Nyanser
Brasilianske Nelson Freire feirer Liszt 

«En ung virtuos er fallet ned fra himmelen», skrev en anmelder etter en konsert i Wien i 1822. 
Han var selv himmelfallen. 
«Denne guttens spill grenser til det utrolige», skrev han. 
Gutten var Franz Liszt. 
Som bare var elleve år. 
I dag, i tohundreåret for hans fødsel, er det fremdeles dette – den utrolige virtuositeten, den overjordiske teknikken – som preger oppfattelsen av ham og komposisjonene hans. 

Men her kommer da den fine, brasilianske pianisten Nelson Freire med en plate som tegner et noe mer nyansert bilde. 
Her er selvsagt eksempler på de grandiose, ekstremt virtuose komposisjonene, som for eksempel Ballade i h-moll og Petrarca-sonettene. 
Men først og fremst dreier det seg om stykker som viser frem innadvendte, melankolske sider av Liszt. 
Det hele blir spilt delikat og briljant, med utsøkt sans for klang og fargespill av Freire – som selv er en del av Liszt— tradisjonen. 

Hans første klaverlærer kunne, gjennom tre ledd, føre sin utdannelse tilbake til mesteren selv. 
