Plateanmeldelse:Bjølsen Valsemølle 
- «Tider skal komme» 

De siste punkerne. 

«Tider skal komme» 

Den gode, men tidvis noe pussig kildeorienterte (Knausgård? 
Nesbø?), NRK-dokumentaren om norsk punk savner både direkte og indirekte nåtidens musikerengasjement. 
For om popmusikken aldri har vært så bra som nå, står det dårligere til med samfunnsoppdraget. 
(Tross eklektikere, for eksempel Æ og live-gærningene Honningbarna.) 

En aldrende ungdomsskolelærer er den eneste som virkelig nekter å gi opp. 
I 40 år, lenger enn undertegnede har eksistert, har Trond Ingebretsen drevet Bjølsen Valsemølle. 

Han skaper på ingen måte de mest spennende arrangementene; produksjonen hadde knapt vært stilig på syttitallet. 

Kombinasjonen av skånsom poprock og de gnistrende, tidvis illsinte tekstene er derimot fantastisk. 

Selv om Ingebretsen er så mild i målet at man skulle trodd han var en jovial byhistoriker. 
Mer subtilt enn Neil Youngs angrep på Monsano og Starbucks. 
For noen kan det virke nesten noe sjarmerende gammelmodig når Mikael Wiehe hjelper til på «Israel, det räcker nu!». 
Andre vil kanskje synes oden til Tjuvholmen ikke tar for seg hvor mye kjekkere det er med økonomer og supermat enn solidaritet. 

«Ekte mannfolk skyter ikke ulv», med den umulige poptekstlinja «rovdyrpolitikken er feil», er det nærmeste en kommer musikalsk sinne. 

Albumtittelen antyder juleplate. 
Realiteten er at ingen synger punk som Bjølsen Valsemølle. 

BESTE LÅT: 
«En helt vanlig mann» 

TOR MARTIN BØE 
