Soleklar «Årets låt»-kandidat
Men får du høre den på radio av den grunn? 

||| 
LÅT: 
En «årets låt»-kandidat rett inn fra venstre her. 

Vi snakker øregodis av overdrevent smakfullt merke, nærmest for en fem minutter lang minisuite å regne: 

Et svalt, bassvulmende diskogrunnkomp, som om «Thriller» og «Voulez-Vous» var kryssklippet og så dratt ned fra 45 til 33 omdreininger. 
Eller er det egentlig bassriffet fra Marianne Faithfulls «Broken English» som er sakket ned? 

Samme det, hektende er det i hvert fall. 

Og det er mer: 
Oppå ligger vokal sunget med flat New Order-aktig livstrøtthet som sklir over i et Costello-aktig parti. 

Og så åpner det seg fullstendig opp med et vidunderlig, Toto-hintende mykt refreng fra aller øverste pophylle. 

Det refrenget er så bra at du fortjener å få det på hjernen umiddelbart. 
Selv om dette muligens er feinschmecker-visvas som ikke fungerer som pop i vanlig, kjedelig radioforstand. 
P3 må gjerne motbevise det. 

Uansett: 
Det er så man formelig hører skrittene av Thom Hell, Thomas Dybdahl og Montée som løper hjem til sine respektive skrivestuer. 
