Det er lov å si nei
Velmenende, men noe pludrete og utydelig om utfordringer med å ikke drikke alkohol. 

Hadde jeg bodd i et annet land enn Norge ville jeg trodd nordmenn var permanent på fylla etter å ha lest Irina Lees personlige betraktninger om hvor deilig tilværelsen som edru fortoner seg. 
Men nordmenn er forhåpentlig oftere edru enn fulle, derfor kunne «Alkoholfri» vært mer tydelig i hvem den henvender seg til og hva den vil. 

Stilen er som nevnt personlig. 
Lee forteller om overgangen fra hardtarbeidende journalist som avreagerte med øl etter endt arbeidsdag, til å bli avholds. 
Alkoholkonsumet har gått kraftig opp de siste årene og mange kjenner seg nok igjen i det Lee skriver om utfordringene med å takke nei til alkohol som jobbpils og annen sosial drikking. 
Sånn sett er det en bok som forsøker å adressere et tabu, nemlig stilltiende aksept av alkohol i flere sosiale sammenhenger. 

I boken trekker Lee frem hvordan ungdomstid og alkohol går hånd i hånd, og gir eksempler fra egen ungdomstid på hemningsløs drikking som ledet til mye dumt. 
Det kan nok mange skrive under på. 
Hun har også snakket med ulike avholdende kjendiser som forteller om dumskap, ungdom, og fylla. 
Som håndbok og støtte i kunsten å ikke gi etter for drikkepress har boken åpenbart en misjon, men den kunne henvendt seg tydeligere til ungdom i stedet for forsøket på å favne alle aldersgrupper. 

Når det kommer til Lees egen erkjennelse av hvorfor hun drakk som voksen blir den personlige stilen vel pludrete. 
Vi får vite at Lee kun drakk fordi andre forventet det av henne, og at det krever mot og styrke å bli fri fra alkohol. 
Fokuset på selvrealisering og oppvåkning gjør sitt til at «Alkoholfri» får et noe nyfrelst preg. 
Vi som var unge på 80-tallet husker dessuten Gry Jannicke Jarlums megahit «Svake mennesker», og jeg har følelsen av at Irina Lee er helt enig med Jannicke når hun synger: 
«Kom ikke her og fortell meg at du begynte for at det var godt! 
Nei!.. du begynte for at alle andre gjorde det. 
Du er svak og tør ikke si nei. 
Nei! 
Og svak ER stemplet fra meg!» 

Det finnes nok flere grunner til at voksne tar seg et glass enn at de er svake mennesker, men de som føler seg utsatt for drikkepress vil ha nytte av bokens konkrete tips og råd. 
Lee har dessuten et poeng når hun forteller om forskjellen på folks reaksjoner da at hun sluttet å røyke og da hun sluttet å drikke. 
Mens folk applauderte en eks-røykers viljestyrke krevde de forklaring på hvorfor hun ikke lenger drakk. 
At det kan være stigmatiserende å være edru i godt lag kan for så vidt også skyldes at folk helst vil ha noen på samme nivå når de fester. 
Samtalen med Christer Falck, som synes fulle folk er idioter, bekrefter jo at edru folk ikke har det spesielt moro sammen med animerte festløver. 

«Alkoholfri» hadde tjent på å gi et mer nyansert bildet av folks alkoholvaner, for eksempel latt den personlige beretningen fått selskap av mer tallmateriale og fakta om konsum. 
For i Lees bok finnes det ingen mellomting mellom den gode alkoholfrie og den onde alkoholdrikkeren. 
