Sørgmodighetens IRA
Dette er en sånn film som mange liker fordi den er sein, trist, håpløs og deprimerende. 
Clive Owen lusker som slått hund og er engelsk etterforsker som tvangshyrer den uendelig sørgmodige nord-iren Andrea Riseborough. 

«Shadow dancer»: 
Engelsk-irsk drama. 
2012. 
1 time, 41 minutter. 
15 år. 
Regi:James Marsh. 
Med: 
Clive Owen, Andrea Riseborough, Gillian Anderson, AidanGillen, Domhnall Gleeson. 

Jeg liker ikke filmer fra Belfast. 
Etpolitisk unødvendig tungsinn hviler over byen som rituell sjølmedlidenhet. 
Jegliker ikke IRA. 
De var lystmordere som ble behandla som engler av skandinaviskevenstreradikale fordi de var fattige katolikker. 

Jeg liker ikke filmer som beveger seg som en sår og distré skolegutt på vei tiltannlegen. 
Jeg liker ikke menn med innbitte stereotypi-fjes, og jeg liker ikkekvinner som ser ut som om de egentlig er den nytorturerte Jesus etterkjønnsskifte. 

I et stygt hotellrom sitter Clive Owen. 
Han får brakt Andrea Riseborough tilseg. 
Det er 1993, og dama jobber for for IRA. 
Enten mister hun barnet sitt,eller så spaner hun for britene og Owen. 
Riseborough ser tungt framfor seg, ogderetter ser hun tungt framfor seg. 
Når hun er ferdig med det, ser hun tungtframfor seg. 

Siden skal hun altså være familieforræder siden brødrene Gerry og Connor erpolitikkens Dalton-gjeng og stort sett planlegger å drepe noen hver uke. 
Det ertungt i heimen. 
Imitert naturalisme ligger over menneskene som en religiøstvang, for dette er Storbritannia, og alle skal se stygge, triste og mislykkaut. 
Det får de til. 

Mens Riseborough sniker i mammas hus må Clive Owen forsøke å overtaleetterretningssjefen Gillian Anderson til at agenten hans ikke må røpes. 
MenGillian har en annen agent, og den er viktigere. 
Også Owen får det smertaangloblikket, han ser enda mer ut som ei sinkbøtte i fjeset — men hva kan hangjøre? 
Han kan kysse Andrea utendørs, men himmelen er grå, menneskenesforskremte hormonforekomster er forfulgte og slitne, så det ser mer ut som omJudas er ute med trutmunnen igjen. 

Vi får være med på en begravelse og en tortur, og resten er spennende på enmåte som er umulig å like. 
Til slutt kommer vrien. 
Den gjetter dere ikke. 
