Erotisk avtenning på første klasse
BOK: 
Dersom noen vil presse deg for en skummel hemmelighet, er den naturlige responsen å gå til sengs og i bad med vedkommende. 

L.S. Hilton: 
Domina. 
Oversatt av Hilde Lyng. 
367 sider. 
Tiden. 

Så kveler du ham og pakker ham i plast og legger ham hjemme i et kott i Venezia-leiligheten de neste tre måneder mens du selv drar på ferie. 

Dersom du liker hypotesen, har du boka di her. 

I kjølvannet av de femti nyansene av grått leker og leter hele den norske forlagsverdenen etter den neste store erotiske bestselgeren. 

Ingenting vondt sagt om "Story of O" og omtalte 50 skygger. 
Ok, den siste suger stort, den første er en sertifisert klassiker. 

Som de sier i USA: 
To each his own. 
Hver har sin smak og sine tilbøyeligheter. 

Men dette må nærme seg det teiteste som er utgitt av oversatt litteratur av seriøse forlag her hjemme. 

Skremmende nok er dette nummer to-boka i en varslet trilogi. 
Er det mulig at norske bokkjøpere går mann eller kvinne av huse for å kjøpe makkverket? 
Eller er det bare at Tiden har innledet høstjakten på et erotikk-produkt som kan selge mer enn 800 eksemplarer og bruker reklamekroner tilsvarende? 

Hilton har et snev av ambisjoner, men det gjør dessverre sluttproduktet enda verre. 

Best er hun når jeg-personen beskriver forholdet til den alkoholiserte moren som får fyken fra vaskejobben, eventuelt hvordan hun selv blir narkokurer og madrass for opptil flere eldre menn. 

Verst er det når hun pøser på med utenatlært kunstteori. 

Det er i spennet mellom den påtatt intellektuelle og den opplagte mykporno-entusiasten at Hilton irriterer meg mest. 

Enda mer irriterende om mulig, er spennet mellom en feministisk helt som legger seg på ryggen og på kne bokstavelig talt hvis anledningen byr seg, både for kvinner og menn, og det totale fraværet av refleksjon og ettertanke hos hovedpersonen. 

Jeg tror aldri på hennes innsikt i kunsten, men jeg ser at omfattende fitteslikking, munnknulling, analsex, bunkepul og sakte, men paradoksalt nok relativt brå død ved kvelning kan ha interesse for noen. 

Det blir litt med Tiden som med DJ-omtalen av Billy Mack fra "Love Actually": 
Ah, hvor lavt har de falt, de gamle mektige. 
