Anmeldelse «The Dark Knight Rises»:Sannelig, han er oppstanden! 

«The Dark Knight Rises» kaster allerede i natt sin mørke skygge over alt kinolandet; Hill, hill! 
Sivilisasjonens frelseren er her! 

Leserne får ha meg unnskyldt forsøkene på en smule kristelig-religiøs språkbruk og ironi, her: 
Det er nok regissør Christoper Nolands uttrykkelige hensikt å nærme seg religionenes og urmytenes verden, når han nå avslutter sin Batman-trilogi etter «Batman Begins» og «The Dark Knight». 

La det være helt klart: 
«The Dark Knight Rises» er tjukk, velsmurt, nattsvart og glimrende underholdning. 

Åpningssekvensen er spektakulær. 
Så blir det en litt for tam time. 
Mens siste halvannen time er ekstraordinær. 
Simpelthen! 
Filmen når ikke «The Dark Knights» perfeksjon. 
Men den når langt, meget langt. 

Nolans graving i mytebunken vil kunne starte seminarer både på religionshistoriske og kulturhistoriske institutter. 
Men hans samtidsparalleller er minst like sterke, om enn mer skjult (dette er da underholdning for hele verden, må vite!): 
Kapitalismens sammenbrudd, antiterrorlovene i land som USA og England, bin Ladens «barn» (helt tydelig, men passelig unnskyldelig): 
Terroristene, selvmordsbombere i særklasse, som er villig til å dø for Saken. 
For å nevne litt. 

Filmbuffs vil dessuten finne lange rekker av referanser i sine gjemmer. 

Men først og fremst er jo dette utvikling av alle engler & demoner i Batmans eget univers. 

Tilbake Nåvel, saken er denne: 
Bruce Wayne har for lengst trukket seg tilbake til sitt slott, Batman er - tilsynelatende - for evig fordømt. 
Gotham lever i en livsfarlig idyll. 

For fra et råttent, rømningssikkert fengselshull i et ødslig land (for eksempel i Midt-Østen), har et barn unnsluppet. 
Og nå er den personifiserte ondskapens adjutant, Bane, underveis for, bokstavelig talt, å underminere hele Gothams sivilisasjon. 

Kommer Batman tilbake? 

Det kan vel i det minste røpes, uten å forstyrre sarte sjeler i kinokøene. 

Og det bør også sies at filmen verken er fylt med lek eller latter. 
Dette er så svært og tungt alvor, at det nærmer seg bristepunktet for et actioneventyr. 

Christian Bale er plaget, sårbar og effektiv i hovedrollen. 
Tom Hardys erkeskurk svært og - unnskyld uttrykket - jævlig nærværende, om enn litt for vanskelig å plassere. 
Anne Hathaway sylslankt elegant i sin gummitrikot. 
Veteranene Michael Caine og Morgan Freeman tilfører gudskjelov litt rutinert menneskelighet. 

Joda, sommerens største filmforventning for de fleste, innfrir! 
