Nytt album:Linnea Dale har funnet seg selv 

På tredje forsøk får hun frem egenarten i sitt uttrykk. 

Linnea 
Dale er en av få tidligere Idol-deltagere med en videre karriere som popartist. 
Det later til at hun hele veien har fått relativt fritt spillerom, uten for mye innblanding fra plateselskap eller inntektshungrige managere. 

Dette har gitt henne muligheten til å finne sitt eget uttrykk og sin egen stemme. 
På Wait for the Morning, hennes tredje soloalbum, har hun fått det til. 

På hjemmebane 

Dette er tydelig allerede i førstesporet «Birds». 
En pulserende bassynth og en stødig rytme blir akkompagnert av en lydcollage og løse keyboarddetaljer. 
Dale selv er åpenbart på hjemmebane, og hun virker selvsikker i de velplasserte vokalfraseringene. 
Som de fleste sporene her er låten preget av et lavmælt arrangement som sakte bygges opp med mer utpreget melodiøsitet. 

Hun har kort fortalt funnet seg selv musikalsk. 

Musikken er fengende, men har også dybde. 
Hovedingrediensene er retro trommemaskiner som bringer tankene til krautrockens motorikk, duse synther og kvasse bassekvenser som driver det hele fremover. 
Resultatet passer perfekt til Dales behagelige stemme, som forblir musikkens naturlige sentrum. 
Den kommer virkelig til sin rett. 

Gode hjelpere 

Med på laget har hun fått et stjernelag av musikere med fartstid i kjente band som A-ha, Pow Pow og Jaga Jazzist. 
På tittelkuttet får vi sogar en duett med Jonas Alaska. 
Komponist Jan Martin Smørdal bidrar med strykearrangementer som gjennomføres stilrent av Oslo Strings, noe som ofte gir en ekstra dimensjon i denne minimalistiske musikken. 
Strykerne brukes lurt til å få frem nyanser. 

Helhetlig sterk 

«09.05.2003» er et artig innslag av det jeg antar er en 12 år gammel Dale som introduserer og fremfører en pianokomposisjon om et snøfnugg. 
Selvfølgelig sjarmerende, men snutten fungerer også i helheten. 

For det er den samme vare meloditeften som regjerer 15 år senere, fremhevet av et godt driv. 
Avsluttende «Back to Her» er et godt eksempel, der et stort lydbilde gir god plass til en hviskende låt i stadig utvikling. 
Stemmen og melodien er i fokus. 

Platen er ferdig på ganske nøyaktig en halvtime. 
Det er nok til at Linnea Dale får vist frem sin sound, uten at albumet preges av fyllstoff. 
Wait for the Morning er helt klart det sterkeste hun har levert. 
