Håndholdt imperialisme
Den nye verden skal nok en gang koloniseres. 
Klarer DS-versjonen av «Anno 1701: 
Dawn of Discovery» å følge opp suksessen til storebror på PC? 

Imperiebygging på en håndholdt konsoll har alltid vært en ikke-genre, en genre som få har prøvd seg på og i praksis ingen har lykkes særlig godt med. 

«Anno 1701: 
Dawn of Discovery» har gjort det vågale krumspringet fra PC til DS, spillet gjennomfører et tappert forsøk på å bringe håndholdt sanntidsstrategi inn i varmen. 

Og hett blir det, for dette er rett og slett imponerende. 

Spillbarhetsmessig fungerer «Anno 1701: 
Dawn of Discovery» på mange måter på samme vis som litt eldre strategispill for PC. 

Du har fem forskjellige nivåer av innbyggere, fra nybyggere til aristokrater. 
Disse har en stadig økende trang til luksus, sus og dus, men betaler da også mer og mer i skatt. 

De første oppdragene i den historiedrevne kampanjen fungerer som en slags introduksjon til spillet. 
Du starter med en håndfull bygninger å velge mellom, men snart blir flere og flere låst opp, utfordringene økes, det samme gjør friheten til å velge din egen strategi. 

Snart dukker pirater, konkurrerende kapteiner og annet utyske opp for å gjøre øylivet til en vanskelig affære. 
Har du planlagt rett og har nok soldater klare, burde det allikevel ikke by på noen problemer å forsvare kolonien din. 

På tross av å være kraftig forenklet i forhold til storebroren på PC, er «Anno 1701» på DS på ingen måte overfladisk. 
Det er lekende lett å sette seg inn i, men også avhengighetsdannende på en måte som selv tobakksindustrien vil være misunnelig på. 

Å spille «Anno 1701: 
Dawn of Discovery» på for eksempel bussen er en dårlig idé, da sannsynligheten for at du klarer å gå av på rett stopp er lik sjansen for at DSen din går tom for batteri. 

DS-pennen fungerer så feil- og knirkefritt at den til tider overgår datamusen i effektivitet og presisjon. 
I starten kan veilegging by på enkelte tilpasningsvansker, men snart legger du intrikate veisystem som om du aldri skulle gjort annet. 

Misforstå meg rett, «Anno 1701» er ikke feilfritt, det er enkelte frustrasjonsmomenter som kan få den mest besinnede sjel til å slenge den lille DSen ut av vinduet eller i retning verdifulle arvegjenstander. 

For eksempel vil selv den minste ressursmangel føre til en ruinering av koloni-økonomien din. 
Må innbyggerne dine klare seg noen minutter uten nok konfekt, risikerer du at halvparten pakker koffertene sine og reiser hjem til England. 

Naturkatastrofer er også litt i overkant ødeleggende. 
De inntreffer tilfeldig, og knuser rundt halvparten av bygningene dine. 
Noe som kan være litt surt hvis du akkurat der og da slet litt med økonomien og var under angrep fra pirater. 

Men, dette er faktisk bare småpirk, det føles iallefall sånn. 
For «Anno 1701: 
Dawn of Discovery» er et særdeles godt spill og har bevist en gang for alle at gode strategiopplevelser ikke er forbeholdt PCen. 

Nintendo DS-spillet Anno 1701: 
Dawn of Discovery beviser at strategi kan fungere bra også i håndholdt format. 
