Bokanmeldelse:Louise Penny: 
«Kald som døden» 

Kaotisk mordhistorie fra Canada ned New Age-perspektiver. 

Kriminalroman 395 s. 
Forlaget Silke 

Det er vinter i Québec. 
En kvinnelig forfatter flytter med mann og datter fra Montreal til en liten landsby. 
Hun er selvgod, arrogant og ondskapsfull mot alle og gjør seg fort uvenner med landsbyens beboere. 

Så blir hun myrdet på mystisk vis under en utendørs curlingkamp. 
Ingen sørger, men drapet må jo etterforskes, og den kloke, eiegode inspektør Gamache får jobben. 
Han dras inn i et like kaotisk som usannsynlig nett av hemmelig slektskap, gammelt nag, et kvinnelig søsterskap med sterke New Age-overtoner hvor det etter hvert blir klart at halve landsbyen har hatt motiv til å ta damen av dage. 
Men hvem av dem har gjort det? 

Historien snegler seg fremover i rykk og napp, innimellom drøye passasjer med peiskos, matprat og snakk om religion og diktning, hvilket selvsagt ikke behøver å bli uinteressant, om det blir løftet ut av kaffekosens småpludrete stil. 
Men det vil - eller makter - ikke Penny. 
Følelsene slippes også løs, og det er kort vei mellom pjatt og patos i denne boken. 

Når det tegner seg en slags løsning på mordmysteriet, er den like uklar, ulogisk og usannsynlig som det meste av den øvrige teksten, og i god (eller dårlig) nordamerikansk trend blir vi fôret med to-tre mulige drapsmenn før den riktige endelig blir sirklet inn. 

Det store mysteriet her er ikke hvem som tok livet av damen på curlingbanen, men hvordan et slike makkverk har funnet en norsk forlegger. 
