Et barneshow med mening
Er Holberg for barn? 
Trampeklappende barn på Torshovteatret vil rope et rungende «ja». 

«Det starter med en god, gammeldags krangel. 
Så forsvinner gutten i hullet, og jeg glemte at det var teater». 
Slik oppsummerte mitt ti år gamle teaterfølge premièren på Nils Klims reise til underverdenen. 
Det er en presis forklaring på hva Torshovteatret har gjort med Ludvig Holbergs 276 år gamle roman med nesten samme navn. 

For jo, det starter med en krangel. 
Ti år gamle Nils får både kake og Iphone til bursdagen, men lillesøsteren gjør krav på telefonen. 
Foreldrene er så moderne at de ikke har «nei» i vokabularet, og katastrofen er et faktum. 

Lillesøster griner, storebror hveser, tramper og skriker «jeg hater deg pappa». 
Nils legger en plan, han vil stikke av. 
Og høyst beleilig tegnes det et hull med planeter, stjerner og spiraler på Torshovteatrets gråpapirscenografi. 
Nils hopper uti, men er verdenen han kommer til stort bedre enn den han forlot? 

En grå og vidunderlig verden 

Det høres ut som et barnslig spørsmål. 
Det er det ikke. 
Nils Klims reise til underverden tar for seg både demokrati og familieliv. 
Hvordan er det å kunne bestemme alt? 
Er andres familie bedre enn min egen? 
Hvordan skal man leve sammen, når lillesøster vil spise bæsj, mamma vil ha reker og du vil ha pølser? 
Svarene til Torshovteatret er like smarte som de er morsomme. 

Kostymene klistres på svarte kjeledresser, og halvparten av både kulisser og parykker er gråpapir. 
Noen ganger er det en fin blue-screen for en svært spennende videoanimasjon. 
Andre ganger er det rett og slett grått, og barna må dikte videre selv. 

Nils Klims reise til underverdenen tar barnas skaperkraft på alvor. 

Les flere anmeldelser her: 

Nordens første science fiction 

Torshovgruppa kaller Holbergs eneste roman for Nordens første science fiction. 
Men både forestillingen og romanen er mer enn det. 
Holberg skrev boken som et liksom-ekte reisebrev fra en fiktiv verden. 
Skrevet på latin for å nå ut i Europa. 
Laget som fantasy for å unnslippe sensuren i hjemlandet. 

På Torshovteatret er den voksne vitenskapsmannen Niels Klim blitt til ti år gamle Nils. 
Trær og fyrster er blitt til alskens rare figurer og slitne uteliggere. 
Mens den grusomme tre år gamle lillesøsteren Anna, er diktet opp til ære for 2017-publikumet. 
Hun har Hello Kitty genser og rosa briller. 
Et smil som kan manipulere en mamma og et skrik som kan drepe en storebror. 

Maria Bocks lillesøster er en karakter jeg vil huske ganske så lenge. 
Det samme med Sigurd Myhres Nils. 
Han er trassig og smart. 
En anelse diktator, men aller mest bare et ti år gammelt barn av sosialdemokratiet. 

Trampeklapp fra barna 

Mens Holberg siterte Vergil og gresk mytologi, sveiper Torshovteatret innom Peer Gynt og ett og annet rettsdrama. 
Forstår barna alt? 
Kanskje ikke, men dette er likevel teater på barnas premisser. 

Animasjonen sender tankene deres inn i dataspillene de kjenner så altfor godt. 
Noen ganger vokser det også frem verdener som kan ligne litt på vår egen. 
Et Barcode på vrangen. 
En apotekerkø der de voksne drømmer om lykkepiller og evig rikdom. 
Slik blir Nils Klims reise til underverdenen mange doser tøys, og en solid skje med alvor. 
Kanskje ikke så rart at 10-åringene i salen trampet i takt med applausen. 
