Rekyl sesong 1: Purk eller skurk?| 
Anmeldt av Asbjørn Slettemark 

Med Eirik Jensen-saken friskt i minne, har Rekyl en gyllen anledning til å lage krimdrama om korrupsjon i Oslo. 
Det lykkes ikke helt. 

Har Oslo fått sin egen, kriminelle versjon av Mission: 
Impossible? 
Den nye TV3-serien Rekyl har gode tendenser, men trenger åpenbart tid for å bli mer enn en uengasjerende norsk krimserie. 

For seks år siden ble tenåringen Robin ble arrestert med pistol i hendene i en voldsom politioperasjon. 
Han så storebroren bli skutt og drept av politiet, og rakk ikke å skjønne at 150 millioner kroner forsvant. 

Når Rekyl starter, har Robin sonet ferdig. 
Alle vil ha et ord med i laget om fremtiden hans. 
Brorens medsammensvorne vil finne de 150 millionene, eierne av pengene vil ha dem tilbake, og politiet vil unngå at noen graver i hva som egentlig skjedde den blodige natten på Oslos containerhavn. 

Robin slår seg sammen med brorens kjæreste Erica og vennene Vera og Dan for å gjøre nettopp det: 
Grave i hva som skjedde. 
I Rekyl er politiet skurker, og vår nye firerbande etterforskere og helter. 

Karrièreglade lurendreiere hos politiet 

Ideen om et omvendt CSI eller Criminal Minds, hvor Oslos fargerike underverden slår ressurser og kontakter sammen for å avsløre politikorrupsjon, er riktig så god. 
Etter Erik Jensen-saken – som sannsynligvis har inspirert Rekyl på et eller annet vis – er det da heller ikke science fiction å spekulere i om Oslo politidistrikt har noen karrièreglade lurendreiere i rekkene. 

Likevel fremstår det hele lettvint og irriterende usannsynlig. 

Vera og Erica ser en nyhetssending, og resonnerer seg på Mikke Mus-vis frem til at politiet har gjort noe galt da en asylsøker er arrestert for terror. 
Den tilsynelatende skitne politimannen Tom Karlsen planlegger og får gjennomført en terroraksjon på et par minutter. 
Den rehabiliterte rusmisbrukeren Dan får Anonyme Narkomane-medaljen for fem års rusfrihet, men får også tilbakefall bare han treffer en dealer. 
Naive Robin avvises brutalt av business-pappaen som ikke vil ha noe med ham å gjøre. 

De første episodene er så skjematisk presentert at det sjelden oppleves som om det er mennesker på skjermen. 
Vi møter mest roller støpt i former fra den forrige serien som har sittet på manusrommet. 
I en fortelling om skjebnesvangre valg og handling under press, trengs det mer tredimensjonal figurtegning enn hva starten på Rekyl byr på. 

Kan bli en østkant-versjon av Mission: 
Impossible 

Det er likevel ikke bare svart som Oslo-natten. 
Dynamikken mellom Vera, Robin, Erica og Dan vokser til noe spennende, og med litt mer kjøtt på dialogbenet kan Kyrre Hellums politimann Tom bli en formidabel karakter. 

Foreløpig er han en veik miks av The Shields Vic Mackey og virkelighetens Eirik Jensen, men med Jo Nesbøs politi-Macbeth friskt i minne er det lov å håpe på en ny lovløs favoritt av en norsk politimann. 
Silje Torp kommer også rett fra suksess i Vikingane til god innsats som Vera, og etter introduksjonen av Robin tar hun fort lederrollen i serien. 
Det kler både henne og Rekyl. 

Spørsmålet er om publikum henger med lenge nok til at vi får se teamet utvikle seg til en gatete østkant-versjon av Mission: 
Impossible-gjengen, hvor lagets forskjellige egenskaper skaper en større, slagkraftig enhet. 
Viasat og TV3 viste med Aber Bergen at de er villig til å strekke seg noen sesonger for å skape innhold, la oss håpe Rekyl får samme muligheten. 

Anmeldelsen er basert på de to første episodene. 
