Mer gotisk erotikk, synd og djevelskap
Britiske Cradle of Filth holder seg til oppskriften. 

ALBUM: 
Cradle of Filth cradler seg videre. 
På godt og vondt. 

På den ene siden er britene tro mot fansen, men samtidig må man legge mye godvilje til om man skal våge å påstå at deres niende album, «Darkly, Darkly, Venus Aversa» tetter noen hull som ikke allerede er fylt. 
Det vil si flere allegorier over kjødets lyster, synd og djevelskap. 

Musikalsk er det fremdeles storslått instrumentering, basstrommemaraton, hektiske gitarkappløp og en rikholdig palett av vokalvalører/karakterer som dominerer lydbildet. 

Variasjonen justeres av større deler heavy metal, mindre goth og vise versa. 
Cradle of Filth låter best når de lener seg mest på den første varianten. 

«Lilith Immacualte» 
