Ikke kjøp dette spillet
Å spille «50 Cent: 
Bulletproof» kan sammenlignes med å stikke en kulepenn i øyet. 
Det er noe du absolutt ikke burde gjøre. 

Harde ord mot et hardt spill. 

Spør hvem som helst på gaten hva de forbinder med rap, og de vil trolig si babes, gatekrig og skitten ordbruk. 

TV-spillet «50 Cent: 
Bulletproof» tar disse fordommene og utnytter dem til det absolutt fulle, uten ønske om å gi et mer nyansert bilde av denne populærkulturen. 

Pleier mor og far å se stygt på plakatene av Tupac og Eminem, og kanskje mumle noe om hvordan ungdommen er nå til dags? 
Da burde du holde «50 Cent: 
Bulletproof» langt unna dem. 
Spillet vil gi dem nok bensin til å holde et slikt bål gående i flere år fremover. 

I dette spillet bygd rundt den amerikanske gangsterrapperen 50 Cent pøses det på for fullt med alle tenkelige klisjéer forbundet med musikken, livsstilen og menneskene involvert. 

Det er litt vanskelig å se hva som er spillet her, men det innebærer i hvert fall at du som 50 Cent skal bruke uhyre mengder ammunisjon ved å skyte på folk som beveger seg. 

Historien er nemlig tynnere enn et halvt flatbrød. 
Det hjelper lite at manusforfatter Terence Winter, som blant annet har medvirket TV-serien The Sopranos, står bak. 
Det er den vanlige sagaen om hevn, kantet med prostituerte damer og et mangfold av narkotikareferanser. 

Ikke misforstå. 
Jeg har alltid likt gangsterrapfilmer av typen «Boyz 'n the Hood» og «Gridlock'd», men denne historien er kjedelig og fordummende. 
Den engasjerer aldri. 

For det er egentlig alt du gjør i «50 Cent: 
Bulletproof». 
Det er en eneste stor «shoot 'em up» med rapperen i spissen, hvor du raver rundt i mørke og direkte stygge omgivelser sammen med resten av «crewet» (norsk: gjengen). 
Det er ganske enkelt alt du gjør i hele spillet. 

Hadde det ikke vært for de høye lydene fra pistolene og evige «motherfucker»-ropene, hadde jeg sovnet på flekken. 
Eventuelt omkommet av kjedsomhet eller klisjéinfeksjon. 

Men er det nødvendig? 
Du skal være en rimelig innbitt 50 Cent-tilhenger, hvis du kjøper et TV-spill bare for å høre musikken hans eller se noen få musikkvideoer. 
Og da er sjansene egentlig ganske store for at dette allerede finnes i CD-hyllen din og i DVD-skapet ditt. 

Det er nærliggende å tro at «50 Cent: 
Bulletproof» ganske enkelt er et kynisk frieri til unge tenåringer som er villige til å svelge et dårlig spill til fordel for dette innholdet. 

Som spill er «50 Cent: 
Bulletproof» ikke verdt DVD-platen det er trykt på. 
Ikke engang skytingen - som er det eneste spillet egentlig gir deg - er gjort riktig. 
Kontrollene er en katastrofe, omgivelsene frustrerende å navigere, og historien er bortenfor talentløs. 

Årets beste juletips: 
Ikke kjøp dette spillet. 
