Konsertanmeldelse Aurora Aksnes:Blekt nordlys 

Aurora har ikke hellet helt med seg på Stavernfestivalen. 

Aurora Aksnes, Stavernfestivalen: 

Når Aurora Aksnes spiller konsert, pleier hun å fortelle om et mer eller mindre merkelig møte med naturen. 
Tidligere i dag, noen timer før sin første norske festivalkonsert i år, fant hun en fugl som lå hjelpeløst på bakken. 
Da hun prøvde å redde stakkaren, bæsjet den på henne og fløy av gårde. 

Den morske tyske filmskaperen Werner Herzog ville sikkert hatt et og annet å si om at dyr knapt kunne brydd seg mindre om så sentimentale skapninger som oss. 
Uansett vitner hendelsen om at Aurora kanskje ikke har hellet helt med seg i dag. 

De siste par årene har man begynt å diskutere om ikke lyden på konserter og musikkfestivaler er for høy. 
Hørselsskader er rett og slett i ferd med å bli en folkesykdom, ikke ulikt lungekreft for et par generasjoner siden. 
Om man skal tro gullgruven fra Os sin konsert, finnes det i hvert fall én god grunn til at man har skrudd opp volumet over årene: for å overdøve småprat. 

Selv skarve 20 meter fra høyttalerne går kaklingen fra publikum ofte i klinsj med musikken. 
Det er jo for så vidt greit nok, bortsett fra at man kanskje heller burde begynne å kalle arrangementer som det her «fest» istedenfor «festival». 

Etter en ny låt midtveis ut i settet, som kjapt er en av hennes mest feststemte og smittsomme komposisjoner til dags dato, slipper riktignok bakgrunnsbråket litt tak. 
Sangene til Aurora – som trasker i Gåtes trolske fotspor, men i Highasakites nordiske designersko – går i mye av det samme. 
Storslåtte, men med lite dybde, kjennes det som hun og band arbeider etter én formel. 
Man blir fort litt lei, rett og slett. 

Derfor skader det kanskje ikke at settet er kort, og runder av rundt 40 passerte minutter. 
Allsangen kommer til slutt med «Running with the Wolves», men er kjapt glemt. 

Anmeldt av: 
Kim Klem 
