Låtanmeldelse:Nico & Vinz - «Find A Way» 

Nico & Vinz går til filmen, med halvveis resultat. 

«Find A Way» 

(fra «The Good Lie OST») 

At to hardtarbeidende 23-åringer fra Oslo sør i skrivende stund dominerer verden med den største norske hiten siden a-has «Take On Me», får mitt Søndre Nordstrand-blod til å boble stolt. 

Holmlias Nico Sereba og Lambertseters Vincent Dery har i over tre år vært landets mest lovende duo. 
De har tråkket opp sin helt egen sti til toppen siden de slapp den sjarmerende mixtapen «Dreamworks: Why Not Me» i 2010. 

Men nå har guttene gjort det vanskelig for seg selv. 
Hvordan følger man egentlig opp Norges største pophit på 30 år? 
Er det i det hele tatt mulig at neste låt ikke blir en total nedtur? 
Nå er heldigvis ikke «Find A Way» oppfølgersingelen til «Am I Wrong» på ordentlig. 
Men den kan likevel være en indikasjon på hvilken retning duoen er på vei. 

Låten er på lydsporet til den kommende Ron Howard-filmen «The Good Lie», en slags åndelig oppfølger til den småkvalmende oscarvinneren «The Blind Side». 
Denne gangen er det tre hjelpeløse karer fra Sudan, og ikke en hjelpeløs afroamerikaner, som blir reddet av en sterk hvit kvinne. 
Da passer det godt med litt høykvalitets savannepop til anslaget. 
Med seg på låten har de med musiker og tidligere barnesoldat, Emmanuel Jal, som også spiller en av hovedrollene i filmen. 

Resultatet er idyllisk, optimistisk og totalt motstandsløs afropop, som får deg til å tro at det eneste Nico, Vinz og produsent Nasty Kutt har hørt på hele livet, er låtene fra «Løvenes Konge». 
Filmatisk og følelsesladd når låten er akkompagnert av bilder. 
Alene har den dessverre ikke en sterk nok topplinje, eller et modig nok refreng, til å sette ordentlig spor. 
Arrangementet bidrar dog med en liten dose eufori. 

«Find A Way» viderefører Nico og Vinz’ tekstlige tradisjon med å låne budskapet fra softcore-filosofien i «The Secret». 
Det er en litt skummel tendens guttene har forvillet seg inn i, for tekstinnholdet i hver låt ender opp med å være prikk lik det i den forrige. 
Det er begrenset hvor ofte man egentlig trenger å høre «vær positiv, alt ordner seg». 
Noe man merket litt under farvelkonserten deres på Parkteateret i april. 

Det var smart å legge rappen bak seg før den internasjonale satsningen. 
Amerikanerne har nok med sine egne. 
Men dessverre ble noe av «edge»’en deres lagt på hylla samtidig, og denne har jeg begynt å savne sårt. 
Spesielt nå som «Dreamworks: Why Not Me» ikke lenger er å finne på Spotify. 
Det er lov å være litt tøff i trynet, selv om man lager folkelig og ufarlig pop. 

Det kjedeligste Nico & Vinz kan gjøre fremover er å fortsette å lage en ny versjon av «Am I Wrong». 
Heldigvis vet jeg at de har mye mer å by på enn dette. 
