Førsteklasses bergenskrim
Den tredje kriminalromanen med BA-journalist Alice Bratt er jordnær, troverdig og intenst uhyggelig. 

Barnevernet er stadig oppe til diskusjon i mediene, og ofte i form av kritikk mot etaten. 
Historier om maktmisbruk er mange, det samme er fortellinger om vedtak med fatale konsekvenser. 
De som sjelden tar ordet er barnevernet selv, naturlig nok, siden de er bundet av taushetsplikt. 
Men i den tredje kriminalromanen om BA-journalisten Alice Bratt, «Graven», lar forfatter og tidligere BA-journalist Monika N. 
Yndestad barnevernet selv komme til orde. 

Det gjør hun ved å la etiske dilemma jeg antar barnevernsarbeidere stadig støter på, spille en sentral rolle i kriminalfortellingen. 
De etiske dilemma handler om lojalitet. 
Skal man være lojal overfor unge som betror seg og ber om at ting holdes hemmelig? 
Eller skal man opprette sak med alt hva det medfører av offentlige inngrep? 
Og skal anonyme bekymringsmeldinger følges opp for enhver pris? 

Gjennom de tre kriminalfortellingene om Alice Bratt har Monika N. 
Yndestad etablert seg som en solid forfatter som kombinerer krim og samfunnskritikk. 
Det er krim som vil mer enn å underholde. 
I et hverdagslig, jordnært og klisjéfritt språk, og med en uvanlig god observasjonsevne, har Yndestad også denne gang skrevet en uhyggelig og virkelighetsnær fortelling fra bergensområdet. 

Plotet er en klassiker, nemlig «ung pike forsvunnet». 
I ”Graven" handler det om to forsvinningssaker. 
En ung jente ble brått borte i 1993, da Bratt var fersk BA-journalist. 
Saken ble aldri oppklart. 
I 2010 forsvinner en annen ung jente, og de to forsvinningssakene har enkelte fellestrekk som involverer barnevernet. 

Yndestad skriver stedsnært på en måte som forsterker historiens troverdighet. 
Ungdom ved Sandsli videregående skole samler inn penger ved Lagunen kjøpesenter. 
Livets Ord, senere Credo-kirken på Bønes spiller en sentral rolle, det samme gjør de gamle bunkersene ved Knappenfjellet. 
Yndestad drar veksler på egne erfaringer som mangeårig BA-journalist, og det er en fornøyelse å lese om livet i redaksjonen. 
Leseren får innblikk i hvordan saker utvikles, og boken inneholder fiktive artikler som kunne stått i hvilken som helst avis. 

Litt heroisk på avisens vegne er Yndestad også. 
Alice Bratt bedriver så god og undersøkende journalistikk at avisen blir nyhetsledende. 
NRK Hordaland leser opp fra BA på luften. 
Små stikk til herværende avis, BT, finner vi også. 
Mens BA står på, har BT et tvilsomt sponsorsamarbeid pågående med en av byens velgjørere. 
I «Graven» har lille BA ingen nyhetskonkurrenter. 

Boken får godt frem likhetene mellom kriminaletterforskning og undersøkende journalistikk. 
Den gir barnevernet et menneskelig ansikt ved å fremstille enkeltpersoner i etaten med både samvittighet og moral. 

Løsningen på mysteriene blir noe påklistret etter min mening, og slutten bryter med den realistiske stilen som ellers dominerer. 
Samtidig er det noe befriende med måten boken unngår stereotypiske forestillinger om kvinner og menn, og fordeler djevelskap jevnt mellom kjønnene. 
