Musikkanmeldelse:Bedre har Large Unit aldri vært 

Dette bandet kan stå som bilde på tilstanden i norsk jazz, med sin bredde i musikalske uttrykk og generell åpenhet. 

De bruker ikke særlig lang tid på å fortelle hvem de er. 
Akkurat den evnen har Large Unit til felles med et helt kompani av norske jazzmusikere for tiden. 
Enten de står på scenen eller utgir musikk, blir de lagt merke til langt ut over landets grenser. 

Etter å ha utvidet størrelsen på bandet i anledning fjorårets albumutgivelse Ana, er Large Unit nede i 13 medlemmer igjen. 
Anført av trommeslager Paal Nilssen-Love stiller de seg i en europeisk storbandtradisjon der frie uttrykk og konsise arrangementer leder hverandre frem. 

Nilssen-Love har skrevet alt 

De første sekvensene i det lange åpningssporet «Fluku» lar kortfattede, melodibårne utblåsninger møte bevegelig støy fra elektronikk og gitar. 
Paal Nilssen-Love, som har skrevet all musikken, er åpenbart inne i en fase der han tar nye og friske grep. 

Enten han driver fram tubaist Per Åke Holmlander og lar trombonist Mats Äleklint leke seg på underlaget, eller han lar altsaksofonist Julie Kjær tømme hornet over stakkato rytme, så har musikken preg av nødvendighet. 
Den er tatt opp live på Victoria, Nasjonal Jazzscene våren 2016 og er gjennomført levende. 

Med på å prege året 

Bandet har to trommeslagere og to bassister. 
Perkusjonist Andreas Wildhagen og bassistene Jon Rune Strøm og Christian Meaas Svendsen spiller med tyngde og overbevisning. 
De er alle viktige brikker i norsk samtidsjazz og har vært med på å prege året. 
De er medlemmer i Momentum, Jonas Cambien Trio og Universal Indians, alle utgitt på det portugisiske og særdeles viktige selskapet Clean Feed. 

Som utviklere i musikkollektivet Nakama Records har de også gitt det norske jazzåret nye farger. 
I Large Unit skifter de posisjoner, former og lar seg forme. 
De gir bandet en fleksibilitet som preger lytteopplevelsen. 

To andre Large Unit-medlemmer som har vært med på å heve den hjemlige jazzens kvalitet og internasjonale renommé i 2017, er saksofonist Kristoffer Berre Alberts og klarinettist og saksofonist Klaus Ellerhusen Holm. 
Deres utgivelser, med trommeslager Steve Noble og bandet Ballrogg, er virkelig verdt å nevne. 
På Fluku er de med på å løfte det kollektive og sette personlige spor de gangene lyset rettes mot dem. 

Økland, Myhr og Roligheten 

Når Large Unit avrunder dette året med et koldtbord av et album, faller det seg naturlig å trekke frem flere utgivelser og artister som har preget 2017. 
Den tendensen som går igjen, handler om bredde i musikalske uttrykk og generell åpenhet. 

Felespiller Nils Økland med band klarte enda en gang å kapre øverste plass på min årsbesteliste, og jeg bryr meg antakelig like lite som musikerne om å plassere musikken sjangermessig. 
For det er der vi er nå, i et åpent felt som syder av kreativitet. 

Gitaristen Kim Myhr ga ut albumet You/me og demonstrerte fremdrift av betydning. 
I likhet med Large Unit stiller han seg i en tradisjon, utvider nedslagsfeltet og skaper utmerket musikk. 
En gitar trenger som kjent ikke lenger å være gitar, og det gleder. 
André Roligheten er også en musiker som har svingt seg frem i år. 
Med bandet Roligheten, der bassisten for øvrig heter Jon Rune Strøm, lyktes saksofonisten å gjøre varig inntrykk. 

2017 har vært et kvalitetsår, og Fluku kaster glans over avslutningen. 
