Bortekamp
Amatørene har «Idol». 
Proffene har «Stjernekamp» - hvis de godtar å spille på bortebane. 

«Stjernekamp» - NRK, lørdager 

Snart ti år etter TV2s springbrett for syngeglad ungdom introduserer NRK et konsept som speiler virkeligheten for norske artister i 2012. 

Et program hvor de får være artister, ja visst, men hvor de må gjøre noe annet enn det de er kjent for å være gode til. 

Ti artister skal gjennom ti sjangre, man skal finne landets «ultimate entertainer», hvilket vil si artisten som er såpass karakterløs og samtidig kampdyktig at vedkommende kan beherske hummer og kanari like godt. 

«Stjernekamp» er med andre ord «Idol» med proffer i stedet for amatører. 
Det har en tidligere «Idol»-programleder, et par tidligere «Idol»-dommere og - jaggu - et par tidligere «Idol»-artister. 

Spenningsmomentet fra «Idol» er imidlertid borte, for det er en vesensforskjell på å se et helt ubeskrevet blad klatre mot sine etterlengtede 15 i rampelyset, og på å se et knippe etablerte artister med behov for karriereløft ty til det lille statskanalen har å falby dem. 

Man tar seg i å lure på vitsen med å se noen av våre mest lovende unge urbane artister kave i ukjent farvann; det er ingen overraskelse at reggaegutten Nico D og soulsirenen Sisi Sing virker lett fortapte i møte med musikalsjangeren. 
Ikke er det morsomt heller. 

Dommerpanelet fremstår som en overflødig heiagjeng. 
Når Ole Evenrud ikke engang greier å refse Jenny Jensen for en avsindig radbrekking av «Mamma Mia», frarøver han programmet sjansen til å bli mer underholdende. 

«Stjernekamp» ser i det minste veldig bra ut, og ledes sjarmerende av Kåre Magnus Berg. 
Vi får håpe at de snubler over flere aha-opplevelser som Mariann Thomassens nydelig skjøre «Jesus Christ Superstar»-nummer i går; øyeblikk der en artist vokser på nytt territorium i stedet for bare å fremstå fremmedgjort. 
