Mesterlig gjensyn
Regi: 
Federico Fellini. 
Med: 
Marcello Mastroianni, Claudia Cardinale, Anouk Aimée, Sandra Milo. Italiensk drama. 
15 år. 

Federico Fellinis mesterlige «metafilm» om filmskaper som strever med sin film - og sin egen, monumentale tvil. 

«Dristig og mesterlig» var VG-anmelderens tittel 2. juledag premièreåret 1963 - og intet er mer unødvendig enn å forandre en prikk i den. 

Har den forandret seg? 
Ikke på annet vis enn at den nå sendes ut i teknisk restaurert tilstand - klar for å gi nye kinoopplevelser. 

Har vi forandret vår opplevelse av den? 
Utvilsomt. 
En opplevelse påvirket av den mesterverkstatus, de mange gangers møter, de utallige studier, omtaler, tolkninger og analyser som den i mellomtiden har vært gjenstand for. 

Og det er nettopp hva som kjennetegner et mesterverk: 
Det holder, det treffer, det avslører og det rører ved hvert nytt møte - uavhengig av enhver tid, trend og tilfeldig rådende «retning». 

Tross alle idealistiske, entusiastiske, oppfinnsomme og nyskapende filmskapere som er kommet til i årene siden: 
Fortsatt er Fellinis «8 1/2» unik i sin billedrikdom, sin evne til å formidle en visuell fortelling og sitt eget univers av drøm og virkelighet, nåtid og fortid, skam og begjær, komikk og tragedie, tvil og tro. 

Den er en «metafilm» - det vil si en film om en film, fortsatt den i genren som rager i særklasse over de fleste etterfølgere. 
Den handler om en filmregissør i skaperkrise, trukket i alle retninger av indre tvil og ytre press. 
Samtidig som den handler om film-filmens regissør Guido, er det en film om Fellini, som på samme tid selv var rammet av krise - eksistensielt og profesjonelt. 

Det nesten ufattelige er hvordan han - i hele sin voldsomme flyt av bilder og elementer - har greid å gi det hele en form og en ramme som på samme tid formidler en ubegrenset opplevelse - og en tydelig historie. 

Enkelt og altomfattende. 

ELLEN MARGRETHE SAND 
