Showanmeldelse:«Norske hits på norsk» 

Norsk populærmusikk servert som show i toppklasse vil gjøre høstmørket vesentlig mer behagelig i høst. 

Splitter pine for et show! 

For å si det sånn; «Her kommer vinter'n» – og la den komme, for her er det flust av optimister som vil levva livet enten de er dumme og deilige, forelska i lærer'n eller om det gjelder svake mennesker. 
Rai rai og splitter pine! 

Dette er et musikalsk norsktopp-show, med solid vekt på show. 
Tempoet er høyt og effektivt, med likeverdig fordeling av det varme melankolske og det spenstig humoristiske. 

Teamet bak forestilling er det samme som under fjorårets ABBA-show på Edderkoppen. 
Igjen viser de en smart teft for både utvalg av låter, og ikke minst hvordan de har satt sammen låter av til dels ulik karakter. 

I blant løftes både toner og tekst ut av sin opprinnelig form på en treffsikker underholdende måte som egner seg ypperlig i en show-form som dette. 

På scenen er et lag av artister som kan gamet; en fin blanding av popartister og folk med musikalbakgrunn. 
De imponerer som vokalgruppe, men også som vokalister. 
Overgangene er elegante, i blant rørende og ofte ganske morsomme. 

Under temaet «swing» serveres for eksempel «Kursiv», «Mæsjen og posjen» og «Splitter pine» med swing-tøtsj og cabaret-stil med leken eleganse som viser hvor mye som egentlig kan gjøres hvis du tøyer grensene for hva som ligger i en melodi og en tekst. 

I så måte er «La fortida være i fred» en poengtert sammensatt medley over 80-åra med ensemblet i energisk samspill og smilende parodi over trønderske puddelrockere, folk som synes mennesker er svake, eller at livet er for kjipt – og ber folk «dra til helvete». 

Som en kontrast til det medley-pregede, får enkelte låter leve sitt liv i helhet. 
Når man først har en eks-boyband-stjerne med i showet, så skulle det bare mangle at han ikke fikk synge på engelsk. 
Og han – altså Christian Ingebrigtsen – leverer. 
Det samme gjør de andre gjennom sine versjoner av norske låter. 
Ruud Ellingsen favner hele Nord-Norge med «Har en drøm» og selveste «Å eg veit meg eit land», Reidun Sæther er et musikalske fyrverkeri enten hun putter mikrofonen i BH-en for å spille luftgitar til Øystein Sundes «Super SS Rally GT...», eller når hun viser spennvidden i Wenche Myhres hit «Vi lever». 

Espen Grjotheims årelange musikalerfaring er synlig, og som sluttstrek for nummeret «Vi hyller våre helter» er han varm og nedpå i fremføringen av Sigvart Dagslands «Alt eg såg» – akkompagnert av bilder på bakveggen av noen av være musikalske helter som ikke lenger lever. 

Så er det Skorgan. 
En norsk pop-historie i seg selv; med en egen bolk med låter som hun alene, eller sammen med Jahn Teigen har gjort til allemannseie i norsk pophistorie. 
Det er nydelig pianospill, det er moro med «Do-re-mi» og lekent med «Oliver». 

Hun fronter den musikalske tyngde som gjør dette til en svært underholdende opplevelse av norske hitlåter – med en vri. 
Og bak står et solid band. 
Det gjør det som oftest i norsk populærmusikk. 
