Innendørs grillgleder
Bristol Grill har fått skikk på maten og er nå mer enn en trivelig tradisjon. 

-Bristol Grill, husker du? sa Robinson. 
-For snart fem år siden satt vi her og lovpriste atmosfæren og det klassiske interiøret samtidig som vi lurte på hvorfor denne restauranten aldri helt hadde klart å innfri de kulinariske forventningene som førsteinntrykket automatisk inngir. 

-Nye tider, nye muligheter, svarte Fredag optimistisk. 
-En hyggelig mottakelse og den elegante lille appetittvekkeranretningen - en munnfull gåseleverskum, en bit røkt ørret og litt kyllingpaté - var en lovende start. 
Saftig focaccia og Kviteseidsmør er også en liten vinner, og så får vi se nå når alvoret begynner. 

Alvoret ankom i forrettform av kamskjell ceviche til Fredag og bakt kveite til Robinson. 
Konsistensen og smaken på de sitronmarinerte skjellene høstet anerkjennende nikk fra Fredag, mens kveita, som innledningsvis virket å være i salteste laget, oppfinnsomt ble kontrastert med et beger kokoskremsorbet. 

-Kveite og kokos - den smakskombinasjonen er ny for meg. 
Men jeg kjenner at jeg kan bli avhengig, sukket Robinson. 
-Hvis hovedrettene holder samme friske stil, må jeg si at Grillen har hevet seg. 

Fredag holdt seg til det marine, i dette tilfellet breiflabb med kremet risoni-ris, spisskål og østerssopp. 
Robinson foretrakk landlivsgleder som sennepsglasert lammefilet med sopp, rotgrønn-saker mille feuille og en chèvrekrokett, og lyttet interessert til servitørens vinanbefaling som gikk i retning av det røde, sangiovesiske Toscana. 

-En Brusco dei Barbi vil passe til både breiflabb og lam, sa han så overbevisende at Fredag umiddelbart overvant hvitvin-til-fisk-refleksen. 
Noen minutter seinere måtte begge gi ham rett; den dyprøde, lett bitterfruktige og friske rødvinen besto prøven som følge til både fast, smaksrik fisk og mørt lammekjøtt. 

-Risonien kunne vært litt mer al dente, men ut over det var dette fiskemåltidet utmerket, med perfekt tilberedt fisk og sprø spisskål, fastslo Fredag. 
Robinson, i ferd med å skrape i seg de siste restene av en nydelig timiansky, ga også uttrykk for stor tilfredshet. 

-Så da gjenstår bare desserten, kom det. 
-For meg som betrakter forrett og hovedrett som transportetapper til måltidets høydepunkt, er det nå selve moroa begynner. 

-Du snakker som du har vett til, fnyste Fredag. 
-Men nyt du dine søte munnfuller, selv avslutter jeg sivilisert med oster, kompotter og brød. 
Det går dessuten til resten av rødvinen. 

-Hva er galt med rødvin til hvit og mørk sjokoladeterrin med bær? sa Robinson uskyldig. 

Nå skulle det vise seg at sjokoladedesserten, tross tiltalende utseende, ble måltidets minst smaksbegeistrende innslag. 
Fredag leviterte heller ikke over brie, chèvre, époisses og Roquefort i selskap med aprikos- og sviskepuré og et heller kjedelig fruktbrød, men var likevel klar i sin konklusjon: 

-Fortsatt erobrer ikke Bristol Grill posisjonen som Oslos kulinariske høyborg. 
Men restauranten har tatt store steg i riktig retning siden sist, og både mat og service er altfor god til at jeg vil gjøre den til det bestes fiende. 
Og viktig: 
Jeg opplever viljen til perfeksjon som så sterk og entusiastisk at det har vært morsomt å være gjest her. 
Det skal de ha for. 

-Amen, sa Robinson. 
