Svak avslutning på trilogi
«Maze Runner: The Death Cure» avslutter trilogien, men klarer ikke helt å samle trådene. 

Maze Runner: 
The Death Cure 

USA 2018 

Action/spenning/thriller 

Regi: Wes Ball Manus: 
T.S. Nowlin, basert på James Dashners bok med samme navn 

Skuespillere: Kaya Scodelario, Dylan O'Brien, Walton Goggins, Katherine McNamara, Thomas Brodie-Sangster, Nathalie Emmanuel 

Aldersgrense: 
12 år 

Filmen starter hvor den forrige filmen «Maze Runner: The Scorch Trials» sluttet, med at Thomas (Dylan O’Brian) ble sviktet av Teresa (Kaya Scodelario), og nå er opprørerne i full krig mot det onde selskapet WCKD (uttales wicked). 

Det største problemet jeg har med denne trilogien er selve historien, og det blir enda tydeligere denne gangen. 
Som for eksempel jakten på kuren som skal redde menneskeheten fra å bli til zombier. 
Gjennom tre filmer har WCKD fanget og torturert ungdommer for å finne kuren, men (uten å røpe for mye) blir det klart i den siste filmen at dette egentlig var ganske unødvendig. 
Da faller alt sammen som et korthus i stiv kuling. 

Og det som startet som en interessant og spennende ungdomsserie, har utviklet seg til å bli en zombie-action som prøver litt for hardt å være kul. 
Jeg rekker ikke å lande fra én heseblesende sekvens med flere nær-døden-opplevelser for hovedpersonene, før de kastets ut i en ny. 
Etter hvert føles den neste scenen lik den forrige, og det hele blir veldig forutsigbart. 
Filmen har også en svak avslutning med altfor mange løse tråder og ubesvarte spørsmål, og det sentimentale føles anstrengt og kunstig. 
