Bunnsolid om Munch
606 sider, Kr. 399,- Gyldendal 

Ja, det er en ytterst vederheftig, grundig og veldokumentert bok, full av kunnskaper og viten Atle Næss har skrevet om vår store maler. 

Det har vært en sann fryd å lese den; man må bare slutte seg til forlagets karakteristikk: den første moderne norske biografi om Munchs lange liv og enestående karriere. 
Først og fremst handler den om Munchs kunst og om hans virksomhet i forbindelse med den. 

Men den trekker også frem en mengde nytt om Munchs privatliv - hans forhold til egen familie, til venner og ikke minst til kvinner. 
Den beskriver hans heldige og mindre heldige sider, hans alkoholproblemer, hans forfølgelsesideer. 

Dette skjer ikke fordi det jo nå om dagen er så populært å skrive om slikt i kunstnerbiografier. 
Det er fordi bildene etter forfatterens mening er eksempler på Munchs evne til å hente noe allmennmenneskelig ut av sine mest private erfaringer. 
Han brukte uhemmet de skikkelser som sto ham nærmest, sier Næss - ja, balanserte farlig på kanten av det privat anekdotiske. 
Men det selvopplevde gir bildene en enorm kraft, en indre spenning som er makeløs. 

Derfor tar forfatteren opp hans forhold til den vakre overklassefruen Milly Thaulow som ble hans første og mest grunnleggende møte med en kvinne. 

Delirium og vanvidd 

Derfor gjennomgår han forholdet til Tulla Larsen og fiolinistinnen Evangeline Muddock og mange andre på grundig og til dels sjokkerende vis. 

Derfor beskriver han Munchs anfall av delirium, av rent forfølgelsesvanvidd og mye mer. 
Det utdyper alt sammen innholdet i bildene. 

Det hele er gjort på en meget nennsom måte. 
Ganske tydelig er det at Næss beundrer Munch. 
Men beundringen er langt fra nesegrus. 
Forfatteren er kritisk innstilt til Munchs «sårbare, selvsentrerte personlighet» og også til mye av det kunstneren fremkom med i sine brev og uttalelser. 

Han gjør sitt for å avsløre de mange myter og historier som gikk om maleren og som gjerne var skapt av Munch selv. 
Historien om den «sammensvergelse» av kunstnere og litterater som skulle ha motarbeidet Munch i årevis, savner for eksempel ethvert grunnlag, mener forfatteren. 
Han hadde et sterkt behov for å ha et fiendebilde å slåss mot og laget derfor slike selv om det ikke fantes andre. 

Munch reiste jo mye, særlig til Tyskland og skylder vel i grunnen tyskerne sin verdensberømmelse. 
Næss redegjør detaljert for alle utstillingene og salgene der - på en måte som i lengden virker trettende. 
Det må jo ganske mye hoderegning til for å omsette 1800-tallets mark-verdier til dagens kurser i norske kroner. 
En svakhet ved boken er også at en del av stoffet fra Tyskland får pliktløpets litt kjedsommelige preg. 
Det blir oppramsing i stedet for fortelling. 

Men mesteparten av stoffet i Næss' bok virker nytt og overraskende, hentet som det er fra utrykte kilder i Munch-Museets bibliotek. 
Overalt fremgår det at forfatteren vil være så «objektiv» som mulig - samtidig som han vil skrive slik at folk flest forstår. 
Boken hans er velsignet fri for all kunstteoretisk sjargong. 
Den er ikke myntet på magistere og lærde, men på alle oss som er glad i Munchs kunst og vil ha et så riktig forhold til den som mulig. 
