Glenn Lyse «Come Closer»
(Sony BMG) 

Neste «Idol»-vinner bør virkelig være bedre enn dette. 
Allerede nå begynner det å føles lenge siden fjorårets seierherre var i støtet, og hans første og sikkert siste album forsterker oppfatningen. 
Musikalsk er det som forventet: 
Dette er «konsensusrock»; markedstilpasset musikk som er bitte litt rufsete i kantene og formidler en samlebåndsmelankoli alle til en viss grad kan kjenne seg igjen i - til gjengjeld er det så allmenngyldig at det er umulig å bli personlig berørt av det. 

Den trauste, kvasimelankolske rockingen er nå én ting. 
Det som virkelig drar Glenn Lyses debutplate ned i søla, er noen aldeles hårreisende elendige tekster. 
Klisjeene kommer som flokk i galopp, nødrimene hagler og selvfølgelighetene står i kø: 
«One man's black is another man's white», synger han, og man undres over hvorvidt han har brukt samtlige av sine 34 år på å komme frem til den konklusjonen. 

Han forteller oss dessuten at det er «365 days in a year». 
Dét er ofte sant, men ikke i år. 
Bare ett av flere eksempler på denne platen som viser at ting kan gå riktig ille selv om man har «et proft apparat rundt seg». 

ANBEFALTE KJØP: 
«Dancing With The Shadow», «Walk Upon Water» 
