Progmetal som bygger broer
Pagan's Mind forener nerdefaktor med klassisk hardrock. 

ALBUM: 
Det er ingen overdrivelse å si at Skiens store sønner Pagans Mind har blitt stemoderlig behandlet av norsk presse om man skal sammenligne med landsmenn som operer på den mer ekstreme flanken av metal-sjangeren. 

Sensasjonsverdien ved å spille progmetal er nok betydelig mindre brennbar enn sitatvennlige black metal-ambassadører. 
Det betyr ikke at de musikalske bragdene er noe mindre. 

Noe for enhver Progmetal-band av Pagans Mind format har en tendens til å tippe over i det navlebeskuende, eller sagt på en annen måte, nerdefaktoren blir såpass påtrengende at det av og til skygger for det gode riff eller en effektiv melodi. 

I så måte gjør Pagans Mind mye bra for å nå lenger ut i denne runden. 
«Heavenly Ecstasy» er på mange måter den perfekte brubyggeren mellom garvede progfans og lyttere med et mer tradisjonelt hardrockutgangspunkt. 

Her finner man rikelig med finesse, halsbrekkende taktskifter og gitarsoloer som dekker det meste av gripebrettet. 

Variert Allikevel, det står aldri i veien for at riffene får tid til å gynge i fred og ro der det behøves, dynamikk finner du i bøttevis uten at balladene tas ned på et unødvendig affektert og pretensiøst nivå. 

Nils Rue har en massiv stemme som fungerer like godt i det lavere registeret som på de høye tonene, mens Jørn Viggo Lofstad får nok en gang bevist at han er en gitarvirtuos av internasjonalt format. 

«Eyes of Fire» og buldrende «Revelation to the End» fungerer like godt på mixtapen til fans av Dream Theater og Rainbow som disipler av Megadeth og Dimmu Borgir. 
