Filmanmeldelse «Småkrypenes magiske hage»:Bienes småsøte liv 

Fint, men for langt for de aller minste. 

ANIMASJON/BARNEFILM 

«Småkrypenes magiske hage» («Drôles de petites bêtes») 

Frankrike. 
6 år. 
Regi: Arnaud Bouron, Antoon Krings. 

Helt OK for sansene til de små å få brynt seg på noe annet enn de hyperventilerende, popkulturrefererende amerikanske animasjonsfilmene. 

Ikke for det: 
I og med at «Småkrypenes magiske hage» er fransk, kan det sies at den er skumlere enn de fleste amerikanske barnefilmene med 6-årsgrense. 

Jeg tenker på de nattinnsektene, ikke minst den skumle flaggermusen. 
Selv voksne vil få et lite støkk av svermen av veps som kommer flygende som en fascistisk hær i gult og svart da dramatikken er på sitt mørkeste. 

Historien kunne knapt vært simplere eller mer klassisk: 
Vi er i bienes verden, der dronningen kjeder seg litt – i hvert fall inntil trubaduren Apollo, en gresshoppe, kommer vandrende. 
Samtidig er den renkespillende Vera Vesp ute etter å ta bidronningens plass (igjen: i med at «Småkrypenes magiske hage» er fransk, er skurken av den nokså sexy typen). 

Da både Apollo og bidronningen er uskadeliggjorte, reduserer Vesp og håndlangerne hennes de andre biene til honningproduserende slaver. 
Det er opp til de kuede å forene krefter, både innad og med de andre insektene i hagen, og redde livet rundt kuben. 

Animasjonen er TV-aktig, men søt. 
Spesielt biene er noen hjerteknusere, med små runde neser, gigantiske øyne og røde bolleklipper. 

Filmens problem er at halvannen time spilletid er rent for mye for den enkle lille historien den har å fortelle. 
De siste 20 minuttene blir i det mest gjespende laget for både liten og stor. 
