Spillanmeldelse:Mørkt og mesterlig Batman-spill 

Med «Batman: 
Arkham Asylum» er et av årets mest gledelige spilloverraskelser et faktum. 

Frank Millers monumentale tegneserie «Batman: The Dark Knight Returns» plasserte den kappekledte superhelten der han hører hjemme: 

I en korrupt storby hvor sinnssyk ondskap regjerer, en kølsvart dystopi hvor moral, lov og rett er erstattet av en syndig lovløshet som kler Batman langt bedre enn «KA-POW!»-lystigheten fra den glorete TV-serien. 

Batman har ingen superkrefter, han er bare en (søkkrik) mann på en livslang vendetta etter at foreldrene hans ble drept i et simpelt ran. 
Han er på mange måter like besatt og skrudd som skurkene han kjemper mot. 
En gullgruve for psykoterapeuter. 

Det er dette universet som preger de to siste, fantastiske «Batman»-filmene. 
Og det er dette universet - skyggesiden av de tradisjonelle superhelt-historiene - som har inspirert «Batman: 
Arkham Asylum». 

Det håpløse, mørke universet er til og med spisset. 

For det er til Arkham-asylet menneskehetens avskum sendes, de verste av de verste. 
En kollektiv sinnssykdom siver inn i asylets vegger og forvandler de herskaplige bygningene til en ondskapens høyborg. 

VG Nett-leser: 
Det er det beste superhelt-spillet jeg har spilt noen gang. 
Diskuter Batman: 
Arkham Asylum her! 

Og nå er det ondskapens yppersteprest, The Joker (helt fantastisk stemmelagt av Mark Hamill), som har satt seg i sjefsstolen. 
Han leder Batman inn i et nøye regissert mareritt, med bistand fra en hel hær av innsatte som ønsker Batman alt vondt her i livet. 

Noen av dem har opptil flere høner å plukke med Batman, en slags «greatest hits» av erkefiendene Batman har plassert i asylet opp gjennom årene marsjerer inn i tur og orden. 

Det er bekmørkt, det høljregner og hvert skritt du tar følges av The Jokers kaklende ondskap via høyttalere og TV-skjermer. 
Det er akkurat så deilig guffent som det bør være, «Batman: Arkham Asylum» er virkelig en stilmessig triumfferd. 

Men utviklerne treffer også overraskende godt - jeg vil nesten si sjokkerende godt - på spillbarheten. 
Sykehuset er en stor, åpen verden som rommer hauger av hemmeligheter og inviterer til flere gjennomspillinger og masse utforsking. 

Hold deg fast: 
Det blir en slags «Splinter Cell» i Helvete, iblandet «Prince of Persia»- og «Assassin's Creed»-lignende slåssing (uten våpen, naturligvis), «Metroid»-inspirert utforsking og tonen fra spill som «Manhunt» og «The Chronicles of Riddick» - lagt til en unik setting som er like minneverdig som «Bioshock». 

En strålende blanding av flere av mine absolutte favorittspill, altså - det er ikke mulig å treffe stort nærmere mine personlige spillpreferanser. 

Du veksler mellom møljeslåssing med «thugs», seige og nøye planlagte snikangrep, jakt på skjulte veier videre og andre hemmeligheter, åstedsanalyse og detektivarbeid, bruk av diverse høyteknologiske gadgets, oppgradering av egenskaper og utstyr og heftige bosskamper. 

En miks som gir meg gåsehud. 
Alt fungerer, både hver for seg og sammen, og alt er bare så fordømt vellaget og underholdende. 

Det eneste som egentlig kunne gjort denne spillopplevelsen bedre er om utviklerne hadde tatt den ENDA litt lengre ut og kjørt på med 18-årsgrense. 
Det hadde unektelig kledd denne historien og denne settingen svært godt. 

Men bevares. 
Rocksteady Studios kommer uansett svært nære Batman slik Batman SKAL være. 

«Batman: 
Arkham Asylum» er simpelthen en voksen, ulidelig spennende, interessant og helt herlig skattekiste av pur, mørk spillglede. 

PS: 360-versjonen er testet. 
Spillet kommer også på PC den 18. september. 
