Fargerikt formelpreg
Til tross for godt håndverk, er hovedpersonens hudfarge det mest interessante med «Hjem». 

FILM: 
Når man ser mange dataanimerte amerikanske familiefilmer, blir det etter hvert vanskelig å skille dem fra hverandre. 
Både de ressurssterke, men emosjonelt sårbare hovedpersonene og de tillitsfulle vesnene som blir deres venner glir over i hverandre, og man ender opp med å internalisere de dramaturgiske mønstrene til et punkt hvor man utvikler en sjette sans for plottutvikling. 

Oppskriftsmessig 

Dette innebærer at man kategoriserer filmene utfra deres mest fremtredende kjennetegn, og begynner å tenke på dem som «den med superheltene» («Big Hero 6»), «den med Pharrell-sangen» («Grusomme meg 2») og «den med den forfriskende defaitistiske moralen» («Monsteruniversitetet»). 

«Hjem» er omtrent så oppskriftsmessig som en film som dette kan bli, og inntar derfor sin plass i hukommelsen som «den hvor DreamWorks anerkjenner eksistensen av mennesker med en annen hudfarge enn hvit». 

Spørsmål om hudfarge og representasjon er et hett tema i USA, og som en animert storsatsing med en svart hovedrolleinnehaver er «Hjem» relativt unik. 
Kuriøst nok har DreamWorks fulgt opp dette valget med å la filmens fargepallett være sterkt preget av lilla, grønt og oransje — altså fargene som i amerikanske tegneserier historisk sett har blitt brukt på onde figurer. 

Botsøvelse 

«Hjem» handler om menneskejenta Tip og romvesenet 
Oi, som sammen må redde jordkloden fra de morderiske Gorgene. 
For at ingen skal overse hovedpersonens hudfarge er filmen spekket med metaforer for innvandring, kolonialisme, konsentrasjonsleire og folkemord, og hvis man tenker at dette muligens er en vel omfattende tematikk for en film som dette, har man rett i dét. 

Det er som om DreamWorks har hatt til hensikt å si alt som er å si om hudfarge og etnisitet i én film, for å bli ferdig med temaet én gang for alle. 

Likevel: 
Den amerikanske filmbransjen kan lage filmer som dette i søvne, og takket være god bruk av musikk fungerer de store emosjonelle øyeblikkene godt. 
Også animasjonen, figurdesignen og vitsene preges av solid håndverk, og når alt kommer til alt er «Hjem»s eneste virkelige problem den grunnleggende tankefeilen om at en ikke-hvit hovedperson i seg selv er særpreg nok til en hel film. 
