Tar seg store friheter i tegneserie om Osvald-gruppa
«Sabotør» er en oppfinnsom fabel om Norge under krigen. 

Andre verdenskrig er en evig kilde til dramatiske historier, og med en ny generasjon kommer nye måter å fortelle dem på. 

Tegneserieskaperen John Jamtli (35) har valgt å trekke fram motstandsfolkene i Osvald-gruppa i sin debutbok «Sabotør». 
Det gjør han uten mange av de fordommene som heftet ved dem etter krigen. 

Først i 2013 ble medlemmene i Osvald-gruppa offisielt hedret av den norske stat. 
Dette til tross for at de sto for de mest virkningsfulle sabotasjeaksjonene under krigen. 
Men det var én ting som var feil med dem: 
De var kommunister. 

Jamtli legger derimot liten vekt på dette og fokuserer heller på gruppas mange farefulle og illegale aksjoner i sin bok. 
Dermed får vi et actionfylt fortelling, som det påpekes at kun er «inspirert av historiske hendelser». 

Langt fra sakprosa 

At boka avviker fra virkeligheten, blir fort tydelig. 
I Jamtlis univers infiltrerer Henry Rinnan gruppa, noe han aldri gjorde. 
I tillegg er vår helt, Johan, en fiktiv karakter basert på ulike personer, blant annet Jamtlis bestefar. 

Johan har også en liten følgesvenn, en røyskatt som hopper rundt i rutene. 
Det blir en Idéfix-aktig karakter som gjør at boka får et mer barnslig preg, men så er den også rettet mot et publikum fra ti år og oppover. 

Det er ikke bare Idéfix-pastisjen som sender tankene til fransk-belgiske serier. 
Jamtlis tegninger er klart inspirert av den klassiske kontinentale «stor nese»-stilen. 
Den norske serien «Krüger og Krogh» fra 2014 var også dette, og i begge tilfeller er uttrykket svært vellykket. 

Jamtli har skapt et tydelig persongalleri og farget alt i klare og tiltalende farger. 
Han er god på å veksle perspektivene. 
Her er det mange flotte oversiktsbilder av Norge anno 1940-årene, men også heftige actionscener og gode, karakterfulle nærbilder av mennesker. 
At Jamtli kan tegne og ikke minst komponere flotte seriesider, er hevet over en hver tvil. 

Faktisk feil 

Selv om historien kun er inspirert av virkeligheten, syns jeg Jamtli flere steder tar seg unødvendige friheter, eller tar for lett på fakta. 
Hvorfor la Ivar Tofteberg i Statspolitiet snakke med tyske z-lyder, som om han var en tysk gestapist? 

Det er forvirrende. 
Og at Quisling skulle ha dekorert kontoret sitt på slottet med et stort hakekors-flagg, Hitler-portrett og naziørn, blir direkte komisk når man kan litt krigshistorie. 

Hadde dette vært en voksenbok, ville den derfor falt helt igjennom, men forlaget har tydelig barn og ungdom i tankene. 
Siden historien fungerer på sine egne premisser, lar jeg disse faktuelle feilene passere. 
Men boka er ikke for de minste, det er flere blodige draps- og torturscener i «Sabotør» som gjør den til temmelig drøy kost. 

Spenennde debutanter 

Denne våren har også Malin Falch og Ane Barstad Solvang utgitt sine første tegneseriebøker. 
De tre har helt ulike uttrykk, og det er flott å se at variasjonen er så stor. 
Det lover godt for norske tegneserier i åra som kommer. 

Jamtli viser med «Sabotør» at han har en stødig tegnehånd og talent for gode plot, så får man heller gå til Kristian Krohg-Sørensens «Gulosten» hvis man ønsker seg en mer historisk korrekt fortelling. 
