Randi Tytingvåg Trio:Folk-pause fra jazzen 

Gode venner og sterke gjester gjør roots-forsøket til en lek. 

Randi Tytingvåg Trio: 
"Roots & wings" (Kirkelig Kulturverksted) 

Med Dag S. Vagle og Erlend E. Aasland på laget er Randi Tytingvåg denne gang blitt en trio. 
Det er samtidig hennes sjette album og et stilskifte fra jazz og pop til akustisk folk. 

De har valgt å gjøre det på gamlemåten, samlet tett rundt én mikrofon i studio. 
O brother where art thou, here we go? 

Vel, ikke helt. 
Tytingvåg er en vokalist i særklasse, og hun gir ikke slipp på det. 
Samtidig har hun med seg to av distriktets, for ikke å si landets, beste rootsmusikere. 

De skaper en unik blanding av akustisk innpakning og vokal briljans, der Vagles og Aaslands røffe stemmer er en fin kontrast til Tytingvåg. 
Bare hør fine "Break", med sin 60-tallspregete tekst om don't look behind, free your mind. 

De åpner med friske "Yes, but no", en sang om å motstå kjønnslige fristelser. 
Deretter følger "The blue lady", der Tytingvåg bruker stemmen for det den er verd. 
Hun er selv produsent, godt hjulpet av Per Ravnaas i studio. 

"Song for my mother" minner om engelsk folkemusikk, mens "Coffee" er en banjopreget hyllest til den svarte drikken: 
Without you my whole life's one big yawn, oh baby you turn me on. 

Kos deg med denne, Friele. 

"You're on your way" har nydelige harmonier, og en tekst om å vente et barn? 
Banjoen er tilbake på "Missionary Business" sammen med munnspillet til Knut Reiersrud. 
Et spark til misjonsorganisasjoner og liknende. 

"Slowly" går naturlig nok sakte, og "Lilly" er heller ingen sang du vil bråvåkne av. 
Nydelig felespill av Nils Økland, platens andre gjest. 

"Figure out" føles mer overflødig, men følges av albumets vakreste fire minutter i "Memories aren't invited". 

Trioen avslutter med "The queen has left the buildning", om bestemoren. 
Igjen viser Økland hva han kan. 

Beste spor: 
"Yes, but no", "Break", "Memories aren't invited". 
