Lett å miste seg selv når du blir oppslukt av en annen
Om klaustrofobisk kjærlighet, og om hvor lett det er å miste seg selv når en oppslukt av en annen. 

Julie T. Stangebye: 
Lufte gaupene. 
Roman. 
Gyldendal forlag. 
203 sider. 

“Lufte gaupene” er Julie T. Stangebyes debutbok og handler om en ung kvinne som ikke liker å være alene. 
Kvinnen flytter sammen med kjæresten sin, og slik som mange kan oppleve i sitt første seriøse forhold, blir tosomheten overveldende. 
Det som begynner som en voldsom romanse får etter hvert noe klaustrofobisk over seg. 
Videre i romanen får vi se hvordan forholdet til bestevenninnen Pernille også endrer karakter i takt med at det nye parforholdet utvikler seg. 
Slik tematiserer ”Lufte gaupene” problematiske sider ved det å gå inn i et parforhold, og hvor lett det er å miste seg selv når en blir oppslukt av en annen. 

Selv om tematikken er spennende, løftes det aldri skikkelig ut fra romankarakterene og over til å bli noe allmenngyldig. 
Det er mange debutanter som skriver om mennesker i sin egen situasjon, slik en kan si Stangebye gjør i det hun skriver om å være ung kvinne og visse utfordringer ved det. 
Men det er viktig å løfte den konkrete handlingen opp fra å være noe som skjer en (i dette tilfellet litt underlig) romankarakter, til å handle om det å være menneske. 
I denne romanen skjer ikke det da vi aldri helt kommer tett nok på til å forstå karakterene. 

Det fineste i romanen er skildringen av vennskapet som blir vanskelig, og balansegangen her. 
Selv om også dette vennskapet virker usunt og klaustrofobisk, er skildringene av hvor sårt det er for Pernille at venninnen har en ny person i livet som er minst like viktig som henne, fint skrevet frem. 
Slike overganger er noe som de fleste av oss går gjennom, men som det er vanskelig å sette ord på, kanskje fordi en gjerne føler en bør være glad på noens vegne når en egentlig er lei seg over å miste den samme personen. 
Denne kompleksiteten ser vi glimtvis i ”Lufte gaupene”, og her er romanen god. 

Julie T. Stangebyes debut blir likevel en litt kjedelig roman. 
Fordi vi aldri blir helt kjent med karakterene, er det vanskelig både å leve seg ordentlig inn i historien, eller å trekke noe interessant ut av den. 
