Yoshi - en barnevenn
«Yoshi's Island DS» er et passer-for-alle-spill få vil bli skuffet over å finne under juletreet. 

I alle Mario- og Yoshi-spillene jeg har vært borti, er det ett spørsmål som har kommet og gått i mitt sinn uten at jeg egentlig har klart å finne et tilfredsstillende svar: 

Hvilket dyr er egentlig Yoshi? 
Utgivelsen av «Yoshi's Island DS» gjør spørsmålet på nytt aktuelt, og for øyeblikket heller jeg sterkt mot «dinosaur med genetisk pigment-forstyrrelse». 

Men til syvende og sist er dette fullstendig irrellevant. 
Det som teller er at Yoshiene i «Yoshi's Island DS» skal redde alle verdens babyer som er kidnappet av onde krefter. 
Okey. 

For å utføre redningsbragden dette påtar de seg rollen som ponni og bærer rundt på de gjenværende smårollingene gjennom varierte plattformverdner av den gode gamle sorten. 

Alt i alt er spillet bygd på samme lest som de klassiske Mario-plattformspillene. 
Du kjenner igjen både omgivelsene og dine fiender fra tidligere spill. 
Originaliteten ligger hovedsakelig i samarbeidet mellom de reddede babyene og yoshiene. 

Du styrer til en hver tid en yoshi med en smårolling på ryggen, og hvilke egenskaper du har for å komme deg frem i landskapet henger sammen med hvilken av babyene som holder tøylene. 

Baby Prinsesse Peachs paraply tillater deg for eksempel å sveve gjennom lufta på vinden, mens den robuste Donkey Kong-babyen lar deg knuse harde ting på ugga-bugga-vis. 

I tillegg er dinosaureggene som dilter etter deg som andunger etter andemor, en ammunisjon som kommer meget godt med. 
Som om ikke det var nok har yoshiene et spesielt fordøyelsessystem som tillater dem å spise fiender som deretter omgjøres til egg. 
Eggene bruker du deretter som skyts i kampen mot det onde. 
Resirkulering på høyt nivå med andre ord. 

Jevnt over holder spillet en stabil og helt ålreit vanskelighetsgrad som burde være overkommelig for de fleste. 
Man møter likevel på hindringene som byr på utfordringer så kronglete at irritasjonen vokser seg frem før man klarer å overvinne dem. 

Men dette er intet stort kritikk. 
Når man i helsefarlig forargelse og harme hopper i lavaen for n-te gang og likevel ikke gir opp håpet, tyder det på at spillet innehar kvaliteter som på lang vei gjør opp for ergrelsen. 

For det er gøy å hoppe rundt med de små dinosaurene med ponni-komplekser. 
De små minispillene man kommer over sørger for variasjon, selv om underholdningsskalaen på disse er nokså varierende. 

Det er ingen tvil om at «Yoshi's Island DS» er et ypperlig plattformspill. 
Det føyer seg til en stadig voksende liste av gode spill innenfor denne genren til den bærbare nintendo-konsollen. 

Spillet er sterkt formelbundet, men innfører noen små, kreative vrier som gir spillet identitet og skiller det fra horden med tidligere Mario-plattformspill. 

Og da har det ikke noe å si om Yoshi er dinosaur eller ponni. 
