Renessanse, mann!
Q-Tip: 
The Renaissance 

En av årets mest tilfredsstillende hiphop-utgivelser. 

Q-Tips karriere etter et tiår som elegant mumlende, mjukt stridshode i den banebrytende østkystgruppen A Tribe Called Quest har mildt sagt manglet momentum. 
Det skyldes i liten grad rapperens egen innsats: 
Flere av albumene som skulle følge opp debuten Amplified har blitt skrinlagt av mistroiske plateselskapsfolk, og først etter ni år i den kommersielle skoddeheimen er han atter å finne i platehyllene. 

Mirakuløst nok har The Renaissance blitt en av årets soleklart beste rapskiver, blottet for bitterhet, rusten flyt og andre trekk man gjerne forbinder med rappere som er i ferd med å bikke 40. 
Det er snarere lekenhet og smidighet, som sedvanlig kjennetegnet av minst like stor vekt på et lyrisk hvordan som hva, som står i høysetet her, balansert mot et låtmateriale som vaker mellom innrøykt sofakos og mer eller mindre blodig alvor på dansegulvet. 

Klare høydepunkter finnes; ikke minst i form av den på best tenkelige vis tilbakeskuende åpningstroikaen ”Johnny Is Dead”, ”Won’t Trade” og ”Getting Up”, der A Tribe Called Quest-ånden videreføres i en oppdatert, kledelig organisk lyddrakt. 
Q-Tip står selv for produksjonen, med unntak av skakke, heseblesende ”Move”, som gir håp om at det finnes mer gull å hente ut av hvelvene til den avdøde mesterhjernen J Dilla. 
Og apropos håp: D’Angelos vokalinnsats på ”Believe” gjør abstinensene etter ordentlig livstegn fra den falne soulstjernen mindre prekære. 

Til syvende og sist er det kanskje mangelen på anstrengelse som gjør The Renaissance til et overraskende avbrekk fra hiphop-nedturen 2008. 
Den vil neppe forandre livet ditt, men sannsynligvis gjøre de neste månedene flere hakk bedre. 
Velkommen tilbake, Kamaal – la det nå ikke bli like lenge til neste gang. 
