Filmanmeldelse:Stor skredfare i en sofa fra IKEA 

Skandinavisk films tydeligste filmskaper heter Ruben Östlund («Play», «De ufrivillige»), en regissør som igjen får oss til å se hvor mye det egentlig ulmer under den slitsomt høflige skandinaviske fasaden. 

Første scene i «Turist» introduserer oss for en passe velstående kjernefamilie med hektisk dagligliv på ferie i alpene. 
Der er de for å «ha fem dager til å kun fokusere på familien». 
Vi får se da vet du, med den idyllen, for kort tid etter ser alt ut til å gå til helvete mens familien nyter middag på en uteservering med panoramisk utsikt. 
Et gigantisk snøskred nærmer seg, pappa Tomas tar med seg iphonen og beinflyr vekk fra det hele – mens mamma Ebba forsøker så godt hun kan å samle barna og få dem i sikkerhet. 

Men skredet var falsk alarm, og ferien blir aldri den samme igjen da det går opp for Ebba hva Tomas faktisk har gjort. 
Ektemannen går i full fornektelse og snakker det hele bort, noe som provoserer Ebba til å fortelle utenforstående om hendelsen. 
Pinlige, vonde – men hysterisk morsomme scener følger, med norske Kristofer Hivju som legendarisk tåkefyrste som «setter ting i perspektiv» . 
Humoren, ofte ufrivillig, kjører nemlig paralellslalom med tragedien filmen gjennom. 
Utfra beskrivelsen ser man kanskje for seg at Östlund har laget en filmatisk disskering av den skandinaviske ego-mannen, han vi har sett ørten filmer om, han som aldri tar ansvar og blir voksen? 
Ikke helt. 

«Turist» er langt mer kompleks enn som så. 
Õstlund korrigerer bildet vi får av Tomas – og resten av rollegalleriet for den saks skyld. 
Og han utfordrer oss til å vurdere forutinntatthet. 
Vi både sympatiserer, hånler og rister på hodet – og det er nettopp dét som gjør «Turist» så engasjerende. 
Filmen vil splitte publikum og igjen kommer du til å ville ile til kafébordet for å diskutere det du har sett. 
Ulikt noe annet i skandinavisk film de siste årene – og det trenger vi jaggu meg! 
