Rystende rå jobbhverdag
En kjølig film om forferdelig jobbhverdag uten lyspunkter. 
Denne franske filmen forteller om politifolk som jobber i barnevern-avsnittet, og om livene til de enkelte tjenestemennene. 

Polisse – Reddende engler 

Drama. 
Frankrike 2011. 
Regi: 
Maïwenn. 
Med: 
Karin Viard, Joeystarr, Marina Foïs, Nicolas Duvauchelle, Maïwenn. 
Lengde: 
2 timer 5 min. 
Aldersgrense: 15 år. 

«Ikke bli følelsemessig involvert. 
Ikke ta jobben med deg hjem», er mantraet til politifolkene som jobber i barnevernsavsnittet i Paris-politiet. 
Selvsagt umulig. 
Men jobben – og livet – kan være godt for det. 

Som flue på veggen følger vi dagliglivet til politigruppen, både på jobb og privat. 
At sakene de jobber med er basert på virkelige saker, er vondt bare å tenke på. 
For denne gjengen er saker med overgrep, omsorgssvikt og mishandling av barn dagligdags, ved siden av «bagateller» som saker med unge lommetyver og seksuelt utagerende mindreårige. 
De har sett alt og hørt alt. 
Selv om de ikke har noen illusjoner om hva den menneskelige natur er i stand til, har de ikke mistet evnen til å la seg provosere og engasjere, til å opptre aggressivt og moraliserende overfor overgripere. 
Og så er de glade i jobbene sine. 
Kjemper for avdelingen sin, som har lavere status enn dem som jobber med «voksne» saker. 

Kollegene utvikler en makaber humor seg imellom, og et tett samhold både på jobb og privat. 
På hjemmefronten er vi med helt inn på soverommet. 
De få seirene i jobbhverdagen feires hedonistisk og intenst. 
Sammen. 
Men å komme hjem og høre partnerens trivielle sutring fra arbeidsdagen i barnehagen, er både meningsløst og frastøtende. 
Kontrasten blir alltid for stor. 

«Polisse» er en mosaikk av episoder som er klippet sammen tilsynelatende vilkårlig og uavhengig av tid. 
En liten flik av livet her, en annen der. 
Realisme i hver detalj. 
Tragiske ting skjer. 
Livet går videre. 
Det er ikke hvordan det går til slutt som er viktig, men hvordan det går underveis som betyr noe. 
For i denne jobben finnes ingen slutt, bare nye tragedier. 
Men de fortsetter. 
I våre øyne er de helter, men ikke i sine egne. 

Fortellerstilen er kjent fra dokusåper på tv fra arbeidsmiljøer som politi og sykehus de siste årene. 
Men der dokusåpen dveler ved enkeltskjebner og de store følelsene, er «Polisse» en bevisst usentimental, nesten kynisk skildring av en jobbhverdag nesten blottet for lyspunkter og hvordan den henger sammen med samfunnet vi lever i og vår evne til å knytte relasjoner. 

Så mye sterkere. 
Så mye mer troverdig. 
En fantastisk film. 
