Syter og knurrer om livet som slave av kapitalismen
Van Morrisons andre Blue Note-utgivelse befester hans posisjon som en av populærmusikkens giganter. 

ALBUM: 
«Born To Sing: 
No Plan B» er Van Morrisons 34. studioalbum og hans andre på jazzselskapet (nesten) Blue Note etter 2003s «What's Wrong With This Picture?». 

Nok en gang serverer belfastcowboyen en runde egenkomponert melodiøs souljazzblues, type memhpisirsk, der en godt sammenskrudd sekstett med B3, blåsere og komp skreddersyr det blålige tonefølget rundt hans brukskunstneriske piano-, altsax- og el-gitarspill. 

Uforliknelig vokalkunst 

Sammen med hans virkelig uforliknelige vokalkunst - like ikonisk som en Dylans, Cohens eller Holidays - blir det en god årgang Morrison av det. 

Hva han synger om? 
Om livet som slave under kapitalismen, om grådighet, penge- og medievelde og motsatsene: 
Kunsten, musikken, kjærligheten. 

Paranoid og gretten 

Han syter, knurrer og svovler og kan virke paranoid og gretten, men likevel: 

Van Morrison, mer av en oppbrakt beskriver enn en glødende forkynner, befester posisjonen som en av populærmusikkens giganter, også som sint gammel (jazz)mann. 
