Ay, caramba
Ryktene sier at Los Tacos er blitt populært blant de unge. 
Noen matopplevelse for de voksne er det ikke. 

La det være sagt umiddelbart: 
Det går ikke an å anmelde Los Tacos, som er en fastfood-plass med to bord, på samme grunnlag som en forrektige restaurant, der man setter seg til med kniv og gaffel for å innta et måltid. 

Det er faktisk med både nød og neppe dette konseptet faller innenfor den definisjonen av «restaurant» som Aftenbladet opererer med. 
På den annen side går det an å sette seg ned, og i følge ryktene har Los Tacos vært svært så godt besøkt siden åpningen. 
Særlig blant de yngre brukerne av sentrum har plassen oppnådd en viss popularitet. 

Derfor tok vi denne gang med oss to representanter for det vi antar er målgruppen. 
En 12-åring og en 15-åring, med 48-åringen som en slags hoveddommer. 

Enkel meny 

Los Tacos, som åpnet sin første restaurant i Bergen, har planer om å bli et landsomfattende konsept. 
Stavanger er nummer to. 
Ifølge hjemmesidene mener gründerne å ha funnet en ubenyttet nisje i det norske markedet, med moderne mexicansk-amerikansk mat beregnet på å spises stående og gående. 
Ekte fastfood, altså. 

Menyen er enkel. 
Man kan velge fra et utvalg forhåndsdefinerte burritos, som er mexicanske lefser som fylles med ulike typer kjøtt, salat og tilbehør, eller man kan konstruere sin egen variant. 
I så tilfelle kan man velge mellom burrito, myke eller harde tacoskjell eller nachochips (sånne trekantede maischips som ofte brukes til dipp og salsa). 
Deretter velger man kjøtt, tilbehør og salater, samt saus. 

Drikkeutvalget er basert på Coca-Cola-imperiet, fra dispenser. 
Eventuelt Bon Aqua på flaske, med eller uten kullsyre. 
Alkohol er bare en fjern drøm, ikke så mye som en lettøl er å oppdrive. 

Håndmat 

15-åringen og jeg stolte på Los Tacos-staben og valgte hver vår forhåndsdefinerte burrito, mens 12-åringen gikk på med krum hals og konponerte sin egen. 
Prisene er det ikke så mye å si på, mellom 90 og 140 kroner for en burrito, med et 8 prosents tillegg i prisen for å «spise inne». 
Meny med drikke koster 20 kroner ekstra. 

Burritoene pakkes inn i tykk aluminiumsfolie og serveres i et plastfat. 
Tydelig beregnet på å åpnes litt etter litt og spises med hendene. 
Kniv og gaffel er ikke å se. 
Men dette er for så vidt ok, hamburgere skal for eksempel spises med hendene. 
Ifølge en amerikansk venn er det bare engelskmenn som har gått på kostskole som er unntatt fra denne regelen. 

Ved bordet la jeg raskt merke til at 15-åringens «California»-burrito, som var fylt med biffkjøtt og pommes frites (ja, du leste riktig), forsvant raskt. 
Ditto for dispenser-colaen, en drikk jeg forlengst har tatt et endelig farvel med. 
Fornøyde stønn og smatting var i flere minutter de eneste lydene han produserte. 
Til og med mobilen fikk ligge i fred på bordet i en kort periode. 
Han tørket munnvikene og proklamerte at dette var en klar femmer. 

Taco-kliss 

Mens dette foregikk, var 12-åringen uvanlig stille. 
Hennes burrito var bare halvspist da hun kastet inn håndkleet, noe som ga meg anledning til å smake. 
Ay, caramba! 
Dette var ikke bra. 
Rett og slett alt for mye klissete tacokjøttdeig. 
Selv de argeste tilhengerne av taco-fredag ville hatt problemer med å overkomme dette. 
En treer, mente hun selv, noe som etter min mening er en mild dom. 

Selv inntok jeg en såkalt Chipotle Chicken, med grillet kylling, ris, bønner, salat, mais og jalapeños, en blanding som i og for seg smakte ok, særlig med den ekstra sterke sausen, men som i bunn og grunn mest av alt framkalte diffuse minner fra fyllekebab-kjøret, der man dagen derpå finner skoene nederst i trappa dekket av et lag dressing. 

Altså burde man kanskje, for å yte Los Tacos rettferdighet, oppsøke stedet i de små timer, gjerne i kjølvannet av en belivet aften, men dette ville på den annen side vært et eklatant brudd på Aftenbladets alkoholreglement. 
Ett av livets mange dilemmaer. 

Kart over tidligere anmeldelser finner du her: 
