New wave i New York
En saftig søttitallssamling er ikke det verste du kan gi bort til jul. 

Man kan være så digitale som man vil, men strømming og nedlasting er ikke lett å legge under juletreet. 
Et gavekort på reklamefritt Spotify, javel? 
Ikke så morsomt.Vinyl er kjekkere. 
Cd-er også. 
Når det gjelder det siste, ser det ut som om Adele alene berger cd-formatet en stund til. 
Hun er i ferd med å sprenge rekordene med "25". 
Årets popplate med milelang margin til nestemann. 

Bruce Springsteen-boksen "The tie that bind" ga vi en sekser forrige uke, og selv kunne jeg mer enn gjerne tenkt meg å pakke opp nyutgivelsene av de gamle Lee Hazlewood-platene. 

Eller hva med tre cd-er lange "The complete Them", der "Gloria" – Van Morrisons beste sang – er godt representert? 
Rolling Stones-fansen kan føre opp "Roundhay park, live in Leeds 1982" og "Live at The Tokyo Dome 1990", hver på to cd-er. 

Den fulle versjonen av Bob Dylans "The cutting edge 1965-1966" legger beslag på seks cd-er. 
David Bowie bruker det dobbelte på "Five years 1969-1973". 

Skal du trå til for alvor, er Ulf Lundell mannen. 
Hans "Hemåt genom Rift Valley" bruker 68 cd-er på å få med alt han har spilt inn. 

Vil du lenger ut av allfarvei, er "Ork Records: New York, New York" en gullgruve. 
Samlingen byr på 49 kutt utgitt på siste halvdel av 70-tallet, gravd fram fra glemselen av iherdige Numero Group – et Chicago-selskap som har spesialisert seg på dette. 

Plateselskapet 
Ork ble dannet i 1975 for å gi ut debutsinglen til Television. 
Terry Ork var deres manager og dannet Ork Records sammen med Charles Ball. 
Ved siden av å introdusere Television, ga de også ut den første singlen til Feelies, den første til Richard Hell (som hadde vært med i Television) og en ep med Alex Chilton. 
Og singler med Chris Stamey og Peter Holsapple som siden fant sammen i The dB's. 

Disse navnene har du kanskje i samlingen fra før, men hva med Cheetah Crome, Marbles, Prix, Student Teachers og Revelons? 
Eller Link Cromwell, Mick Farren og Kenneth Highney? 

For ikke å snakke om Lester Bangs, kjent for sin banebrytende musikkjournalistikk. 
Hans singel "Let it blurt"/"Live" ble satt på vent av Ork, før singlen omsider kom ut på Spy Records. 
Han var bedre som skribent. 

Televisions "Little Johnny Jewel" er heller ingen perle, men den har en forfriskende råhet der du hører kimen til noe stort. 
Television var ett av bandene som hang rundt spillestedet CBGB, som åpnet i 1973. 
Ork Records dyrket dette miljøet, et amerikansk mekka for pønk og new wave. 

Ork-stallen hadde imidlertid problem med å nå ut. 
Et par tusen solgte singler var hva man kunne håpe på, med 6000 som rekord. 
Television forlot selskapet og ga ut milepælen "Marquee moon" på Elektra, noe Terry Ork betegnet som en traumatisk opplevelse. 

Pengene tok slutt i 1979. 
Charles Ball startet plateselskapet Lust/Unlust. 
Terry Ork, som først hadde kommet til New York for å jobbe med Andy Warhol, forlot bransjen. 
Ingen av dem lever i dag. 

Samlingen omfatter både det som ble gitt ut og det som ble liggende på grunn av ubetalte studioregninger. 
Vi tas tilbake til en kreativ periode i New York med strålende øyeblikk, men også til ting som neppe kan kalles glemte skatter. 

En 190 siders bok med bilder fra pønkens New York følger med. 
Hvordan har Spotify tenkt å strømme den? 

Beste spor: 
"Fa cé la" med The Feelies, "Red lights" med Marbles, "The summer sun" med Chris Stamney, "Lost Johnny" med Mick Farren & The New Wave, "Channel 13" med The Student Teachers, "Take me home" med Cheetah Chrome, "Girl" med Prix, "(I belong to the) 
Blank generation" med Richard Hell og "Bangkok" med Alex Chilton. 
