Fortsatt tøffest i verden
Motörhead bøyer ikke av på album nummer 20. 

ALBUM: 
Motörhead lever etter reglen om ikke å reparere noe som ikke er ødelagt. 

Dette innebærer å være seg selv lik sånn cirka alt de orker. 

Dette gjør det etter hvert til litt småvrient å si om det låter fantastisk eller helt greit. 

Det låter som Motörhead, ferdig arbeid. 
Det handler med andre ord om å holde det ekte og for all del ikke inngå kompromisser. 

Den slags er det ingen i verden som er bedre til å forfekte enn snart 65 år gamle Lemmy. 

Dersom vi skal forsøke oss på en dekonstruksjon, kan vi føre opp Chuck Berry-svingomen «Rock N Roll Music» som adekvat tidtrøyte, mens platas ener, «Brotherhood of Man», tar oss med på en mørk og stampende ferd tilbake til «Orgasmatron». 

Alt i alt er dette Motörhead som vi alle har lært å elske: buldrebass, grovkornede rockriff og en udødelig Lemmy snerrende om krig , flammer og de han ellers har et horn i siden til. 

Sett den mellom «Sacrifice» og «Inferno». 
