Matanmeldelse:Seriøst, Big Horn? 

Big Horn på Aker brygge har to problemer: kjøttet og tilbehøret. 

– 
Dette må være en spøk. 
Fire slappe skiver grillede grønnsaker til 39 kroner? 
Bordvenninnen ser mismodig på den lille skålen ved siden av tallerkenen med hummer og indrefilet til 450 kroner. 

Mine champignoner er heller ikke mye å skryte av, men aller verst er den seige entrecôten. 

Ærlig talt: 
Hvordan klarer man å ødelegge en biff på en kjøttrestaurant? 

Aftenpostens har tre faste matanmeldere som anmelder tre restauranter i uken. 
Alle anmeldelsene kan du lese på restaurantguiden.osloby.no hvor du også finner over 60 matguider til alt fra beste pizza og burgere til thailandske godbiter og søndagsåpne restauranter. 

Big Horn Steakhouse har servert biff til kjøttsultne over hele landet i over 30 år, men gjennom årene har vi hatt varierende matopplevelser på de ulike filialene rundt om i Oslo. 

Grunnstammen i menyen er kjøtt i flere størrelser og varianter, men man smetter inn en og annen nyvinning mellom de typiske steakhouse-rettene. 
Bordvenninnen begynner med fisk og velger laks tataki til forrett, mens jeg prøver kyllingvinger. 

Slapp laks 

Laksen presenteres på moderne vis: fire tynne skiver på en steinplate med en klatt grågrønn guacamole ved hver bit. 
Rødløk, noen salatblader og en appelsinbåt ligger i det ene hjørnet. 

– 
Dette var stusslige saker, sukker hun. 

Mine kyllingvinger er i hvert fall glovarme, men også svidde utenpå. 
Den søtlige smaken av BBQ-saus og to typer dipp sørger for at noen av kyllingvingene føles mindre tørre. 

Varierende service 

Det er mange gjester her denne kvelden, og vi må ha kommet under et vaktskifte. 
Servicen tar seg betraktelig opp etter at vi får en servitør vi mener å kjenne igjen fra et tidligere besøk. 

De som tok imot de første bestillingene, er ikke å se lenger. 
Kanskje de var blitt slitne av det ene store selskapet der stemningen var på topp. 
De var i farten fra de satte seg ned med øl og vin til de skulle bestille mat, hele tiden i munnen på hverandre. 

Vi ble forsøkt servert mat som skulle til de andre hele to ganger før vi fikk hovedrettene våre. 

Kjøttkatastrofe 

Når vi omsider får vår mat, fortsetter nedturen: 
Min 200-grams entrecôte må ha vært for lenge på grillen, for den er både seig og tørr i kantene. 
Bearnaisen er en smakløs, tyntflytende suppe. 
De stekte champignonene er også triste saker, i likhet med de slappe aspargesene og friesen, som må få et ekstra dryss salt for at de skal få smak. 

Vi har allerede nevnt de grillede grønnsakene: 
To flak gul og rød paprika og to biter squash. 
Det eneste som trekker opp av tilbehøret, er de fløtegratinerte potetene. 

Man har også klart å steke indrefileten noenlunde, og den er heldigvis et tykt, mørt stykke, men den store hummerhalen på toppen har de ikke vært like heldige med: 
Den er lett gummiaktig i konsistensen, og Bordvenninnen mistenker at den er langveisfra. 

Til hovedrettene er vi blitt anbefalt argentinsk vin, en kraftig sak med masse frukt som dessverre overdøver hummersmaken. 
Den passer bedre til entrecôten. 

Fra kaos til søt avslutning 

Med den nye servitøren blir det sving på sakene, og bordet ved siden av får betalt uten for store komplikasjoner før det er vår tur. 
Vi tar en kikk på dessertkartet og velger oss crème brûlée og ostekake med peanøtter. 

Ostekaken er en mektig sak, så vi ender med å ta den på deling, mens crème brûléen ikke utmerker seg på noe vis. 

– Hvordan kan det være mulig at servicen kan svinge så mye i løpet av et måltid? 
Det var ganske kaotisk da vi kom sammen med de to selskapene, men avslutningen er blitt så mye bedre. 

Nå må de bare få skikk på kjøkkenet, så burde det være liv laga for Big Horn i enda flere år. 
Slik det er nå, er det nok biffrestauranter i byen som kan by på mye bedre kjøtt enn man gjør her. 
