«Altered Carbon» er noe av det mest brutale og voldelige som er laget for TV
Rå, brutal og ulik alle andre science fiction-serier du har sett på TV. 

«We shed our bodies like a snake sheds its skin,» sier en kvinnestemme. 
Vinterens storsatsing fra Netflix tar oss inn i en verden som er langt unna Star Treks idylliske fremtidsvisjon. 

Altered Carbon kombinerer det best fra to sjangre: 
Den dystopiske fremtidsvisjonen og film noir. 
Serien har en kompliserte intrige som krever din fulle oppmerksomhet. 
Jeg anbefaler at du legger bort mobilen og følger godt med. 

Blir vi bedre mennesker av å leve evig? 

Serien er basert på Richard K. Morgans cyberpunk-roman fra 2002. 
Cyberpunk er en undersjanger som har et av utspringene sine ideene til Philip K. Dick og senere i William Gibsons banebrytende Neuromancer fra 1984. 
Ghost in the Shell (1995) og Strange Days (1995) er eksempler på sjangerens uttrykk på film. 
Handlingen er ofte satt i et dystopisk, urbant landskap hvor ensomme helter med røtter i den anarkistiske hackerkulturen har en grunnleggende skepsis mot globale selskaper og maktstrukturer. 

I Altered Carbon har menneskeheten snublet over teknologi som har gitt dem evig liv. 
Kroppen er bare er en ramme. 
Alle er utstyrt med såkalte «stacks» som lagrer en digital kopi av deg selv. 
Da kan du hoppe fra planet til planet og fra kropp til kropp – hvis du har råd til det, da. 
Det er det bare de rikeste som har. 

Her kontrollerer de rike og mektige alt og alle. 
De kalles meths, et pek til den bibelske figuren Metusalem. 
De rike er i praksis udødelige. 
Som Laurens Bancroft (James Purefoy) sier i en scene: 
«God is dead. 
We have taken his place.» 

Blir vi bedre mennesker av å leve evig? 
Det korte svaret er nei. 
«We are not ment to live forever. 
It corrupts even the best of us,» sier den revolusjonære Quell (Renèe Elise Goldsberry), en karakter som opptrer i minnene til hovedpersonen; elitesoldaten Takeshi Kovacs (Joel Kinnaman). 

Altered Carbon gir oss en skremmende visjon av en fremtid der religioner kjemper mot teknologien om menneskets sjel. 

Snuff-drap og mektige yakuzae 

Når vi først møter Takeshi Kovacs, har han nettopp blitt vekket opp fra et digitalt fengsel. 
Han har fått en ny kropp og får vite at han er kjøpt av rikingen Bancroft. 
Kovacs blir bedt om å etterforske drapet på nettopp Bancroft selv. 

Derfra vikles han inn i en verden av prostitusjon, virtuelle torturklinikker, groteske snuff-drap og mektige yakuzaer. 
På veien blir du kjent med mange bikarakterer, og en morsom AI sørger for humor i det dystre. 
Kovacs er high tech-versjonen av Humphrey Bogarts film noir-detektiver – svart frakk inkludert. 

Dødpunkt på midten 

Kovacs er en fascinerende karakter, og i serien har de gjort ham mer menneskelig enn han er i boken. 
Kovacs er en envoy, en spesialtrent elitesoldat mer maskin enn menneske. 
Han er ikke spesielt sympatisk, men Joel Kinnaman spiller karakteren med innlevelse og mye sjarm. 

Serien holder på spenningen gjennom 10 episoder, men det er noen episoder i midten hvor tilbakeblikkene får dominere. 
Selv om de er godt laget og du får vite mer om Kovacs, settes mordmysteriet på pause. 
Dermed får serien et fortellermessig dødpunkt på midten før vi vender tilbake til den actionfylte, men litt rotete avslutningen. 

Unngår torturporno 

Produksjonsdesigner Carey Meyer har gjort en fabelaktig jobb med å skape en troverdig futuristisk verden. 
På bakkenivå vokser det frem en storby med klare inspirasjoner fra både Metropolis og Blade Runner. 
De rike bor i uoppnåelige hus høyt hevet over det forurensede skydekket. 
Her vandrer de rundt i flagrende gevanter som engler i skyene, selv om oppførselen deres er langt fra engleaktig. 

Dersom du synes Game of Thrones har mye sex og vold, er det bare å stålsette seg. 
Altered Carbon sparer ikke på detaljene. 
Morgans bok skildrer både sex og vold i svært grafiske scener, og jeg var spent på hvordan de hadde løst den beryktede torturscenen. 
Det kunne lett blitt torturporno, siden Kovacs i boken blir torturert i en virtuell kvinnekropp. 
Heldigvis har serieskaper Laeta Kalogridis endret dette og unngår et pornografisk uttrykk. 

Serien er uten tvil noe av det mer eksplisitt brutale og voldelige som er laget for TV. 
Det blir mange slåsskamper, og de kunne kuttet ned på antallet. 
Likevel er noe av det nødvendig for å vise at menneskenaturens mørke skyggesider ikke endrer seg over natten. 
«The older they get, the worse they get. 
They get bored,» sies det, og spørsmålet blir om vi ikke mister vår menneskelighet et sted på veien. 

Ikke en serie for alle 

Altered Carbon er først og fremst et stykke rå underholdning. 
Den er ikke spesielt subtil og er bombastisk i sitt budskap. 
Serien er velprodusert, godt spilt og ser fantastisk ut. 
Den kompliserte historien kan føre til at noen faller av. 
Underveis blir det mange krumspring i en saga som foregår både i virkeligheten, en virtuell verden, og hvor hovedpersoner endrer utseende underveis. 
Midtpartiet kunne med fordel ha vært strammet opp. 

Serien er med sitt eksplisitte voldsuttrykk og sin til tider umenneskelige helt ikke en serie alle kommer til å omfavne. 
Jeg tviler på at den kommer til å nå ut til et like bredt publikum som Game of Thrones. 
Til det virker den å være laget for et smalere sjangerpublikum. 

Hvis du lar deg fascinere av konseptet, blir du belønnet med en serie som viser hvor aktuell science fiction kan være. 
Den føyer seg inn i debatten om transhumanisme, og hvor grensen går mellom menneske og maskin i en virkelighet hvor teknologien kommer til å styre stadig større deler av livene våre. 
