Et band i Kongo
Det svinger voldsomt av den rørende musikkdokumentaren «Benda Bilili». 

||| 
FILM: 
Tusener av barna lever på gatene i Kongos hovedstad Kinshasa. 
Mange stjeler for å overleve, mens noen spiller sine instrumenter, skranglete gitarer og hjemmelagde trommer. 

Et av disse bandene, Staff Benda Bilili, holder til ved byens dyrepark. 
Papa Ricky er sanger og farsskikkelse for de yngre musikerne. 
I et gatekryss kalt Mandela holder de leir om natten og sover på tynn papp. 

Et hardt liv 

Du synes kanskje dette virker røft? 
Det blir ikke bedre av at tre av de sju medlemmene i Staff Benda Bilili er lamme fra livet og ned på grunn av polio. 
En av de friske, er den 12 år gamle gategutten Roger. 
Han blir plukket opp av Papa Ricky, siden han er virtuos på en selvlaget, én-strenget lutt som består av et trestykke og en hermetikkboks. 

De to franske regissørene Renaud Barret og Florent de la Tullaye dro til Kinshasa i 2004 for å dokumentere musikkscenen der. 
De endte opp med å følge Papa Ricky og bandet gjennom fem år, la ut egne penger for å finansiere plateinnspilling og ble med musikerne på turné til Europa. 

Fest i Oslo 

Det sier seg selv at denne håndholdte dokumentaren byr på sterke kontraster og det er vanskelig å agere uberørt når bandet opptrer for første gang i Europa, under Belfort-festivalen i Frankrike, sommeren 2009. 
Her kommer blandingen av rumba, reggae, funk og blues til sin rett med fullt trøkk og det folkerike publikummet er i ekstase. 

Morsomt nok ender filmen i Oslo, der vi ser dem cruise bortover den vinterkalde Storgata i sine rullestoler, før de røyker marihuana på hotellrommet i Folketeaterbygningen. 
Papa Ricky sier det kan være risikabelt å røyke gress i dette landet — på grunn av sprinkleranlegget i taket. 
Benda Bilili betyr «å se forbi fasaden», noe et fullsatt Rockefeller ser ut til å gjøre, sammen med konsertgjengere over hele verden. 
Et unikt dokument. 
