Klasserommet som samfunnsspeil
Årets Gullpalmevinner i Cannes har en ekstrem troverdighet i sin avspeiling av det franske samfunnet i tette klasseromsobservasjoner. 

HANDLER OM: 
Francois Begaudeau er ungdomsskolelærer på en skole sentralt i Paris. 
Det skrev han en bok om. 
Regissøren Laurent Cantet lot forfatteren blir skuespiller - som lærer. 
Og fylte klasserommet med et utvalg ungdommer, representativt for det kulturelle, etniske og religiøse mangfoldet som i dag er en realitet i den franske hovedstaden. 
DOM: 
Klassen - årets Gullpalmevinner fra Cannes - er på mange måter en underlig film. 
Svært dokumentarisk i stilen, meget tett på sine rolleinnehavere - en lærer og en niendeklasse. 
Dessuten har filmen nesten ingen tradisjonell «dramatisk» utvikling. 

Resultatet blir virkningsfullt, mildt sagt. 
Ubønnhørlig trekkes man mot den usentimentale stilen, og gir filmen uten videre karakter for å fremstå ekstremt troverdig. 

Vi får jo stadig rapporter om fransk ungdoms krig med eget etablissement, ikke minst i Paris. 
Denne filmen mangler den ytre dramatikken. 
Men synes å beskrive, ned til minste detalj, «krigens» forutsetninger. 
Selv når viljen, engasjementet og evnen til å skape en tross alt velfungerende skole midt i dagens verden, er rikelig til stede. 

OG: 
Det er slett ikke langt fra Frankrike til Norge i dette bildet. 
Selv om en film som Margreth Olins norske dokumentar «Ungdommens råskap» fra 2004 står seg mer enn godt i sammenlikning med denne franske spillefilmen. 
