Endelig har morkaka fått sin egen sang
Thea Hjelmeland når nye høyder med etterlengtet oppfølger. 

ALBUM: 
Thea Hjelmelands forrige album, den svært personlige Spellemannvinneren «Solar Plexus» fra 2014, ble skapt i en ekstrem periode i livet der samboeren blir uhelbredelig syk og dør og hun føder et barn. 
Sorgen over tapet rammet henne midt i solar plexus. 

«Kulla» kan derfor oppleves som en slags hyllest til livet, et varsel om at hun har reist seg og er gått videre. 
Nå vil hun danse! 
Og tittelen? 
Det er ikke tilfeldig at den sender tanker i retning Pippis Villa Villekulla. 

Det er om mulig en tyngre produksjon enn forgjengeren, og temaene er ganske uvanlige. 

«Morkake-blues» 

«Kulla» kan høres som et konseptalbum med femininitet som en rød tråd. 
Her er sanger om starten på alt - fødselen - helt ned til navlestreng og morkake og frykten for ikke å strekke til som mor («How am I going to be as a mother? 
I can't even take care of myself» fra overraskende lystige «Placenta», på norsk morkake), menstruasjon og ejakulasjon («Brother»), overgrep og intime detaljer mange vil mene er for private å synge om («You've got pubic hair stuck between every single tooth (...) Are we composing an abortion / Futureless uterus» fra «Pleasure»). 
Det er akkurat som om hun vil teste hvor langt hun kan gå. 

Mellomstikk 

Fødsel er også et tema i ett av flere mellomstikk, eller dikt eller små stubber om du vil, på norsk, kalt «Born»: 
«Alle mine born, kom inn att i magen, eg angrar meg so» nærmest kveder hun (hun har «vokst opp» med Førde internasjonale folkemusikkfestival og er farget av det). 

Det korteste, «Farleg», varer i fire sekunder: 
«Han var som ein far for meg. 
Farleg». 
Hjelmeland er ikke fremmed for å bringe inn litt humor. 

Tekst og melodi 

I «Vacuum» minner hun om Susanne Sundfør, andre steder går assosiasjonene til artister som Ane Brun og Jenny Hval - sistnevnte har for øvrig vært tekstkonsulent på albumet. 
I sekvenser på «Nemesis» ser jeg for meg Grace Jones i all sin dekadanse. 
Men først og fremst er det ingen som Hjelmeland - der hun mikser pop, elektronika, folkemusikk og spoken word. 

Hun står sjøl for alle tekster og melodier og produserer også sjøl sammen med Jørgen Træen og co-produsent Yngve Leidulv Sætre. 
Blant musikerne er Chris Holm (bass), Ivar Tormodsæter (trommer), Matias Tellez (el-gitar), Træen (programmering og diverse lyder), Sætre (synther og lyder) og Hjelmeland sjøl (el-gitar / tangenter / synth). 

De 16 sporene klokker inn på 48 minutter, med «Happen Go Stay» som det absolutte høydepunktet blant mange. 
Låttreffsikkerheten er riktignok ikke like god mot slutten, men «Kulla» vil uansett være en sterk utfordrer til Årets norske plate når musikkåret oppsummeres. 

Thea Hjelmeland innleder en liten norgesturné på USF Verftet i Bergen 13. oktober. 
