Besettende historisk roman om en morder og hans motiver
Om et blodig trippeldrap i det mørkeste Skottland. 

Den skotske forfatteren Graeme Macrae Burnet skriver så overbevisende om fortida, i dette tilfellet et landsens skotsk samfunn i 1869, at mange lesere har trodd at denne boka er en dokumentarroman. 

Burnet hevder innledningsvis at han i jakten på sin farfar kom over historien om Roderick Macrae (som også er dikterens mellomnavn), en 17-åring som ble stilt for retten for et spektakulært trippeldrap. 

Sterke memoarer 

Men det hele er oppdiktet, altså en roman. 
Den er komponert som en dokumentsamling, der handlingsforløpet kommer fram gjennom samtidige, skriftlige kilder, «redigert og presentert» av forfatteren. 

Noe av det spesielle med saken er at unge Roderick på oppfordring fra sin advokat har nedtegnet sin historie i papirer som kommer for en dag. 
Han redegjør for sin oppvekst med en innbitt og voldelig far, en vakker mor, en litt yngre søster og to små tvillinger. 
Det går fram at han er en særegen litterær begavelse. 

De er leilendinger og bor på en av tre gårder i et karrig strøk. 
Kampen for tilværelsen er tung og hard. 
En av naboene, en brutal og maktsyk mann, også en familiefar, sørger for å bli valgt til såkalt konstabel, et embete som gir ham makt over de få innbyggerne. 
Han er en herskesyk og ond mann, som gjør livet til et helvete for Roderick og hans far. 

Suverent komponert 

Innledningsvis får vi vite at guttungen har tatt livet av denne mannen og to andre. 
I tillegg til Rodericks lange fortelling om begivenhetene fram til drapet, gjengis obduksjonsrapporter, en avhandling kalt «Reiser i galskapens grenseland» av en av samtidas kjente kriminologer, J. Bruce Thomson, og et referat av rettssaken bygd på aviser. 

Dette overbevisende materialet er inspirert av historiske saker, som forfatteren gjør rede for. 
De er formulert med den største overbevisning. 
Å kalle boka en kriminalroman er å snevre den kraftig inn. 
Snarere er den en historisk roman om en forbrytelse, som går tett på de psykologiske mekanismene særlig hos morderen, men også hans offer. 

Fram av historien stiger en diskusjon av det såkalt ondes problem. 
Adgang til makt brukes hensynsløst og sadistisk til å påføre andre mennesker smerte. 
Samtidig trenger boka inn i morderens motiver. 
Gjennom den lynskarpe J. Bruce Thomsen stiger en ytterst interessant debatt om morderens tilregnelighet i gjerningsøyeblikket, altså grensegangen mellom normalitet og sinnssykdom. 

Innsiden av en stein 

Thomsen er en autentisk skikkelse, kjentsom fengselslege i Perth, der han undersøkte 6000 innsatte og skrev to artikler som er blitt stående. 
Macrae Burnet har brukt disse avhandlingene som grunnlag for den oppdiktede rapporten i boka. 

Det er mesterlig utført. 
Macrae Burnet har skrevet en roman av høy, litterær kvalitet. 
Hvor mye kan vi vite om andre mennesker, om deres indre liv og deres motiver? 
Mindre enn man kunne håpe. 

Som den fåmælte, mørkt anlagte faren til morderen uttrykker det i møte med Thomsen: 
«Man kan like lite se inn i en annens sinn som man kan se innsiden av en stein.» 
