Rænd mig i røven
Kjedelig, fjernt langhalm fra danskenes yndlingsforfatter. 

Hva skjer dersom den amerikanske presidenten viser seg å være rablende gal? 
Dette spørsmålet har jo dessverre større aktualitet enn noensinne med tanke på hvem som ser ut til å kunne bli valgt der borte. 
Men Jussi Adler-Olsen, som av for meg helt uforståelige grunner har blitt en kommersiell kjempesuksess og er kåret til danskenes yndlingsforfatter flere år på rad, har neppe hatt Trump eller Cruz i tankene da han skrev denne boka. 

Boka starter med at en utvalgt gruppe ungdommer, som er vinnere av en kunnskapskonkurranse på TV, blir påspandert en tur til Kina sammen med den daværende senatoren i hjemstaten sin. 
I Kina blir kona til senatoren drept i et attentat. 
Flere år seinere er den samme gjengen blitt en del av staben til politikeren, som vinner presidentvalget. 
På valgnatten utsettes han for nok et attentat, hvor hans nye kone blir drept. 
Og hvem får skylda? 
Jo, faren til vår kvinnelige hovedperson, som har det lett uheldige kallenavnet Doggie. 
Og plutselig er Doggie landets mest ettersøkte person. 
Landets skjebne hviler, som det heter, på hennes skuldre. 

Ifølge forhåndsreklamen har den danske suksessforfatteren denne gang skrevet en thriller om en stormakt i oppløsning. 
I mine øyne har han først og fremst skrevet en thriller i oppløsning. 
Historien er langdryg, til dels dørgende kjedelig. 
Språket er platt. 
Plottet er så himmelropende urealistisk at man gisper etter luft. 
Persongalleriet er klisjefylt og karikert ut i det ekstreme. 
I det hele tatt minner dette påfallende om en av de utallige, forutsigbare Hollywood-produksjonene om maktmisbruk på toppen av samfunnet, som egentlig handler om å bekrefte det amerikanske folkedypets fordommer mot Washington. 
