Kate Bush er koko.Heldigvis. 

Hun ville aldri brukt botox, i stedet bedriver hun ekstrem oppussing av gamle låter. 

ALBUM: 
Kate Bush er en perfeksjonist. 
Et petimeter. 
En nerd. 
Hvis en låt ikke høres AKKURAT slik på tape som inne i hodet hennes, ja da flikker og fikser, syr og polerer hun til det er perfekt. 

Om det så må gå tolv år mellom plater, slik det gjorde mellom «The Red Shoes» (1993) og sisteskiva «Aerial» (2005), så får det bare være: 
Det er bedre med en nattergal i hånda, enn ti trost på taket. 

Da er det også fullstendig logisk at hun, etter tjue år med irritasjon og søvnløse netter, har bestemt seg for å fikse på gamle låter hun ikke var helt fornøyd med. 

«Director's cut» består av nyinnspillinger av låter fra «The Sensual World» (1989) og «The Red Shoes». 
Og her snakker vi ikke bare om litt remastring. 
Kate har spilt inn all vokal på nytt, forandret på tempo og låtlengder, tekst og perkusjon. 

Det er «Extreme Makeover», musikkgeni edition. 
Om det var oppsiktsvekkende før, er det fantastisk nå. 

Det er som om hun har dratt med seg mastertapene ut i skogen og aerialisert dem, altså byttet ut den fortettede delen av åtti-/tidlig nittitallsproduksjonen med luft og bølgende linjer. 

Detaljene har fått mer plass å boltre seg på, og der vokalen på originalinnspillingene var mannekengaktige å la åttitallskate, er nyinnspillingene dypere, modnere, som mørkerøde kirsebær. 

«Flower of the Mountain» 

Klart dette er en skive for fansen, de kan bryte ned låtene, hisse seg opp og forelske seg på ny. 
Samtidig gjør det ikke noe om du ikke har hørt låtene før, «Director's Cut» fungerer utmerket som uavhengig album. 

Om det så bare viser en liten flik av det Kate Bush har å tilby. 
