Bokanmeldelse:Riikka Pulkkinen: 
«Fremmed» 

Finlands litterære superstjerne har skrevet knallgodt om forsøk på å forsvinne. 

Roman 296 sider Kr. 379,- Gyldendal 

Pulkkinen er på mange måter en modig forfatter. 
Hun har hele tiden skrevet om store, vanskelige temaer. 
Intet unntak denne gangen. 

Maria er prest i trettiårene og forlater en dag impulsivt mann og hjemland. 
Hun reiser til New York, blir kjent med danseren Melanie og forsøker å finne svar på hvor hun hører hjemme. 
Hun må forsvinne, for å finne tilbake. 

Det er som om teksten insisterer på at hun må fortelle seg selv alt, en gang til. 
Hun leter i familie, i teologien og i seg selv. 

Hun leter i egen sykdomshistorie, i alvorlig anoreksi som ung. 
Sykdommen blir stående som et bilde på en radikal og absolutt beslutning om å forsvinne. 

Hun søker også å finne svar på hva som skjedde med den lille jenta der hjemme som ble mishandlet og gav Maria dagboken sin. 

Og om Melanies lille gutt ble kidnappet til et offerrituale i hjemlandet sitt. 
Kanskje er det tekstens store utfordring: å favne rasisme, fremmedhet, lengsel, mobbing og tro på samme tid. 
Teksten er noe mindre konsentrert i formen enn de foregående romanene. 

Å skrive tematisk godt om tro og tvil er ikke enkelt, men det gjør Pulkkinen. 

Det er språket og den litterære kontrollen som gjør hennes fortellinger både særegne og gjenkjennelige. 
Hun viser en poetisk åpenhet til tingene rundt seg, både i form av skarpe observasjoner og en helt egen måte å kombinere tankerekker, konkrete hendelser og sanselige erfaringer på. 

Teksten knitrer av undring, observasjoner og uro, i vellykket norsk språkdrakt av Morten Abildsnes. 
Resultatet blir en vakker fremstilling av store temaer, gjennom mikrostudier av menneskeliv. 

Pulkkinen (f. 1980) brakdebuterte med «Grenser» i 2006 og har siden skrevet «Sannheten», som kom på norsk i fjor. 
Denne er solgt til 17 land. 
