
Da lå røyken så tjukk i lokalet at man nesten ikke så halvliteren foran seg på bordene. 

Nostalgien ble avløst av luktene fra de nylig ankomne hovedrettene. 

— Deilig saus og mørt lammekjøtt , konstaterte Rosmarin. 
Retten hadde en deilig kompleks smak, og man kunne tydelig kjenne hvordan lammet hadde mørnet i marinader og gjennom varmebehandlingen. 
Den fresende lyden av tandoori på glovarm jernplate, skapte forventning og vann i munnen hos Estragon. 
Og smaken skuffet ikke. 
Den raske steketiden i leirovnen gjør at saftigheten i kjøttet beholdes, og man får den delikate røde stekeoverflaten fra tandoorikrydder-blandingen. 
Rødvinen gikk fint til en mat som ypper til strid. 
Blandingen av Cabernet- og Shiraz-druer temmet det meste av krydderet i disse rettene. 

Sarita var hjertelig til stede i restauranten og tok seg god tid til å snakke med gjestene. 
Hun bevegde seg langs de litt for tett plasserte bordene og virket oppriktig interessert i sine besøkende. 
Det er matentusiasme til fingerspissene. 
Hun er selve Mor India i denne kjelleren. 

India er ikke et land med desserter i høysetet. 
En klassisk indisk avslutning på et måltid ville sannsynligvis blitt alt for søt for de fleste europeere. 
Mother India forsøker seg med tre tilpassede varianter for norske ganer. 
Estragon fikk smake en mangokrem, og Rosmarin bestilte en Shahi Kulfa, en parfaitliknende indisk iskrem med innslag av kardemomme. 
Mangodesserten var god på smak, men konsistensen ble litt udefinert (tykk, men rennende), og Rosmarins is bar preg av lang tid i frysen (iskrystaller). 
Man besøker nok ikke Mother India spesielt eller indiske restauranter generelt for å velte seg i dessertopplevelser. 
Likevel er det grunn til å nevne at avslutningen på måltidet gjerne kunne få større prioritet her. 

Med en eksotisk ettersmak i munnen og beskjedne 1200 kroner fattigere, steg anmelderparet opp trappene fra dypet og forberedte seg på møtet med Sørlandets monsoonregntunge aften. 
