Enormt, kjedelig
Det tyskutviklede rollespillet «Sacred 2: 
Fallen Angel» er intet mindre enn massivt. 
Kvaliteten står dessverre ikke helt i stil med kvantiteten. 

Rollespillgenren har utviklet seg i et forrykende tempo de siste årene. 
Nyskapende og sterkt historiedrevne spill som «Mass Effect», «The Witcher» og «Fable 2» har høynet listen flerfoldige centimeter. 

Med jevnt over utdatert teknikk har ikke «Sacred 2» nubbsjangs på å unngå riv. 

Her har vi nemlig en tro «Diablo»-klone med patologisk fobi for alt som lukter av innovasjon, nyskapning eller orginalitet. 
Det hjelper heller ikke at spillet byr på en bugnende, metaforisk kransekake av sære programfeil, stabilitetsproblemer og ujevn ytelse. 

Enkelte av disse er så åpenbare at man kan begynne å lure på om utviklerne i det hele tatt har testet spillet sitt. 
For eksempel er det fullt mulig å selge våpen og rustninger midt ute i ødemarken, milevis unna nærmeste handelsmann, bare ved å holde inne «Ctrl»-knappen. 

Nå er jo egentlig det litt praktisk, noe som neppe kan sies om den fullstendige mangelen på en pause-knapp. 
Uansett hva du gjør er det umulig å stoppe spillet midlertidig, selv i enspillermodusen. 

Tatt i betraktning at fiender spretter opp tilfeldig absolutt over alt, kan du bare glemme dopause utenom lagringspunktene. 
At fullførte oppdrag forblir både i loggboken din og på kartet, gjør begge disse progressivt mer og mer uoversiktlig utover i spillet. 

Har du datastyrte spillere med deg, vil disse gjenta de samme krigsropene om og om og om igjen, uten pustepause, til du enten skrur av lyden, kvitter deg med plageånden eller slenger hele PCen ut av vinduet i ren frustrasjon. 

Den verste smell-bong-bongen i programfeilkaken tilhører dog systemet for å endre hårfarge. 
Her har faktisk utviklerne laget modeller og gjort grunnarbeidet, men fordi de ikke rakk å lage noen skikkelig meny, må du selv trekke ned et programmeringsvindu og skrive den nødvendige koden på programmeringsspråk. 

Det begynner å bli noen tiår siden man selv måtte kode spillene sine, at noen faktisk har sagt seg fornøyd og ferdig med funksjonalitet i denne forfatningen er både utilgivelig og helt uforståelig. 

Selve spillhistorien er dessuten håpløst dårlig skrevet, forvirrende, ulogisk og uinteressant. 
Introvideoen er riktignok av god kvalitet og skaper noen falske forhåpninger, men når spillet først starter opp og man blir servert én av de seks klassespesifike «bakgrunnshistoriene», blir slike håp ettertrykkelig revet i fillebiter og kastet i skuffelsens kremeringsovn. 

Dialogene og tekstmengden er svært omfattende, men også ensformig, uinspirert og tilnærmet aldri med stemmelegging. 

Kimen til de fleste av disse problemene ligger i ren overambisiøsitet fra utviklernes side. 
Spilluniverset i «Sacred 2» er nemlig ufattelig stort. 
Hundrevis av grotter ligger strødd over hele Ancaria, antall tilgjengelige oppdrag er farlig nære fire siffer og spillfigurene kan oppnå nivå 215. 
At det må ligge store mengder arbeid bak dette er det liten tvil om. 
Haugevis av våpen, rustninger, ridedyr og utstyr gir da også pluss i boken. 

For rett skal jo som kjent være rett, og «Sacred 2» har da sine sterke sider. 
Grafikken er slettes ikke ille, du får solide mengder med plunder fra døde monstre, de klassespesifike ridedyrene er stilige og den uutømmelige mengden innhold bør i teorien gi hundrevis av timer med underholdning. 

Nå er det dessverre milelangt fra teori til praksis i «Sacred 2». 
Selv med fremtidige, sårt tiltrengte, programoppdateringer, er det ingenting ved «Sacred 2» som skiller seg ut, som ikke er gjort og gjort bedre i andre action-rollespill. 

Da står egentlig bare den rene, skjære mengden av innhold igjen. 
Men kvantitet uten kvalitet er som å gange med null. 
Uansett hvordan du vrir og vender på det, blir det bare tull. 

PS: 
En ca. 450 MB stor patch ble utgitt etter at anmeldelsen var skrevet, patchen skal etter sigende rette opp de største tekniske feilene i spillet. 
Last den ned her! 

Trailer fra spillet Sacred 2. 
