Umiskjennelig kvalitet fra Marit Larsen
Bruker sin bråmodne etablerthet som soloartist til å perfeksjonere uttrykket. 

LÅT: 
Marit Larsen har etablert en så tydelig egen signatur og et så umiskjennelig uttrykk at det nå, på trappa til det tradisjonelt «vanskelige» tredjealbumet, er spennende å se om hun bruker sin bråmodne etablerthet som soloartist til å perfeksjonere dette uttrykket, eller om det nå bærer i helt andre retninger. 

«Coming Home» peker ganske utvetydig i første retning. 
Rolig pianostart, den lyse stemmen intimt framme i lydbildet (nå også med en liten, men tydeligere artikulert countryskjelv) og så gradvis akselerering og tiltagende intensitet til låten freser fram på vestkystpopens motorvei med håret rett ut i vinden og et superfengende, Stevie Nicks-møter-Dixie Chicks-aktig refreng av det oppløftende gladtriste slaget i framsetet. 

Larsens beundringsverdige evne til å skape vendepunkter og overraskelser innenfor ellers tilsynelatende konvensjonelle låtskriverrammer preger også «Coming Home», men det er samtidig også en litt mindre oppsiktsvekkende og overrumplende førstesingleopplevelse enn vi er blitt bortskjemte med fra henne. 
