For mye av det gode
SSO 

Sted : Stavangerkonserthus, torsdag kveld 

I fjor høst kunne vi i Domkirken høre en versjon av Brahms’Et tysk rekviem med to flygler. 
Det var interessant nok, men originalversjonener noe helt annet. 
Det kunne vi høre i den fine fremførelsen torsdag kveld: 
Instrumentgruppeneog kombinasjonen av disse ga hver sats, hvert vers en egen atmosfære, ja, tiltider en egen aura. 
Mildt og fargerikt lød det i ”Salige er de som sørger; deskal trøstes”. 

Brahms valgte selv ut Bibelsteder fra Luthers kraftfulleoversettelse. 
I den mektige andre delen hører vi kor og orkester fire ganger påordene fra Peters første brev: 
”Denn alles Fleisch, es ist wie Gras” (For altkjød, det er som gress). 
Her kunne jeg ønsket enda mer kraft andre og sistegang, slik at virkningen nådde det sublime; nå ble det med små frysninger påryggen. 
Paukeslagene kunne også vært mer fremtredende i dette som er ensørgemarsj. 

AlejandroMarco-Buhrmesters baryton var gjennomgående noe presset. 
Best klang den på dedramatiske stedene, mens den vokale mildhet som preger både tredje og sjettedel, var fraværende. 
Derimot møtte vi i femte del en aldeles strålende sopran, ChenReiss. 
Det fortrøstningsfulle ble ekstra sterkt understreket med hennesnydelige legato: 
”Jeg vil trøste dere, slik et barn blir trøstet av sin mor”. 

Kor og orkestervar ikke alltid synkrone, og noen ganger skar enkeltstemmer ut fra den homogenekorklangen. 
Men innsatsen var det ingenting å si på. 

Man skulle tro atBrahms’ storslagne rekviem var nok for en konsert. 
Men nei, SS0 og Jurowskivartet opp med Sjostakovitsj’ strykesymfoni op.110a før pause. 
Verket er opprinneligen strykekvartett (nr. 
8 i c-moll) som Rudolf Barshai har omgjort forstrykeorkester. 
Det var nesten for mye av det gode, selv om de to verkene sto godttil hverandre, siden det er slektskap mellom sinnsstemningene. 
Der Brahms ermelankolsk-trøstende, er Sjostakovitsj depressiv; der Brahms er sorgtung (tapetav sin mor), er Sjostakovitsj’ tungsinn bare knyttet til ham selv. 
For Sjostakovitsjsiterer seg selv forbausende mange ganger i dette verket; fra tre symfonier, enklavertrio, den første cellokonserten og fra operaen Lady Macbeth fra Mtsensk. 
Detteviser til det selvbiografiske i dette mørke verket der til alt overmålforbokstavene til hans eget navn (D,(ES)S,C,H) forekommer i både første, andreog tredje sats. 
Det er få som har et så godt grep om dette verket som Jurowski.Og det kunne høres i denne fremførelsen som gjorde et sterkt inntrykk. 
