«By the sea:»Dørgende kjedelig Pitt og Jolie 

Pretensiøs på grensen til det parodiske. 

En mann og en kvinne tar inn på hotell og skuler olmt på hverandre i filmens to timer. 
To veldig lange timer. 

At Roland (Brad Pitt) og Vanessa (Angelina Jolie) har ekteskapstrøbbel, skjønner vi raskt. 
Hvorfor de ikke bare går fra hverandre er filmens eneste gåte. 
Intensitet og dybde er totalt fraværende i karaktertegningene. 
Resultatet er en dørgende kjedelig film om ekteskapets viderverdigheter. 

En dag oppdager Vanessa et hull i veggen som gjør at hun kan titte på det unge og nygifte naboparet. 
Det burde vært grobunn for drama. 

Dessverre er karakterene for livsfjerne, klisjéfylte og uten troverdighet til at du bryr deg. 
Det som utspiller seg er en langtekkelig lidelseshistorie om to overfladiske kunstnersjeler. 

Filmen er skrevet og regissert av Angelina Jolie, og inspirasjonen har hun hentet fra fransk 60-tallsfilm. 
Du hører Truffaut, Lelouch og Godard rope i bakgrunnen, men det hjelper ikke. 
Jolie er kun opptatt av det ytre. 
Noen scener er rene moteshowet. 
Hun glemmer at skal du ha et intenst drama, må du ha et mørke som utfordrer alt det vakre. 

Så vakkert at det blir uinteressant 

Pitt og Jolie er så vakre, så vakre. 
Alt er så vakkert; havet, landsbyen, hotellet. 
Her ligger også problemet. 
Historien makter ikke å formidle en eneste følelse av hverken sorg eller desperasjon. 

Som publikum kjeder du deg så intenst at du bare ønsker at begge to skal hoppe i havet, slik at du slipper deres miserable selskap. 

Det er ikke tvil om at Jolie har et godt øye for både billedutsnitt, vinklinger og fargekombinasjoner. 
Nærstudier av lidende ansikter full av rennende mascara og liksom-rynker blir ikke automatisk godt drama. 

Det som følger er endeløse scener hvor Jolie vandrer hvileløst rundt i flagrende gevanter langs stranden. 
Pitt på sin side drikker seg dritings på den lokale baren og snakker triviell livsvisdom med bartenderen (Niels Arestrup), som for øvrig er en av filmens bedre tegnede karakterer. 

Jolie har høye ambisjoner som hun ikke er i nærheten av å greie å formidle. 
Resultatet er et pretensiøst drama på grensen til det parodiske – men dessverre helt blottet for humor. 
