Følsom fjortis
«The Perks of Being a Wallflower» er en sår hyllest til tenårene. 

FILM: 
Dette er enda en av disse filmene som ser tenårene fra de observerende utskuddenes perspektiv. 
Det er som kjent snålingene som skriver bøker, der de hevner seg på alle som var vellykkede som 16-åringer. 
Stephen Chbosky er en av de førstenevnte. 
Brevromanen «The Perks of Being a Wallflower» ble publisert i 1999, solgte hundretusener og nå har den samme Chbosky regissert filmversjonen. 
Ingen dårlig revansje for et stykke veggpryd. 

Store prestasjoner 

De første scenene kan gi bange anelser. 
Charlie (Logan Lerman) er en sjenert gutt klar for første dag på high school i en forstad utenfor Pittsburgh i 1991. 
Hans får ingen venner i starten, bortsett fra engelsklæreren, som oppmuntrer Charlie til videre isolasjon ved å gi ham bøker. 
Etter hvert får han venner blant skolens særinger i form av Patrick (Ezra Miller) og Sam (Emma Watson). 
De er outsidere, men samtidig vakre og «too cool for school». 
De er med i en utvidet venneklikk, digger The Smiths og setter opp sin egen mimeversjon av «The Rocky Horror Picture Show». 
Jeg frykter en stund at filmen burde hete «The perks of joining the jerks». 

I stedet går «Wallflower» raskt over til å bli en sår historie om vennskap og mentale voksesmerter. 
Logan Lerman, som jeg husker best fra «3:10 to Yuma», gjør en stor prestasjon som den psykisk skjøre Charlie, mens Emma Watson står modent på egne bein etter en skjermet «oppvekst» med Harry Potter. 
De to får fram hvor forvirrende og vondt og fantastisk det er å være 15-16 og famle etter fotfeste. 

Høystemt 

Charlie og Sam er tiltrukket av hverandre, men begge bærer tydelige psykiske arr som skaper hindringer. 
Sam er derfor sammen med en pretensiøs «poet» som går på college, mens Charlie roter seg bort i pønkejenta Mary Elizabeth, som for øyeblikket er buddhist og svært opptatt av kosthold. 

Chbosky konsenterer seg om disse fire og strammer skruen gradvis. 
På den ene side er historien tidsriktig, med den livsglade, men dypest sett ulykkelige homsen (androgyne Miller, mest kjent som morderisk sønn i «Vi må snakke om Kevin») og flere varianter av seksuelt misbruk, men fortellingen om vennskap og forelskelse vil svært mange kjenne seg igjen i, selv de av oss som hørte på tungrock og listepop og ikke skjønte greia med Morrissey. 
«Wallflower» er en av disse filmene der du godtar at 15-åringer sier «we accept the love we think we deserve» og «in this moment I swear, we are infinite». 
