Piranha 3D
Snuskete skrekk med pupper - i 3D. 

Fiskene biter, men ikke på kroken! 
De biter på kroppen! 
Regissør Alexandre Ajas Piranha 3D er noe av det jævligste og hesligste jeg har sett på kino. 
Og det er ment som et stort kompliment! 

Det kreves en sterk mage for å tåle skildringen av de blodige festmåltidene, der mennesker er hovedretten. 
Heldigvis er dette den typen skrekkfilm du godt kan le av, både underveis og etterpå, selv om det kanskje føles litt feil! 

Hinsides sykt 

Et jordskjelv under en innsjø slipper løs horder av pirayaer fra en undersjøisk hule. 
De har skarpe tenner og en enorm apetitt. 
Dette skjer midt under vårferien, og innsjøen er full av festende og badende tenåringer. 

Sheriffen (Elizabeth Shue) og hennes deputy (Ving Rhames) finner stadige tegn på at noe fryktelig er i ferd med å skje, samtidig som de tre ungene hennes på forskjellig vis har funnet veien ut på vannet. 

Piranha 3D starter med en morsom cameorolle, som trekker paralleller til et annet stykke bitende filmhistorie. 

Allerede her blir det klart at dette ikke er ment å tas fryktelig på alvor. 
Og veien videre er belagt med syke scener, morbid humor og ti tusen liter blod. 
Det topper seg kanskje når en piraya raper ut en pikk, eller når en annen spiser seg opp gjennom en vakker dame og kommer ut av munnen hennes. 
Det er ikke pent, men samtidig så hinsides sykt at jeg bare må le. 
Jeg er ikke sikker på om jeg vil være i samme rom med de som har pønsket ut alt dette. 

Ikke vis dette til mora di 

De som leter etter tegn på vestens moralske forfall, trenger ikke lete lenger. 
Piranha 3D er nemlig stappfull av pupp og ræv, som om Alexandre Aja har forsøkt å lage porno forkledd som skrekkfilm. 
Jeg kunne lekt seriøs filmkritiker her, og sagt at det ikke gjør historien bedre, spenningen større eller skrekken skumlere. 
Men, dæven, så mye pent å se på! 

Aja legger seg på en snuskestandard vi kjenner fra italiensk 80-talls horror, og kan noen fortelle meg hva som kan være feil med pupp og ræv i 3D? 

Piranha 3D har et vanvittig klimaks som er både sjokkerende, frastøtende og fryktelig morsomt på samme tid. 
Jeg anser meg selv som en rimelig garvet skrekkfilmseer, men her er det noen bilder som ga meg et ubehagelig sug i magen. 
Skal man først lage film om fisk som spiser mennesker, bør man velge mellom å vise alt eller ingenting. 
Alexandre Aja har valgt alternativ 1, og har virkelig tøyd strikken så langt som mulig. 

Resultatet er en ekstrem filmopplevelse! 
Jeg kommer ikke til å anbefale dette til mora mi 
