Marina druknes i dvaske elektrobeats
Produksjonene saboterer for sympatisk talent. 

ALBUM: 
Med debutalbumet «The Family Jewels» viste Marina Diamandis et talent for å skrive energiske og fengende poplåter med personlighet, godt hjulpet av en svært uttrykksfull stemme. 

Det skaffet en pen bunke hits, og suksessen har visst fristet henne til å forfølge popstjernepotensialet. 

Borte er nemlig alle spor av eiendommelig, munter pianopop - på oppfølgeren «Electra Heart» er det harde elektrobeats som gjelder. 

I seg selv ikke nødvendigvis feil, men når de for det meste er flate og generiske har vi et problem; «Homewrecker» høres for eksempel ut som en skrekkelig Grand Prix-låt, eller Lady Gaga på sitt verste. 

Ikke minst er det sabotasje. 
Marina har popteft og får mange fine og interessante melodier ut av stemmen med den særegne, dype klangen, men de fattige produksjonene spenner bein på låtene. 

Den rundere synthpopen i «Living Dead» og den rolige balladen «Teen Idle» fungerer derimot bedre, ved å gi rom til stemmen og melodiene. 

I Norge utgis bare en deluxeutgave med fire ekstra spor. 
Dét er det siste som trengs. 
