Ikke en gang Kent kan redde Christel Alsos' nye plate
«Let's Pretend», synger Christel Alsos. 
Problemet hennes er ikke at hun later som, men at hun prøver for lite. 

ALBUM: 
Christel Alsos har kalt sitt siste album «Presence», tilstedeværelse, og det er ikke noe å si på den. 
Men hun har særlig ett problem som har ridd henne siden debuten «Closing the Distance» i 2007 (30.000 solgte) og til og med denne tredje serveringa. 

Det er slett ikke stemmen som er problemet, den er både behagelig, betakende og smektende, men mangelen på variasjon i uttrykket. 

Du føler at du har hørt det før, men du klarer ikke helt å plassere det. 
Det vil si, det høres vel egentlig ut som de to foregående albumene... 

Gode anslag 
Det er riktignok gode anslag på «Presence», som de tre låtene som åpner albumet, «Always Hoping», «Remember It Now» (som høres ut som en James Bond-låt og gjør et forsøk på å stikke seg ut) og den elektronika-inspirerte singelen «Conquer» (som også har det mest spennende arrangementet og er albumets bestenotering). 

Ikke temposkifte 
Men så fortsetter hun i samme gate, og du venter forgjeves på det litt overraskende temposkiftet som bryter med de pene strykerarrangementene, den myke stemmen - og den heldekkende melankolien. 

Kent-duett Allerede ved låt nummer fem, den overraskende tamme og anonyme «Let's Pretend» (overraskende fordi Kents Joakim Berg er gjest på vokal, men nesten er borte i miksen), føler du at det faktisk ikke blir bedre. 
«Found» går absolutt ingen steder og er bare kjedelig. 
Tekstene blir for ofte klisjeer. 

Brun-produsent Alsos har denne gang slått seg sammen med svenske Tobias Fröberg på låtsida og som produsent. 

Når vi vet at han produserte det glimrende Ane Brun-albumet «It All Starts With One» (2011), er det underlig at han ikke har fått mer, og framfor alt mer originalitet, ut av Alsos anno 2013. 
Derfor er denne raskt glemt. 
