Mye glitter, lite gull
Interessant historie i tam utførelse. 

HANDLER OM: 
Snille, smarte, normale Bens høyeste ønske er å komme inn på Harvard. 
I et forsøk på å skrape sammen penger til dette, involverer han seg med gruppe ungdommer som ledet av professor Mickey Rosa driver med telling av kort i Blackjack. 
En ny verden av Las Vegas-stil luksus og lureri åpner seg for Ben, men livet i et kasino har som kjent sine mørkere sider. 

DOM: 
Filmen er basert på boka "Bringing Down the House," som er basert på den sanne historien om Blackjack-laget ved Massachusetts Institute of Technology på 1990-tallet. 
Et hemmelig blackjack-lag, supersmarte lurendreiere, Las Vegas' glorete glamour - det burde vært godt materiale for en film. 
Selv om bakteppet er interessant, er dette en ganske dårlig utført affære. 

Man skjønner hva som kommer til å skje i god tid før det skjer. 
Der det er forsøkt å eksperimentere med krapp filming og dataanimert kortutdeling, ser det bare amatørmessig ut. 
I tillegg kombineres dette med sekvenser av dokumentaraktig filming, den stadige skiftingen er forstyrrende og lite elegant. 

I virkeligheten besto MIT-laget hovedsakelig av asiat-amerikanere, men i "21" har to hvite skuespillere blitt satt i hovedrollene - lagets to asiatiske skuespillere leverer enlinjesreplikker i bakgrunnen. 
Jim Sturgess har en forferdelig dårlig voice over. 
Kate Bosworth som hans makker er døll og og ser for gammel ut for rollen. 

Kevin Spaceys rolle som utspekulert lagleder drar opp. 
Filmen tar også opp en spillindustri i endring, og her er det interessante øyeblikk. 
Det blir aldri ørkesløst kjedelig, men som et spill på en enarmet banditt er "21" mye blinkende lys og show for liten gevinst. 
