Masete monsterferie
"Hotell Transylvania 3" forveksler konsekvent humor med hysteri. 

Ingen forventer vel at den tredje filmen i en serie – spesielt ikke den tredje filmen i en amerikansk animasjonsfilmserie – skal bringe noe nytt til bordet. 
Vrien i "Hotell Transylvania 3" må likevel sies å være lovlig tynn: handlingen ikke er lagt til Transylvania. 

Monsterne trenger ferie. 
Så de booker seg et cruise. 
Varulvene får litt hardt tiltrengt barnefri, Frankenstein får utløp for sin trang til å gamble og sannelig presterer ikke Grev Dracula å bli hodestups forelsket i skipets yndige, kvinnelige og – skandaløst nok! – menneskelige kaptein. 
Samtidig konspirerer monsternes gamle erkefiende Van Helsing i skyggene. 

Animasjonen er gild. 
Tempoet er heseblesende. 
Vitsene er fryktelig ujevne. 
Og når ståket og bråket – "Hotell Transylvania 3" er sjeldent ståkete og bråkete selv til moderne amerikansk animasjonsfilm å være – omsider er over, sitter man igjen og føler seg like tom som etter en lang lørdagsmorgen tilbragt i selskap med en ungeflokk på sukkerkjøret og Cartoon Network og Disney Channel på full guffe fra hver sin skjerm. 
Vel bekomme, alle mødre og fedre. 

Anmeldelsen er basert på 2D-versjonen med norske stemmer. 
