Det er lenge siden anmelderen har kjedet seg så ettertrykkelig
Jonathan Safran Foers første roman på ti år er tom på innsiden. 

«Innsiden av tilværelsen ble langt mindre enn utsiden, og dermed ble det skapt et hulrom, en tomhet», heter det i Jonathan Safran Foers tredje roman. 
Sitatet skal være et bilde på den nevrotiske hovedpersonen Jacobs tomme liv og skrantende ekteskap. 
Det skal også være et bilde på staten Israel, som i denne boka står i fare for å utslettes gjennom et jordskjelv. 
Ironisk nok sier sitatet aller mest om romanen selv. 

For i det ytre fremstår «Her er jeg» som en overveldende intelligent, rik og språklig leken roman, men om du skreller bort alle gjentagelsene og den anmassende skvaldringen, så skrumper boka inn til nesten ingenting. 

Jødisk identitet 

Vi er i Washington DC. 
Jacob skriver manus for en tv-serie, kona Julia er arkitekt. 
Det sexløse ekteskapet skranter, og nå skal deres eldste sønn Sam feire bar mitsva. 
Han nekter, og tilbringer mesteparten av tiden foran datamaskinen med sin avatar Samanta, avbrutt av en så heftig tvangsonanering at det går på helsa løs. 

«Det var følelsen av å være jødisk. 
Men hva gikk den følelsen ut på?» spør Jacob seg selv, og føyer seg med det i en amerikansk-jødisk litterær tradisjon, sammen med navn som Saul Bellow, Isaac B. Singer, Phillip Roth. 
Foer derimot, virker mer som en parodi på Woody Allen, med sin hypomane utgave av den nevrotiske amerikanske jødens identitetsproblemer. 
Midtveis har han lagt inn et jordskjelv i Israel som truer med å utslette staten. 
Dette for å si noe om amerikanske jøders forhold til det lovede land. 

Men også dette drukner i uendelige og innforståtte dialoger om en salig blanding av trivialiteter, sexproblemer og Holocaust. 

Oppskrytt 

Foer ble regnet som en litterær sensasjon da han debuterte med «Alt ble klart og tydelig» (2003). 
Mottagelsen av forfatterskapet hans har likevel vært blandet, og i 2013 havnet han på Huffington Posts liste over Amerikas femten mest oppskrytte forfattere. 
«Her er jeg» viser at han fortjener den plassen. 
