Sober type i det mest spektakulære menneskeheten noensinne har gjort
FILM: 
En oppsiktsvekkende normal mann i en spektakulær historie. 

Biografi/drama, USA, med Ryan Gosling, Jon Bernthal, Claire Foy. 
Regi: 
Damien Chazelle. 
Lengde 2 t. 21 min. 12 år. 

«First man» forteller historien om astronauten Neil Armstrong og den legendariske romferden som førte til at han 20. juli 1969 ble første mann som satte sin fot på månen. 
Ryan Gosling står med ett bein i det største teknologiske dramaet menneskeheten har vært med på. 
Det andre beinet er plassert i en veldig normal familie der det lille som er av drama spinner rundt at han mistet datteren som bare var ett år gammel. 

Den delen av filmen som handler om romfarten er strålende. 
De klaustrofobiske oppholdene i romfartøyene, knirkingen, lyden, ristingen og dramatikken på vei mot månen er glimrende show- don’t-tell-film. 
Et haraball det ene øyeblikket, blikkstille det neste. 
«First man» er mindre pompøs enn mange tidligere astronaut-filmer, men tillater seg noen store ord og bilder for å markere anledningen. 

Kontrasten til (noe av) det største menneskeheten har oppnådd ligger i privatlivet til Neil Armstrong, som var en rolig og sindig type. 
Regissør Damien Chazelle («La La Land») lar ham nesten bli en anti-helt. 
Han sier lite og lar et veldig begrensa følelsesregister komme til uttrykk. 
Gosling er god til å spille «vanlig». 
Claire Foy («The Crown») gjør ikke all verdens inntrykk som kone og hjemmelim, men hun har heller ikke fått all verdens å jobbe med. 
Familielivet fungerer godt som en motvekt til de enorme oppgavene på jobb og understreker filmens grunnsetning: 
Måneferden var vanlige folk som gjorde helt uvanlige ting. 

Det som virkelig setter seg i magen i «First Man» er de mange scenene der kamera settes inne i de trange rommene astronautene brukte på sin ferd mot det ukjente. 
Vi blir blant annet minnet på at det var skruer og bolter som skilte mellom liv og død da astronautene ble sendt ut. 
Kombinert med et knallgodt lydfølge, både i musikk, effekter og stillhet, er det disse intense sekvensene som gjør en ellers sober film til et spektakulært eventyr. 
