The Breeders:En av rockens tøffeste stemmer 

Ti år etter forrige album er tvillingsøstrene Deal tilbake. 

The Breeders: 
"All nerve" (4AD/Playground) 

The Breeders er tilbake, med samme besetning som spilte inn plate nummer to. 
Bandet startet som sideprosjekt for Kim Deal i Pixies og Tanya Donelly i Throwing Muses. 
Bandene turnerte sammen i 1989, og Deal fikk med seg Donelly og siden Carrie Bradley. 

De hentet inn Josephine Wiggs fra The Perfect Disaster på bass, mens Britt Walford fra Slint spilte trommer på debuten "Pod" i 1990. 
Den ble godt mottatt, ikke minst av Kurt Cobain som kalte det et av sine favorittalbum noensinne. 

Donelly var med på ep-en "Safari", men dannet deretter Belly. 
Kim fikk isteden med seg tvillingsøsteren Kelley Deal på gitar, et instrument Kelley på den tid ikke kunne spille. 
Ny trommis var Jim Macpherson. 

"Last splash" ble en platinaselgende suksess i 2002, ikke minst takket være singelen "Cannonball". 
To år senere sprakk bandet, og Kim dannet The Amps. 
Etter rehab dannet Kelley et par band selv, og Wiggs ga ut egne plater. 
I 1996 blåste Kim liv i The Breeders. 
De klarte å få ut albumet "Title TK" i 2002, men gikk så inn i en ny dvale. 

I 2008 vendte de tilbake med platen "Mountain battles". 
Da besto bandet av Kim og Kelley Deal, Jose Medeles og Mando Lopez. 
For å markere 20-årsjubileet til "Last splash" i 2012, turnerte så Deal-søstrene, 

Macpherson og Wiggs sammen igjen. 
I 2013 forlot Kim Deal samtidig Pixies, og veien lå åpen for Breeders. 

Om det blir Breeders, soloinnspillinger eller et nytt band framover for henne gjenstår å se, men Kim Deal har uansett en av de tøffeste stemmene i rocken. 
Det går ikke lang tid før hun viser dette i åpningskuttet "Nervous Mary". 
Først et forsiktig halvminutt, deretter en låt like energisk og drivende som noe som helst Breeders har gjort før. 

Nervous Mary had a nervous day 

Oxbow, strange glow 

She runs for the exit, 

but she never got away 

Etter to og et halvt minutt bryter de av, og på "Wait in the car" nøyer de seg med to minutter. 
En rå, energisk låt med en minneverdig linje: 
I always struggle with the right word/Meow meow meow meow meow. 

"All nerve" er en bra albumtittel, for det lite her som ikke gjøres med nerve. 
Selve tittelkuttet er det nærmeste Breeders kommer til en kjærlighetssang. 
I hvert fall halve låten: 

I wanna see you 

especially you. 

You don’t know 

how much I miss you 

Etter hvert skjærer det ut, både melodiøst og tekstmessig: 

I won't stop 

I will run you down 

På "Metagoth" ligger vokalen mer begravd i lydbildet, men til gjengjeld er Breeders-lyden med gitar, trommer og bass noe av det stiligste du hører i mellomtempo. 
"Spacewoman" minner om "All nerve" i vekslingen mellom det følsomme og det eksplosive, og det er ikke vanskelig å skjønne hvorfor Cobain likte bandet. 

"Walking with a killer" dras i gang av trommene, før gitaren skaper en varm ramme om Deals tilbakelente vokal. 
Sangen ble opprinnelig gitt ut av Deal alene i 2013, som en vinylsingel i begrenset opplag. 

"Howl at the summit" er en halvtung låt, fulgt av "Archangel's Thunderbird" fra. 
Det er en sang de tyske krautrockerne Amon Düül II ga ut i 1970, og Breeders bevarer tidsånden. 

"Dawn: 
Making an effort" er en nydelig, saktebrennende sang med en flott stigning, mens "Skinhead #2" er grei nok. 

Andre halvdel av albumet virker mer sammenrasket enn starten, men "Blues at the Acropolis" er til gjengjeld en majestetisk avslutning. 

Beste spor: 
"Nervous Mary", "Wait in the car", "All nerve", "Dawn: Making an effort", "Blues at the Acropolis". 
