Mistress America
Dialogen er filmens fremste kvalitet. 

Regissør Noah Baumbach og skuespiller Greta Gerwigs forrige samarbeid, Frances Ha, fikk ros for å ta dagens unge New York-kvinner på kornet. 

De gjør mer av det samme i Mistress America, en snakkesalig film som befinner seg i gråsonen mellom drama og komedie. 

Figurene er forholdsvis enkle og historien mangler dybde, men sprek regi og energisk dialog gjør filmen morsom på en underfundig måte. 

Dette er kanskje ikke en generasjonsfilm på samme måte som Frances 
Ha var det, men Mistress America er en herlig oppfølger fra paret Baumbach og Gerwig. 

Tas med storm 

Den 18 år gamle collegejenta Tracy (Lola Kirke) tar kontakt med Brooke (Greta Gerwig), som skal bli hennes søster så snart mora gifter seg med Brookes far. 

Tracy tas med storm av sin kommende stesøster, som er 12 år eldre og allerede en erfaren New Yorker. 

Brooke har en drøm om å åpne en restaurant, men trenger finansiering. 

Tracy blir med henne på tur til Connecticut for å finne en investor, nemlig gamlekjæresten Dylan (Michael Chernus). 

Lola Kirke underspiller som Tracy - og det er positivt ment. 
Hun er en litt sjenert og ensom ung dame som ikke finner seg helt til rette på college. 

Filmen skildrer godt de store kontrastene mellom den inneslutta og tilknappede Tracy og den sprudlende og utadvendte Brooke, som tilsynelatende vet alt om det urbane voksenlivet. 

Greta Gerwig spiller sjarmerende og innbydende, og gjør at vi forstår hvorfor både Tracy og alle andre tiltrekkes av Brookes aura. 

Rik dialog 

Det er dialogen i filmen som er dens fremste kvalitet, avlevert med kirurgisk presisjon, der de små kommentarene er blant de største høydepunktene. 

Historien i seg selv er forholdsvis enkel. 
Baumbach og Gerwig har skrevet manuset sammen, og er ikke ute etter å øse livsvisdom ut over oss. 

De vil heller skildre et knippe samtidspersoner som man kan kjenne igjen visse trekk av, og utforske kontrastene mellom de som står på terskelen til ungdomslivet og de som straks er ferdige med det, men kanskje ikke vet det selv. 

Noah Baumbach formidler New York-stemningen, slik vi drømmer at den er. 

Han viser seg nok en gang som en slags Woody Allensk arvtager, ikke bare med valg av filmby, men også med sin dialogrikdom, med sans for mild komikk og lett overdrevet dramatikk. 

Dette er en film som vil deg vel, og som skaper gode tanker og følelser. 

Og dersom du elsket Greta Gerwig i Frances Ha, er Mistress America en selvfølgelig film å se på kino! 
