Cornelias kule kråkebolle
Smith og Smule fikk oppleve en fisk— og skalldyrsfest av de sjeldne i nyåpnede Cornelia i Kjøttbasaren. 

— DETTE ER JO PÅ EN MÅTE søsteren til Cornelius på Holmen, og det lover godt. 

Smith hadde spist på Holmen, og ikke minst tatt det flotte anlegget for skjelldyrking i nærmere øyesyn. 
Det skulle godt gjøres å toppe beliggenheten på holmen utenfor Bjorøy, men dette lokalet bak matbodene i flotte Kjøttbasaren var ikke til å kimse av, det heller. 
Rustikke murvegger, høye vinduer, og ditto høye bord. 

— Lurt, for da bli det jo lettere å se ut, observerte Smith. 
Han observerte også at det ikke var duker på ellers så elegant dekkede bord, noe som førte til en del unødvendig støy av den skramlende og klirrende arten. 

SMULE HADDE ALLEREDE vært ute og tittet på dagens «fangst». 
Ved utgangsdøren fantes store akvarier med levende kreps, hummer, skjell og kråkeboller. 
Gigantiske sjøkreps spankulerte forbi Smules sultne blikk, mens hun nynnet «Kanskje blir det deg, kanskje blir det trallalei». 
Og mer makabert skulle det også bli. 
Rå kråkebolle var på menyen, og til miniprisen førtifem kroner stykket måtte jo dette prøves. 
De ble servert delt i to på en seng av is, og piggene beveget seg fortsatt, slik at is og persillekvaster roterte rundt på tallerkenen under hele måltidet. 
Kun de fire rognposene skulle spises, og det var en besynderlig opplevelse og ikke minst smak. 
Salt, men også intenst søtt og metallisk sterkt. 
De kunne ikke bli enige i om det var godt eller ei, flere forsøk måtte nok til, men det var fullkommen enighet om valg av drikke til maten; Blanc de blancs, Brut, fra Ruinart. 
Champagne laget utelukkende på chardonnaydruer. 
En behagelig sjø- og fruktsmakende mirakeleliksir til litt under to ganger polpris. 

FORRETTENE VAR BEGGE to sprellende ferske smaksbomber, spesielt retten med kamskjell favnet over et vell av smaker, som passet veldig fint sammen. 
Prisen var likevel i høyeste laget. 
Skinnstekt lysingfilet var den saftigste fisken Smith hadde fått servert på veldig lenge, og denne retten hadde også mye interessant tilbehør. 
Oksehaleragu og trøffelhollandés var en sjelden vri, og gikk utmerket sammen med potetpureen, de friske eplene og den saftige fisken. 
Smules store krepsefest besto av sjøkreps naturell, grillet og gratinert. 
Servert enkelt med brød, sitron og hvitløksmajones. 
Av disse variantene, var naturell desidert best og mest saftig. 
Eneste skåret i gleden over å få spise en stor mengde sjøkreps alene, var brødet. 
Halvgrovt surdeigsbrød hadde for mye smak i forhold til det tandre skalldyrkjøttet. 

Tiltalende desserter; yoghurt i tre smaker fra lokal gård, samt hjemmelaget kanelis og sorbet i krumkake. 
Krumkake! 
Så enkelt, godt norsk og genialt kan det gjøres. 

Hva mener du? 
Diskuter saken under! 
