Filmanmeldelse «The Dark Tower»:Hakk i platen 

Se for deg at universet er en vinylplate. 
Hvis man vil kødde med universets balanse, må spindelen i midten, for anledningen spilt av Burj Khalifa, ødelegges. 
I følge tekstplakaten er det kun et barns sinn som er sterkt nok til det. 

FANTASY/ACTION 

«The Dark Tower» 

USA. 
12 år. 
Regi: 
Nikolaj Arcel 

Med: 
Idris Elba, Matthew McConaughey og Tom Taylor 

Så mannen i svart (McConaughey), en magiker som kun er ond for å være ond, er på jakt etter barnet som er tykkhodet nok til å styrte tårnet. 
Den eneste som kan stoppe ham fra å ødelegge universet er en fyr med et skremmende komplisert forhold til pistolen sin. 

Av de nærmere 60 filmene som på en eller annen måte har rot i Stephen Kings skalle, er det omtrent en tredjedel som på godt eller vondt er minneverdige. 
Fantasyfilmen «The Dark Tower» hører til den andre parten. 

Les også: 
Festkveld for Idris Elba 

Utgangspunktet har potensiale: en blanding av western, fantasy og dyster science fiction med hele universet på spill. 
Men den danske regissøren Nikolaj Arcel roter det til ved å skvise inn elementer fra alle åtte «Dark Tower»-bøkene i løpet av en halvannen time. 
Naturlig nok blir det altfor mye informasjon å pakke ut på unaturlig kort tid. 

Historien får ikke rom til å sette seg, slutningene amputeres og derfor bryr man seg heller ikke om figurene. 

Les også: 
Oscar-vinner kaller rasisme-varslere bortskjemte drittunger 

Matthew McConaughey rekker ikke å gi den onde Walter en grunn til å fryktes, og de liksom-følsomme øyeblikkene mellom Jake (Tom Taylor) og hans dagdrikkende mor er som å overvære to skuespillere som leser linjene deres opp for første gang. 
Den eneste som hindrer meg fra å forlate kinosalen er Idris Elba, som med sin magnetiske tilstedeværelse nesten fyller krateret i historien. 
Man stoler på denne klassisk brokete western-helten fra første skudd, og det gjør nesten opp for den keitete «gun fu»-koreografien som følger. 

Ellers er ikke filmen provoserende elendig, med helt grei CGI og nifse hudkostymer, men den er forglemmelig og sløsingen av talentet er nesten utilgivelig. 

Bokserien, som King selv har omtalt som sitt magnum opus, blir blant annet hyllet for sin rike verden, sjangeroverskridende lek og uforutsigbare historie. 
Den danske Nikolaj Arcel bommer på alle tre punkter, og ender med en sjarmløs fantasy-film som ligner på en lapskaus av andre overlegne fantasy-verdener. 

Selv ikke et barns sinn er sterkt nok til å nyte dette. 
