Kon-Tiki-anmeldelse:Forventningene innfridd! 

«Kon-Tiki» innfrir forventningene - og gir en god del ekstra. 
Dette blir en ny norsk nasjonalfilm! 

I tillegg vil jeg anta at filmen, som åpner Den norske filmfestivalen i Haugesund i kveld, har et betydelig internasjonalt potensiale; «Kon-Tiki» er simpelthen glimrende storytelling på et lettfattelig, internasjonalt filmspråk. 

Man vet jo hva det dreier seg, man vet hva som skjer, man vet hvordan det ender. 
Det er, altså, få overraskelser; alt avhenger av hvordan historien om Thor Heyerdahls seksmanns flåteferd over Stillehavet blir fortalt. 

Omfattende 
Det er en meget omfattende historie, som filmskaperne først og fremst har måttet jobbe med å forenkle ned til et begripelig filmformat - uten å miste nerven i det hele. 
Her har de lykkes, usedvanlig godt! 
Det er blitt en historie om små mennesker under universets uendelighet, presis i sin antydningens kunst, dramatisk uten å overspille, godt gjenkjennelig i mennesketypene og hva de går gjennom - uten å mase med overtydelighet. 
Og det er en befriende, skjev humor strødd over det hele. 

Økonomi Kon-Tiki-kjennere vil savne en masse detaljer, filmkjennere vil gjenkjenne et gjennomført fortellerhåndverk og fortellerøkonomi på alt fra storslåtte naturskildringer til grunnleggende menneskelige følelser. 

Filmen har endog en genial scene, der dette lille støvfnugget av en flåte blir plassert midt i universet uendelighet. 
20 sekunders filmgull, ikke helt originalt, men ufattelig virkningsfullt! 

Mennesker 
Men det er og blir menneskene man husker best. 
Pål Sverre Valheim 
Hagen beveger seg med en ungdommelig - og ikke alltid like velbegrunnet - selvbevissthet med en Larvik-engelsk og geberder nifst nær Heyerdahl selv. 
De andre gutta på flåten følger sterkt opp, ikke bare som et fellesskap, men i ikke uvesentlig grad interessante menn, både med karakter, forhistorie og svake og sterke sider. 

Det er denne ruglete, sosiale bakgrunnsmosaikken fra birollene som skaper liv og spenning i selve det menneskelige drama, etter at «Thor Heyerdahl» selv naturnødvendig har måtte gå gjennom en del skjematisk forhistoriefortelling. 
Alle er, på sine måter, gode. 
Så proffene får ha meg unnskyld den ene, spesielt nevnte gledelige overraskelse: 
Komikeren Odd-Magnus Williamson, som beveger seg like fjellstøtt på verdenshavet som i de trangere ironifarvann her hjemme. 

PR 
Den opprinnelige Kon-Tiki-ferden var så spektakulær og er så velkjent, at den helt skjematisk tilhører vår nasjonale og hele verdens bevissthet. 
Heyerdahls grunnfestede PR-talent var her en viktig forutsetning. 

Bare dét er jo et viktig element, når filmen nå skal selges ute og inne. 
Men i tillegg har regissørene Rønning og Sandberg et utpreget, vel anvendt internasjonalt (les: hollywoodsk) grep på sin filmfortelling. 
De avsluttende fem minuttene, for eksempel, er gjennomført «unorske» (om et sånt begrep finnes); det nærmer seg noe svulstig, men ender opp i et aldeles logisk følelsescresendo. 

«Kon-Tiki» har norsk kinopremiere fredag om en uke. 
Det er bare å stille seg i køen, folkens; den blir lang! 

Dette er serien som viser hva som skjedde bak kamera under innspillingen av Kon-Tiki. 
I andre episode får du bli med da Kon-Tikis avreise filmes.<br><br>VGTV gir deg seks episoder, med publisering på tirsdager og fredager, i ukene før og etter premieren på den nye norske storfilmen. 
