Så uironisk at det grenser mot en Kristian Valen-parodi
Omfavner alle klisjeene i popboka. 

||| 
ALBUM: 
Hurts omfavner absolutt alle klisjeene i boka når de skrur ned tempoet på italiensk nittitallsdisko og blander det med et renskåret synthpoputrykk à la Pet Shop Boys. 

Men der mye av Neil Tennants Pet Shop Boys-suksess ligger i den høyst nødvendige tounge-in-cheek-holdingen, er Hurts på sin side komplett uironiske. 

Vokalist Theo Hutchcraft synger med en innlevelse så intens at det grenser mot en Kristian Valen-parodi. 

Noe som for eksempel manifesterer seg i den ukledelig Savage Garden-aktige klagesangen «Evelyn». 

Det er imidlertid ikke bare sorgen - bokstavelig talt. 

«Wonderful Life», en mørk og bittersøt synthpopballade i Human League-land, og suggerende «Better Than Love» er akkurat så skamløst gode at de fungerer som redningsbøyer i det Middelhavet av melodrama som Hurts har ankret opp i. 
