Sørstatsflagget vaier fortsatt
Lynyrd Skynyrd hever fanen, men vi har hørt det før. 

ALBUM: 
Det er intet mindre enn imponerende at Lynyrd Skynyrd fortsatt leverer såpass bra - hver gang - sjøl om klisjeen ofte er farlig nær. 

Gary Rossington er eneste gjenlevende medlem som har vært med siden starten rundt 1965, først som My Backyard og ganske raskt som Lynyrd Skynyrd (uttales Leh-Nerd Skin-Nerd). 

Sjølironi 

Det kan nok ligge mye sjølironi i tittelen «Last Of A Dyin' Breed». 
For - hvis du ser stort på det er det ikke mange kjente band igjen, med unntak av Allman Brothers Band, Govt. 
Mule, Drive-By Truckers og en del rocka countryband, som holder sørsatsrocken levende. 

Og - hvis man skal høre sørstatsrock, hvorfor ikke få det fra originalene? 

Det er ikke mange som gjør det bedre. 
Florida-bandet har holdt på med dette i snart 50 år, og de kan sikkert holde på i mange år til. 

Ni medlemmer 

Bandet har ni medlemmer, og kjernen i dag er gitarist Rossington, vokalist Johnny Van Zandt (fra 1987) og gitarist Rickey Medlock (tidligere frontmann i Blackfoot og med fra 90-tallet), som skriver de fleste låtene - ofte med en eller to støttespillere til. 

Sist ankomne i bandet er Johnny Colt, bassist fra Black Crowes. 

Ett av kjennetegnene til bandet er de tre gitaristene, det som gjerne kalles «the three-guitar-attack». 

De låter altså som de alltid har gjort, og de kan sin powerballade fortsatt. 
Her heter de «Ready To Fly» (dette albumets «Free Bird-øyeblikk») og «Something To Live For», mens jeg har seriøse problemer med oppbyggelige «Start Livin' Life Again». 

Glimrende åpning 

Tittelsporet, som også åpner albumet, er derimot det beste du kan få av sørstatsrock i dag - en kreativ, riffsterk godbit med alle triksene, som hentet ut fra «Southern rock for dummies»-boka. 

Men allerede fra låt nummer to ligger klisjeene på lur, både tekstlig og musikalsk. 
Og sjøl om det låter aldri så bra, går det samtidig for mye på tomgang og i gamle, opptråkkede spor. 

«Hørt det før» 

Men jeg kan tenke meg mange ting som er verre enn å lytte til en time med fanebærerne Lynyrd Skynyrd. 
