F21-revyen 2018:Internhumoren renner over 

«Med liten skrift» når ikke helt opp til de virkelig gode revyene. 

F21-revyen starter godt. 
Konseptet «Med liten skrift» presenteres gjennom en haug med vilkår klistret på veggene langs trappen på Fyrstikkalléen skole. 
Når du går inn, møtes du av en haug med vilkår på veggene. 
Du aksepterer automatisk «å bli sulten av en homoerotisk sketsj», «en revy uten tradisjon» og «en stereotypisk norsk-russer», med mer. 
Disse vilkårene forklarer også skuespillerne publikum på vei til plassene sine. 

Det er en morsom og tøff måte å starte på, og det er et interaktivt show uten at det blir for ubehagelig. 

Dessverre går luften ut av ballongen. 
F21-revyen hadde hatt godt av en ekstra runde med manus og mer øving. 

Litt for langt og litt for tåkete 

Sketsjene spiller på at vi blindt aksepterer de villeste vilkår i samfunnet, men varierer i kvalitet. 

Noen er lange uten særlig gode poenger, som NRK-journalistene som lurer en uteligger til å bli med på et realityprogram ved å si «Alle-som-sier-hæ-aksepterer-vilkårene» veldig fort. 

Andre sketsjer er tåkete og vanskelige å forstå. 
Under et foreldremøte tror jeg at handlingen gikk ut på at foreldre krangler om hvem barna skal bli sammen med, samtidig som det blandes inn litt flørting, stereotyper, homoerotikk og en skvett #metoo. 
Vitsen kan ha gått over hodet på meg, men det skal ikke være en anstrengelse å skjønne vitsene i en skolerevy. 

Inviterende internhumor 

Det ligger en eim av internhumor over F21-revyen, og noen av vitsene som ikke treffer hele publikum kan nok tilskrives interne vitser som har fått løpe løpsk. 

Samtidig mestrer F21-revyen en vanskelig øvelse av og til: 
De gjør internhumoren sin tilgjengelig og morsom for et større publikum. 
Som sketsjen som spiller på skolens egen reklamefilm der rektor Erlend Skåltveit trekker frem at alle elever får sin personlige Mac. 
Skuespillerne kombinerer kjærlighetserklæringer maskinen med noen morsomme og selvironiske pek mot sin egen «tradisjonsløse» revy, som ikke ble satt opp i fjor. 

Det er lett og ledig, og slike små grep redder inn mye. 
Samtidig får noen sketsjer publikum til å hyle av latter, som den rasende «helsebroren» som fillerister helsesøsterstanden i en introduksjon til utdanningen for dem som ikke kom inn på medisin. 

Kvess klørne! 

Det kan ikke understrekes for ofte: 
En skolerevy kan være bitende morsomt og helt på kornet, men det er krevende. 
Et freidig grep rundt tidsånden og samfunnet er ofte det som skiller de virkelig gode revyene fra de middelmådige. 

Det holder dessverre ikke å gjenskape et overseksualisert jobbintervju for å kommentere #metoo, selv med en twist på slutten. 
Å ta nordmenn virkelig på kornet krever litt mer enn at en flyktning synger om drømmelandet Norge og får en spyttklyse tilbake. 

Det er også et kvalitetstegn å kjenne sine begrensninger. 
Det ikke er lurt å satse på musikknummer når flere av skuespillerne er helt åpne om at de ikke er spesielt gode til å synge. 

Likevel er det nok sjarm og gode scenepersonligheter til at du ikke trenger å styre unna F21-revyen i år. 
