Kunst:Tester grenser, innfrir igjen 

Hun slo gjennom med et brak, og innfrir store forventninger. 
Vår anmelder er begeistret for Ann Iren Buans arbeider. 

Ann Iren Buan: 
Tide Follows. 
Prosjektrom Normanns, til 29. oktober 2017. 

Mitt første møte med Ann Iren Buans kunstnerskap skjedde ved en ren tilfeldighet, en rå novemberdag i 2015, på jakt etter den berømte Albykringla på Galleri F15 i Moss. 

Selve galleriet var stengt, men vaskepersonalet jobbet i lokalene så jeg benyttet anledningen til en rask titt innenfor. 
Der støtte jeg på de monumentale papirarbeidene the Wait - og hvilken gåsehudopplevelse! 
Så ble da også kunstneren omtalt som et av de heteste navn blant de unge lovende i 2015. 

Kort tid senere fikk jeg en ny sterk opplevelse i møte med hennes verk Drifters i gruppeutstillingen NN-A NN-A NN-A Ny Norsk Abstraksjon ved Stavanger Kunstmuseum våren 2016. 
Buan var ikke lenger en kommende stjerne, men en godt etablert kunstner som høstet superlativer såvel nasjonalt som internasjonalt. 

Når Prosjektrom Normanns nylig inviterte kunstneren til å, i løpet av knappe ni dager, skape et stedsspesifikt verk i sine lokaler, var jeg derfor både forventningsfull og spent på å se hvordan Buans kunstnerskap har videreutviklet seg etter braksuksessen i 2015. 
Og Ann Iren Buan innfrir nok en gang. 

Tide Follows 

Med utstillingen Tide Follows har Buan nå lagt de monumentale papirarbeidene til side, mens hun fortsatt utforsker og tester yttergrensene for tegnemediet. 

Med tørr pastellpigment, papir og våt gips har hun tatt utgangspunkt i lokalet hun har fått til rådighet. 
Gjennom en intuitiv og krevende prosess har hun skapt fire skulpturelle verk bestående av flere sammensatte gipskonstruksjoner. 
Verkene er plassert i rommet som tredimensjonale søyler og står som skjeletter, eller ruiner etter sammenraste bygninger. 
Bare bærebjelker og forskalingselementer står igjen som fragmenter av konstruksjoner som helt har mistet sin opprinnelige form og funksjon. 
Det forekommer nærliggende i vår urolige verden å se utstillingen som spor etter krigsherjinger eller naturkatastrofer, men først og fremst oppleves den snarere som en påminnelse om vår forgjengelighet og tidens gang. 

Lavmælt, men sterk 

De store konstruksjonene holdes så vidt sammen ved tynn forskalingsnetting, noe som dimensjonene til tross, ytterligere forsterker opplevelsen av noe porøst og fragilt og understreker midlertidigheten i objektene. 

Samtidig ligger det også et element av noe nært og menneskelig i Buans verk. 
Som symboler på et mentalt landskap i sammenbrudd, eller fragmenterte minner som også har mistet sin opprinnelige form i løpet av et levd liv. 

Utstillingen er et lavmælt, men sterkt bilde på vår marginale plass i tiden. 
Slik tidevannet ubønnhørlig vil fortsette å komme og gå lenge etter at vi, og sporene etter oss, ikke lenger finnes, og et sted langt bak i hodet surrer strofen fra Deilig er jorden: 
“Tider skal komme, tider skal henrulle” -salmen B.S. Ingemann skrev i 1850, grepet av nyhetene om grusomhetene under slaget ved Isted Hede samme år. 

Prosjektrom Normanns tilbyr verken turområder eller nystekte vafler, ei heller ligger galleriet umiddelbart i lysløypa for flanører. 
Likevel anbefales det på det varmeste å legge turen innom Erfjordgata 8, for å oppleve en sterk utstilling av Ann Iren Buan. 
