Kontroll på kontinentene
Mari Boine på sitt mest innbydende. 

ALBUM: 
Man kan berømme Mari Boine så mye man vil for grenseløshet og åpenhet. 
Men storheten ligger i hvordan hun bruker sitt samiske utgangspunkt og verden-rundt-billetten sin, hvor uanstrengt hun blander og trikser med råvarene. 
«Sterna Paradisea» skal være hennes «Graceland». 
Hvis målet har vært å la studioopphold i Sør-Afrika og lokale musikere fargelegge det ferdige resultatet uten å dominere totalt, så har hun lykkes, i den forstand at det er blitt ei plate som bare understreker hvor dyktig hun er til å blende, trekke fra, legge til og framheve/skyggelegge elementer i soundet sitt. 
Og hun er fortsatt en utmerket sanger — når skal Röyksopp bruke henne til noen av de skumle sangene de pleier å gi til Karin Drejer? 

«Sterna Paradisea» er blitt noe i nærheten av en popplate: innbydende og lett å trå inn i, lett å følge, med duse nordiske jazzstemninger som tøymykner og effektive rytmespor i spennet fra hi-fi-vennlige klirr og dunk til fullblods afrofunk. 
Boine imponerer aller mest her fordi hun forvalter sitt eget musikalske varemerke med et fornøyd glis om munnen. 
Mari Boine har stålkontroll — og hun vet det. 
