Fortidshyllest møter gjensynsgleder møter 2017-blikk
Gammel latter blir som ny 

SHOW: 
Noe nytt møter tilskueren i «Komikveld på Chat Noir». 

Mye støtter seg til stedets rikholdige revyhistorie, med respekt for menneskene som har trådt på den samme scene før, og en god del hentes fra de fire aktørenes egen showhistorikk. 

Gjenbruk 

I infomaterialet er Ivar Tindberg titulert som «showdoktor» og som «festredaktør», ikke som regissør. 
Det skyldes at en stor andel av innholdet er gjenbruk og dermed allerede regissert av andre i andre sammenhenger - Kim Bjarke, Hege Schøyen, Teodor Janson og Anders Mordal, pluss nevnte Tindberg selv - som alle er ryddig kreditert i showprogrammet. 

Men enten tittelen er «redaktør» eller «regissør», er utvalget gjort med skjønn: 
Gjensynene som er tatt med er velspilte høydepunkter fra tidligere show, som Hjelmelands «Gammel dame innrømmer alt» (fra «Gu' kor gøy»), Hilde Louise Asbjørnsens «Banken min» (fra «The Lulu Show»), eller «Ferieflyktninger» fra sommershowet Asbjørnsen og Johansen (som duoen Asbjørnsen og Joh.) spilte i Grimstad for omlag et tiår siden. 

Det er velutprøvde numre som over tid har spilt seg helt frie for dødpunkter, de vises med presis timing og med små fargeleggende, karakteriserende detaljer av det slag som oppstår når en kjenner sine figurer godt. 
At utøverne selv ser ut til å fryde seg over gjensynene, er smittende. 

2017-øyne 

Gjensynene veksler med nyskrevne numre, flere av dem med hyllest til Chat Noir-historien, observert med og gjentolket gjennom 2017-øyne og med signaturer og særtrekk fra de fire på scenen - som når Espen Beranek Holm gjør sin versjon av revyklassikeren «Sinna mann». 
(«Livet er ikke, var ikke og kommer aldri til å bli en app» er et sitat som fortjener å huskes.) 

Andre nyheter er førjulsrelaterte, og også tilbakeblikkene (både de personlige, og de som retter seg mot Chat Noir-tradisjonen) kan vi kalle sesongriktige: 
Dette er jo også en tid for å se tilbake. 

Sammensetningen gir variasjon i uttrykket. 
Så er det jo heller ikke nødvendigvis slik at den som har sett alt Bjarte Hjelmeland har gjort, også har fått med seg alt av Lene Kongsvik Johansen - selv om disse fire er en langt mer kompatibel kvartett enn den julekonsert-gruppe de framstiller i løpet av showet. 

Hjelmeland, Kongsvik, Asbjørnsen og Beranek kler hverandre, som soloartister hver for seg så vel som i de ulike konstellasjonene de i «Komikveld» opptrer i, fra de åpner med en spydig-kjærlig introduksjon av hverandre, i en nyskrevet åpningssang signert Hanne T. Asheim, den tekstforfatter og komponist som har bidratt med mest nytt til vinterens show, til de avslutter, også med nåtidstematikk, til tonefølge fra Per Asplin og «Putti Plutti Pott». 
