Et dypdykk i depresjon og håp
Lana Del Rey leverte en helhetlig konsert foran et ekstatisk publikum som en avslutning på Øyas første dag. 

Lana Del Rey er blitt et aldri så lite fenomen. 

Enten man liker henne, hater henne, eller ikke bryr seg, har hun åpenbart truffet en streng i den amerikanske kulturen. 

En følelse av nostalgi til en tid hverken publikum eller artist levde i, ung livstretthet, fremmedgjøring, og et stilisert følelsesliv basert på egne opplevelser. 

Siden hennes andre album, Born to die fra 2012, har det blitt mer og mer suksess for trettitoåringen. 
Og nå har hun altså æren av å avslutte Øyafestivalens første dag. 

Entret scenen til taktfast hylling 

«Lana! 
Lana! 
Lana!» lyder ropene foran Amfiet. 

Og plutselig blir parken fylt av store gitartoner, og stjernen inntar scenen med den suggererende låten «Body electric». 
En sterk begynnelse, og Del Rey later til å føle seg hjemme på scenen; med en gang låten er over, går hun frem til publikum for å hilse. 

Hun får massiv respons hver gang hun åpner munnen. 

Neste låt ut er «Cherry» fra hennes ferske femtealbum, som har et hakket mer positivt uttrykk enn forgjengerne. 
De nye låtene passer allikevel godt inn i settet, og bidrar til en større variasjon. 

Fantastisk stemme og et øre for gode fraseringer 

Musikken befinner seg i store, åpne lydbilder, som bringer tankene til surf, spaghettiwestern og jazz, fremført i widescreen. 

Del Rey har som kjent en fantastisk stemme med et bredt spenn, fra sløve hvisk til sterk falsett. 
Ikke minst har hun et øre for gode fraseringer. 

Med seg har hun et flott backingband som blåser liv i låtmaterialet. 
Sanger som «Born to die» lyder ekstra vakkert; en neddempet pianoballade i et elektronisk skall, hvor spenningen mellom lydelementene fører til en ettertenksom melankoli. 

Fra svevende vokaleffekter til nedstrippede låter 

Del Rey har en enhetlig sound, men nok variasjon til å holde på publikum hele veien gjennom settet. 

Det er en god balanse mellom de nedstrippede og de mer intrikate låtene, med nye «Cherry» som et godt eksempel på førstnevnte. 
Den består av kun vokal og piano, hvor Del Reys stemme virkelig kommer til sin rett – den fyller Tøyenparken uten problem. 

«Music to watch boys to», som angivelig blir spilt live for første gang, er en mer kompleks affære, fylt av svevende vokaleffekter og fint detaljarbeid fra musikerne. 

I bakgrunnen viser en storskjerm enkle animasjoner, tekstlinjer og videoer i stil med enkeltlåtene. 

Allsang og ungpikehyl 

I det hele tatt var dette en god konsertopplevelse, komplett med allsang og ungpikehyl. 

Jeg har ærlig talt aldri hørt noe særlig på Lana Del Rey før, men føler meg positivt overrasket. 
Og det er jo gøy. 
Hun avslutter med den rocka «Off to the races» som en siste kraftutblåsning, før publikum vandrer ut i natten. 

Og det har ikke regnet under hele konserten. 
Pent. 

Les flere anmeldelser fra Øyas første dag: 
