Kjemisk reaksjon
Det er ikke noe galt med det umake paret Ashton Kutcher og Natalie Portman. 
Det er mye galt med «No Strings Attached» 

FILM: 
Noen gutter går andre gutter på nervene fordi de alltid, lett og uanstrengt, har draget, selv om de er blottet for enhver forsonende egenskap foruten en viss selvtillit og sportslige ferdigheter, i alle fall i de grønnøyde omgivelsenes øyne. 
Ashton Kutcher er en av disse sorgløst cocky adonisene som har blitt tv- og filmstjerne uten å ha noe merkbart talent å vise til. 

Trolig vil irritasjonsfaktoren stige ytterligere ved at han nå går hen og kaprer alle myke nerdegutters alveprinsesse, Natalie Portman, i den romantiske komedien «No Strings Attached». 
Det er ikke bare gutt møter jente, det er Punked-programlederen som møter Oscar-vinneren, Kelso fra «That 70s Show» som møter Hollywoods rådende Skikkelige Jente, en match skapt i engstelige foreldres mareritt. 

Romantiske Kutcher 

Men det går. 
De er søte sammen. 
Den romantiske komedien er den beste rammen for Kutcher, det er dette han bør vie karrieren til: 
Han har ekstremt begrenset repertoar som skuespiller, men en åpenhet og en utstrålig som gjør at han er troverdig og ledig i roller som fordrer gutteaktig keitete oppvartning - han gir den uttalt blomsterhatende Portman en kvast gulrøtter før en date - og prøvende kjærlighetserklæringer. 

Det er Portman som er på bortebane her, men hun også gjør en varm, jordnær rolle som seksuelt særs frigjort Miss Independent, selv om rollefiguren hennes tvinges gjennom noen brå og bisarre kast som enten er usannsynlige eller ubegripelig ufølsomme, eller begge deler. 

Dustete vitser 

Portman og Kutcher spiller venner fra skoledagene som innleder et rent kroppslig forhold der frokost, følelsesprat og å ligge i skje er bannlyst. 
Hun er travel legestudent og tror hun har funnet den perfekte løsningen, han vil egentlig mer, men sier ja til arrangementet fordi, duh, det er Natalie Portman. 
Men emosjonene har det med å snike seg inn likevel. 
De to er et tøysete, frittalende par med en kjemi som kommer fra Gud-vet-hvor og som det er lett å like. 

Dessverre er de omgitt av en dustete film der et dustete og lite distinkt persongalleri forteller dustete og vulgære vitser som ville blitt kassert fra en film som «Knocked Up» på første manusrunde. 
Humoren er for deg som synes det er morsomt at homser er jentete, avdankede tv-stjerner er kåte og single kollektivvenninner er desperate. 
Inne i denne låghalte komedien finnes en spretten kjærlighetshistorie som hadde fortjent bedre. 
