Mesterlig!Bokanmeldelse: 
Gaute Heivoll: 
«Estragons historier: 
Rottefangeren fra Sorø» 

Den første boka i Gaute Heivolls nye serie om dødssyndene varsler en ny æra i norsk barnelitteratur. 

Etter en gudstjeneste forsvinner organist Siful med kollekten bak orgelpipene og følger en underjordisk gang ut på kirkegården. 
Her bor rotta Estragon, som mot penger å spise, forteller historier om mennesker han har møtt i sitt eventyrlige liv. 
I denne boka er det grådige Glambek det handler om. 

Fortellingen om ham er så helstøpt og fantastisk, at man får lyst til å gjenfortelle den til alle man møter. 

Vellykket og vemodig: 
Gaute Heivolls roman 
«De fem årstidene» 

Gaute Heivoll viser seg som en forteller i mesterklassen i «Rottefangeren fra Sorø». 

Kapitlene har perfekt lengde, og alt er effektivt og behagelig lagt fram. 
Nysgjerrigheten på hovedkarakterene og hva som skjer med dem stiger jevnt og trutt. 
Klimakset involverer en plutselig forsvinning, som både er overraskende på leseren og sannsynlig innenfor bokas univers. 

Det var en genistrek å koble den danske illustratøren John Kenn Mortensen på bokprosjektet. 
Han er kjent for sine karikerte svart/hvitt monstertegninger, som er passe skumle og alltid humoristiske. 
Portrettene av Glambek og de nifse vennene hans presten Einfeldt, sakfører Vankel og fabrikkeieren Spinke er så tatt på kornet, at jeg er redd de skal hoppe ut av boksiden og gjemme seg i klesskapet mitt. 

Sidene er utformet som pergament, og gir følelsen av å lese en eldre klassiker. 
Glambek minner om karakteren Scrooge fra Charles Dickens «En julefortelling». 
Han er ikke bare gjerrig mot andre, men også med seg selv. 
Han bor i et trekkfullt hus og spiser dårlig. 

Fått med deg? 
Actioneventyr for barn i 110 km/t 

Scenen der Glambek står og stryker pengesedler med et gammeldags strykejern fylt av glødende kull føles allerede som en del av norsk barnelitteraturkanon. 

Sånn sett er det litt overraskende at det er fråtseri som er temaet i boka, men det er kanskje slik at den ene synden lett følger den andre. 
Glambek lever for å eie penger. 
Estragon lever for å spise penger. 
Når Estragon dukker ned i den stadige voksende pengehaugen til sin vert for å lukte, slikke og smake på sedlene, beskrives det som en rus av nytelse. 
Alt som er vakkert i verden, er inne i ham, som det så presist står. 
Heldigvis er ikke moralen så entydig og pekefingeraktig som den kan være i fabler. 

Lest? 
Tiårets beste barnebøker 

Konsekvensene av å fråtse, være grådig og selvopptatt må leseren selv filosofere over. 

Estragon er en kompleks og fascinerende hovedperson – eller rettere sagt hoveddyr – som i grunnen er vanskelig å like, men som lesere kommer til å følge i bok etter bok. 
Alle kan kjenne seg igjen i dødssyndenes fristelser og nytelsene de innebærer. 

Den første smakebiten på det varslede sjubindsverket er appellerende mørk og farlig, men også humoristisk. 
Jeg venter utålmodig på Estragons neste historie. 

Anmeldt av: 
Kristine Isaksen 
