Latinoperle
«Alamar» er en liten latinosjarmør av en film, nesten uutholdelig tiltrekkende for feriesultne norske kinogjengere - med et skremmende aktuelt apropos. 

Vi får historien om den lille italiensk-meksikanske femåringen Natan og hans siste ferie hos faren Jorge. 
De to er atskilt av Atlanterhavet, Natan bor i Roma hos sin mor, mens faren nyter dagene i en søvnig fiskerlandsby i Mexico-gulfen. 
Alamar er nærmest blottet for drama og spenning - en «dokumentarfiksjon» hvor vi får døsige dager med fisking, småprat og lek med hva som finnes for hånden: 
En langbeint hegre ved navn Blanquita. 

Med enkel filmpoesi makter regissør Gonzales-Rubio å hensette seeren i drømmeaktig feriemodus - samtidig som han usentimentalt viser oss helt avgjørende dager i et far-sønn forhold. 

Med fare for å bli satt i «englebås»: 
Mennesker i mer perfekt harmoni med elementene har jeg ikke sett siden åpningsscenen i mesterverket «The Thin Red Line». 
Filmen kan i tillegg få uønsket aktualitet dersom konsekvensene av BP-katastrofen brer ytterligere om seg: 
Chinchorro-revet, hvor filmen er spilt inn, ligger i Mexico-gulfen, men på den siden som foreløpig ikke er rammet. 

ØYSTEIN DAVID JOHANSEN 
