Ryan Adams:Gransker kjærligheten 

Ingen forelsker seg for å feile, sier Ryan Adams, men det var nettopp det han gjorde. 

Ryan Adams: 
"Prisoner" (Universal) 

I juni 2016 ble Ryan Adams skilt fra sangeren og skuespilleren Mandy Moore, etter at bruddet ble offentliggjort i januar året før. 
Nå kommer sangene skrevet i denne perioden, mellom 2014 og 2016. 

Sanger som nesten skrev seg selv, ifølge Adams. 
Noen plater snekres nøye som en bokhylle, andre lager seg selv. 
Dette er en av de siste. 

42-åringen hevder at han alltid skriver sanger ut fra egne erfaringer, men vi har likevel å gjøre med en uvanlig sårbar Adams her. 
Fra første øyeblikk blottlegges følelsene med "Do you still love me?": 

I been thinking about you, baby You've been on my mind Why can't I feel your love? 
My heart must be blind 

Sangen likner en kraftballade fra 80-tallet. 
Noe midt imellom Prince og en puddelrocker, pluss et orgel. 

Han følger opp med tittelkuttet "Prisoner", om å være en prisoner of love. 
Vi er fanget av våre lengsler, fanget i en søken etter kjærlighet. 
Men det er også en sang om å gå videre: 
I can taste the freedom just outside that door. 

Selve melodien minner om det Bruce Springsteen pleier å foreta seg, en følelse som forsterkes av munnspillet. 
Og det er langt flere Springsteen-lignende kutt å finne her. 
"Haunted house" kunne fint glidd inn på "Darkness on the edge of town", mens "Shiver and shake" hadde vært et passende kutt på "Nebraska". 
Teksten på sistnevnte øser mer blod på rillene: 

I can barely sleep, I been lying here awake 

I close my eyes, I see you with some guy 

Laughing like you never even knew 
I was alive 

"Doomsday" ligger også i samme New Jersey-nabolag. 
Ikke en sang om undergang, men et spørsmål om kjærligheten vil vare til dommedag. 
Teksten tyder på at det ikke vil gå slik: 
My love, how can you complicate a kiss? 

På akustiske "To be without you" er alle forsvarsverk nede. 
Tilbake er bare lange, ensomme netter og følelsen av at ingen ting betyr noe mer. 

Stinging from the storm inside my ribs where it thunders 

Nothing left to say or really even wonder 

We are like a book and every page is so torn 

Nothing really matters anymore 

På "Breakdown" er han på vei mot sammenbruddet: Did I lose you? 
Did I lose my mind? 

På "Outbound train" befinner han seg igjen i Springsteen-land, der også bildebruken likner: 
The cars don't know move in the middle of the night, lost inside the void of the fading tail lights. 
Før følte han seg sikker, nå vet han ikke noe som helst mer. 

Etter linjer som everything we were is going down in an endless drain på "Broken anyway", gjentas it was broken anyway om og om igjen mens gitaren klager. 
Det er en viss sjanse for at folk med kjærlighetssorg kommer til å spille denne på fullt volum – om og om igjen. 

"Thightrope" er en intens akustisk sang med plass til saksofonsolo og pianoutgang. 
Ain't nothing but static and the panic and the feeling manic, synger Adams. 

Han runder av "We disappear". 
Den er ikke lysere enn resten, men han har i det minste forsonet seg med bruddet: 
You deserve a future and you know I'll never change. 

Skal man oppsummere platen i tre ord, må det bli kjærlighetssorg, Springsteen og 80-tallet. 
Til å sy det hele sammen har Adams hatt med seg Don Was i tillegg til folk som trommis Johnny T. 
Yerington og bassist Charlie Stavish. 

Beste spor: 
"Do you still love me?", "Haunted house", "To be without you", "Thightrope", "We disappear". 
