Øyanmeldelse:Rodriguez 
- Trist Rodriguez 

En uendelig tragisk sorti. 

Konsert: 
Rodriguez Sted: Sjøsiden, Øya Publikum: cirka 7000 Historien om, og artisten Sixto Diaz Rodriguez, er så sterkt sammenknyttet at det er litt usikkert hvilke av disse som fylte området rundt Sjøsiden helt til vannkanten. 
Sikkert er det i alle fall at 71-åringen kunne fylt Enga og vel så det. 

Hvorfor folk ble, er et helt annet spørsmål. 
Selvsagt er den Oscar-vinnende dokumentaren, «Searching for Sugar Man» en del av forklaringen. 
Sannsynligvis var over halvparten der bare for å kunne si at de var nettopp dét - i alle fall basert på publikumsbabbelet. 

Men at han nå reiser rundt virker bare som utnytting av en stakkars gammel kar. 
(Vel, han er riktignok ett år yngre enn Bob Dylan, men Dylan ga ikke opp karrieren til fordel for å bygge skyskrapere i Detroit en gang på 70-tallet.) 

Mannen er i så dårlig fysisk stand at han må ha hjelp på og av scenen. 
Han sitter under hele konserten og klarer ikke å stemme sin egen gitar, ei heller merke at han ikke har lyd i monitoren. 
Og stemmen er på sitt beste spak, men insisterende, på det jevne som en gammel, utslitt lenestol. 

Bandet, så unge at de samlet knapt kan matche sin frontfigur i alder, gjør sitt beste for å holde det musikalske på stell. 
De eldgamle vitsene kan de derimot ikke gjøre noe med. 
Rodriguez har mange («Two cannibals are eating a clown - One says to the other, does this taste funny to you?») 
Og han bruker god tid på å fortelle dem. 
Eller å predike livsbejaende fraser. 
Eller generelt surre med å få stemt gitaren sin mellom låtene. 

Sjarmerende? 
Ja visst. 
Men på den måten det er sjarmerende at en gammel, støvete onkel dukker opp i et familieselskap og forteller historier som alle har hørt før. 

Han får tross alt endelig den oppmerksomheten han skulle hatt for nærmere førti år siden. 
Og i så måte er det vanskelig å angripe ham. 
Men de som har sendt en gammel mann ut på turné, eller ikke stoppet ham når han fikk det for seg at han skulle gjøre det; de burde skamme seg. 

TOR MARTIN BØE 
