Johannes Døperen ville nok ikke mista hodet
Charlotte Thorstvedt debuterer som plateartist. 

ALBUM: 
La oss gruse eventuelle fordommer med det samme: 
Nei, dette er ikke nok et tv-tryne-lager-pop-under-pari-prosjekt. 
DJ Charlotte Thorstvedt har vært ute en vinternatt før, hun har vinyltræler på fingrene og klubbklassikere i bagen. 

Solodebuten «Salomé» er da også blitt en sval, sensuell og melankolidyrkende liten sak, der Thorstvedt holder seg bak spakene og stort sett lar andre ta seg av synginga, mens dvelende housegrooves og sarte melodier utvikler seg sakte, sakte, sakte over tid. 

Men akk, monotoni er et tveegget sverd. 
På sitt beste kan evige gjentakelser med ørsmå variasjoner være ekstremt suggererende, som i tilfellet svenske The Field. 
På sitt verste er det derimot som om loopen bare går og går — og aldri kommer til døra. 

Sånn sett består førstesingelen «Treacle» av effektiv monotoni, samspillet mellom Nosizwe Baqwas sandblåste vokal og Charlottes neddempede rytmer skaper tidvis sitrende stillstand. 
Men snart begynner det å tære på. 

Det skjer ingenting, låtene framstår mer som ufullendte ideer enn melodier, og assosiasjoner til 90-tallets Cafe del Mar-tværing siger inn. 
Og det er egentlig er litt synd. 
For viljen er der. 
Det er modningen og villskapen som mangler. 
