En gigantisk begivenhet!
Visuelt fantastisk, teknisk unik og nesten forbausende følelsesmessig rik fremtidsfabel. 

HANDLER OM: 
I året 2154 er Jake Sully, tidligere marinesoldat - nå i rullestol, på vei mot den fjerne månen Pandora. 
Der driver et selskap utvinning av et mineral livsviktig for jordens videre eksistens. 

Jakes deltakelse på ekspedisjonen kommer av at han er genetisk lik sin avdøde tvillingbror, hvis DNA var brukt i skapelsen av en avatar, en hybrid av arvemateriale fra de lokale innbyggerne på Pandora og mennesker. 
Avatarene ser ut som de kommer fra Pandoar - blåskimrende, med hale og gule øyne og - anslagsvis - 4 meter høye. 
Men hver avatar styres av ett menneske, som blir lagt i koma for å leve sitt avtarliv. 

Avatarene, Jake Sully inkludert, oppdager snart at sivilisasjonen på Pandora langt overgår den menneskelige på svært mange områder, ikke minst i forhold til naturen, til hverandre og i etisk forstand. 
Deres øverste guddom er Eywa, hvis fremste mål er å opprettholde tilværelsens likevekt. 
Denne er menneskene, på sin hensynsløse profittjakt, nå i ferd med å alvorlig forstyrre... 

DOM: 
Det har vært en noe nær usannsynlig hype omkring James Camerons første film etter «Titanic». 
Verdens dyreste og mest avanserte tekniske film, har det vært snakket om. 

Mulig, dét. 
Men uinteressant om filmen ikke hadde fungert. 
Og det gjør den, heldigvis - meget, meget langt på vei. 

Først og fremst skapes det noen helt fantastiske, vidunderlige og hittil usette scenarioer! 
Det er bare å gi seg over over de utrolige bildene! 
Animasjonen er dertil så avansert, at man i virkeligheten knapt ser noen forskjell på mennesker og animerte figurer. 
Dermed åpner Cameron også for det vanskeligste problemet av alle i en i en blandingsproduksjon som denne: 

Nemlig publikums mulighet til følelsesmessig binding til alle figurene. 

Filmen har en klar økologisk vilje. 
Den er dertil uhyre selvkritsk til det USA som eventuelt ennå måtte mene at i det øyeblikket man ikke selv får viljen sin, er det bare å sende inn brutal makt og et overveldende våpenarsenal. 
(Enhver likhet med et par pågående konflikter nok klart tilstrebet!) 

«Avatar» profitterer selvfølgelig grovt på alminnelig og filmatisk mytologi og -historie. 
Etter hvert som det strammer seg til en - dessverre - gigantisk og åpenbart naturnødvendig, men for klisjépreget «shootout», ser man også at filmens grunnstruktur er nokså forventet og konvensjonell. 

Likevel: 
I omfang og gjennomføring er «Avatar» filmhistorisk og en åpenbar milepæl. 

På kino for et grandiost eventyr, folkens! 

Denne anmeldelsen er skrevet etter å ha sett 3D-utgaven. 
