Husholdningsdemon
«Paranormal Activity 2» er, litt skuffende, skrekk til hverdags. 

Eneren var en skrekkelig fest da den kom i 2007; en original, vel uttenkt og intelligent lavbudsjett-affære i en utpreget kontrast til de eksplosive og slitsomt sadistisk/eksplosive jævelskaper skrekkfilmsjangeren hadde utviklet seg til. 
Da. 

Nå snakker vi om en slags nesten-oppfølger. 
Og stadig er det hjemmets lune vrå som hjemsøkes: 

Et par og deres baby kommer hjem fra fødestuen, til det koselige huset, til storesøster (morløs fra fars første ekteskap; moren døde), schæferen. 
Og i det hele tatt. 

Men noe er helt galt, det skjønner man. 
Langsomt (etter 35 minutter) gis de små vinkene man ikke kan misforstå. 
Det vil si: 
Alle bortsett fra far. 
Som er en håpløs «realist» og mannemann, som ikke forstår seg på demoner og mannlig begrensing. 

Filmen er laget for å skremme. 
Og det gjør den, mens manglende handling og fraværende dialog (stort sett) skaper nok rom og tid til neste, dundrende BØ! 

Effektivt nok. 
Men for øvrig ganske tomt. 
