Kul tur med Pernille!
Når Pernille Sørensen tar for seg begrepet kultur, skjer det med dannelse – og solide doser snert og ironi. 

LATTER 

«Kultur» 

Av og med Pernille Sørensen 

Regi: 
Are Kalvø 

Lyddesign: 
Kjetil Husøy 

Lyddesign: 
Alf Ove Fremmersvik 

Koreograf: 
Johan Osuldsen 

Dansere: 
Daniel Grindeland, Ellen Dypvik 

Komikeren har kolleger som har både saftigere og frekkere sceneshow, men Sørensen tar dem igjen med sine underfundige, presise og humoristiske observasjoner av dagliglivets mangfoldighet. 

I sitt første sceneshow siden «Flink pike» har hun begrepet «kultur» som rød tråd. 
Kultur er som kjent et så vidt begrep at det kan dekke det meste, fra skrivende personligheter som Karl Ove Knausgård og blogger Sophie Elise, via en noe utagerende museumsvakt til damer med sans for egenproduserte klær av gran, rekved og andre eksistensielle ingredienser. 

Med god hjelp av regissør Are Kalvø holder hun kursen stø i den kulturelle jungelen hun beskriver, enkelte platte små sidesprang til tross. 
Med små nyanser i blikk og verbale språklige dialekt-finesser loser hun oss med på en kul tur inn i det særdeles utvidede kulturbegrep. 
Sparkene går like gjerne til høykultur og lavkultur, selv om skillene mellom de to fenomener vel strengt tatt ikke er så fiendtlig innstilt til hverandre. 

Sørensen har en grei forklaring; høykultur krever utholdenhet! 
Opera tar lang tid å se på og det KAN være vanskelig å skjønne intrigen. 
Kygo går rett på sak, er enkel å forstå. 
Knausgård skriver om sine plager- det samme gjør Sophie Elise. 
Men Knausgård skriver mye lengre, Sophie bruker mye kortere plass på å fortelle at bamsen er lei seg. 

Slike refleksjoner kaller på latter og flir når de formidles med Sørensens språklige humoristiske eleganse. 
Hennes evne til å mikse det overbærende indignerte med snerten ironi er elegant. 

Kulturen – måten vi er på, i det daglige og i det «norske» glir også fint inn i Sørensens kulturelle dypdykk. 
For eksempel vår hang til å være stolte av å være et rikt land, samtidig som vi skal leve nøkternt. 
Et symbolbygg i en by skal være sterkt synlig – men gli umerkelig inn i bybildet. 
Fine observasjoner – fine stikk fra Sørensen. 

OG – helt uten å skrike og skråle tar hun for seg norske feministers kamp siden kvinner i Norge fikk stemmerett i 1913. 
Med plakater på veggen bak og med sine egne smått infame kommentarer konstaterer hun – og vi – at denne feminismebølgen har stoppet opp. 
Bilder av bloggere i BH (å kalle det BH er overdrevet), bloggere uten truse, kjendiser som poserer nesten-nakne på forsiden av diverse magasiner – vel, det var neppe vis-din-fine-nakne-kropp som var hovedformålet den gangen det hele startet. 

Sørensen tar oss med på det nære plan, en absurd bursdagsfeiring, et lattervekkende museumsbesøk og en urne-nedsettelse som faktisk (for å bruke et ned-snobbende utrykk, ifølge Sørensen) er nesten hysterisk morsomt formidlet. 

Spennvidden er stor, og under premieren var det enkelte partier som hadde en noe flau bris over seg. 

Men Pernille Sørensen har laget en smart, morsom og finurlig forestilling der hun holder den kulturelle balansen på en ganske stram line. 
