Chris Medina, «What Are Words»
Chris Medina, «What Are Words» 

(Eccentric / Sony) 
Norgesvenn bommer på startstreken - med norsk hjelp. 
Man må ha et hjerte av lær for ikke å bli rørt av Chris Medinas historie. 

Eller mer spesifikt: 
Hans forlovede Juliana Ramos' historie. 
Hun er hjerneskadet etter en bilulykke for to år siden. 
Chicagogutten har, ikke uten drahjelp av kjærestens skjebne, fått et helt spesielt fotfeste i Norge. 
Vel ble han kjent via «American Idol», men «What Are Words»-singelen parkerte på 83. plass i USA - det er hovedsakelig i Norge og Sverige den har vært en stor hit. 

Og Medina har gjengjeldt sitt nordiske publikums raushet overfor ham. 
Han sang endog «What Are Words» i begravelsen til et av Utøya-ofrene. 
Bra mann. 

Et slikt bakteppe gjør det vanskelig å kritisere musikken hans uten å føle seg som et monster på stylter. 
Men det er dessverre ingen vei forbi. 
For det er en usedvanlig daff plate, dette. 
Åpningslinjen «In a world so cold / Not a hand to hold» setter standarden; her er ingen floskel for platt, ingen klisjé for oppbrukt. 

Medinas lyriske omgang med kjærligheten er så generelt formulert og uoriginalt tenkt at det aldri føles som annet enn oppramsing av punkter. 

Medskyldige i verket er den norske produsentveteranen David Eriksen og den britiske kulissetraveren Simon Climie, som draperer Medina i et tannløst, semirockende P4-lydbilde med blikket stivt festet på juletreet. 
I hovedsak er det musikk for folk som ikke er opptatt av musikk. 

Medina synger bra, men burde stilt høyere krav til forvaltning av talentet sitt. 

«What Are Words» høres ut som en debutplate som aldri vil få en oppfølger. 

BESTE LÅT: 
«Dream Tonight» 
THOMAS TALSETH 
