Teateranmeldelse:«Kjente jeg deg?» 

HAMAR (VG) 
En liten perle av en teaterforestilling så dagens lys i Hamar kulturhus i går kveld: 
«Kjente jeg deg», om Rolf Jacobsens (1907 – 1994) omskiftelige liv og fantastiske diktning. 

Å fange en mann og hans kunstneriske verk på 75 minutter er selvfølgelig umulig. 
Men man kan forsøke et scenedikt for i det minste å formidle en flik av et hele. 
For hva annet er vel diktning, enn fliker av erkjent liv? 

KJENTE JEG DEG? 

﻿Toralv Maurstad er den selvfølgelige søylen i denne forestillingen. 
I en avsluttende diktlesning når han frem dit bare den helt ultimate formidler kan komme: 
Han blir Rolf Jacobsen. 
Eller: 
I alle fall hans stemme. 

Wenche Medbøe er Maurstads helt nødvendige med-forteller i dette «samtale-teateret»: 
Kollegaen som skaper bredde, kontrasten som skaper liv, stemmen som opponerer eller forsvarer eller fyller inn. 

Gitaristen og sangeren Amund Maarud, mest kjent fra blues- og rockscenen, er den utradisjonelle og uventede akkompagnatør, også ansvarlig for nye komposisjoner. 
Det går helt strålende; over et vidt spekter av sjangere, fra hans egne musikkstiler – men også innom alt fra viser til nesten atonale lyder. 
Det blir «Rolf Jacobsen-musikk» så god som noen. 

Dikteren Rolf Jacobsen blir ofte forklart som vår første og største modernist, fordi han i sin tid var den første som gjennomlyste det teknifiserte, moderne norske samfunnet. 
Men et sånn historisk avgrenset begrep blir meningsløst i forhold til hans samlede verk, både i forhold til innhold og stil. 
Han kunne skrive om gravemaskiner og telegrafkabler og tog, ja vel. 
Men også kjærlighet og sjelsliv og vare naturobservasjoner, humor og åndelighetens nedslag i tilværelsen. 

Blant mye annet. 
Kobler man dette sammen med noen ubegripelig personlige valg – hans nazisme, først og fremst – får man også en mann og en skjebne som bærer i seg elementer man vanskelig kan begripe, forholde seg til eller unnskylde. 

Men hans liv og virke er på godt og ondt ubestridelig knyttet til det forrige århundres Norge – og diktningen så rik at den aldri bør bli glemt. 

Hør, Riksteateret: 
Bedre stoff til hele Norge enn «Kjente jeg deg» finnes knapt i dag! 
