Madonnas gullrekke
Samleplata «Celebration» er beviset på at Madonna vil at vi skal danse på hennes grav. 

||| 
RETRO: 
Si hva du vil om Madonnas mange ansikter, klesdrakter, hårfrisyrer, menn og musikkstiler, men er det én ting som har holdt seg konstant siden hun singeldebuterte med «Everybody» i 1982, så er det at hun alltid, alltid, alltid har oppfordret til hemningsløs festing. 

Hun har dratt sjenerte tenåringer ut på gymsalgulvet, og fått besteforeldre til å ta seg en svingom på hytta, strødd rundt seg med konfetti og latt det smelle i sjampanjekorker. 

I løpet av Madonnas 25 år lange musikkarriere har bortimot alle låtene hun har liret av seg hatt en dansbar beat og en rumpefristende groove - selv om noen få av sporene kanskje har passet best til slowdance. 

Som et DJ-sett 

Så når hun nå har valgt å oppsummere karrieren med et ordentlig samlealbum (alle Madonnas tidligere samlealbum har vært mer forankret i nuet), er det kanskje ikke så rart at hun har valgt å konstruere det som et slags DJ-sett. 

Istedet for å, samleplatetradisjon tro, peise på med hits i kronologisk rekkefølge, har hun satt sammen en gullrekke av låter som passer sammen, både rytmisk og melodisk. 
Og hun har, uten unntak, valgt låter som etser seg fast i parketten. 

I praksis fører det til en til at den glamorøst Abba-samplende åpningslåta «Hung Up», uten tvil en av 2000-tallets aller beste popsingler, etterfølges av «Music» og «Vogue». 
At naivrytmiske «Holiday» havner i bolk med «Everybody» og «Like A Virgin». 
Og at popoppløftende «Cherish» blir låta som får æren av av å komme foran Madonnas siste hit, den dance-magiske, henda-i-været-jublende og Paul Oakenfold-produserte «Celebration». 
Nå snakker vi fest! 

Velge og vrake 

Hovedfordelen med å fortsatt være popstjerne når du er femti, er selvfølgelig at man nå kan velge og vrake i en lang karriere av mer eller mindre vellykkede låter. 
På «Celebrate» er det få spor som burde vært fjernet (med unntak av Justin Timberlake-duetten «4 Minutes», Austin Powers-rælet «Beautiful Stranger» og selvfølgelig Madonnas siste flopp, det forglemmelige eurotrash-/Britney Spears-aktige Lil?Wayne-samarbeidet «Revolver»). 

Og det er få spor man virkelig savner (med unntak av «True Blue» og «Where?s the Party»). 
Låtflyten punkteres sjelden, noe som resulterer i at en jenteforspielvertinne trygt kan sette på skiva - og la den snurre resten av kvelden. 

Med sine 36 spor varer deluxe-versjonen i mer enn to og en halv time. 

Så da er det bare å gjøre som Madonna sier: 
«Get into the groove!». 
