Vulgær skygge av Chaplin
Sacha Baron Cohens komedie slår i alle retninger, men hans spesielle og vulgære form for satire blir bare en skygge av Chaplins "Diktatoren". 
Cohen nøyer seg med enkel utdriting. 

(TheDictator) Regi: 
Larry Charles. 
Med: 
Sacha Baron Cohen, Megan Fox, Anna Faris,John C. Reilly, Ben Kingsley. 
Manus: Sacha Baron Cohen, Alec Berg, DavidMandel, Jeff Schaffer. 
USA 2012. 
1 time 25 minutter. 
Aldersgrense: 
11år. 
Egnethet: Ungdom/voksen. 

Gir man en komedie tittelen "Diktatoren", må manfinne seg i å bli målt mot den mest legendariske filmen med samme navn:"Diktatoren", Charlie Chaplins berømte parodi på Hitler fra 1940.Sacha Baron Cohens satiretøys blir blekt i sammenligning. 

Det er en slags parallell mellomde to filmene. 
Chaplin levendegjorde en barberer i det fiktive Toumania som i1918 havner på sykehus og slipper ut bare for å oppdage at landet styres av denskremmende diktatoren Adenoid Hünkel. 
Etter mange forviklinger tar barberenover Hünkels plass. 

I Cohens manus starterhovedpersonen først som diktator Aladeen i det fiktive, østafrikanske landetWaadiya, klemt inn mellom Egypt, Sudan og Eritrea. 
Via forviklinger havner hani et hverdagsliv blant vanlige folk i Brooklyn i New York før han intrigererseg tilbake til diktatortronen i hjemlandet. 

Men der Chaplins komedie varlynende intelligent, skremmende og munnet ut i en alvorsfylt appell for å fåUSA med i 2. verdenskrig mot Hitler, nøyer regissør Larry Charles oghovedrolleinnehaver Cohen seg med utdritingshumor myntet på diverse diktatorer.Vi stilles fritt til å assosiere til Irans Ahmadinejad, Nord-Koreas KimJong-Il, Iraks Saddam Hussein og Libyas Muammar al-Gaddafi. 

Radarparet Charles/Cohenfornekter seg ikke. 
Her er rikelig med vulgære scener som når diktatoren skaltale i FN, tisser vannmuggen full med egen urin, drikker og heller overtilhørerne. 
Ja ja, sukker jeg. 

Men under alle vulgarismenefinnes det en smule politisk alvor også i herværende film. 
De som så Charles ogCohens mockumentar "Borat" (2006) vil huske at satiren like myerammet våre fordommer om USA som våre oppfatninger av Øst-Europa og land somender på -stan. 

Det samme grepet – å slå i alleretninger – gjentas nå. 
Når diktatoren lever et vanlig liv i Brooklyn, blir hankjent med en feminist (Anna Faris) som forsvarer alt fra rettferdig handel tilasylsøkere. 
Harselasen mot folk som henne er ikke til å overse og byr på noengode iakttakelser, men også mye billig tøv. 

Den beste og virkeliglattervekkende fulltrefferen får filmskaperne inn når Waadiyas diktator belæreramerikanerne om hvor lett det er å skape et diktatur bare man brukervanntortur, trikser med valg, lyver for å starte krig, kort sagt, rikelig medeksempler som har heftet ved USA det siste tiåret. 

Det gjør likevel ikkeCharles/Cohens "The Dictator" til mer enn en humrefilm utennevneverdig brodd. 
