Hotelltragedie i verdensklasse
Lars Noréns familiedrama er blitt tre timer med kvalmende, rystende og psykologisk utmattende teater. 
Men først og fremst er Kaos er nabo til Gud en stor kunstnerisk seier for Nationaltheatret. 

Det tar ikke lang tid før vi skjønner at dette er en forestilling utenom det vanlige. 
Publikum blir møtt av et hvitt lerrett som er trukket over hele scenerommet. 
På lerrettet er to skjermer. 
Det er på disse skjermene, via videooverføring, at forestillingen foregår. 
Bak lerrettet utspiller det hele seg i realtid. 
Vi ser skyggene av skuespillerne. 
Hører når de løper over scenegulvet. 
Kan gløtte inn på det tvilsomme toalettet i Hotell Du Nord, gjennom en glipe i lerrettet. 

Videooverføringen gjør at vi kommer tettere på karakterene. 
Her zoomes det inn på både brystflass og innrøyka hender. 
Samtidig skaper filmen en nødvendig avstand mellom skuespillere og publikum. 
Det som skjer på scenen er mellom karakterene, og vi har ingenting med det å gjøre, men vi får likevel med oss hver minste skitne detalj. 

Regigrepet tar det realistiske dramaet inn i vår tid. 

Les anmeldelse av Machiavellis Fyrsten: 
Hvordan luke vekk menneskeverdet 

Og Mona Levins anmeldelse av Shakespeares Som du vil: 
En hemningsløst publikumsflørting 

90-talls sitcom 

Kaos er nabo til Gud er stykke nummer to i Lars Noréns hotelltriologi, basert på hans egen oppvekst på et hotell i Skåne. 

Da regissør Kjersti Horn satt opp den første, Natten er dagens mor, på teatrets hovedscene med det samme ensemblet for to år siden, ble det en stor kunstnerisk suksess. 
Likevel er Kaos er nabo til Gud blitt en bedre forestilling. 

Den går tettere på karakterene, skuespillerne er mer samspilte, historien er strammere fortalt og forestillingen holder seg til ett tydelig regigrep: 
Videoen på lerretet. 

Estetikken i filmen sender assosiasjonen til 90-tallets komiserier og såpeoperaer. 
Det skaper enda et lag i forestillingen. 
Den blir som et minne, en rekonstruksjon over noe som har vært. 
Fascinasjonen over dette grepet, blir med deg lenge etter at forestillingen er over. 

Les anmeldelsen av Natten er dagens mor her: 
Hvor mye distanse tåler den hensynsløse realismen til Norén? 

Grusomt gode rolletolkninger 

Karakterene har forskjellige navn i de tre stykkene, men det er egentlig de samme personene: 
Faren Ernst som har drukket familien til helvete, og som forsvares med hud og hår av en Terje Strømdahl i toppform. 
Moren Helena som kommer hjem kreftsyk, med en slags vag idé om å samle familien. 
Ellen Horn spiller henne med like deler følsomhet som kynisme. 
Det er en grusomt god rolletolkning, som likevel holder publikums følelser på avstand. 
Hva er det med moren som gjør at vi ikke liker henne? 
Svaret er kanskje hos eldstesønnen Frank, den eneste som tar et visst ansvar for andre enn seg selv 

Glenn André Kaada spiller ham med en stødighet, og et underliggende mørke. 

Rundt familien kretser også hotellets siste gjest, Rex. 
Et norgesmesterskap i forsoffenhet signert Frøydis Armand. 

Og til slutt Noréns alterego, den følsomme psykiatriske pasienten Ricky (Emil Johnsen), i ferd med å sprenges av både hat og kjærlighet. 
Alle har et håp om at det kommer en slags morgendag. 
Men alle vet også at morgendagen aldri kommer, for i denne familien er det for mye som har gått i knas. 

Hva er det egentlig som har skjedd? 
Kjersti Horn gir ingen flere svar enn Norén, men lar stykket romme mer tvil, slik at vi i publikum kan tolke videre selv. 

Les essay om det politiske teatret: 
Kunsten å plage sitt publikum 

Og anmeldelsen av en annen 6'er-forestilling: 
Stein Torleif Bjella er vår tids Prøysen 

En livsforandrende opplevelse 

Sven Haraldssons hotellkulisse er skittent ned til hver eneste 90-tallsdetalj. 
Lavalampen, det overfylte rullingsaskebegeret, det usannsynlig skitne toalettet, bambusbordet og skinnsofaen. 
Videoen avslører detaljene, men ikke virkeligheten. 

Den ser vi først når lerrettet rives ned i siste scene – og kulissene blir blottlagt. 

De er bare ruiner av seg selv. 
Små og stakkarslige, som et gjensyn med et barndomshjem eller en skole. 

Kaos er nabo til Gud er blitt en rystende og gjennomgripende forestilling. 

For noen vil den være en livsforandrende opplevelse. 
