Restaurantanmeldelsen:Ingen konge på St. Hanshaugen 

St. 
Hanshaugen er en oase i Oslo. 
Men skal du spise godt, må du ta med maten selv. 

Det må være en av Uterestaurant-Oslos store gåter: 
Hvorfor lykkes ingen på St. Hanshaugen? 
Beliggenheten er perfekt. 
Omgivelsene fantastiske. 
Stemningen sommerlett og smilende. 

Det samme er gjestene. 
Helt til de blir servert en Cæsarsalat som smaker noe helt annet. 
Eller får en coleslaw som er harsk. 
Eller må be om isbiter for å få kjølt ned et lunkent glass rosévin. 
Slik vi opplevde en vakker sommerettermiddag da vi tok med feriegjesten vår til den store parken midt i byen. 

Brun bule i sommerdrakt 

Uteserveringen på platået nedenfor den gamle værstasjonen på St. Hanshaugen ser ut som den har gjort de siste tiårene. 
En hvit brakke med kjøkken og isbar, rekke på rekke med lett utdaterte terrassemøbler av forskjellig slag – rundt 600 plasser skal det være totalt. 
En del er under markiser med terrassevarmere, parkserveringen holder åpent hver dag hele sommersesongen, i fjor helt til slutten av september. 

Mellom radene er det nymalte, hvite murskiller med velpleide, røde pelargonier. 
Det er rett og slett sommerutgaven av den bruneste bula du har sett. 
Og det er helt greit, det er nok av trendy designerdrømmer i byen. 

Ingen kulinariske ambisjoner 

Men må menyen være så kjedelig? 
Må maten være så trist? 
De to siste årene har restaurant Lokk drevet kjøkkenet, det likte anmelderne godt, vi i Aftenposten ga stedet en blank femmer. 
Men nå har Lokk lagt på lokket for godt, og menyen på haugen ligner enhver annen fra steder som ikke har synlige kulinariske ambisjoner. 
Burgere, pizza, en salat, entrecôte. 
Og det er også greit, i hvert fall hvis det er tilberedt med litt yrkesstolthet. 
Det er det dessverre ingen grunn til å beskylde kjøkkenet på St. Hanshaugen for å ha. 

Hvor får de det fra at det er greit å stappe en bakt potet full av rå rødløk, boksmais og smeltet ost? 
At man ustraffet kan servere en Cæcar-salat med fabrikkmarinerte kyllingbiter, baconerstatning og mengder av den samme rødløken? 
At brødet som følger salaten kommer ferdigskåret fra den laveste hyllen på den kjipeste dagligvarebutikken? 

– 
Nå må du roe deg litt, advarer Willie. 
– Servicen er kjapp og veldig hyggelig. 
Min entrecôte er riktig stekt og smaker helt OK. 

– 
Men pommes fritesen din er overdynget av grillkrydder! protesterer jeg. 

Løpende service 

Jeg putter et par isbiter i vinglasset mitt så det kan kjøle meg litt ned, snur meg vekk fra maten og kikker på sommergjestene i parken i stedet. 
Det er som overvære en videoinnspilling av en Lillebjørn Nilsen-låt. 
Noen danser sakte på gresset, andre ligger stille og ser opp på drivende skyer. 
Det lukter svakt og fristende fra grillene folk har satt opp, det summer i lattermilde samtaler fra bordene rundt oss. 
OsLove! 

Og midt iblant alle de soldaffe løper servitørene med duggkalde halvlitere. 
Herlighet, som de løper. 

– Godt for dem at det ikke er tropesommer, sier Willie. 
Bak oss har et langbord akkurat fått drikke og skåler høylytt og lykkelig. 
Flere av mennene vrenger av seg T-skjorter og sandaler og sitter bredbent i solskinnet som var de på en strandbar i Syden. 
Og hvorfor ikke. 
Selv om servitørene er staselig kledd i hvite skjorter og mørke benklær, innbyr Parkserveringen ellers til akkurat dette: 
Å nyte sol, kald øl og godt selskap. 
Punktum. 

Jeg pirker i Cæsar-salaten min, har spist opp alt det friske, grønne, men lar flesteparten av de oransje kyllingbitene ligge. 
Feriegjesten vår drar opp en lang klase halvstivnet smeltet ost og løk fra poteten sin. 
Kålsalaten har han skjøvet bort. 
Den er blank og fet og smaker harskt. 
Spareribsen kunne absolutt vært mørere og saftigere, men er ellers grei. 

Vi legger ned bestikket og bestiller en ny omgang drikke. 

Sentralt 

Flotte omgivelser 

Hyggelig uteservering 

Piknik i parken 

Herregårdskroen, tradisjonsrik og hyggelig i Frognerparken. 

Ladegården kafé, supergod pizza ved Middelalderparken. 

Hukodden Strandrestaurant, kveldssol og bølgeskvulp ved Huk. 
