TEST:– Ett av årets mest innovative produkter 

Aldri har det vært så gøy å høre musikk. 

Du har kanskje sett reklame for dem rundtom på nettet der folk tar dem på seg og blir «mindblown» av lyden. 
Nuraphone er definitivt ikke som andre hodetelefoner, med særdeles fiffig teknologi innabords, bass ut av en annen verden (om du vil) og et veldig spesiell design. 

For to år siden samlet skaperne inn over 15 millioner kroner på folkefinanseringstjenesten Kickstarter, og med det var Nuraphone Australias mest innbringende Kickstarter-produkt noensinne. 

Året senere, altså i 2017, var de i salg i enkelte land, og først nå i høst har de kommet i offisielt salg her i Norge. 

In-ear og over-ear 

Med en gang man pakker opp Nuraphone ser man at det er noe spesielt med dem. 
For ikke bare har de utforming som tradisjonelle over-ear hodetelefoner – inni klokkene stikker det nemlig ut en liten tut, som da er in-ear-delen av hodetelefonen. 

Konstruksjonen er gjort slik at in-ear-biten serverer deg mellomtone og diskant, mens et basselement er å finne i den ytre delen. 
Det gjør at de dypeste frekvensene kommer litt «utenfra» og at de dermed ikke overdøver de andre tonene selv om du drar bass-spaken ganske høyt. 

Selve putene er av gummi, og selv om det høres veldig klamt ut, er hodetelefonene konstruert med en slags lufteventil på innsiden, så akkurat hva gjelder klamhet synes vi Nuraphone har klart seg godt de par ukene vi har testet dem. 

Verre er det dog med komforten fra in-ear-delen av hodetelefonene. 
Her klarer vi sjelden mer enn en time-halvannen av gangen før det begynner å føles gnagende, selv om vi har prøvd med ulike tupper (fire par følger med totalt). 
Litt mer polstring av hodebøylen kunne også ha vært på sin plass. 

Ingen fysiske knapper 

Du finner ingen fysiske knapper på Nuraphone. 
De slår seg på når du tar dem på og slår seg av når du tar dem av, og det har fungert alldeles utmerket i testperioden. 

Når du tar dem på, hilser en stemme deg velkommen og gir deg beskjed om hvor mye batteri som gjenstår, angitt i ti-prosenter. 
Batteriet varer for øvrig i rundt 20 timer og lades med en proprietær ladekabel du da ikke bør miste. 
Det er også mulig å høre kablet musikk med dem, men kabler (minijack, lightning, USB-C) er tilleggsutstyr og bruker den samme proprietære porten. 

De to logo-feltene på hver øreklokke er imidlertid berøringsfølsomme, og via appen kan du definere hva som skal skje når du trykker på dem henholdsvis én og to ganger. 
Selv har vi valgt at ett trykk justerer volumet opp og ned, to trykk på høyre felt hopper til neste sang og to trykk på venstre felt slipper igjennom lyd fra omgivelsene, der musikken dempes. 

Akkurat det siste ble mulig via den såkalte G2-oppdateringen som kom tidligere i år, der Nuraphone også introduserte aktiv støydemping som en programvareoppdatering (!). 

Ikke at den virker å ha en voldsomt stor effekt til og fra, for forseglingen mot omgivelsene er særdeles god på Nuraphone allerede, som gjør at de oppleves nokså lydtette bare på grunn av den passive støydempingen. 
Lydlekkasjen er også svært beskjeden der du kan dra på ganske høyt med volumet uten å plage sidemann. 

Otoakustisk emisjon 

Det som imidlertid gjør Nuraphone så speiselle er teknologien som er bygd inn. 
Første gang du bruker dem må du laste ned appen som tar deg igjennom oppsett og kalibrering. 

For Nuraphone må nemlig tilpasses hver bruker for å yte optimalt, og her har skaperne gått vitenskapelig til verks. 

Først må du finne et stille rom og justere hodetelefonene til de sitter perfekt – vi har latt ganske mange prøve disse i testperioden og der noen bare tar dem på seg og får tommel opp, er det andre som har strevd voldsomt med å få dem til å sitte på riktig, og som til slutt har gitt opp. 
Jeg hadde selv problemer første gang, men det løste seg ved å bytte tupper til noen som var litt større. 

Når appen gir deg tommel opp, er det bare å sitte rolig. 
Hodetelefonene spiller så lyd med ulike frekvenser og måler den såkalte otoakustiske emisjonen – lyden det indre øret sender ut som et slags «ekko». 

Denne lyden er 10.000 ganger svakere enn lyden som sendes inn, og derfor sitter det spesialdesignede mikrofoner i hodetelefonene for å fange opp denne lyden. 
Teknikken brukes blant annet for å måle hørsel hos spedbarn. 

Seansen tar et par minutter, og resultatet er at du får en lydprofil som er skreddersydd din hørsel og hvor følsom du er for ulike frekvenser. 
Under ser du for eksempel profilen til tre av mine familiemedlemmer: 

Disse klumpene sier deg sikkert lite, så la oss forklare. 
På «klokka tolv» er de dypeste frekvensene, og så blir de lysere og lysere med klokka, der altså diskanttonene er rett før den blir tolv igjen. 
Jo lenger vekk fra midten som er fargelagt, desto mer følsom er du for de aktuelle frekvensene. 

Min er den rosa, der jeg altså er ganske følsom for basstoner, men noe mindre for mellomtone og diskant. 
Dermed justerer Nuraphone lydbildet deretter. 

I appen kan du slå av og på tilpasningen for å sammenligne med «nøytral» – akkurat det synes vi er litt «mumbo jumbo», for hadde et par hodetelefoner til 4.000 hørt ut som nøytral-innstillingen, hadde vi virkelig stusset, så den virker å ha blitt gjort ekstra dårlig med vilje. 

Men det er definitivt interessant å bytte mellom de ulike profilene (du kan lagre tre av dem). 
Alle som har fått prøve dem har fått sin egen profil og samtidig lyttet frem og tilbake med den og profilen til undertegnede og Lykke, og uten unntak har alle i størst grad forestukket sin egen lydprofil. 

Og akkurat det er i hvert fall ganske imponerende. 
Min kone og jeg syntes for eksempel at lydbildet var flyttet noe mot venstre på Lykkes profil, men det tenkte hun ikke over selv. 
Altså har teknologien klart å avsløre at hun hører litt bedre på det høyre øret slik av volumet er litt høyere på det venstre. 
Alternativt at min kone og jeg hører litt svakere på det høyre øret, selvsagt. 

Egentlig har dette vært en solid vekker mens vi har testet Nuraphone. 
Vi pleier alltid å poengtere i tester av lydprodukter at lyd i stor grad er smak og behag, og det har vi virkelig fått understreket med Nuraphone. 
For når alle (sikkert 12-15 personer totalt) foretrekker sin egen innstilling sier det alt om at lyd i høyeste grad er subjektiv. 

Noe for bass-elskeren 

La du merke til den skyvebryteren i skjermbildet over? 
Det er den såkalte «immersion»-bryteren som du kan dra i for å forsterke bassen. 

Drar du den helt til «front row»-innstillingen til høyre, er bassen så enormt drøy at det føles som om hele hodet rister, og strengt tatt rister det faktisk litt fysisk i øreklokkene også. 

På maks blir det litt for mye av det gode for vår del, men vi synes definitivt lydbildet er svært morsomt på rundt 70 prosent. 
Og som nevnt synes vi dette i mindre grad går på bekostning av de andre frekvensene på grunn av hodetelefonens konstruksjon der bassen kommer mer utenfra. 

Og etter to uker med disse er det nært sagt så jeg elsker lyden av dem. 
Jeg har flere ganger opplevd å få frysninger når bassen plutselig har kicket inn uten at jeg har vært tilstrekkelig forberedt. 

Ellers synes vi Nuraphone leverer meget godt lydmessig, med god dynamikk og et spenstig lydbilde. 
Men det vil altså som sagt variere med hvem som bruker dem. 
Og vi skulle kanskje ønske at vi kunne få lov til å finjustere litt – selv skulle jeg gjerne ha kneppet ned bittelitt på diskanten, som på visse låter blir i grenseland til skjærende. 

Litt trøbbel i kulda 

Forleden dag skrev vi om at mange eiere av Sony WH-1000XM3 rapporterte om trøbbel i kulda, og det har vi også opplevd med Nuraphone. 

Det kan virke som om touch-betjening ikke er optimalt når gradestokken kryper nedover, og i vårt tilfelle fikk vi trøbbel der vi stod og ventet på t-banen i fem kuldegrader, som om vi hadde trykket som besatte på den venstre «knappen». 
Dermed var det som om vi slo av og på gjennomslippet av ekstern lyd hele tiden, med tilhørende tikking i øret. 

Skulle du oppleve noe lignende, er en mulighet å slå av disse hurtigknappene i appen, selv om det selvsagt er langt fra optimalt. 

Et annet lite minus, som ikke er avhengig av kulde, er at vi synes Bluetooth-oppkoblingen (AptX HD) har vært litt under par på disse hodetelefonene, der vi ofte har vært nødt til å flytte mobilen fra bukselomma til brystlomma på jakka for å unngå hakking. 
Riktignok har vi mer klær på nå enn i sommerhalvåret, men allikevel … 

Konklusjon 

Nuraphone er ett av årets mest innovative produkter, der skaperne har laget et par hodetelefoner som i stor grad er tilpasset den enkelte ved å måle lydresponsen fra øret før man setter i gang. 

At så mange har fått prøve dem og samtlige foretrekker sin egen lydprofil sier sitt, og når man får kommentarer som «herregud, liker du det sånn?» sier det alt om at lyd i aller høyeste grad er en subjektiv affære. 

Men at Nuraphone tilbyr noe ekstra er det liten tvil om – særlig i bass-avdelingen der vi aldri før har hørt noe som til de grader ryster deg i marg og bein om du drar den magiske bryteren helt til høyre. 
De er praktisk talt forseglet rundt hodet ditt der svært lite lyd slipper ut og inn, og muligheten for å høre det rundt deg ved å prikke deg en gang eller to på det ene øret er briljant utført. 

Men i lengden blir de ganske ukomfortable å ha på, Bluetooth-oppkoblingen er ikke den mest solide vi har vært borti og det kan bli trøblete i kulda. 
At ladeporten er proprietær er heller ikke fordelaktig. 
