Kongen av California
Dave Alvin (55) forteller historier fylt med drømmer, tap og rotløshet. 
Uten nåde, men fulle av sympati. 

ALBUM: 
Første gang Dave Alvin opptrådte i Norge, startet den første Irak-krigen. 
Samme kveld døde kong Olav. 
Andre gang ble Alvins hjem i Los Angeles rammet av et jordskjelv. 
Siden har han så vidt jeg vet ikke vært her. 

Men han har fortsatt å skrive noen av de beste sangene om tragedier og tap innen det som kalles americana, sanger som kutter direkte inn i livets mest sårbare områder, historier om mennesker i livets fysiske og mentale skyggelandskap. 

Gitar-trollmann Som Alvin selv uttrykker det i sine liner notes: 
«Sangene handler om liv, død, kjærlighet, familie, vennskap, tillit, tvil, arbeid, penger, rettferdighet og overlevelse. 
De vanlige greiene.» 

Siden debuten med «Romeo?s Escape» i 1987 har Alvin vært en forteller i særklasse, som finsliper sine tekster, tilsatt melodier hentet fra dypet av amerikansk blues-, country- og rock?n?roll-tradisjoner. 
Drivkraften veksler fra Bo Diddleys jungelrytmer til glidende ballader, fra hard core rock til 40-talls feel good. 

Men samtlige glir inn i det alvinske særpreget, et musikalsk univers som eksploderer i de miraklene han utfører på sin Fender Telecaster og som bæres av et godstog av en stemme, direkte ut fra den dype tradisjonen etter folk som Tennessee Ernie Ford, Johnny Cash, Tom Russell og Warren Zevon. 

USAs mentale geografi «Eleven Eleven» er det første studioalbumet med egne sanger siden «Ashgrove» i 2004. 

Foruten en serie klassiske album i første halvdel av 1990-tallet, har Alvin bak seg flere livealbum med sin gruppe The Guilty Men (pluss én med The Guilty Women), album fylt med bluesklassikere, coverlåter av California-kolleger, dessuten deltakelse i grupper som X, The Flesheaters, The Knitters, Gun Club, The Pleasure Barons og mye mer. 

Best kjent er han selvsagt kjent for sin innsats i legendariske The Blasters, sammen med storebroren Phil, som er viet en egen duett på «Eleven Eleven». 

Den nye plata er et strålende album, med hardkokte noir-hymner som «Harlan County Line» (fra tv-serien «Justified»), «Muriettas Head», «Run Conejo Run», og no-nonsense kjærlighetssanger som «Black Rose of Texas», «No Worries Mija» eller «Dirty Nightgown», låter fulle av on the road-geografiske stedsangivelser fra det dystre, grådige og eventyr8lige kontinentet som kalles USA. 

Han synger også om Johnny Ace, sangeren som julaften1954 døde da han skjøt seg gjennom hodet med en seksløper, backstage sammen med blant andre Big Mama Thornton, en fortelling som kanskje handler om russisk rulett, kanskje om kjekkaseri, kanskje om depresjon; men uansett om en bransje der et slikt endelikt er mer enn gunstig for platesalget. 

Haugevis av sanger ble spilt inn om Johnny Ace i månedene etter hans død. 
Også de ble hitlåter. 

Alvin avslutter med en duett med Chris Gaffney, en god venn som døde i 2008, «Two Lucky Bums»; «Let?s make a toast to the times we?ve had/The good, the crazy, the rough and the bad/We?ve survived every one/Just a couple of losers who won». 
