Da drittsekkene var unge
Det fantes ingen ting før Woodstock. 
The Beatles hadde holdt på noen år, men de var egentlig bare en slags Abba som spredte problemfri kor-glede og ugjennomtenkt småborgerlighet blant de allerede lykkelige. 

Woodstock hadde nok ikke så stor musikalsk betydning, men som febermål i samtids-rauå var festivalen mektig: 
En halv million unge mennesker med sjikanerte hårfasonger kjempet seg romantisk gjennom de amerikanske Bjerkreim-bygdene for å nå fram til et jorde der friheten fra alt ble feiret og følgelig oppfunnet. 
Det var en slags «build it, and they will come»-mytikk over Woodstock, for en halv million mennesker nådde fram og én million til forsøkte – og de hadde ikke lest i VG på forhånd at dette kom til å bli en fæst. 
De kjente uroen i de røde blodlegemene. 
De kjente lengselen eller frihet fra alt. 
Ungene som kom til Woodstock hadde ikke med seg slåsshansker og boksepils, og de kom ikke for å hive stein på klassepurken. 
Innsikts-medisinene de brakte var nok ikke spesielt sunne, men hensikten var å dyrke skjønnheten og det irrasjonelt vennlige helt fullstendig uten hemninger. 
Fram til 1969 var mennesker i vesten arbeidsdyr med plikt-spasmer, garasje-drømmer og gulrot-avhengighet. 
Woodstock-generasjonen ble mer som prinsesse Märtha Louise: 
Etter at jeg spiste tante Mari Johannas kaker oppdaget jeg Guds ansikter i mosen, og så får heller Dagbladet drite meg ut. 

Det er en skjønn scene i filmen der den maur-streite hovedpersonen kommer til de to syre-sutterne i teltet og blir forført til en slags visuell frigjøring. 
Han ser verden gjennom øynene til en overspent cerebral demon, og virkeligheten blir aldri mer den samme. 
Folk som har sett markene bølge i psykedeliske tsunamier blir egentlig ubalanserte bylivs-buddhister og setter seg til og glemmer selvangivelsen. 

Woodstock var et bortgjemt fjøs-sted der melkebøndene hadde arvet jorden til sine solide redneck-røtter. 
Woodstock avviste en rockefestival, og ved sånne paradoksale tilfeldigheter som styrer verden overtok nabobygda musikk-arrangementet. 
Et tidligere ukjent hoff av far-out-hviskende næringshippier inntok utkanten i staten New York. 
Filmen handler om en sønnen til en jødisk motelleier. 
Som en gratis-passasjer i Paradiset opplever han frigjørelsen fra alt som gjorde livet streit. 

For den moderne tid ble frihetsbegrepet oppfunnet og utformet og utprøvd fra 1969, året som halvveis beskrev en samleie-form som var ulovlig i Texas. 
Vi lever nå i den post-liberale strømvirvel da en voksen generasjon unghets-flyktere forsøker å holde klart for seg hvem de egentlig er, siden de ikke er snille hippier lenger, men effektive pengeflyttere og administrerende direktører og analytikere og jurister og behandlere og behandlere og terapeuter og drittsekker og ting. 
La oss be for dem til de bølgende enger og håpe at de får øye på skjønnheten igjen. 
Ikke ved mer piller eller svimaneter. 
Det har de nok av. 
Med musikk. 
