En siste preken fra Per
Per Fugelli skrev boken «Per dør» om sin egen, langvarige død. 
Med denne dokumentarfilmen har han også fått regissere sin egen nekrolog. 

Per Fugelli - siste resept 

Sjanger: 
Dokumentar. 
Nasjonalitet: 
Norge 2018. 
Regi: 
Erik Poppe. 
Med: 
Per Fugelli, Charlotte Fugelli, Aksel Fugelli. 
Lengde: 
1 time 50 min. 
Aldersgrense: 
Tillatt for alle. 

Filmen er tidvis både sterk, vakker og tankevekkende. 
Men regissør Erik Poppe burde vært mer kritisk og strammet den inn. 

Legen og sosialmedisinprofessoren Per Fugelli kom inn i den norske offentligheten som en frisk motstemme til helsemoralismen som spredte seg som en svulst. 
Med sitt budskap om at man ikke måtte glemme å være glade i oss selv med de skavankene vi hadde, ble han raskt en kjærkommen Messias for landets røykere, sofagriser og overvektige. 

Så mente og preket han noe om det meste. 
Fugellis visdomsord ble også moralske formaninger. 

Helt med kult 

Per Fugelli ble hele Norges kreftsyke, døende og kloke helt. 
En kult vokste opp rundt ham. 

I dette personlige filmportrettet gjentar Fugelli de fleste av sine kjente utsagn og visdomsord, stort sett uimotsagt. 
Hvorfor ble han ikke utfordret til å snakke om sitt syn på religion, som han kommer med noen svært ulne antydninger om? 
Og innslag som Per som blomstertyv i botanisk hage, gir mer enn en vag følelse av personlig iscenesettelse og koketteri. 

Naturen og pianomelankolien, sakte film og svært tette nærbilder er velbrukte virkemidler når døden og kreften er tema. 
Poppes resept er den samme som mange tv-dokumentarer før ham. 
Bare lengden skiller, og den kunne faktisk vært halvert uten å miste noe vesentlig. 

Sterkt mot slutten 

De virkelig store øyeblikkene kommer når slutten nærmer seg for Per Fugelli. 
Når tidligere tenkte tanker må modereres fordi Fugelli har gjort seg nye livserfaringer. 
Når han med ny selvinnsikt viser sårbarheten sin. 

Fugelli i naturskjønne omgivelsene han elsket på Orre og Røst er vakkert, det. 
Men sterkest inntrykk gjør han når han vandrer rundt på Grønland i Oslo og forteller varmt og engasjert om mangfoldet i nabolaget. 
Eller når han presenterer sine sju dødsgleder. 
Da får vi igjen et herlig glimt av den fandenivoldske Fugelli. 
Og siden vi alle er på vei mot døden, er dette nyttige gullkorn å ta med seg videre. 
