Plateanmeldelse:Jay-Z – «4:44» 

Verdens mektigste rapper ber på sine knær. 

ALBUM: 
HIP HOP 

Jay-Z 

«4:44» 

(Roc Nation/Universal) 

At rikdom, makt og et oppblåst ego henger sammen er gamle nyheter, men jeg husker ikke en tid det har vært like påfallende som nå. 

Nå gjør 47 år gamle Shawn «Jay-Z» Carter (ja, med bindestreken tilbake) seg selv til et unntak. 
Rap-millardæren dissekerer hele egoet sitt på Tidal-eksklusive «4:44», hans 13. soloskive og det som viser seg å være hans beste siden «The Black Album» (2003). 

Han åpner med selvransakelse på «Kill Jay Z» hvor han tar oppgjør med fortiden, for familiens skyld. 

Sjekk anmeldelsen: 
Solange – «herregud så bra» 

Han innrømmer at han egget opp Solange i heisen, du vet, den gangen han så å si ble jult opp av svigerinnen sin. 

Han sender subtile stikk mot Kanye West ved å sammenligne deres egoer og trekker dessuten paralleller mellom seg selv og Eric Benet, den utro eksen til Halle Berry som lot «the baddest girl in the world get away». 

Mye på hjertet 

Dette er ikke den eneste referansen til ekteskapsproblemene som Beyoncé selv nevnte på den hyllede «Lemonade» (2016). 
Sidedama Becky, hun med det fine håret, popper også opp her, og tittelsporet går inn på skammen og konsekvensene av å svikte partneren din. 

Les også: 
Beyoncé til Jay Z: – Jeg elsker deg 

Jay-Z har så mye på hjertet at han ved flere anledninger glemmer å rappe. 
Det sklir nesten ut i spoken word, men det er gjort så lite pretensiøst at det står som genuine skriftemål. 
Både når han tviler på sin egen rikdom, hyller sin lesbiske mor, og takker datteren for at hun har tvunget ham til å se på verden gjennom kvinners øyne. 

Dessuten er han en av få rappere som har knekt koden på hvordan en rapper kan pushe 50 med verdighet. 

I stedet for å tviholde på sine tidligere bragder, bruker han livserfaringen som en kilde til ydmykhet. 
Det er rørende å se verdens mektigste rapper på sine knær og vise ansvar for sine handlinger. 

Såre saker 

Rent estetisk er dette hans mest gjennomførte plate på ti år. 
Både «BP3» og «Magna Carta Holy Grail», dog med monumentale spor, var sprikende affærer. 

Derfor er det ingen dum idé at han har slått seg sammen med én enkelt produsent på denne platen. 
Det er ingen andre enn No I.D., den legendariske Chicago-produsenten som kanskje er mest kjent som Kanye Wests mentor. 

Det er tradisjonell sample-idyll med alt fra Alan Parsons Project til Sister Nancy, samt nydelig Nina Simone-chopping på den Frank Ocean-gjestede «Caught Their Eyes». 

Sammen med produsent No I.Ds skånsomme kuratering av følelsesladde samples, står «4:44» som det såreste rapalbumet jeg har hørt siden Kanye Wests «808s and Heartbreaks» (2008), riktig nok langt mer tilbakeskuende. 

Men verden trenger rett og slett flere mektige folk som er i stand til å innrømme at de tar feil. 
Og dette er en god start. 

BESTE LÅT: 
«4:44» 

SANDEEP SINGH 
