Plateanmeldelse:Erlend Øye - «Legao» 

Slappfisk i sommersol. 

Erlend Øye har laget album med det islandske reggaebandet Hjálmar. 
Selvsagt har han det. 

Den selverklærte «Whitest Boy Alive» klarer selvsagt å gjennomføre øvelsen uten å på noe tidspunkt bli mindre krittfarget: 
Det ville vært galt å kalle «Legao» en reggaeplate, selv om atmosfæren er bedagelig, amfibisk karibisk. 

Lyden er deilig luftig og ren. 
Fremføringene føles trygge, tatt hånd om av ujålete eksperter. 
Låtene bæres på vuggende trommespill og fine, klare gitarstrofer. 
Øyes vokal er varm og harmonisk, som en mindre nevrotisk Paul Simon. 

Tekstene holder seg for gode for det mest akutt kokette, og sparker endog opp en og annen gullklump («Lies Become Part Of Who You Are» er en fin tittel). 

Ytterst behagelig, og komplett umulig å aktivt mislike. 
Men det blir vel énsrettet, ja - spesielt med det første soloalbumet hans, «Unrest» (2003), i minne. 
Så leviterende lettvektig at man av og til må minne seg selv på at det man lytter til, faktisk ER musikk. 

BESTE LÅT: 
«Fence Me In» 
