The missing link mellom Townes Van Zandt og Øystein Sunde
Geniale Stein Torleif Bjella. 

ALBUM: 
Stein Torleif Bjella er et digert fjell blant små, grå steiner i et rootsorientert singer/songwriter-Norge. 

I hvert fall føles det slik når Bjella og produsenten hans, DumDum Boys-låtskriver og gitarist Kjartan Kristiansen, ikke bare lett følger opp, men på mange måter forbedrer den to år gamle solodebuten «Heidersmenn». 

Fornorskningskunst 
Det er langt og lenge mellom hver gang noen evner å fornorske musikalsk USA-import på denne måten. 
Hellbillies, Odd Nordstoga, ikke så mange flere egentlig. 

Men dette handler også mye om iscenesettelse: 

Bjellas bygdeoriginal/outsider-image framstår som mye mørkere og mer innestengt enn Nordstogas, og Hellbillies lune hverdagsobservasjoner ender opp som rå sarkasmer i Bjellas penn og munn. 

Intim vokal Kjartan Kristiansens virkelige geniale produksjonsgrep er igjen den spektakulært intime plasseringen av Bjellas vokal. 

Ikke bare langt framme i lydbildet, men praktisk talt inni hodet ditt. 

Nå videreføres det spartanske, akustiske, saktmodige kassegitarlydbildet med noen heldige utvidelser. 

Personlig ble jeg skeptisk da jeg første gang hørte det var strykere involvert på dette andrealbumet — klarer de ikke å la noen ting være i fred lenger? 
Så kommer den talentfulle arrangøren Mari Persen og åpner opp nye rom og tilfører nyanser til de underfundige, humoristiske og svartkomiske tekstene på en så original og vakker måte at man ikke vil være det foruten. 

En fauna av bygdedyr 
Det er samtidig noe dunkelt, Neil Young/«Doom Trilogy»-aktig over stemningene på «Vonde visu» — en slags «On The Beach» fra Hallingdalen, uten storbyvampyrer og Charles Manson, men med en stor fauna av ulike bygdedyr, filmatisert av Bent Hamer, on location i ensomhetens og skyggenes dal. 

Bjellas uttrykk er seriøs visekunst, men med tekster som godt kan fungere på et karikaturnivå: de har ofte noe Bukowski-aktig over seg i sin grovhogde mannsrolleretorikk og stolte evne til å gjøre talende detaljobservasjoner til slående énlinjere. 

Sjangerstorhet 
Men først og fremst handler Bjellas storhet om å fylle en krevende, litt sliten sjanger med en helt egen personlighet og et helt eget uttrykk. 

Kanskje det mest presise er å høre Bjella som the missing link mellom Townes Van Zandt og Øystein Sunde. 
Og kjære dere, livet vil være mye fattigere uten. 
