«Karsten og Petra lager teater»:Kun for de minste 

«Karsten og Petra lager teater» er en vennlig film med mye overspill og uforklarlig mye latter. 

FILM: 
Det var ingen grunn til å forvente noe annet, men etter «Karsten og Petra lager teater» må det slås fast at de betydelige svakhetene som har preget barnefilmserien fra begynnelsen av, fremdeles er tungt til stede. 
Fremdeles er det snakk om å smøre minimalt med handling utover altfor lang spilletid. 
Fremdeles er det snakk om uforklarlige mange scener der barn og voksne ler og ler av ingenting, og der ikke minst voksenrollene er så paddeflatt smørblide at de kunne glidd relativt greit inn i en skrekkfilm. 

Snilt univers 

Faktisk er det vel bare ett, skjørt identifiseringspunkt for andre seere enn de aller minste. 
Det er besteforeldrene til Petra, spilt av Ivar Nørve og Sigrun Enge, som er de eneste som får lov å mumle noen form for skepsis til punktene i den faste prosedyren. 
Ellers er dette en serie der foreldre må anse kinobesøket som ren oppofrelse. 
Det er ingenting er for dem. 

Når det er sagt, er «Karsten og Petra lager teater» en av de minst svake filmene i serien. 
Det varme visuelle uttrykket vitner om et produksjonsbudsjett som enten er større eller bedre anvendt enn i andre avsnitt, barna i Karsten og Petras barnehage får bli selvstendige personer, og historien har en større indre sammenheng. 

Karsten, Petra og barnehagen er først på besøk på dukketeater, før de skal lage sin egen teaterforestilling, og naturligvis blir det litt - bittelitt - knuff knyttet til hvem som skal gjøre hva på scenen. 
De voksne må finne kompromisser og løsninger. 
Det er fremdeles snakk om et veldig vennlig univers, der alle voksne er der for å hjelpe til og ingen mener noe vondt. 

Overspill 

Samtidig er det umulig ikke å tenke at så mye av dette kunne vært laget med større omhu, uten at det hadde virket fremmedgjørende på det svært unge kjernepublikummet. 
Det gjelder både de banale sangnumrene og det villede overspillet til foreldre og barnehageansatte. 
Treeren er med andre ord et litt snilt terningkast til en snill film. 
Iblant kan holdningen få lov å telle med. 
