Mislykket fall
Dikt 70 sider Kr. 
229,- 

Hvorfor har poesien til en av 1980- og 90-åras mest markante norske kvinnelige lyrikere forflatet til tomme postulater og dikt uten egentyngde og troverdighet? 

Solum Hanne Aga skriver om liv og død, om porter som vinker og slår, om hunder i gapestokk, om van Gogh som står i åkeren «og gjev oss si strie sjel», om viljen «til å rope ut/eit anna språk/». 

Et prisverdig poetisk prosjekt. 
Men Agas problem er at evnen ikke matcher viljen. 
Altfor mange arkaiske elementer lanseres uten belegg i samlingens eget tekstunivers. 
Altfor mange dikt lener hodet inntil en slags innforstått leser som ikke finnes. 
Og altfor mange dikt slutter før de starter. 
Kanskje har Aga kommet i en skjebnesvanger klemme, der ønsket om å gjøre diktet til en klang- og billedskulptur kolliderer med grunnleggende krav om språklig jording og naturlig sansning. 

Nå fremstår 90 prosent av diktene som oppkonstruerte og farlig luftige skisser av historier og metahistorier vi ikke innvies i. 
Hvorfor ikke åpne portene på alvor og gi enkeltdiktene armslag? 
Det er bare i fire-fem av de ca. 50 tekstene Aga viser sine særegne poetiske kvaliteter. 
Her samarbeider rytme, bilde og retning i fine personlige skulpturer. 
Hvorfor i all verden har ikke forfatteren og forlaget fremelsket flere av dem? 
