Tilbake som Hank von Hell
Det skulle være slutt, men åtte år er lenge nok. 

Hank von Hell: 
"Egomania" (Headbangr/Sony) 

Skeptisk er bare fornavnet når jeg setter på det nye albumet til Hans-Erik Dyvik Husby, kjent som Hank von Helvete og gjenoppstått som Hank von Hell. 

Er det pust i 46-åringen? 
Hvordan klarer han seg uten Turboneger? 
Er han påvirket av scientologi? 
Har rumperakettene ødelagt evnen til naturlig avføring? 

Han ga ut "I ljuset av Cornelis" for åtte år siden med sanger fra Vreeswijk-katalogen, og han har deltatt i prosjekter som Doctor Midnight & The Mercy Cult. 
Nå er han på dypere vann, svømmende med Cat Casino, Major Sam, Jean Genus og Dead Said Fred. 
Hvem nå de måtte være. 

Åpningen "Egomania" tar ikke av, men "Pretty decent exposure" er skarpere. 
"Blood" er en noe rotete publikumsfrier, før "Dirty money" dykker ned i den potente miksen av pønk og tungrock. 

Mot slutten tillater han seg Offspring-liknende "Wild boy blues" og western-intro på "Adios (Where's my sombrero?)". 

Er jeg overbevist etter 35 minutter? 
Nei, men i det minste underholdt. 

Beste spor: 
"Pretty decent exposure", "Dirty money". 
