«Roma» er et episk og intimt mesterverk
Netflix-filmen Roma er et av tiårets mektigste filmverk, et både episk og intimt portrett av en families avhengighet av sin hushjelp. 
Men se den på kino, om du har sjansen. 

Alfonso Cuarón er mest kjent for å ha laget en av de beste Harry Potter-filmene og Oscarvinneren Gravity. 
Men før han ble en profilert regissør av påkostede og spektakulære filmer, ga han oss en av de sterkeste oppvekstfilmene etter årtusenskiftet, Og mora di også, som både var selvbiografisk og et sosialt portrett av et Mexico i endring. 

I hans nye film, Roma, går han enda grundigere til verks når han skildrer oppveksten i Mexico by. 
Tittelen henspiller på bydelen der han vokste opp på 70-tallet, og som her er gjenskapt ned til hver minste detalj. 
Det som likevel er mest bemerkelsesverdig med filmen, er hvordan han holder avstand til sin egen rollefigur, sitt alter ego, og isteden opphøyer hushjelpen til en hovedrolle. 
Cleo, spilt av helt ukjente Yalitza Aparicio, er som så mange hushjelper i dette nabolaget av mixtekisk og en uunnværlig kraft i familiens hverdag. 

Hun vasker ikke bare vekk skitten, men gir barna den omsorgen foreldrene ikke alltid makter eller vil gi. 
Hun er limet som holder familien sammen når det begynner å røyne på, både gjennom skilsmisse og brutale politiske omveltninger. 
Det kan virke som det er først i dag, 47 år senere, at Cuarón er moden nok til å se seg tilbake. 

Uvanlig hovedrolle 

Dette er altså både en personlig og episk filmfortelling, og som for å understreke at vi helt og holdent er i Cuaróns vold, står han ikke bare for manus, regi og klipp, men også foto på filmen. 
Dette er sannsynligvis den mest påkostede svart-hvitt filmen du har sett siden Schindlers Liste, og den er nesten hjerteskjærende vakker. 

Men ikke forvent mange spektakulære og forskjønnende kamerasveip over den fargerike mexicanske metropolen. 
Her blir vi isteden trukket mellom rommene i leiligheten i langsomme panoreringer ettersom vi følger Cleos arbeidsdag, og det er hennes sentrale funksjon, hennes beredskap, som preger atmosfæren i familien. 

Det er en uvanlig hovedrolle fordi den i utgangspunktet er selvutslettende. 
Cleo befinner seg nederst i hierarkiet i et rigid klassesamfunn og må beherske kunsten å være uunnværlig og samtidig usynlig. 
I Og mora di også skildret Cuarón oppløsningen av Sosialistpartiets 71-årige styre ved årtusenskiftet. 

Denne gangen befinner vi oss i en annen turbulent tid under deres styre med studentdemonstrasjoner i byene og landarbeidernes kamp om jorden i regionene. 
Men for Cleo og familien fremstår det som skjer ute i gatene ofte som noe nesten uvedkommende. 

Poetisk visjon 

I en monumentalt orkestrert sekvens ser vi Cleo søke ly under filmens iscenesetting av den blodige Corpus Christi-massakren fra 1971. 
Noen vil kanskje oppleve det som underlig av filmskaperen å la oss betrakte en så panoramisk (og kostbar!) sekvens gjennom noen persienner i et vindu, med Cleos skremte perspektiv. 

Men hennes egen verden står overfor en annen rystelse: 
Hun er gravid. 
Dette sammenfaller med familiens oppløsning, der faren drar på forretningsreise uten å vende tilbake. 
Hans utroskap skildres med samme fraværet av store dramatiske gester, og livet går videre i den vesle leiligheten, anført av den tapre og høygravide hushjelpen. 

På 1970-tallet ville Cuarón blitt kritisert for å skyve klassekampen i bakgrunnen til fordel for sin egen poetiske visjon av Cleo – som er basert på hans egen hushjelp. 

Han er ikke den første «borgerlige» kunstner som skildrer barns avhengighet av tjenestefolk, og det er ikke vanskelig å forestille seg hvor skjør og ubalansert relasjonen er. 

Men Cuaróns gjengivelse av barndommen er ikke realistisk, den er vakker og ja, upålitelig, kanskje også naiv på noen måter, men den er hans distinkte visjon av en dysfunksjonell familie der hushjelpen, på godt og vondt, er den som styrer barnas nærsynte univers med uselvisk kjærlighet. 

Som skapt for kinolerretet 

Med en djerv poetisk og noen ganger fantastisk visjon av barndommen kan filmen sidestilles med selvbiografiske verker som Fellinis Amarcord eller Bergmans Fanny og Alexander. 

Særlig den delen av filmen som utspiller seg på et landsted er både grotesk og eventyrlig (med et overraskende norsk innslag). 
Cuaróns alter ego er likevel nesten usynlig, vi vet ofte ikke hvem av de fire barna han er ment å være. 

Isteden merker vi hans tilstedeværelse gjennom et bevegelig kamera han opererer selv og sist, men ikke minst, gjennom en delikat billedkomposisjon. 

Dette er åpenbart hva en filmskaper er ment å gjøre, men det er sjelden vi ser en film i dag der bakgrunnen får så stor betydning, og vi kan forflytte blikket mellom forgrunnen og bakgrunnen. 
Om du blunker, kan du gå glipp av scenen der barna ser faren luske ut av en kino med sin elskerinne. 

Derfor er det like mye en velsignelse som forbannelse at filmen vises kun i noen dager på kino – der den bør ses! – før den slippes på Netflix. 
Det komplekse lydbildet kan heller ikke nytes i fulle drag uten en kino med Dolby Atmos surroundlyd. 

Men uten Netflix ville heller ikke denne råflotte spansktalende svart hvitt-filmen blitt laget. 
Strømmetjenesten er dermed blitt garantist for en type filmkunst kinofilmen ikke lenger har plass til. 

Alfonso Cuaróns – de sentrale filmene 

Her er en oversikt over Alfonso Cuaróns beste filmer og hvordan du kan se dem. 

«Children of men» 

En av årtusenets sterkeste dystopier om de mekanismene som kan lede til et totalitært samfunn. 
En film som er mer aktuell i dag, enn da den kom i 2006. 
Filmen er basert på P.D. James’ politiske thriller om et samfunn der menneskene har mistet evnen til reproduksjon – og begrepet «fremtidshåp» svinner. 

Samtidig presser flyktninger på utenfra for å finne ly, og myndighetene innfører brutale forordninger og lover for å holde dem ute. 
En film som har vokst kontinuerlig i status, og som ofte havner på kritikernes lister over de beste filmene i dette århundrets første tiår. 
Med klasseskuespillere som Cliwe Owen, Clare-Hope Ashitey, Julianne Moore og Chiwetel Ejiofor. 

Amazon Prime 

«Og mora di også» 

Cuarons internasjonale gjennombruddsfilm handler på et ytre plan om to sprengkåte 18-åringer som blir innviet av en voksen kvinne på en road trip. 
Men filmen rommer så mye mer enn bare det. 
Vi følger to unge menn på vei mot en voksen identitet i en nasjon som befinner seg i en dramatisk overgangsfase. 

Landets ledende parti IRP må for første gang på 71 år gi fra seg makten gjennom demokratiske valg, og de gamle maktstrukturene oppløses. 
Det utløser også noe i de unge mennene. 
Filmen ble en av de største kinosuksessene i Mexico i 2001, og den ble også Gael Garcia Bernals store internasjonale gjennombrudd. 

Filmarkivet.no / Amazon Prime 

«Harry Potter og fangen fra Azkaban» 

Cuarón var den første regissøren som loset Harry Potter inn mot dypere farvann og ga også det voksne kinopublikumet noe substansielt å bite i. 
Han våget å være troløs mot J.K. Rowlings litterære forelegg og kunne risikert at leserne vendte seg mot ham. 

Men gamblingen betalte seg, og filmen regnes i dag – i hvert fall av kritikere som undertegnede – som kanskje den beste av filmene om Harry Potter. 
Om de to første filmene hadde ofret noe av karakterutviklingen til fordel for visuelle effekter og etableringen av selve universet, fremsto de sentrale rollefigurene som mer markante her, og Harrys mørke sider blir for første gang berørt i filmserien. 

Viaplay / Amazon Prime 

«Gravity» 

Dette er kanskje første filmen om det å befinne seg i verdensrommet som i fysisk forstand gir et realistisk og rystende inntrykk av det. 
Vi møter de to astronautene Ryan (Sandra Bullock) og Matt (George Clooney) som jobber med de ytre delene av en romstasjon, da de blir truffet av fragmenter fra en utdatert satellitt. 

Helt fra starten oppheves fundamentale forestillinger om menneskelig likevekt i fysisk forstand, og det gir filmskaperne en lisens til å tøye grensene, til å leke med vår oppfatning av tid og rom. 
Visstnok forsket Cuaron og filmfotograf Emmanuel Lubezki iherdig på 3D i fem år for å oppnå de grensesprengende effektene. 
Resultatet er nettopp den storslåtte, unike filmopplevelsen som bare kinoen kan tilby. 

Viaplay 
