Plateanmeldelse:Oslo Ess 
- «Alle hjerter deler seg» 

Oslos fineste rock-ambassadører. 

ALBUM: POP/PUNK Oslo Ess «Alle hjerter deler seg» (Indie) 

Det må være noe i drikkevannet i Follo som gjør at rockere av den hardere typen spretter opp som paddehatter rett sør for Oslo; deler av Turboneger, Rumble In Rhodos, ekstrem-metalhelter fra Darkthrone, Nekromantheon og Obliteration. 

Og nå Oslo Ess med sjefs-ace Åsmund Lande fra Vestby. 
Follo igjen, altså. 

«Alle hjerter deler seg» (bra tittel som dessuten står godt til tekstinnholdet!) er trioens tredje fullengder på tre år. 
Det har blitt et album som strutter av vitalt glødende punkpop, tjukke gitarriff, klassisk bredbeinte soli og melodilinjer som slår beina under det meste som lages innen norsk rock i dag. 

Platens tre første låter har en så heseblesende allsangfaktor at du knapt rekker å trekke pusten. 
Feelgoodfaktoren på sommerens festivaler burde være sikret med Oslo Ess på plakaten, ikke minst med tanke på kvaliteten til trioens to foregående plater også. 

Oslo Ess har tatt karrieremessige syvmilssteg i løpet av sin tre år lange platekarriere. 
Referansene er fremdeles klare, fra vestkystens Rancid (ska-hakkende «Det brenner under beina mine») til østkystens Ramones (uimotståelige fengende «Midnatt»). 

Ennå er det spor av både Jokke, Raga og DumDum Boys, men først og fremst låter Oslo Ess endelig som seg selv. 
Det tok dem tre album. 

Ikke minst i Åsmund Landes svært frodige tekster - proppfulle av livskraft - er det spor av hans norske inspirasjonskilder. 

Dette er hektisk storbypoesi (alle bor i Oslo) preget av sårhet og selvironi, av kjærlighet og håpløshet og av en ungdommelig gi faen-holdning til det etablerte. 
Hvilket som nevnt høres ut som ganske familiær tematikk hos forrige generasjons store norske rockband. 

Hovedpersonene her «henger et sted mellom himmel og helvete», som det heter i platens beste spor. 
Oslo Ess henger for tiden nærmere førstnevnte sted. 
Der kan de henge lenge for min del. 

BESTE LÅT: 
«Himmel og helvete» 
