Når mor velger flaska framfor barna
FILM: 
Steffan Strandberg forteller en trist historie om sin mor, som bare ville drikke og feste, og ikke tok seg skikkelig av sønnene. 

«Natta pappa henta oss» 

Sjanger: 
Dokumentar med animasjon. 
Norsk. 

Medvirkende Steffan Strandberg, Auen Elias Labdon, Gabriel Korneli Hammerseth og flere. 

Regi: 
Steffan Strandberg. 

Lengde: 1 time og 3 minutt. 

Aldersgrense: 9 år. 

En natt kom faren og hentet ham og lillebroren, det ble et avgjørende vendepunkt. 

Det mest spesielle med «Natta pappa henta oss» er blandingen av animasjonsfilm og gamle super 8-filmer. 
Animasjons-sekvensene løser problemet med mangel på bilder fra barndommen. 

«Natta pappa henta oss» har bare to stemmer: 
En barnestemme som forteller hvordan Steffan og Robert opplevde barndommen, og den voksne Steffan som forteller hvordan han ser på moren i dag: 
Han er konstant småforbanna på henne, han har lyst å slå inn trynet på mora. 
Men hun er død, så det går ikke. 
I stedet har han laget denne filmen. 

Den voksne Steffan fungerer mye bedre enn barnefortellerstemmen. 
At en voksen mann forteller om sin barndom er ekte. 
Barnefortellerstemmen føles ikke alltid ekte. 
Oppå den tynne og følsomme barnefortellerstemmen ligger hele tiden forsiktig melankolsk piano-klimpring. 
Den musikken blir etter hvert plagsom. 

Jeg tror det var en tabbe av regissøren å bare bruke to stemmer. 
Faren hans er jo fremdeles i live. 
Det hadde vært interessant å høre hans syn på tingene. 
Hadde han dårlig samvittighet? 

Det finnes noen scener som går til hjerterota: 
Som da moren sitter og drikker ute og sønnen ikke får kontakt med henne: 

– 
Er ikke det guttungen din? 

– Nei, nei. 

Da føler vi tristheten og sinnet til lille Steffan. 
Men hva med far? 
Etter at han skiller seg fra mora, reiser han verden rundt som musiker, for å realisere seg sjøl (som det het på 70-tallet). 
Men Steffan følte ikke det som et svik. 

Mange scener blir bare melankolske og ikke rørende. 
Animasjons-arbeidet til Paul De Blieck er OK, men ikke mer. 
Animasjonene er tegnet i en semi-realistisk stil. 
Bare en gang mora har fest brukes muligheten til å vise noe en ikke kunne vist med vanlig film; skremmende skygger over senga til de to brødrene. 

Når mora dør, føler hovedpersonen ingenting, bare litt dårlig samvittighet for at han aldri ble kjent med mor igjen, etter at han ble voksen. 
Hun som bare ville leve fritt, men endte ensom i sitt eget fengsel. 

FLERE AKTUELLE FILMANMELDELSER: 
