Mangler magi
Gir mest til de minste 

Med barn i målgruppen den gang «Jul i Blåfjell» debuterte på TV-skjermen, husker jeg med glede hvilke kvaliteter serien bød på, visuelt, musikalsk og skuespillermessig. 
Derfor var forventningene høye foran denne filmversjonen. 
For høye, kanskje. 

«Julenatt i Blåfjell» foregår hundre år før den moderne «Jul i Blåfjell», og forteller om dronning Fjellrose den gang hun var ung prinsesse. 
Det vil si – historien begynner med en slags skapelsesberetning der blånissenes blåsølv står sentralt som opphav til jordens livgivende lys. 
Blåsølvet sørger for blåtimen, da blånissene kan være ute av fjellet, og blir en viktig ingrediens i dramaet som utspiller seg i historien. 

For dette er en mer dramatisk eventyrfortelling enn den fredsommelige tittelen indikerer. 

Prinsesse Fjellrose er en fryktsom, forsiktig jente. 
Men når hennes far Fjellkongen blir syk, mobiliserer hun et mot hun ikke trodde hun hadde. 
Målet er å skaffe til veie det hun tror trengs for å redde livet hans. 
Ferden går til bygden, der bonden Halvor bor – med låven full av Rødnisser – og der hun treffer deres unge konge, Dreng. 
Møtet med dem, og Fjellroses handlinger, fører til en rekke forviklinger. 

For målgruppen byr historien på passe porsjoner spenning, tristhet og god moral. 
Men bortsett fra litt tilnærmet slapstick savner jeg den lekne humoren fra TV-serien, representert med Mamsen og Lillegutt. 
Der fjernsynsserien utspilte seg i et vakkert Røroslandskap, ser Vosselandskapet til dels ut som om det er utformet i pappmaché, med Blåfjell som en ekstra kunstig klump i midten. 

De unge debutantene Ane Viola Semb og Johan Tinus Austad Lindgren gjør en hederlig innsats som Fjellrose og Dreng, og Finn Schau er en god Fjellkonge. 
Men totalt sett er ensemblespillet litt for ofte stivt og kunstig. 
Dermed oppstår heller ikke den magiske eventyrfølelsen filmskaperne strever så hardt for å få frem. 
Tilløpene er der, men svinner like fort som blåtimen. 

Dette er selvsagt sett med den voksne kritikerens øyne, og elementer de minste sikkert ikke legger merke til. 
Men nettopp fordi «Jul i Blåfjell» fungerte så godt både for voksne og barn, er det skuffende å se at kvalitetene derfra ikke er tatt med over på det store lerretet. 

BRITT SØRENSEN 

Enig med vår anmelder? 
Si din mening her. 
