Hva er en familie, egentlig?
Når søsknenes 70 år gamle foreldre skiller seg, blir det en katalysator for oppgjør rundt egne livsvalg. 

Tre voksne søsken opplever at deres gamle foreldre går fra hverandre. 
For Liv, som lever i et stabilt ekteskap, går verden i stykker. 
Den yngre søsteren, Ellen, er opptatt av egne problemer, hun er 38 og blir ikke gravid. 
Håkon, den yngste, avviser ideen om å forplikte seg til én og er tilsynelatende uberørt. 

«En moderne familie» er prisbelønte Helga Flatlands femte roman for voksne. 
Boka, som dypest sett handler om hva en familie er, er delt inn i fem. 
Vi møter først Liv, så Ellen – de får begge ordet to ganger hver – mens siste kapittel er skrevet fra Håkons synsvinkel. 

Dramatikken i våre vanlige liv, dynamikken i relasjonene og hvordan en skilsmisse kan rykke oss ut av posisjon, er beskrevet med stor ømhet, farge og friskhet. 
Det er en alvorlig, men ikke sentimental, undertone i boka, og mye gjenkjennelse. 
Det mellommenneskelige er godt observert og presist formulert. 

Som når Liv imøtegår søsteren, som mener at foreldrene «aldri var særlig nære», og minner om at kjærligheten kan komme til uttrykk på mange vis; «...alle de små tingene de alltid husker og gjør for hverandre, alt det praktiske, mamma som setter frem den lille koppen med varm melk til pappa hver morgen, pappa som setter på varmen i mammas bil når han går på jobb ...». 
Og så innser Liv at Ellen ikke forstår, fordi hun ikke elsker på den måten, hun mangler «alt det store» som ligger mellom lidenskap og likegyldighet. 

«En moderne familie» har mange kvaliteter, blant annet trer karakterene tydelig fram, som personer å engasjere seg i og tro på. 
Det som dessverre trekker noe ned, er siste del. 

Håkon er interessant, ikke minst som et speil for de andre karakterene, og jeg skulle derfor gjerne sett denne delen få enda bedre plass. 
Slik det er nå, kommer et vendepunkt og en avgjørende utvikling av karakteren, før den har rukket å sette seg ordentlig. 
Det blir litt for lite til å være oppbruddets motsvar og historiens paradoks. 
