Mangler glimt i øyet
Hvordan lager man egentlig et Bond-spill uten James Bond? 

Utviklerne av «GoldenEye: Rogue Agent» har i hvert fall klart det, selv om resultatet kunne vært langt bedre enn det til slutt ble. 

Konseptet er enkelt. 

Skuespiller Pierce Brosnan er over og ut som James Bond, og inntil filmselskapet finner ut hvem som blir den nye superagenten, enten det er Colin Farrell eller Britney Spears (alle har jo sine teorier), må en rett og slett tenke litt rundt problemet. 

Løsningen har dermed blitt å utelate James Bond fra hele bløtkaken. 
Ditt navn er hva du velger det å være, og du har faktisk blitt kastet ut av hele Bond-organisasjonen. 

Du er forståelig nok spektakulært sint. 

Og da er det bare å hoppe over til fiendens lag. 
Skurken Goldfinger tilbyr deg jobb, og du blir en sentral brikke i hans knuffing med den andre superskurken - Dr. No. 
Glem de snille, her blir det pistolpolka skurk mot skurk. 

Det er derfor rimelig uunngåelig at «GoldenEye: Rogue Agent» får et litt søkt syn på hva som er rett og galt. 
Du er altså en skurk som skal kjempe mot andre skurker, og dermed blir egentlig følelsen av å være ond svært utvasket og ofte fullstendig ikke-eksisterende. 

Dette er synd, for idéen om å være Bonds motstykke er i seg selv veldig interessant. 
Her ender det dessverre bare opp med at spillet mangler egen identitet, og du glemmer etter hvert at du i det hele tatt er en av «the bad guys». 

Over en serie av åtte oppdrag, som for øvrig er lange nok til at spillet får en sunn og god levetid, skal du stå på pinne for den gullfingrede slemmingen. 

Herfra er spillet en blåkopi av samtlige skytespill som er utviklet på denne siden av 1990. 

Med ytterst få og langt fra nevneverdige unntak, er «GoldenEye: Rogue Agent» akkurat som alle andre spill av sin type. 
Du følger en linje fra A til B gjennom samtlige oppdrag, hvor hovedpoenget går ut på å skyte alt som våger røre på seg. 

Sånn sett er dette en akseptabel spillopplevelse, fordi actionnivået ligger høyt. 
Du kan trygt koble ut hjernen og fokusere all energi på tommeltottene. 
Senker du kvalitetskravene litt, spiller «GoldenEye: Rogue Agent» på flere av de riktige strengene for sin sjanger. 

Likevel er det i flerspiller at «GoldenEye: Rogue Agent» viser mest av gullet sitt. 
På Xbox kan det være en spesielt fornøyelig opplevelse over nett, men delskjerm er også et alternativ. 

Når alt er sagt og gjort, er «GoldenEye: Rogue Agent» lite annet enn vomfyll for dem som spiser actionspill til frokost. 
Det er gjennomsnittlig og gjør ingenting for å skille seg ut, men glimter tidvis til gjennom middelmådigheten takket være et solid actionelement. 

Men husk: 
Det er ikke gull alt som selges i spillbutikken. 

PS! 
Spillet har overhodet ingenting med GoldenEye-filmen å gjøre. 
Heller ikke Nintendo 64-spillet med samme navn. 
EA påstår navnet er helt tilfeldig... 
JA, SÆRLIG! 
