Denne fyren ga ut tre album bare i fjor
Ikke rart Ty Segall trengte å roe litt ned nå. 

ALBUM: 
Litt av en type, han Ty Segall. 
Siden solodebuten i 2008 har han sluppet ikke mindre enn elleve album, med dette som hans sjuende (!) på egen hånd. 

Så langt har skrangling, fuzz, retroreferanser og et energisk tempo vært fellesnevnerne, men denne gangen nøyer vår mann seg med kassegitar og ikke så veldig mye annet. 

Heldigvis er han en av de det er forunt å lage låter som får det helt enkle til å fungere. 

«Sleeper» blander britiske, psykedeliske 60-tallspoptradisjoner med amerikansk blues og folk, filtrert gjennom en slentrende, akustisk lo-fi-estetikk. 

Segall synger uperfekt, men med innlevelse, noen ganger helt alene med gitarene («Sleeper», «6th Street»), noen ganger med hjelp av litt fele («She Don't Care») eller rolig tromming («The Keepers»), og noen ganger bygget ut med iherdig fingertromming og oppløftende basslinjer («Come Outside», «Sweet C.C.»). 

Og når gitarsoloen avslutter sistnevnte spor er det bevist: 
Lo-fi-rock uten forsterkere har definitivt noe for seg. 
