Misantropi og vitalitet side om side
John Olav Nilsen & Gjengen omfavner ytterpunktene. 

ALBUM: 
John Olav Nilsen & Gjengen har brukt tida godt siden brakdebuten med mildt sagt kritikerroste «For sant til å være godt». 
Bare tre år har gått, men likevel er de nå oppe i like mange albumutgivelser — uten å vise det minste tegn til at tempoet har gått ut over kvaliteten. 

På «Den eneste veien ut» omfavner vestlendingene ytterpunktene sine tydeligere enn noensinne, manifestert i de to singlene sluppet i forkant av plata. 

Mens «Eurosport» setter en ny standard for mismot i både tekst og seigt, energiutsugende tonefølge, er «Nesten som eg lever» en uimotståelig, spretten allsangvinner. 
Vel å merke med den sedvanlige dobbeltbunnen fra Nilsens tekster, i det så veldig avgjørende «nesten». 

Her er som før klare spor av tidlig New Order («Tusen nye navn»), The Cure og Morrissey («De vakreste taperne»), men også smittende afropop-gitar og et herlig «You Can Call Me Al»-synthriff i fiffige «På et blunk». 
På «Eurosport» og «Det norske spøkelse» får vi attpåtil en smak av programmerte beats. 

Men «Den eneste veien ut» viser nok en gang at John Olav Nilsen & Gjengen også er et utmerket band. 
Med en selvfølgelig selvtillit, anført av gitarist og hovedlåtskriver Einar Vaagenes, manøvrerer de stødig mellom stilforbildene og skaper den ene gode låta etter den andre. 

Yngve Sætres og Anand Chettys elegante produksjon setter prikken over i-en, på en plate som balanserer godt mellom enkle, presise bestanddeler og akkurat passe forseggjort presentasjon. 
