En stille storm
En moderne femme fatale med sans for å lage lydkulisser for sengemoro. 
Banks’ konsert på Hove er forførende greier. 

California-artisten Banks er førstemann ut på Amfiet på Hovefestivalens andre dag, og i bagasjen har hun med seg musikk å vugge til, musikk å lage barn til. 
Og dyre designerklær. 
Hun ser skummel ut, og man får en litt gothisk følelse av selve artisten og bekledningen. 
En fashionista med et musikalsk oppdrag, om du vil. 

Hun er takknemligheten selv når hun forteller opptil flere ganger hvor fornøyd hun er med hvor hun befinner seg. 
Og undertegnede blir fornøyd når hun spiller en riktig så flott akustisk versjon av “Warm Water”, blant annet. 
Det ligger i detaljene: en liten skarptromme her, en nummen gitarlick der. 

Banks’ alternative r&b-univers er stilig og svevende, og hun tråkker riktignok i fotsporene til en viss The Weeknd. 
Et par, tre, fire lag med vokalfilter skjemmer ikke nødvendigvis bort stemmen til Jillian Banks, som hun egentlig heter. 
Det er en del av en slørete og druggy pakke. 
Elektroniske elementer polstrer den lengtende vokalen, og det er sexy. 
Også lover det godt for hennes kommende album “Godess” når hun spiller en digg uutgitt låt fra platen som slippes i september. 

“Brain”, låten som minner om en Axxe-produksjon, og ikke minst “hiten” “Drowning” bekrefter Banks’ musikalske landskap: mørk r&b, om savn og tåkete kvelder. 
Hun bølger frem og tilbake på scenen, og regndansen hennes får regnet til å stanse midtveis under showet, og solen titter fram. 
Banks er mystisk og forførende. 
En moderne femme fatale med sans for å lage lydkulisser for sengemoro. 
