Meta-metal
Svenske Ghost er en klisjéfest– med vekt på fest. 

Ghost «Tons of Rock», Halden Publikum: 
Ca. 5000 Aktuelt album: 
«Infestissumam» 

«Papa Emeritus II» og hans fem navnløse spøkelser er i øyeblikket metalmusikkens festligste «in-joke», en underholdende og kjærlighetsfull lek med de «svarteste» sjangerarketypene. 

«Papa» selv har pave-imaget inne, med geistlige, liksom velsignende håndbevegelser, rettet henholdsvis mot musikerne når de spiller soli, og oss i publikum resten av tiden. 
«Spøkelsene» hans er alle kledd i tunge munkekapper. 

Formålet er å hylle en kar som synes å ha fjernet seg mer og mer fra den hardeste rocken, i takt med at sjangeren er blitt mer respektabel og seriøs: 
Satan selv. 

Ghost har mye til felles med bandet som etterfølger dem på «Tons of Rock»-festivalen i Halden, Turboneger, og enda mer med de amerikanske rock-dekonstruskjonistene i The Residents. 
De er en spøk, men en innfløkt, kunsterisk og intelligent spøk, vel versert – og glade – i myteuniverset de sonderer. 

Et proggete band med fete riffer 

Når de spiller The Beatles' «Here Comes The Sun», blir sangen automatisk fylt med nytt, dunkelt innhold. 
De trenger ikke omarrangere den all verden (selv om jeg tror de har lagt inn en ekstra mollakkord). 
Musikerne behersker til fulle metalens koder, men gir inntrykk av å primært være interessert i annen musikk på «privaten». 
De introduserer ««If You Have Ghosts» som en sang av et «texansk geni», og mener med det Roky Erickson. 

Bandet låter proggete, avansert; riffene er fete. 
«Papa» har ingenting av pondusen som preger de fleste «normale» metalvokalister; han låter sped og nesten «pen». 
Det gir en ofte frapperende effekt. 
Som for eksempel i «Elizabeth» – om Elizabeth Bathory, selvsagt, som badet i jomfrublod i den tro at det skulle holde henne ung – som har et pent, dust refreng, stykket opp av brutale vers. 

Aller best gjør stemmen hans seg når han introduserer «Monstrance Clock» som en snill barnetimeonkel på svensk TV i 1975: 
«Nu ska vi sjunga ihop!». 
Så følger den «sorte messen», med refrenget «Come together, together as one / Come together, for Lucifer's son». 

« 
Det va inte d å ligt! 
» , sier han blidt når publikum tar over. 
Metalcabareten er komplett. 
