Down on the Ruten-corner
Det er mange måter å feire 69-årsdagen sin på. 
John Fogerty valgte å tilbringe den på Ruten i Sandnes. 

Se bildegalleri øverst i saken 

Skal vi ta en råsjanse, tipper vi at han er den første internasjonale kjendisen fra Berkeley i California som har gjort akkurat det. 

Til gjengjeld fikk han kake på scenen av datteren Kelsey, etter å ha sunget "Have you ever seen the rain?" til ære for henne. 

— Sandnes-folk vil høre Creedence, fortalte Kjartan Salvesen oss i 2001. 
Den gang var han en travel vorspiel-musiker på byens utesteder, og Idol-seieren lå tre år fram i tid. 
Spill no' Creedence! 

Det er nettopp hva Fogerty gjør, og onsdag kveld fikk gaukene full dose. 
John Fogerty dannet Creedence Clearwater Revival i 1968 sammen med broren Tom (1941-1990). 
Han har ni soloalbum å velge sanger fra, men det er fortsatt de gamle Creedence-låtene som preger repertoaret. 

Han drar i gang med "Travelin band". 
Sol og servering til tross, Rutens asfaltørken vil aldri bli noe idyllisk sted. 
Men det er et passende sted for rock, og Fogerty skjønner hvor landet ligger. 

— Let's rock, roper han og hiver seg ut i "Green river". 
Det funker. 

Det går ikke like bra for tangentspiller Bob Malone som forsøker en lang trekkspill-intro på "Lookin' out my back door", men selve låten bringer fram første spor av allsang. 

Tempoet holdes oppe gjennom de neste låtene, før "Ramble tamble" får et langt psykedelisk mellomspill. 
Kenny Aronoff er imidlertid en hardtslående og etterspurt trommis, og han bringer bandet tilbake til basisrocken. 

"Midnight special" bringer fram allsangen igjen, såpass høyt at Fogerty takker for innsatsen. 

"I heard it trough the grapevine" lokker fram både en piano- og en bass-solo, mens coverlåten "New Orleans" gjør det umulig å stå stille. 
Nesten-slåsskampen foran meg dør ut, og humøret sprer seg. 
Kranglen skyldtes ølsøling. 
Korrekt HMS-bekledning på en Ruten-konsert er vernesko, skvettlapper og støtfanger. 
Gjerne også et solid ankerfeste når paret ved siden av deg begynner å danse en ustø swing. 
Klinasen til "Long as I can see the light" er å foretrekke. 

"Fortunate son" fra 1969 kommer som nest siste låt. 
Det er samtidig sangen han spiller oftest på konsert, ifølge dem som lager statistikk på slikt. 
Egentlig er det en antikrigssang som angriper dem som støtter krigføring uten å være villig til å betale prisen selv. 
Siden har låten levd sitt eget, som da den ble brukt i en Wrangler-reklame og i rulletekstene til krigseposet "Battleship". 

Selv børstet Fogerty støv av den på fjorårets plate med nyinnspillinger, "Wrote a song for everyone". 
Der kom den med Foo Fighters som backingband, et absolutt vellykket samarbeid. 
På platen hadde han også med sønnene Tyler og Shane, og sistnevnte er blitt en fast del av farens band. 
Nå møtes de i en gitarduell på "The old man down the road", passende nok. 

Gjengangerne "Proud Mary" og "Bad moon rising" får vi derimot ikke, men isteden "Mystic highway" fra fjorårets plate. 

69 år gammel burde man kunne unne seg litt hvile. 
Ikke irskættede John Cameron Fogerty. 
Fredag 30. mai står han på scenen i Hamburg, før sommerens turné fører ham videre til Danmark, USA, Spania, Italia og videre. 
Til høsten skal han turnere med sangene fra 1969, året da Creedence ga ut hele tre album: 
"Bayou country", "Green river" og "Willy and the poor boys". 

Det går mot midnatt på Ruten, og Fogerty advarer oss om at han kanskje blir til et gresskar ved midnatt. 
Det går likevel bra, og med de hyppige gjentatte ordene "I like it" fra "Rockin' all over the world", blir onsdag til torsdag. 
Jo da, John, vi "like it" vi også. 
