Spiseriet
Alle har lagt merke til den, rundkjøringa med en fyrlykt midt i, som pryder utkanten av Vigeland, stedet hvor man kan svinge av E39 og ta turen til Lindesnes. 
Norges sydligste punkt. 
Et steinkast ifra ligger Spiseriet. 
Det var selvsagt altfor tidlig etter Mones, men det er ingen bønn på Tour de frityr. 
Det skal spises. 
Og det skal spises nå. 

Spiseriet var også stengt kvelden i forveien, så regelbokas punkt fire måtte nok en gang settes til side. 
Mange gode anmeldelser på Spiseriets Facebook-side hadde gjort dem nysgjerrige. 
Var dette ekte entusiasme eller var det reinhekla reklame begått av venner og bekjente av Spiseri-innehaversken? 

Han tok nachos med biff. 
Slutt på kosen med rekesmørbrød og kaffi. 
Nå var det alvor. 
Hun bestilte («ville ha» blir feil her) fylte kyllingbryst. 

Ay caramba! 
Amerikanske porsjoner! 
Kanskje ikke så rart her nede, hvor man kan reise til USA uten å forlate kongeriket. 
En tallerken på størrelse med et traktordekk, fylt til randen med maischips, salat, ost, salsa, rømme og strimlet storfekjøtt. 
Det var bare å begynne. 
Alt var godt, til og med biffen. 
Rosa inni, fint krydra. 
Men dette var nok mat til to-tre personer. 
Hvordan ser folk ut her nede? 
Hun som serverte var tynn som en spiker, hun kan umulig spise sine egne porsjoner. 

Kyllingen var det overlegent beste hun spiste i løpet av turen. 
Saftig kyllingkjøtt fylt med kremost og urter, surret i spekeskinke, som var blitt skikkelig sprø og fin. 
De stekte potetene var herlige, og her hadde man også gjort et unntak fra vasne grønnsaker-regelen. 
Det hele ble servert på rikelig med kremet paprikasaus. 
Herlig, men også i overkant mektig med tanke på hva som lå foran dem. 
