Plateanmeldelse:Jonas Alaska - «If Only As A Ghost» 

Jonas Alaska fanebærer ekkoet av noe gammelt, men tilfører ikke noe nytt. 

ALBUM: FOLKPOP Jonas Alaska «If Only As A Ghost» (Columbia/Sony) 

Den nå 24 år unge egdingen, fjorårets «Årets nykommer» i Spellemannsammenheng, debuterte med en storselger som egentlig var en hemoglobinhøy kopi av sekstitallet sett fra New York og London. 

Denne følelsen er enda sterkere til stede på hans andre, bygget opp rundt 12 noveller om levd liv, død og noen dryss kjærlighet av ulik tapning. 

Det fungerer. 

Men ikke alltid. 

Vel, egentlig ganske sjelden. 

Musikk preget av personlig tragedie, dypdykkende savn, smerte og hverdagseksistensialisme har vært mestret av både yngre og eldre hatter enn Alaska. 
Hans versjoner er pensumriktig penslet, fra liksomhulkende nachspielføleri via sprudlende sprettballpop, men alt sammen fremstår som den musikalske varianten av prikk-til-prikk-tegninger. 

Det er musikk laget etter gamle rammer, rammer ingen har våget å tøye. 

Dumdum Boys' Kjartan Kristiansen, som gjorde stor suksess med å styre lyden på Stein Torleif Bjellas plater, har produsentklippet stramt og presist. 
Han puster liv i flere låter uten å basere seg på deres historisk-musikalske retrospektive krykker. 
Noe som blant annet gjør låtene rundt albumets midtparti vårfriske, spretne og klangfulle. 

Men man kan ikke leve av klang alene. 

Arrangementene er, om ikke akkurat lekre, så i alle fall konsekvente og gjennomførte. 
De har ingen egenart, men bærer mer preg av at Alaska ønsker å være en mye eldre mann enn han egentlig er. 
En eldre, belest og amerikansk mann. 

Totalt sett er «If Only As A Ghost» en hul fasade for countryklingende singer/songerwriterpop, tidvis håpløst uoriginalt, tidvis så affektert at det trengs pute for å døyve øyeblikket. 

Det er for så vidt dyktig utført. 

For det er først når man hører godt etter man oppdager at det ikke er særlig mye å høre på. 

BESTE LÅT: 
«Grandpa Pick Me Up» 
