TV-anmeldelse:Da punken kom til Norge – og nektet å dra 

Akkurat idet du ikke orker flere mimrende punkere, kommer det en god TV-serie og hever blikkene våre. 

Kinofilm (90 min.)/TV-serie (4 X 30 min.) 

Fått nok av å høre om da Sex Pistols gjestet Oslo og Trondheim i juli 1977? 
Lei av at de som var der (for ikke å snakke om de som ikke var der, men gjerne skulle ha vært det) pusser glorien og innprenter oss at punken – pønken, Påsan! – var det siste av betydning som skjedde i ungdomskulturen? 

Jeg føler med deg. 
Det er blitt rent for meget av det i det siste. 
Punkerne, som hatet nostalgi og ville detronisere all musikk som hadde blitt skapt før 1977 (enda den rent objektivt sett ofte var bedre enn den de lagde selv), er blitt veldig sentimentale på gamle dager. 

Sånn er det å bli eldre, selvsagt, og mene at ens egen ungdomstid var den feteste av dem alle. 
Om noen år begynner bøkene, filmene og TV-seriene om 1990-tallets ravekultur å komme. 
De vil hevde nøyaktig det samme. 

Men stopp en hal før du resignerer! 
Thomas Robsahm har nemlig laget en god TV-serie om punkfenomenet. 
Den tar riktignok utgangspunkt i det punkgenerasjonen på latterlig vis liker å kalle «år null»: 1977. 
Men den drar linjene videre, inn i noe mer interessant og varig, og makter faktisk å heve både sitt eget og vårt blikk. 

Robsahms kjappe, konsise dokumentar baserer seg på interessante arkivklipp og like interessante «snakkende hoder». 
Si hva du vil om musikken, men punken tiltrakk seg mange ressurssterke og kloke mennesker. 

Mer interessant i dag enn selve platene, er forgreiningene inn i andre deler av det norske kulturlivet: 
Journalistikken, TV-, forlags- og mediebransjene, kunstlivet med mer. 
I så måte var «77erne» like driftige som sine forgjengere «68erne». 

«Punx» påpeker korrekt nok at de beste platene som kom ut av den første punkbølgen – Kjøtts minialbum fra 1980, DePress’ «Block To Block» (1981) – knapt kan kalles punk i det hele tatt. 
Men muligens «post-punk»: 
Musikk skapt i kaoset etter det frigjørende smellet, da verden åpnet seg for undersjangere som goth, synthpop, «nyveiv» og gudvethva. 

Allerede i andre episode er vi over på 1980-tallet, der det argumenteres overbevisende om punkens innflytelse på «De fire store» (deLillos, DumDum Boys, Jokke & Valentinerne, Raga Rockers). 

Vi lærer om den første hardcorebølgen og «Blitzruta», gatekampene i Oslo på 1980-tallet og skateboardkidsa på 1990-tallet. 
Dernest de skumle Oslo-nihilistene – Turboneger og Anal Babes. 

Fjerde og siste halvtime handler i stor grad om estetikken, stilen og moten, og hvordan punken nokså raskt ble en trend, den også, med sitt eget politikorps for å holde orden in rekkene. 

«Punx» postulerer en tese om at det moderne Norge var et direkte resultat av punkeksplosjonen. 
Det er selvsagt en kraftig forenkling. 
Men serien får det til å høres plausibelt ut. 

Svenske SVT har i mange år vært beundringsverdig flinke til å lage dokumentarserier om nyere kulturhistorie, gjerne med forankring i musikkmiljøene. 
NRK har aldri vært det. 
Klapp på skulderen til Thomas Robsahm for at han omsider hjalp dem å få hull på byllen. 

MORTEN STÅLE NILSEN 
