Førstegangsteren
Johnny Depp holder jevnt høy standard i dette kuleregnet av en gangsterfilm. 

HANDLER OM: 
Bankraneren John Dillinger var USAs mest ettersøkte gangsteren under depresjonstiden, landets første Public Enemy no. 1, og en av de første store utfordringene til nyoppstartede FBI. 
Han var en nådeløs morder, men ble hyllet som en folkehelt på grunn av sin sjarmerende framferd og sine ville rømningsaksjoner. 
«Public Enemies» følger Dillinger og den sagnomsuste gjengen hans fra bank til bank, med politiet i helene og mens kulene hagler. 

DOM: 
Sterke og anerkjente krefter er i sving i denne filmproduksjonen, med erfarne Michael Mann («Heat», «Ali», «Collateral») som regissør og en som alltid svært dyktig Johnny Depp som Dillinger. 
Han leverer et solid portrett av gangsteren som en djerv og skruppelløs type med et sentimentalt tilsnitt og en sans for livets gleder: Whiskey, raske biler, kinoopplevelser og mørke skjønnheter. 

Det er lagt mye arbeid i hver scene, kameraet går tett på skuespillerne og dypt inn i actionen. 
Christian Bale gjør ikke mye ut av seg i rollen som Melvin Purvis, FBI-agenten i spissen for etterforskningen, og Oscar-vinneren Marion Cotillard er mest pen og gråtkvalt som Dillingers store kjærlighet. 

Filmen er i lengste laget, men godt komponert og pakket med intensitet, ekstreme skytesekvenser -store deler av filmen dreier seg om å «skyte seg gjennom» hindringer -og menn med stilige antrekk og ansiktet lagt i utstudert alvorlige folder. 
Dillard ble som nevnt dyrket som helt av en befolkning som etter det økonomiske krakket bare ønsket bankene alt ondt, og dette filmatiske portrettet går heller ikke av veien for å romantisere gangsterne en smule. 
Men det fungerer -dette er en fullblods gangsterfilm med utsøkt tidskoloritt, som med bevissthet og eleganse flørter med sjangerens inngrodde stereotyper. 
Resultatet er ikke direkte gripende, men underholdende er det. 
Pang, pang. 
