Full fart mot grava
I sin storhetstid på Sega Megadrive var det blå pinnsvinet Sonic en reell utfordrer til Mario, som plattformspillenes konge. 
Det Sonic alltid har handlet om, er fart. 
Mye fart. 

I «Sonic the Hedgehog» styrer du Sonic og vennene hans gjennom et stort eventyr der en prinsesse skal reddes fra den onde Dr. Eggman. 
Spillet er en blanding av utforsking og eventyr, og fartsfylt action der Sonic skal løpe og bekjempe fiender for å komme stadig nærmere Dr. Eggman. 

Med «Sonic the Hedgehog» erklærer Sega at serien har tatt steget til neste generasjon. 
Det eneste problemet er at dette er omtrent det samme spillet som «Sonic Adventure» på Dreamcast, og alle andre Sonic spill siden den gang. 

For det er ikke mye «neste generasjon» over «Sonic the Hedgehog». 
Utforskingsdelen er kjedelig og dialogen er på engelsk (og er dermed uforståelig for barn). 

Spillet har lastetider som hører hjemme på den gamle Playstation-maskinen. 
Og de fartsfylte actiondelene, som tidvis er ganske underholdende å rase gjennom, bygger altfor mye på de tidligere spillene i serien, og virker dermed uinspirerte. 

Jeg har rett og slett spilt dette spillet altfor mange ganger før. 

Det er en slags spill-lov som tilsier at enhver ny konsoll ikke er døpt før den har fått et Sonic-spill. 
Nå har 360 fått sitt, men det kunne konsollen kanskje heller vært foruten. 

Kjære Sega, finn på noe nytt med det blå pinnsvinet, for slik tilstanden hans er i dag, er det like greit å pensjonere ham. 
