Feministen som banket sjåvinistene
Tenniskampen mellom Billie Jean King og Bobby Riggs var en feministisk milepæl. 
Filmen om den legendariske kjønnskampen er et aktuelt #metoo-innlegg, men kunne vært bedre. 

Battle of the sexes 

Sjanger: Komedie/romantikk. 
Nasjonalitet: USA 2017. 
Regi: Jonathan Dayton og Valerie Faris. 
Manus: Simon Beaufoy. 
Skuespillere: 
Emma Stone, Andrea Riseborough, Steve Carell, Natalie Morales, Sarah Silverman, Bill Pullman, Alan Cumming, Elisabeth Shue, Eric Christian Olsen m.fl. Lengde: 
2 timer 1 min. 
Aldersgrense: 
Tillatt for alle. 

Billie Jean King (29) var verdens beste kvinnelige tennisspiller i 1973. 
Og som en sportskommentator sa: om hun bare hadde sluppet ut håret og tatt av seg brillene, så kunne hun vært riktig pen. 

Billie Jean var drittlei av at kvinnelige tennisspilere bare fikk en brøkdel betalt i forhold til de mannlige, selv om de solgte like mange billetter til turneringene. 
Hun startet en boikott, og fikk med flere andre kvinnelige toppspillere. 
Lønns- og kjønnsdebatten var i gang. 

Bare for show? 

En som hev seg på, var den forhenværende tennisstjernen Bobby Riggs (55), nå lurendreier med spillegalskap. 
Han støttet mannlige tennistoppers utsagn om at kvinner ikke var underholdende og utholdende nok til å få bedre lønn, og at de nok passet best på soverommet og kjøkkenet. 
For å bevise sitt poeng, utfordret han dame-ener Billie Jean King til kamp. 
På ekte Rocky Balboa-vis bygges det opp til et ellevilt mediesirkus i forkant. 
En arena der Bobby var klart på hjemmebane og Billie Jean på bortebane. 

Men uansett hvor herlig den siste delen av filmen og selve tenniskampen er, og hvor gode Emma Stone og Steven Carrell er i sine roller som de to tennisspillerne: 
«Battle of the sexes» er bare en grei nok Hollywood-film, fortalt med tradisjonelle og forutsigbare grep. 
Med DEN begivenheten og DET aktuelle temaet, må en kunne si at muligheten til å lage en virkelig hardtslående og mye mer relevant film er skuslet bort. 

For mye kos 

Filmskaperne har nok ønsket å lage en skikkelig heltestorfilm for et stort, bredt publikum. 
Så har de fryktet at for mye (dame)tennis og for mye feminisme er billett-kryptonitt. 
Derfor har det som burde vært et mye røffere drama, blitt til en smårørende og småkoselig romantisk komedie. 
Der det lesbiske, utenomekteskapelige forholdet King innleder, får altfor stor plass i forhold til relevansen. 

Carrell er jo i sitt komiske ess som den eksentriske eks-tennisstjernen og morsomme gambleren. 
Men var virkelighetens Riggs bare en slags sjarmerende kosebamse som bare spilte at han var en ekstrem mannssjåvinist for PR-verdiens skyld? 

Man sitter rett og slett igjen med for mange ubesvarte spørsmål når den legendariske, gåsehudframkallende matchen er over. 
