Prikkfritt håndverk fra julekonsert-kongen
Kurt Nilsen gjør ingen forsøk på å fikse noe som virker. 

Kurt Nilsen 

Sted: 
DNB Arena, lørdag kveld 

Publikum: 
Så godt som utsolgt 

Spilletid: 1 time, 25 minutter 

Av alle julekonsertartister som besøker vårt distrikt fast hver desember er det ingen som selger flere billetter enn bergenseren Kurt Nilsen. 
Sånn sett var det sikkert naturlig å melde overgang fra Stavanger konserthus til DNB Arena i fjor. 
Jeg var litt spent på hvordan han ville gjøre seg i et såpass stort format, men det var liten grunn til bekymring, skulle det vise seg. 
Lyden er selvsagt ikke fullt så god som i Fartein Valen, men absolutt godkjent. 

Amerikansk stil 

Nilsen startet lørdagens konsert med tittelkuttet fra sitt populære julealbum fra 2010, «Have yourself a merry little Christmas», etterfulgt av Bing Crosby-hiten «White Christmas». 
Og disse sangene er for så vidt representative for store deler av programmet, som definitivt har en amerikansk slagside, både i lydbilde og i utvalget av sanger. 
Her får man full pakke med jazzete vispe-tromming, hammond-orgel, ståbass og steelgitar, traktert av flinke folk. 

Det kan ikke stikkes under stol at Nilsen er en utmerket vokalist, og dette er kanskje den sjangeren som kler ham aller best. 
I år hadde han, i tillegg til sitt glimrende band, fått med seg 10 strykere, flere av dem fra Stavanger symfoniorkester, et vellykket tilskudd til det allerede flotte og ofte storslåtte lydbildet. 

Gåsehud 

Kveldens første gåsehud-øyeblikk oppsto på «Stjernesludd», den nydelige balladen Nilsen har lånt fra Dumdum Boys. 
Stemningen ble viderført i neste sang, «Walking in the air», den fra filmen om snømannen. 

Midtveis i konserten tok Nilsen tradisjonen tro en liten pause og slapp nok en gang til Christel Alsos, som framførte tre sanger alene. 
Så var det tid for den faste duetten «Baby it’s cold outside» sammen med en tilsynelatende ferdig uthvilt hovedperson. 

Same procedure 

Julen handler i stor grad om repetisjon, og her innfrir Nilsen så til de grader. 
Julekonsertene hans endrer seg bare marginalt mer fra år til år enn hva filmen om grevinnen og hovmesteren gjør. 
Sangene er hovedsakelig de samme, og de av oss som har fått med oss et par årganger, vil også gjenkjenne en del av småpratet mellom sangene. 
Ja, det er innstudert, det er lett å like, glatt, pent og totalt blottet for skarpe kanter, utfordringer eller overraskelser. 
Men hvis man går med på at dette er premissene, er det vanskelig å finne spesielt mange feil og mangler i Nilsens forestilling. 

Konserten er godt satt sammen, det er både lystige øyeblikk og opptempo-sanger og vakre versjoner av fine ballader. 
Og hvis Kurt Nilsen ikke storkoste seg på scenen lørdag, kan han antakelig falle tilbake på en karriere som skuespiller hvis alt annet skulle skjære seg. 
Det er imidlertid lite som tyder på at han trenger å pensjonere seg som artist med det første. 
Dømt ut fra stemningen i DNB Arena lørdag, klarer han til det fulle å gi folk akkurat det de vil ha som førjulsopplevelse. 

Vil man ha høytidsstemning eller noe nytt og overraskende, har man definitivt kommet til feil sted. 
Men om målet er en helstøpt underholdningspakke med prikkfri sang og musikk og gjenhør med kjente og kjære sanger, er Kurt Nilsens julekonsert bankers. 
