En roman som har alt!:Bokanmeldelse: 
Jenny Erpenbeck: 
«Alle dagers ende» 

Uhyre velkomponert og interessant roman fra en av Tysklands skarpeste forfattere: 
Et mesterverk, konkluderer VGs anmelder 

Det er en anmeldersykdom å utrope årets beste bøker allerede i januar, men jeg er temmelig trygg på at «Alle dagers ende» vil komme høyt opp på listene over årets fineste oversatte romaner når bokåret 2018 en gang i desember skal oppsummeres. 
Med sin andre roman på norsk, er Jenny Erpenbeck nemlig i ferd med å befeste posisjonen som en av de mest spennende tyskspråklige forfattere de seneste årene. 

Norsk sensasjon: 
Norsk forfatter solgte aller mest i Tyskland i 2017 

Befester sin posisjon 

I 1902 dør et lite spedbarn et sted i Galicia i det østerriksk-ungarske keiserriket. 
Moren er jødisk, faren katolsk. 
Han rømmer til Amerika, hun dør i fattigdom. 
Eller? 
Nei, for romanen vil det annerledes, eller som Erpenbeck skriver: 
«Slutten på en dag da noen dør, er langt ifra alle dagers ende.» 

For hva om moren hadde lagt en håndfull snø på barnets bryst den natten? 
Ja, da kunne hun ha overlevd. 
Og det er nettopp det hun gjør. 
Etter et intermesso som beskriver hvordan tilfeldighetene like gjerne kunne ha ført til et annet utfall, overlever jenta og lever videre. 
I løpet av romanen skal hovedpersonen dø hele fire ganger til: som tenåring i Wien etter første verdenskrig, i en fangeleir i Sibir, som berømt forfatter i DDR og til slutt i et gjenforent Tyskland, der hun forlater verden for siste gang i en alder av enognitti år på et pleiehjem i Berlin. 

Dansk sterk snakkis: 
Dødevaskeren 

Form og innhold henger tett sammen 

Form og innhold henger tett sammen i denne romanen. 
Erpenbeck skriver en neddempet, nydelig prosa. 
Uten klisjeer eller store fakter, fanger hun avgjørende øyeblikk i et menneskeliv. 
Synsvinkelskiftene er elegante og forfatteren gir stemme ikke bare til hovedpersonen, men også hennes mor og far, besteforeldre, søster, ektemann og sønn. 
Romanen utforsker tilfeldighetenes betydning og hverdagslivets utfordringer under de politiske maktkampene på 1900-tallet. 
Ikke minst er dette et inntrengende, sårt og til tider svært rørende portrett av en jødisk kvinnes livsreise gjennom et århundre fullt av farer og forførende politiske vekkelser. 
Det skjer mye tragisk på hennes vei gjennom livet, men teksten er ikke blottet for ømhet og små glimt av humor. 

En raffinert språklig stilist 

Erpenbeck fremstår som en raffinert språklig stilist med full kontroll over virkemidlene. 
Toneleiet, de presise observasjonene og poetiske vendingene, er glimrende oversatt til norsk av Ute Neumann. 

Fra et litterært ståsted er dette en roman som «har alt». 
Den er ambisiøst tenkt, utsøkt skrevet og klarer på mesterlig vis å forene enkeltmenneskers skjebner med Europas turbulente historie i det 20. århundre. 
Hva mer kan man ønske seg? 

Anmeldt av: 
Gabriel Michael Vosgraff Moro 
