Gert Nygårshaug lar sine tidligere romanfigurer møtes i en kriserammet verden
...og bakom truer skogene. 

Gert Nygårdshaug er en sprelsk forfatter. 
Han skriver med armer og bein, hjerte og hjerne. 
Han er langt fra noen språklig filigranskunstner. 
Snarere er han en grovsmed som meisler ut sine figurer med hammer og ambolt, så gnistene står. 

For 29 år siden utga Nygårdshaug romanen «Mengele Zoo». 
Den kom i all stillhet på Solum forlag, ikke på Cappelen, som var forfatterens faste forbindelse. 
Et ytterst beskjedent utgangspunkt. 
Men boka vokste seg stor. 
I 2007 ble den i en leserkåring foretatt av Dagbladet og NRK valgt til «tidenes beste norske bok». 

Katastrofer 

I 1995 kom «Himmelblomsttreets muligheter» og i 2003 «Afrodites basseng». 
I 2011 kom «Chimera». 
Bøkene har til felles en dystopisk stemning, altså skildring av en verden som er rammet av mer eller mindre katastrofale kriser. 

Temaer som økologisk undergang, politisk sammenbrudd, bioteknikk, nord/sør-konflikter og terrorisme strømmer gjennom handlingen i alle disse bøkene, som ifølge forlaget (nå Cappelen Damm) er solgt i et opplag på 450 000 bøker til sammen. 

Ettersøkt terrorist 

Altså et eventyr, som nå toppes med «Zoo Europa», femte og sannsynligvis siste bok i Mino-serien, som har sitt navn etter hovedpersonen i «Mengele Zoo», den søramerikanske indianeren Mino Aquiles Portoguesa. 
I løpet av boka blir han en ettersøkt terrorist på grunn av sine aksjoner mot de som er ansvarlige for å ødelegge regnskogen. 

Bøkene har stadig nye hovedpersoner; det er temaene og de dystre framtidsvisjonene som binder dem sammen. 
I «Zoo Europa» knytter Nygårdshaug trådene fra de tidligere bøkene. 
Vi møter igjen Mino, hans partner Jens Oder Flirum, Jonas Snefang og sønnen Erlan, og Karl Iver Lyngvin og hans kjæreste Zoe, som alle på hvert sitt vis er knyttet til forskning og utforskning av de økologiske tilstandene på jorda. 

Et ødelagt Europa 

Nygårdshaug skildrer et framtids-Europa i full oppløsning. 
Etter økonomisk kollaps, hungersnød, flyktningstrømmer, arbeidsløshet, opprettelse av ytterliggående grupperinger og så videre er kontinentet rammet av borgerkrig og vold. 
Europa er blitt «et kokende basseng, en lavapøl der religiøse motsetninger ble hausset opp og brukt som brekkstang til voldsomme opprør og regelrette gatekamper i de store byene.» 

I tur og orden møter vi de forskjellige hovedpersonene. 
Karl Iver Lyngvin har dratt fra Kongo til England. 
Der møter han en ny, fargerik figur, Lillith Larkindale, som han slår følge med. 
Hun har to sønner, forskere som er tilsluttet et brorskap i et kloster ved Gardasjøen i Italia. 
Derfra forsøker de å ta seg fram til Middelhavet. 

Karl Iver møter Mino, som ber ham dra til Europa-tunnelen, der den hardt sårede Jens Oder Flirum blir holdt fanget av representanter for Arisk Front. 
Flirum har sporet opp sin sønn, Niels Oder Bohr, en nazitype med Anders BB som helt og hans manifest som sin bibel. 
Også Carl I. Hagen og Sylvi Listhaug blir referert til i boka, selv om det er lenge siden de har vært i aksjon. 
De blir husket for sine holdninger. 

Viltvoksende trær 

Sørfra er Zoe, som nå er blitt mor til Karl Iver Lyngvins datter, på vei nordover gjennom Afrika til Sahara. 
Mens alt dette skjer er viltvoksende skoger i ferd med å dekke kloden, voldsomme trær som i utgangspunktet er sådd med frø fra himmelblomsttreet og brakt fra regnskogene til andre steder på kloden. 

Disse trærne er en slags vandrende skoger som ødelegger alt på sin vei. 
John Wyndhams klassiker 
«I triffidenes dager» svever over vannene. 
Sivilisasjonen slik vi kjenner den må gå under. 
Dette er «Den store planen» til Mino og Jens Oder Flirum alias Yenso. 
Det gjøres fordi menneskene har «brent, hogget ned, vansiret og ødelagt det som var denne klodens evne til å skape og ivareta alle levende skapninger». 
Himmelblomsttreet skal vokse for «å kunne beskytte dyr, fugler og insekter, vokse fort slik at noe nytt kunne spire.» 

En fatal syndeflod 

Mens hovedpersonene i dette fembindsverket nærmer seg hverandre, tegner Nygårdshaug bildet av en truet verden. 
Han sender naturen selv på offensiven i kampen mot det økologiske sammenbruddet. 
I formen er hans romaner moderne eventyr eller fabler, som den halvstuderte røveren Nygårdshaug forsyner med et vitenskaplig underlag. 
Diktning og sannhet flyter om hverandre i den fatale syndfloden som velter over menneskeheten. 
Som forskeren Leon uttrykker det: 

«Menneskets tidsalder er definitvt forbi. 
Våre geologiske spor, vår artsutryddelse, forurensning, våre drivhusgasser, vår forsøpling av havet; alt er slutt. 
Farvel sivilisasjon, byer, motorveier, fabrikker og flyplasser. 
Gratulerer, du friske klode!» 

Dette er ingen psykologisk roman med dyptpløyende portretter av mennesker i krise. 
Dialogene er i blant sterkt preget av å være referater av kunnskap eller de rene politiske taler og analyser. 
Romanen er ikke noe for litterære feinschmeckere. 
Men boka er svimlende full av betraktninger, referanser og kunnskaper som gjør den gnistrende aktuell. 
Nygårdshaug skal sannelig ha ros for å sette (tre)kronen på verket med denne uregjerlige, ambisiøse, språklig viltre og dypt engasjerte romanen. 
Jeg tror den vil få mange lesere. 
