Nuvel, hr. Willoch!Bokanmeldelse: 
Torbjørn Røe Isaksen og Kåre Willoch: 
«Alt med måte. 
Politiske samtaler» 

Høyres evige gymnasiast Torbjørn Røe Isaksen har skrevet særemne om og med Kåre Willoch. 
Resultatet er blitt bok, og den er sikkert dagens 90-årsjubilant fornøyd med. 

Når blir alminnelig snusfornuft, i kombinasjon med rikelige mengder etterpåklokskap, synonymt med politisk visdom? 

Det er et spørsmål det må være lov å stille for den som har fulgt Kåre Willochs transformasjon fra bitende skarp Høyrepolitiker til bestefaderlig samfunnsorakel. 
Noe svar kommer man imidlertid ikke nærmere etter å ha lest denne samtaleboken. 

Willoch på 90-årsdagen søndag: 
– KrF vil ødelegge kolossalt for seg selv 

Næringsminister Torbjørn Røe Isaksen er så visst ingen revolverjournalist, her er det snakk om en bok basert på dannet konversasjon i komfortable omgivelser på biblioteket i Høyres Hus. 

Syv tematiske hovedkapitler organiserer samtalen(e), med titler som «Et lite land i verden», «Er ideologiene døde?» og «Vårt felles miljø». 

Det er Willoch som langt på vei legger premissene for samtalens innhold, Røe Isaksen orkestrerer det hele på høfligste vis. 
Ikke en eneste gang stiller han et uventet, for ikke å si kritisk, spørsmål. 
Tvert imot virker 40-åringen å være under sterk innflytelse av sin 50 år eldre samtalepartner, med replikker som «Jeg minnes Frankrikes store president Charles de Gaulle». 

Les stort intervju: 
VG+: 
Kåre Willoch: 
Frykter kaos i verden 

Både Røe Isaksen og Willoch ser seg selv som representanter for en reformerende og balanserende konservatisme, og er skjønt enige om at en sosialt ansvarlig høyrepolitikk ikke lar seg kombinere med økonomisk nyliberalisme. 

De to herrene vil gjerne fremstå som ideologisk orienterte, men de idémessige referansene deres innenfor liberal/konservativ tenkning stopper ved Adam Smith (1723-1790) og Edmund Burke (1730-1797). 

Det er dessuten påfallende hvor generell og distansert Kåre Willoch ofte kan virke. 
Når han får direkte spørsmål om 22. juli-terroren og hatet mot Arbeiderpartiet blir han vag og ullen. 
Og hver gang samtalen nærmer seg Fremskrittspartiets posisjon i dag blir det behandlet med harelabb. 

Spesielle stilistiske kvaliteter er det vanskelig å få øye på i den ganske monotone tekstmassen. 
Willoch insisterer riktignok på former som efter og hvorledes, men ellers er det lite som skiller denne boken fra ganske alminnelig hverdagsprosa. 
Noen småfeil har sneket seg inn: 
Det vi kaller finanskrisen startet vel strengt talt i 2008, ikke 2007, og Margaret Thatcher ble statsminister i 1979, ikke 1980. 

Torbjørn Røe Isaksen og Kåre Willoch skal likevel ha godkjent for denne samtaleboken i beste verdikonservative ånd. 
Men bare godkjent – alt med måte! 

Anmeldt av: 
Sindre Hovdenakk 
