Imelda Marcos-historien fortalt til lyden av daff disco
David Byrnes stormannsgale dobbeltalbum med Fatboy Slim er ikke stormannsgalt nok. 

||| 

ALBUM: 
Etter at Marcos-regimet ble styrtet i 1986, har navnet Imelda Marcos, i hvert fall for oss oppvokst på åttitallet, vært synonymt med sko. 
Mange, mange par sko. 

Men der dama ble oppfattet som selve bildet på korrumpert eksess, så hun på seg selv som folkets dronning. 

Det er denne herskefolkmentaliteten David Byrne vil utforske på sangkrøniken «Here Lies Love». 

Fordi Imelda var blodfan av disco, har han valgt seg nittitallshelten Fatboy Slim som samarbeidspartner, og med på laget har de fått tjueto gjestevokalister. 

Det høres imponerende ut. 
Men er det ikke. 

Med sine daffe danserytmer og latinoinspirerte narrativer framstår skiva mest av alt som en blanding av Ry Cooders «Chavez Ravine», «Evita» og Basement Jaxx. 

Kontinuiteten fordufter med de mange gjestevokalistene, Marie Antoinette-naivismen blir rent ut irriterende og ingen av sporene klarer å bære dobbeltalbumet alene. 

Stormannsgalskap, du liksom. 
