En moderne King-klassiker
Akkurat nå som ungene endelig har glemt å være redde for klovner, kommer denne vidunderlige filmen og ødelegger alt. 

It Sjanger: 
Skrekkfilm Skuespillere: 
Bill Skarsgård, Finn Wolfhard, Nicholas Hamilton Regi: 
Andrés Muschietti USA, 2017 Lengde: 
2 t. 14 min. 
Aldersgrense: 
15 år 

Vi har knapt nok fått tid til å svelge skuffelsen over «The Dark Tower», før en ny film fra Stephen Kings forfatterskap når kinoene. 
«It» fra 1986 ble filmatisert i to deler i 1990, og bidro ganske sikkert til at en del voksne den dag i dag sliter med en viss klovnefobi. 
Det er lite som tyder på at ting vil være annerledes denne gang. 
Dette er nemlig ikke en film for folk med svake nerver. 

Handlingen er denne gang satt til slutten av 80-tallet. 
Vi følger en herlig gjeng 13 år gamle nerder som man skulle tro hadde nok å slite med, i og med at de stadig plages av en gjeng ufyselige eldre ungdommer. 
Men dette er for bagateller å regne sammenlignet med skapningen som holder til i den lille byens avløpssystem, klovnen som kidnapper og dreper barn og som viser seg til en etter en av barna, forkledt som det de frykter mest. 

Regissør Andy Muschietti har gjort en fremragende jobb med å skape den nostalgiske 80-tallsstemningen som tv-serien «Stranger Things» lyktes så godt med. 
Og i likhet med i nevnte serie er det barna som er heltene her, mens voksenpersonene som er innom i beste fall framstår som irriterende obstruksjoner, og andre ganger som noe mørkere. 

Allerede i starten får vi et første møte med den nifse klovnen Pennywise, glimrende spilt av Bill Skarsgård. 
Man kunne kanskje tenkt at dette ville føre til at kruttet ble brent av for tidlig, men Muschietti porsjonerer klovnen ut i så nennsomt oppmålte mengder at han aldri slutter å skremme. 
Snarere tvert imot. 

Samtidig skildres gjengen som må kjempe mot klovnen med så mye varme at man ikke kan unngå å bli berørt. 
Dette er en klassisk fortelling om en kamp mellom det gode og det onde, med et persongalleri man kan kjenne seg igjen i og som ender med å gjøre dypere inntrykk enn noe monster kan få til. 
All ære til de dyktige barneskuespillerne. 

Muschietti har uttalt at han har vært fan av Stephen King siden han var liten, og det merkes. 
Han klarer på en forunderlig måte å frambringe en tidsriktig stemning helt i forfatterens ånd. 
Her er det ingen liksom-skremming som bare er konstruert for å få oss til å hoppe i stolene. 
Når det først smeller, vet vi at det ikke er falsk alarm. 
