Herlig røre
Bon Lío lever absolutt opp til navnet sitt. 

- Hæ? 

Robinson lente seg over bordet og la hodet litt på skakke for å høre bedre. 

I Bon Líos (som altså betyr «herlig røre») lille lokale, som hadde vært halvtomt et par timer tidligere, var det nå smekkfullt av folk. 
Som snakket. 
Høyt. 
Det måtte de, da den spanske bakgrunnsmusikken holdt så høyt lydnivå at den nå var helt i forgrunnen. 

- Jeg sa at det er veldig hyggelig her, men det er definitivt ikke stedet for de lange, dype...Å, glem det, vi tar det etterpå, sa Fredag. 

Et par timer tidligere. 

- Jo, vi er klart inspirert av det spanske kjøkken, sa servitøren, en hyggelig fyr Robinson og Fredag dro kjensel på fra Palace Grill. 

- Eller rettere, det katalanske kjøkken, rettet han. 

Ting er i ferd med å skje på Fredensborg. 
Først åpnet Pjoltergeist til et blendende stjernedryss fra restaurantanmelderne, og før jul kunne «gastrobaren» Bon Lío ønske velkommen i det lave trehuset som en gang i forrige århundre huset La Guitarra, lenge Oslos eneste spanske restaurant. 

- Og det finnes ingen nedskrevet meny? undret Fredag. 

Servitøren ristet på hodet, men lovet at Robinson og Fredag i løpet av de neste timene ville få et variert måltid. 
Vinkart finnes heller ikke, utvalget er listet opp på veggen. 
Med mindre du er veldig bevandret i viner fra til dels obskure vindistrikter på Den iberiske halvøya, er det like greit å overlate vinvalget til servitøren. 
Robinson og Fredag gjorde det - og angret ikke, verken på den syrlige, friske hvite Txacolien fra Baskerland, eller de røde, fyldige dråpene fra Galicia. 

Så var det i gang. 
Og for en start! 
Først ut var fire appetittvekkere, et kremmerhus fylt med usedvanlig delikat laksetartar, stekt andebryst med eplegelé, en liten brødblings toppet med grønne bønner og noen skiver med en himmelsk pata negra-skinke. 
Så fulgte biter av rå skrei og ditto kamskjell, ledsaget av små sprutflasker med ymse innhold, blant annet sitrussaft. 

- Lag din egen ceviche! Artig, sa Fredag. 

- Og godt, sa Robinson. 

Et lite ostesmørbrød med mozzarella, asparges og pata negra, var et fint hvileskjær, før en spansk variant av risotto med sjøkreps og granateple markerte et høydepunkt så langt. 

- Denne må spises med andakt, sa servitøren. 
Det hadde verken Robinson eller Fredag problemer med å gjøre. 
Dampede knivskjell med viergesaus fulgte - en frisk smak av hav. 

Så kom måltidets eneste bomtur. 
En luftig mousse på foie gras ble servert i et lite glass toppet med mørk sjokoladesaus og hakkede hasselnøtter. 

- Her dominerer sjokoladen fullstendig. 
Sammen med nøtter minner det mest om en litt selsom og definitivt ikke helt vellykket dessert, mente Fredag. 

- Hæ? svarte Fredag. 

Velg en tag for type anmeldelse! 
En av disse: 

Robinson prøvde å overdøve musikken, men ble avbrutt av servitøren som kom med neste rett: 
Tempurafritert kalvebrissel. 
Robinson og Fredag var usikre på om dette er den beste måten å servere brissel på, men den stekte piggvaren med en puré på stekt blomkål som fulgte, møtte bare smil og glede. 
Det samme gjorde små biter av saftig duebryst med sellerirotkrem, mens en albondiga av kalv hadde fått følge av en ekstremt smakssterk saus på redusert sjøkreps og blekksprut. 

Det hele ble avrundet med et stykke himmelsk brillat-savarin, en fransk kumelkost med svarte trøfler, etterfulgt av en crème catalan-variant med sangriamarinert vannmelon, nøtter og kokos - akkurat passe søt og mektig. 

- Rettene er ikke store, men det er mange av dem, sa Robinson, da de hadde kommet ut i stillheten igjen. 

- Enig. 
Til tross for et par ikke helt heldige kombinasjoner, er helhetsinntrykket svært bra, mente Fredag. 

- Men de kan med fordel dempe musikken, sa Robinson. 

Fredag stoppet opp, snudde seg mot Robinson og sa tørt: 

- Hæ? 

robinson&fredag;@dagbladet.no 
