Britney Spears:Reduserer seg selv til en ren showgirl 

Den gode popmusikken ofres i et bombastisk undertøysshow fra Las Vegas. 

Ah, Las Vegas. 
Byen som popstjerner reiser til for å la artistkarrieren dø mens dollarmillionene renner inn. 
I desember 2013 flyttet Britney Spears inn på Planet Hollywood Resort & Casino med sitt påkostede Piece of Me-show, og ble der gjennom fire år og nesten 250 show. 
Til stort sett god mottagelse, det skal sies. 

Til slutt dukket tanken om å utvide showet litt og reise på turné til andre steder selvfølgelig opp. 
Det er da flere fans og mer penger å hente der ute. 
Det var ingen god idé. 

90 minutter i undertøyet 

For det er mildt sagt langt fra glitter- og showbyen Vegas til den lite gjestfrie betonghallen Telenor Arena ute på det forblåste Fornebulandet. 
En helt annen ramme som kler showet dårlig, selv om det svært homogene publikumet med minst 80 prosent damer i alderen 25–35 år ga det de hadde. 

Problemet var at hovedpersonen selv sviktet. 
Eller, det var kanskje minnet om denne en gang fascinerende og tidvis fabelaktige popprinsessen som ødela kvelden. 
Minnet om denne ungjenta som ved hjelp av spesielt svenske Max Martin kom opp med en rekke tidløse monsterhits i noen år fra brågjennombruddet med «...Baby One More Time» i 1999. 

Snart tyve år etter lar hun seg selv reduseres til en ren showgirl som beveger seg hektisk og danser stakkato rundt på scenen. 
Kledd i nesten helt like varianter av undertøy mens en gjeng dansere herjer rundt henne, og de visuelle videosnuttene bak konstant spiller opp til det erotiske. 

Et til tider ellevilt danseshow, for all del, selv om variasjonen var liten. 
Men så var det musikken, da. 
Den vi egentlig kom for. 

Vokal på boks 

Allerede i åpningslåtene «Work Bitch» og «Womanizer» ble tonen for kvelden satt med et stort band som boltret seg i et alt for bombastisk lydbilde. 
Det tok fem-seks låter før man i det hele tatt hørte noe av tekstene som Britney forsøkte å synge, mens den innleide studiomusikeren på synth må ha hatt en drømmekveld. 

Selv en ellers så mørk og flott poplåt som «I’m a Slave 4 U» pakkes inn i et så tungt teppe av synth at rytmene forsvinner. 

Og, med kun noen få unntak, så var dette tilfelle hele kvelden igjennom. 
Alt av melodisk teft, nyanser i produksjonen og finesse i disse poplåtene man husker fra før, forsvant i en vegg av buldrende showlyd. 
Hjulpet av mye vokal på boks ble det etter hvert lettere å høre tekstene, men det er jo kjipt at det må være sånn. 

Et sørgelig skue 

Men rett skal være rett, noen unntak var det. 
Discohiten «Gimme More» fenget ordentlig i sin enkelhet, og skapte allsang og dans gjennom hele hallen. 
Roligere «Do Somethin’» var heller ikke ille, mens superhiten «Toxic» ble kveldens høydepunkt. 

Rett og slett fordi den fikk fremstå som den opprinnelig er, og ikke ble kjørt gjennom den bombastiske lydkvernen. 

Ti heseblesende minutter med «Stronger», «(You Drive Me) Crazy» og «Till the World Ends» senere var kjøret over, og man kunne puste igjen. 
Britney Spears mange hits kommer til å leve videre, selv om dette showet var et sørgelig musikalsk skue. 

På grunn av fotoforbud har ikke Aftenposten egner bilder fra konserten. 
