Fra hjerte til hjerte
Domkirken i Kristiansand var overfylt da Helene Bøksle holdt sin adventskonsert på hjemmebane og fikk stående applaus. 

KRISTIANSAND: 
Helene Bøksle har sunget seg inn i folks hjerter. 
Tusen forventningsfulle mennesker i alle aldere fylte domkirken i Kristiansand til siste plass søndag kveld. 
Applausen mellom hvert nummer var behersket. 
Jeg tolker det som et uttrykk for stille beundring og inderlig glede. 

Det er nemlig så hjertelig det hun gjør fra kirkens høye kor. 
Det er så fra hjerte til hjerte, så alvorlig ment og så fullt av gode tanker, enten hun nå synger eller binder sammen sangene med små anekdoter eller nydelige fremførelser av utenatlærte bibeltekster. 

Hun fremstår som en sanger som vil fremheve kunsten, sangen, teksten heller enn seg selv. 
Hun er en dyktig formidler med hele sitt vesen og med en eksellent tekstuttale. 
Imponerende rent synger hun, og uanstrengt, svinger seg elegant fra dybder til høyder, vrenger til med solid volum noen ganger, men hovedinntrykket er noe dempet, lavmælt, reservert. 

Hun har åpenbart ikke behov for å briljere, men gjør det naturlig uten å ville det. 
Stødig på sine to ben står hun, uten store fakter, men med håndbevegelser som understreker rytme og av og til tekst, og synger seg rett inn i hjertene, hun synger oss hjem til oss selv. 

Programmet er egentlig veldig tradisjonelt og i tråd med det vanlige for slike adventskonserter. 
Hun kommer inn bak altertavlen syngende uten akkompagnement; Å skjønnest rose på vår jord, en engelsk 1400-talls tekst med tone av Iver Kleive. 
Ordene løftes under kirkens hvelv. 

Dyktige musikere kommer lekent til og utbroderer tonebildet. 
Res miranda. 
Gaudeamus. 
Alleluia. 
De latinske ordene knytter an til kirkens to tusenårige tradisjon. 

Å kom alle sjeler, er neste sang, med den kjente engelske 1700-talls melodien til Adeste Fideles. 
Så leser hun første del av juleevangeliet fra Lukas. 

Naturlig følger engelske carols på norsk, sanger av Sondre Bratland og Ole Paus, og flere julesanger: 
Det hev ei rose sprunge og Mitt hjerte alltid vanker. 
Da er et stort barne- og ungdomskor kommet inn og blir med på å løfte klangen. 

O helga natt, Du er mitt land, Tenn lys, I den kalde vinter, Deilig er jorden og til slutt en ny tekst på en gammel melodi: 
Signe nordvesten – til folketone fra Ryfylke som vi kjenner som melodien til salmen Jesus din søte forening å smake. 

Alt sammen akkompagnert med finesse, et par ganger med alt for mye bass dessverre. 
Men smakfullt satt sammen, smakfullt fremført, og med en inderlighet som varmer selv et hjerte som gjennom årene har hatt overdoser med julekonserter. 
I år ble det denne. 
Og det var et godt valg. 
