Bokanmeldelse:Lukas Moodysson «Tolv måneder i skygge» 

Lukas Moodysson skriver supert om lengsel etter hverdagslivet. 

Roman 367 sider 379 kroner Forlaget Oktober 

Lukas Moodysson lever i skyggen av sitt eget navn. 
Aller helst vil han være en helt vanlig familiefar. 

«Tallerkenene og matrestene er vakrere enn noen gang. 
Alltid når jeg skal ut på reise, tror jeg at jeg skal dø.» 
Så klemmer Lukas Moodysson barna og drar motvillig på en av sine mange filmfestivaler, enten for å fortelle om Lilja 4-ever eller Fucking Åmål eller bedømme andres verker. 

Dette er ikke et liv han trives i. 
Heller ikke når han blir med den norske filmskaperen Margreth Olin (kalt for M) til Athen for å gjøre research til hennes film «De andre». 
Her møter han papirløse flyktninger og ser dem leve i nærmest lovløse omstendigheter på gaten. 
Mennesker som lever i skyggen av verden. 

På en filmfestival blir han spurt om hva han arbeider med akkurat nå: 
«Jeg sier at jeg prøver å skrive uten å finne på. 
En tekst som er helt sann. 
Ingen fiksjon.» 

Han forklarer også sin egen poetikk: 
«Jeg føler alltid at hvis man skal fortelle en tydelig historie, må man skjære bort en mengde greiner, og da blir treet nakent.» 

Moodysson gjør altså som Karl Ove Knausgård: skriver om sitt eget liv. 

Moodysson gjør også et lite, men merkbart poeng ut av dette i romanen. 
Men der Knausgård lengter bort fra familielivet og inn i kunsten, vil Moodysson inn i familielivet. 

Han skåner derfor også familien sin og vennene sine: 
Han bruker ikke navn. 
Han skildrer drømmer når han omtaler barna. 

Moodysson har også forsøkt å skrive så kort som mulig. 
Teksten virker å være stramt klippet: 
Lange tekstpassasjer er redigert ned i korte tekstbrokker. 

Slik skapes en filmatisk og poetisk stemning: 
Korthugde bilder og scener følger etter hverandre, avløst av replikkvekslinger og essayaktige refleksjoner. 

«Tolv måneder i skygge» handler om å takle livet: enten man er en stjerneregissør, familiefar, filmfestivalmedarbeider eller en papirløs flyktning. 

Det er lett å føle seg satt i skyggen av en så begavet kunstner som Moodysson. 
Ikke bare er han en dyktig filmskaper, men han kan også skrive. 
Men i stedet for å sitte i skyggen og misunne, velger jeg å beundre. 

Oversatt av Monica Aasprong. 
