Plateanmeldelse:Marion Ravn - «Scandal Vol. 
1» 

Marion Ravn (30) gir ut to plater på fire måneder. 
Den neste bør være bedre. 

«Scandal Vol. 
1» 

Egentlig var det ikke meningen å dra den mye omtalte forskningen på Marit Larsen og Marion Ravn og deres respektive «ekthet» inn i denne anmeldelsen. 

Men det må sies at den nå påstått «ekte» Ravn tidvis har lagt seg veldig tett opptil den «uekte» Larsen i sitt oppdaterte solouttrykk. 

Hodet er følgelig i ferd med å eksplodere her. 
Hvem er hvem, for ikke å si hva? 

Ekte eller ei; Larsen er i alle fall originalen. 

Ravn rotet rundt med helt annen musikk (tarvelig hollywoodrock) så sent som i 2010, før hun fant ut at et mer jordnært uttrykk var på sin plass – til alt overmål hjulpet av Larsens eks, Thom Hell, på produksjonssiden. 

Fjorårets «Songs From A Blackbird»-album var en noenlunde vellykket artistisk gjenfødelse (særlig singelen «Driving»), godt timet i kjølvannet av Ravns «Hver gang vi møtes»-deltagelse, som ga publikum (og forskere) et nytt og mildere blikk på henne. 

Likevel virker det som om selvtilliten har gått over styr når hun nå slipper to plater på under et halvår – «Scandal Vol. 
2» er planlagt i januar. 

Formatet med åtte låter på 33 minutter er i utgangspunktet snertent. 
Men da er det lite rom for dødt kjøtt. 
Og «Vol. 1» har ikke mye indrefilet. 

Ravn gjør for så vidt en helhjertet innsats i vestkystpopretning, det er lite å si på inderligheten. 

Samtidig er det mye som skurrer. 
Særlig de klisjéstappede tekstene: 
Her er ingen løsning for lettvint. 

«Like a thief in the black night, you stole my heart», åpner hun med, og dermed er tonen satt. 
Påfølgende låt byr på metaforer som «you go off like a bullet, but you fall like a rock». 
Slik fortsetter det. 

Ravn er omgitt av ypperlig studiomafia, slik man skal være i denne musikken. 
Jevnlig resulterer det i skjønn, smul musisering, som i den tingende dramatiske «The Beginning Of The End». 

Men for ofte låter det stivt, som en arbeidsøkt mer enn et overskuddspreget bandtreff. 
Verste detalj: koringene i tittelsporet. 

Simone Eriksrud (D'Sound) er medskribent på halvparten av låtene, og det er en prisverdig jakt på hitlåter her. 
Om de bare hadde truffet blinken rent. 

«Never Gonna Get It» har gode tilløp, samtidig sørger Ravns mektige stemme for at sangen blir mer musikalmateriale enn den blåøyde soulmusikken den ønsker å være. 

Apropos musikal er det interessant hvor mye ABBA-drama hun putter i låtene sine. 
Ravn er en artist for de store gester, høye tinder og svulmende følelser. 

Hun vil mye, men ender med musikk som går ned i spagat mellom det sofistikerte og det enkelt iørefallende. 

Bekmørkt er det likevel ikke: 
På platens siste spor sitter alt som det skal. 
Forhåpentlig setter den tonen for runde to. 

BESTE LÅT: 
«We're Heading Off Course» 

* Slippes mandag 22. september 
