Film:Pupper og politikk 

Makten ter seg og legger lokk på virkelighetens gråsoner i denne fortellingen som holder en spenningsfylt nerve helt ut. 

Riktignok er drøye to timer i overkant langt, selv for en god thriller. 
Og selve intrigen byr på en del innfløkte krumspring, slik det ofte blir når det politiske apparat samrører med politi og/eller sikkerhetspoliti. 
Det gjøres ofte i denne fortellingen der pupper og politikk møtes på en arena de helst ikke vil skal nå offentligheten; i bordeller eller på hotellets soverom. 

Filmen er delvis basert på fakta; ryktene om justisminister Geijers bordellbesøk, og fengslingen av bordellmamma Doris Hopp. 
La oss anta at mye er fiksjon, men skildringen av hvordan man i maktens korridorer bedriver et intenst renkespill for å skjule de mørkere sider, har en intens, lavmælt og effektiv skyggevirkende effekt. 
Den hederlige snut på jakt etter sannheten har en god forsvarer i Simon Berges nøkterne fremstilling. 

Som en kontrast til det trygge 70-talls «folkhemmet», seiler bordellmamma Dagmar inn i de velståendes tilværelse. 
Pernilla August er praktfull som frodig hallik. 
I det ene øyeblikk en omsorgsfull mamma for sine callgirls, i neste øyeblikk en skånselløs forretningskvinne som gjerne går over lik. 
Sven Nordin matcher henne godt som slesk medspiller. 

Sentral i stallen er Iris, 14-åringen fra et ungdomshjem som med sitt uskyldsrene blikk og fine kropp blir et lett bytte for horemammas lokkende tilværelse med champagne, dyre middager, fine klær - og litt sex på kjøpet. 
Sofia Karemyr skaper et ømt og troverdig portrett av henne i en film som også gir et svært detaljrikt bilde av 70-tallet. 

Bildene, musikk, kostymer, bilene - detaljene er overbevisende. 
Filmen kunne ha spilt på sex - i og med at det er selve salgsvaren i denne historien. 
Den gjør ikke det, de menneskelige relasjonene er i førersetet; med gjennomført gode skuespillere i alle ledd som gir filmen intensitet og nerve. 
