Teateranmeldelse:«Etterlyst: 
Jesus» 

Man kan selvfølgelig spørre om Bjørn Eidsvåg tror på Jesus. 
Mer vesentlig er dog spørsmålet om Jesus tror på Bjørn Eidsvåg. 

Problemet religiøs «tro» er sammensatt. 
I vitenskapelig forstand er «tro» ubeviselig. 
Like fullt styrer det mange menneskers liv, fordi for troende mennesker er deres tro så sentral og så vesentlig, at man vil hevde man faktisk ikke har et valg. 

ETTERSØKT: 
JESUS 

Derfor tror antagelig Jesus stadig på Bjørn Eidsvåg, selv om Eidsvåg tilsynelatende helhjertet forsøker å bli kvitt ham. 
Jesus lar ikke Eidsvåg i fred – hvilket denne utfordrende, fine og morsomme forestillingen beviser. 

Eidsvåg er en urokråke og et levende paradoks: 
En prest rasjonelt kritisk til Bibelen og logisk avvisende til Kirkens bekjennelser; en livsnytende pietist; en velnært solidaritetserklærer overfor verdens sultne; en forkynner av kristeninspirert humanisme; en grunnleggende betviler av alt som ikke bygger opp om kjærlighet, håp og enkeltmenneskers hellighet. 

Så dette handler faktisk ikke om tro/ikke-tro; det er en utfordring først og fremst til Eidsvågs kristne med-troende om hva man gjør med sin tro og hva slags konsekvens troen får i den verden vi lever i. 

Han gjør små forsøk på også å forkynne til troende innenfor andre religioner – uten at akkurat det blir spesielt effektivt. 

Denne forestillingen er helt usedvanlig levende: 
Frisk komedie fra bedehusoppveksten i Sauda, via etiske og teologiske overveielser gjennom ungdoms- og voksenliv, utdannelse og erfaring. 
Og slutter som eksempelsterk, men tilsynelatende nokså Gud-løs forkynnelse. 
Alt krydret med meningsfull musikk; altså også en slags musikal. 

Eidsvåg kan sin Bibel, han kjenner sin kirkehistorie – vakkert utfylt av en fleksibel Svein Tindberg, som glir sømløst fra vestlandsk svovelpredikant (kraftfullt, men praktfullt lite parodisk) til inderlig bibelformidler. 
Et godt band akkompagnerer ytterst harmonisk. 

Konservative, skrift- og bekjennelsestro kristne vil steile over skriftutvalg og eksempelsamlinger. 
Og hevde at Eidsvåg hever seg himmelhøyt over sin autoritet. 

Det gjør han faktisk ikke. 
For det første fordi mange av hans synspunkter må kunne kalles sentralt evangeliske. 
Og for det andre fordi argumentene og slutningene hans er hverken historisk eller teologisk spesielt originale. 
Han er bare så ufattelig god til å gå inn i den samtiden som er hans! 

Det Norske Teatret gjør igjen et gjennomført godt grep for å lage teater av spørsmål som angår og opptar svært mange menneske, selv i en gudløs, teknologisk og rasjonelt selvdefinerende tid. 

Men Evangeliet etter Eidsvåg er grunnlagt i tro, troen på Jesus. 
