Bokanmeldelse:Otto Dov Kulka: 
«Landskaper fra dødens metropol» 

En historieprofessor nærmer seg sin grufulle barndom, motstrebende. 
Det er blitt en sjeldent vakker erindringsbok. 

Professor Otto Dov Kulka i Jerusalem har i en årrekke vært en historiefaglig autoritet på familieleiren i Auschwitz, med profesjonell analytisk distanse. 

Samtidig har han båret på sin egen historie, nettopp i denne leiren, historien om faren, om moren som forlot ham i Auschwitz uten å snu seg og se tilbake - fordi hun åpenbart ikke ville skape noe oppstuss og rop og uro - som kunne ført til at guttungen Otto selv ville bli sendt av sted. 

Deportert til den såkalte familieleiren 

Kulka ble født i 1933 i Tsjekkoslovakia, og var bare 10 år da han og familien ble sendt til gettoen i Theresienstadt. 
Så skjer det merkverdige - i september 1943 ble 5000 jøder fra Theresienstadt deportert til den såkalte familieleiren i Auschwitz. 
De ble ikke, som andre, barbert, fratatt klær og all verdighet. 

Gruppen fra Theresienstadt gikk ikke gjennom utvelgelsen, i denne leiren bodde menn, kvinner og barn i én og samme leir, hadde hår på hodet og vanlige klær. 
Ja, barn ble unnfanget i denne leiren. 

Otto Dov Kulkas mor var gravid da hun ble sendt videre, hun fødte et barn - som ble slått i hjel. 
Dette hjerteskjærende funnet fant historikeren Kulka da han sammen med sin gamle far reiste til Danzig og Stutthof for å lete etter morens grav. 

Kulkas vakre erindringsbok er poetisk skrevet, tekster varsomt flettet sammen, små skisser fra barndommens landskap slik han husker det, vevet inn med historikerens nennsomme refleksjon. 
Han baserer seg på egne dagboksnotater, filmopptak han har spilt inn - der han selv forteller. 
Lesernes dras inn i Kulkas nesten motvillige reise til sin fortid, en liten bok, en stor leseropplevelse. 
