Opprykk til A-klassen
Marit Voldsæter er den beste ringevikaren du aldri fikk. 
Og i alle fall den morsomste. 

I tider da altfor mange politikere generelt (og en kunnskapsminister spesielt) driver og snakker ned læreryrket på inn- og utpust, er det godt verden har Marit Voldsæter. 

Det nye showet «Null i biologi» er en herlig selvransakende og effektiv kjærlighetserklæring til alle skolens vrangsider og paradokser, på kontant fyllingsdalsk. 

Voldsæter er fremdeles ustyrtelig morsom. 
Etter en gymtime med henne, blir fysisk fostring aldri det samme. 
Hvis du noen gang lurer på hva begrepet «topptrent i hytten» betyr, ikke spør. 
Eller gå og se showet. 

Hennes gjennomgang av menneskets evolusjon er også grensesprengende, med animerte kart, pekestokk og følgende eksistensielle konklusjon: 
All menneskelig utvikling har ett mål, og det er «å ha seg». 

Relativt banalt, jeg ser den, men det er mye morsommere når Voldsæter fremfører resonnementet. 

Showet er upretensiøst og relevant for alle som har tilbrakt litt tid som elev. 
Marit’n er dagens vikar, med kun et kateter, tavle og enkle effekter. 

Hun er sjenerøs med selvironien, og hintene til hennes egen karriere med «Kvinner på randen» og bunnløse fascinasjon for Azar Karadas, krydrer forestillingen og gir den et fint personlig preg. 
Ikke minst de drepende telefonsamtalene med «Min mor og di». 

Balansen mellom det subtile tilbakeskuende og den fysiske humoren er krevende, men forestillingen er smart sammenskrudd – som en skoledag av det skeive slaget. 
Her spares det mest hysteriske til slutt. 

Samtidig finnes det en fin rød tråd her. 
Fascinasjonen for kunnskap i alle sin bisarre form løper gjennom alle showets sekvenser, som en påminner om hvor herlig skolelivet tross alt kunne være, den gangen nysgjerrighet var en dyd. 

Alvoret har også en plass. 
Voldsæters satire over krangelen om K’en i KRLE-faget er kvass og presis. 
Den viser hvor lattervekkende det kan være når politisk prestisje trumfer sunt skolevett. 

Rektorer, lærere, pedagoger, timevikarer og alle som en gang har gått på skole, kan ha godt av en times terapi hos Frøken Voldsæter. 

Showet er i bunn og grunn en varm supportersang til alle som driver og oppdrar og tar vare på ungene våre mesteparten av dagene, og lærer dem de underligste, nyttigste og nødvendigste ting i verden. 

Ikke rart hun er takknemlig overfor alle som forsøkte. 
De er helter, alle sammen. 
