«Deadpool 2» trimmer lattermusklene
«Deadpool 2» er mer av det samme, men du store min så morsomt det er. 

Humor er vanskelig. 
Det noen ler av, synes andre er teit og omvendt. 
I dagens politisk korrekte Hollywood er humor blitt en vanskelig balansegang om hvilken gruppe man ikke kan krenke i dag. 
Da blir ofte humoren redusert til et minste felles multiplum, og det blir ofte mer dumt enn morsomt. 

Deadpool 2 er en film som gir blanke i politisk korrekthet. 
For mange vil den være en kynisk voldsorgie, mens andre finner det ypperste av intelligent humor og en underholdende lek med filmreferanser. 

Uimotståelig kynisk 

Marvels antihelt Deadpool (Ryan Reynolds) er ikke en figur som passer for alle. 
Han lirer av seg det ene politisk ukorrekte utsagnet etter det andre. 
Hva vet jeg, noen blir kanskje krenket av Deadpool, men jeg må innrømme at det er lenge siden jeg har ledd så mye og hjertelig som under Deadpool 2. 

Enten du er Marvel- eller DC-fan, hvem kan motstå en dialog som denne: 

Cable: 
You're no hero. 
You're just a clown, dressed up like a sex toy. 

Deadpool: 
So dark. 
You sure you're not from the DC universe? 

Ikke jeg i alle fall. 
Ja, mye av humoren i Deadpool 2 er langt fra familievennlig, men jeg tror det er nettopp derfor den er så morsom. 
Den er kynisk, hardtslående, sylskarp og, viktigst av alt, smart. 
Der den første filmen brukte tid på å etablere universet fullt av galskap, kjører Deadpool 2 rett på. 
Det gjør at den faktisk er hakket morsommere enn sin forgjenger. 

Fantastisk soundtrack 

Humoren i Deadpool 2 er ikke ondsinnet eller slem. 
For til syvende sist gjør vår antihelt mest narr av superheltuniverset som popkulturelt fenomen og pengemaskin. 
Og litt av deg som fan. 
Det er ikke tvil om at Ryan Reynolds og kollegene kommer til å tjene gode penger på denne oppvisningen i tegneserievold. 
Mens de ler hele veien til banken, har de i alle fall trimmet mine lattermuskler og gitt meg to lattervekkende og bekymringsløse timer i kinosalen. 

Legg også merke til Julian Dennison i rollen som Russell, gutten med litt vel varme hender. 
Han er et sant funn med god komisk timing, og har du ikke sett Hunt for the Wilderpeople (2016), bør du sjekke den ut. 

Film nummer to om leiemorder og kreftpasient Wade Wilson åpner med en mann i sorg til toner av Air Supplys «All Out of Love». 
Den fortsetter med en lang kampscene akkompagnert av Dolly Partons «9 to 5» – for det å være superhelt er tross alt hardt arbeid. 

Det setter tonen, og i Deadpools filmatiske univers er det helt greit med lange og velkoreograferte kampscener – selvfølgelig i sakte film. 
Siden han er en kyniker med sans for ironi, kan en filmklisjé som sakte film brukes i fullt alvor. 
Alt til musikk fra Céline Dion via Pat Benatar iblandet litt dubstep. 

Skal du sette pris på humoren i Deadpool-filmene er det viktig at du er godt bevandret i superhelt-universenes figurer og ikke minst klisjeer. 
Hvis ikke, kommer du nok til å lure på hva som er så morsomt. 
Deadpool 2 er mer av det samme. 
Likte du den mørke og kyniske humoren i den første Deadpool-filmen, kommer du også til å ha sans for denne. 
