Bokanmeldelse:Mo Yan: 
«Frosker» 

Denne fengslende, groteske og velskrevne leirbålhistorien om den brutale ettbarnspolitikken er et lyskespark mot lederskapet. 

Roman 469 sider Kr 379,- Gyldendal 

Rått ærlig viser den fram latterlige paroler, hul propaganda og virkeligheten bak den. 
Myndighetene går bokstavelig talt over lik for å lykkes. 

Nåde de kvinnene som blir gravide uten lov. 
Da presses de til seinabort, supplert med tvangssterilisering og obligatorisk prevensjon. 

En propagandasmaksprøve: 

«De som koser seg i senger, bør få snurpet sine strenger. 

Slutt på snørte kvinneføtter, snør i stedet mannens nøtter. 

Kun et bitte lite snitt i det maskuline skritt. 

Alle menn blir hurtig bedre, men kan aldri mer bli fedre. 

Sikker trebarnsgaranti får vi ved vasektomi.» 

Fortellerstemmen Rappfot beretter om sin dyktige tante, landsbyens fantastiske jordmor som senere blir en fanatisk fødselslege som vil gjennomføre myndighetenes brutale politikk for enhver pris. 

Rappfot er ikke harmdirrende indignert, han kommer med sine groteske detaljer sånn i forbifarten, om sultne barn som spiser kull, kvinnen som hopper i elva for å unnslippe abort og kvinner som dør av disse seine svangerskapsavbruddene. 
Ut fra de beste hensikter blir tante en overgriper. 

Via disse groteske hendelsene ser vi et av verdens mest brutale diktaturer som kan få bra, velmenende mennesker til å bli folkefiender. 
Rappfots landsbymennesker er enkle og kjemper for anstendige liv. 

De lever i et korrupt samfunn preget av konfusianisme, overtro og sosialistisk diktatur. 
For samfunnstoppene er folk verktøy, ikke fullverdige mennesker. 
De kan lure seg til flere barn sammen med andre- og tredjekoner. 

Flott oversettelse av Brit Sæthre og Bend Bendixen. 
