Mira Craig - «Ghetto Fairytale»
Mira vil mye. 
Men hun har for lite å gi. 

Det er en nådeløs genre Mira Craig opererer i; R&B er for de fleste artister «here today, gone tomorrow». 
Beyoncé? 
Unntaket som bekrefter regelen. 
Og på sitt tredje album får Mira boomerangen midt i fleisen. 
Hun har utviklet seg fint lite siden debuten, med mindre man regner svakere låter og en tydelig hardkjørt stemme som utvikling. 

Jungelrytmene hennes fremstår stadig mer slitte i kantene, den ofte bombastiske produksjonen er enerverende, forsøkene på gospelpregede ballader forferdelige, og mangelen på hits mer eller mindre skrikende. 

Flere har kritisert Mira for å bruke mer krefter på å være kjendis-Mira enn på å være artist-Mira, men dét skal sies - «Ghetto Fairytale» fremstår som et helhjertet forsøk. 
Det virker bare som om hun ikke har overskuddet som trengs for å lage smittende R&B-pop, som jo er det vi forventer av henne. 

Tekstmessig går hun i krigen, med pinlig resultat. 
På «Put It On Me» - adressert «to all my haters» - presterer hun å melde: 
«I got my ass in your face bitch/It smells so good won't you taste it». 
Klamt på flere måter enn én. 

Hun bruker også mye tid på sin egen fortreffelighet, bare unntaksvis med humor og aldri med sjarm. 
Innimellom får hun også for seg at hun skal være et godt forbilde, og da lesser hun på med banal selvhjelpsretorikk og råd av typen «If you ain't got no money/For books or school/Go to the library/Get on the internet». 

Bare sorgen, altså? 
Vel, det forekommer tilfeller av gangbar musikk her, men de er for få, og det begynner å bli ganske tydelig at Mira kunne ha godt av å samarbeide med noen som ikke lar seg kjefte rundt omkring - understreket av det gresselige coveret, som gjør det veldig tydelig at dette gis ut av et selskap kalt Homemade Records. 

ANBEFALTE KJØP: 
«Jig», «Do It Yourself», «Nasty Cut» 
