Poker med potensial
Viljen er der, men evnen mangler når «World Series of Poker» har blitt spill. 

Du har kanskje sett det på TV, eller kanskje du har drømt om å være der selv: 
«World Series of Poker» i Las Vegas, med hauger av penger i potten, pokersuperkjendiser og nerver så det holder. 

VM i poker, rett og slett. 

Spillet basert på denne årlige begivenheten forsøker å kopiere nerven fra turneringen og utvider den rene kortspillingen med kommentarer fra deltakerne, samme type kameraregi og en ramme som går på det å være i Vegas og spille mot de store, fryktede pokerekspertene fra virkeligheten. 

I spillets hoveddel lager du din egen spiller eller velger en av stjernene fra virkeligheten, og setter deg til bords med 10.000 dollar å spille for. 
Når det er tomt er du ute, vinner du avanserer du i turneringen. 

Og selve pokerspillingen fungerer ganske bra. 
Du får realistisk og vrien motstand, og kommer bare langt dersom du vet hva du holder på med. 
Her emuleres virkeligheten på en helt OK måte, og en mengde kule detaljer utvider i teorien innholdet. 

Men det er i teorien. 
I praksis er rammen rundt fryktelig dårlig, fra den elendige grafikken til den totalt fraværende stemningen du kjenner fra TV-overføringene. 
Det er meningen at det skal være spennende, men det blir i steden drepende kjedelig. 

Og da hjelper det fint lite at du for eksempel kan tolke oppførselen til motstanderne dine og få nyss om hva de sitter med på hånden, for eksempel. 

Jeg skjønner derimot hvor utviklerne vil med dette spillet. 
I andre, mer kapable hender kunne dette blitt glimrende - med nøyaktig samme oppbygging. 
