TV-anmeldelse «Britannia»:Usalig røre 

Romerne inntar England i en rar, veldig rar serie. 

«Britannia» 

Eventyrserie i 10 deler 

Hele sesongen på HBO Nordic fra 19. januar 

Med: David Morrissey, Kelly Reilly, Nikolaj Lie Kaas 

I et intervju med The Australian nylig, foreslo skaperen av «Britannia», Jez Butterworth – til daglig en respektert teaterdramatiker – at seeren burde ta seg en «really big ’smoke’» før hun eller han utsatte seg for den nye TV-serien hans. 

Skjønner hva han mener. 
Det forklarer dessuten bruken av Donovans trippete «Hurdy Gurdy Man» i tittelsekvensen. 

Mange kommer til å avskrive «Britannia» som en «Game Of Thrones»-klone. 
«Britannia» er imidlertid mange reiser rarere enn «GoT», mer bisarr og absurd, og ligger – dersom man absolutt må – nærmere «The Vikings». 
Nesten som regissør og Monty Python-medlem Terry Gilliam er blitt sluppet løs på keltisk mytologi, og tatt seg en «really big ’smoke’» under manusarbeidet. 

Romerske styrker, sendt av keiser Claudius, ankommer de britiske øyer i år 43. 
Landmassen de har inntatt, «et land av trær og mareritt», er preget av indre stridigheter. 
Klaner slåss mot klaner, og alle frykter druidene, som tilsynelatende har kontakt med, og en viss kontroll over, underverdenen. 
Druidene ledes av Veran (Mackenzie Crook), som er mager som et skjelett og har gardinringer på fingertuppene. 

Butterworths Britannia er befolket av galninger som tilsynelatende har hatt null kontakt med verden utenfor (med Brexit er de på vei tilbake dit igjen, si). 
Guder, demoner, trolldom, magi, ritualer og seremonier (til forveksling like en «rave» i 1993) er overalt. 

Corny dialog er også fremtredende (en del av den er trolig ment å være corny: 
«I shit on the souls of your dead!»). 
Forbløffende mange av karakterene snakker likevel som de er på fredagspils i Soho i det herrens år 2018, ikke minst Julian Rhind-Tutt som Phelan, en lakonisk «smartass» som, ved siden av Divis, spilt av Nikolaj Lie Kaas, bidrar med mye av komikken. 

Sistnevnte er en skrue som er blitt kastet ut av druidene, og som vandrer i skogen alene inntil han møter unge Cait (Eleanor Worthington Cox). 
Hun er fanget i en limbotilstand mellom barn og kvinne etter at overgangsriteseremonien hennes ble avbrutt av romernes brutale innmarsj. 

Kelly Reilly spiller heltinnen Kerra, en tilsynelatende kompleks karakter som er god med sverd. 
Hun er trolig modellert på Boudica, den keltiske dronningen som etter hvert ledet opprøret mot romerne. 
David Morrissey, kjent fra «The Walking Dead», flirer sadistisk i rollen som romernes hærfører. 
Zoë Wanamaker er en klansdronning med ett mål for øye: 
Å hevne sin sønns kastrasjon. 

«Britannia» er ikke serien for de som måtte ønske sin underholdning «historisk korrekt». 
Butterworths veier frem til opprørets time, synes – etter tre merkelige episoder – uransakelige. 

«Britannia» er så langt ikke verken særlig spennende eller veldig morsom. 
Miksen av nonchalant humor og vold (episode tre har to stygge torturscener) føles umusikalsk. 
Med unntak av Cait, som vi synes synd på, er det vanskelig å engasjere seg i karakterene. 

Serien sliter også med å etablere atmosfære, og unnslipper ikke et sjenerende B-preg (serien er av økonomiske årsaker hovedsakelig innspilt i Tsjekkia, og har ikke brukt mye penger på å bygge mange sett). 
Slagscenene er få og antiklimaktiske. 
Etter drøye tre timer foran skjermen føles det fremdeles som det ikke har skjedd noe særlig. 

Såpass dypt eksentrisk er «Britannia», at det er imponerende at den i det hele tatt er blitt laget. 
Men å bruke ni timer av livet på den? 
Tror ikke det, gitt. 

Anmeldelsen er basert på tre av 10 episoder 
