Nyskapende om uforklarlig massakre
Regi: Gus van Sant. 
Med: 
Alex Frost, Eric Deulen, John Robinson, Elias Mcconnell. 
Am. drama. 
15 år. 

Originalt og sterktvirkende besøk på en amerikansk high-school den dagen som skal bli elevenes og lærernes siste. 

Skolen heter Murray Hill, ikke Columbine High. 
Men det er liten tvil om at det er den ufattelige massakren på Columbine High School i USA i 1999 - der to elever en dag troppet opp med automatvåpen i stedet for skolebøker - som ligger bak Gus van Sants film. 

I et ufattelig drapsraid massakrerte de to ungdommene sine medelever på skolen - deretter seg selv. 
En handling mange har forsøkt å analysere, men knapt noen kan gi den endelige forklaring. 

Det forsøker ikke engang Gus van Sant. 
Kan hende nettopp derfor treffer «Elephant» - uventet og kraftig. 
Kan hende er det derfor han faktisk kommer det uforklarlige så uventet nær. 
I flere filmer har van Sant skildret ungdom litt på siden av det gjengse («My Own Private Idahoe», «To Die For», «Good Will Hunting»). 

Igjen konsentrerer han seg om nettopp dette: det lite grann skjeve, det ørlite rare, det tilfeldige og litt «parallelle». 
Han gir hendelsene på filmens skole en bare bitte liten forskyvning - som igjen forsterker følelsen av nettopp det tilfeldige, det ubegripelige og uforklarlige i det allerede uforklarlige. 

Han tar oss rett og slett med til skolen akkurat denne dagen. 
I timene frem mot tragedien møter vi en rekke av elevene, der de 1) er på vei til skolen, 2) kommer frem, 3) vandrer intetanende i korridorene til sine forskjellige gjøremål. 
Lyden spiller med, skolelyd i alle fasetter. 
Rett som det er, hopper han tilbake, filmer eleven i samme situasjon, men fra ny vinkel og med forskjøvet billedskarphet. 

Resultatet er forbausende sterkt. 
Vi vet at mange av disse ungdommene snart skal dø. 
Det vet ikke de. 
Selv de to massemordernes siste timer synes tilfeldige. 
I alle fall ikke-forklart. 

Nærmest nyskapende oppleves derfor denne film, bare gjennom - til ulike tider, i ulike vinkler - å vise. 
Og å vise det nesten dagligdagse. 

Usedvanlig godt gjort. 
Og absolutt verdt årets gullpalme, som den til noe forfjamselse fikk i Cannes. 

ELLEN MARGRETHE SAND 
