Punktert sjangerlek
Har Bergen endelig fått sin «Autobahn»? 

Ganske uventet lanserte Datarock forrige uke en bauta av en singel, den tretti minutter lange «In E». 
En merkelig etappe i karrieren til et band som de siste årene har operert, om noe, innenfor en ganske lettoppfattelig og konsertvennlig stemningsmusikksjanger. 
For hva er Datarock uten de røde draktene, og hundrevis av unge fans kledd i samme stil, skrikende, hoppende, dansende? 
Bandet har på mange måter blitt sin egen verste fiende, kanskje oppfattet som mer useriøse enn det de egentlig er.Er «In E» et forsøk på å ordne opp i det? 
Kanskje. 
Det er i hvertfall en singel, eller album — alt etter hvordan du definerer disse begrepene - som utfordrer hele det regjerende bildet av bandet. 

Den nærmeste parallell jeg kommer på er Kraftwerks «Autobahn», en i overkant flatterende sammenligning, ja, men «In E» har den samme suggererende, liksom fremadgående kvaliteten. 
Musikken er laget til sykkelspillet «Full Cycle», og coveret avbilder en illustrasjon av syklister i oppoverbakke. 
Er det samtidig en referanse til Kraftwerks «Tour De France» her? 

Største delen av låten er instrumental, og nærmere Ketil Mosnes sideprosjekt Baertur enn noe annet, men den har også en unektelig lyd av Datarock, da gjerne av det tidlige slaget. 
Til tider føles det nesten som en jam, som en meditasjon over eget lydbilde. 
Et slags «hvordan er det vi egentlig høres ut?», sett av dem selv, utenfra. 

Med rundt fem minutter igjen slår den om og åpner opp til et fattet gitarparti som sakte, men sikkert bygger opp til et siste skudd - en melankolsk, litt punktert synth. 
Kanskje er det en spoiler, men det kommer altså ingen gulrot til slutt. 

Spetakkelet som aldri kommer, avsluttes med et melodramatisk kirkeorgel. 
Er dette et slags frempek på at Datarocks siste dager er i emning, mon tro? 
