Forlaget har nok satset på at Jahn Otto Johansens navn skal selge denne boken.I så fall gjør de ham en bjørnetjeneste. 

Jahn Otto Johansen jakter på sitt opphav, men finner det ikke. 

Jahn Otto Johansen har ofte øst av sin overflod. 
Denne gang forsøker han å dele av sitt underskudd. 
Det går ikke like godt. 
Mot slutten av en kort bok om bestemoren Marie og mannen som gjorde henne gravid, skriver han: 
«Mye er uklart i denne saken». 

Det er dessverre en riktig observasjon, og burde ført til at boken ble utsatt til historien ble noe klarere. 

Johansen har tidligere skrevet om vanskelige barndomsår i Grenland. 
I «Marie og hennes elsker» gjør han det igjen. 
Det er nok et klokt trekk. 
Skildringene av oppveksten som dissenterunge med en traumatisert far, i et miljø med sterkt konformitetspress, er det som bærer boken. 

Jakten på den forsvunne bestemor og den enda mer forsvunne bestefar blir dessverre bare et sidespor. 

Bestemoren Marie forlot Johansens far like etter fødselen, og holdt seg borte. 
Hun meldte seg tidlig inn i Nasjonal Samling, og meldte seg inn igjen i april 1945, bare noen uker før krigen var over. 
Her ligger det åpenbart en historie, men den klarer ikke Johansen å avdekke. 

Sporene han finner i hennes etterlatte papirer er få, og fører ikke til noe mer enn luftige spekulasjoner. 
Samtalene han hadde med henne før hun døde, var åpenbart gjerrige på private opplysninger. 
Resultatet blir en jakt uten funn. 

Underveis skildrer Johansen sin oppvekst, og gjør det innimellom med en ærlighet som griper. 
Men det blir med noen korte skissestreker før han haster videre. 
Dialogene virker like konstruerte som de må være, noe han for så vidt indirekte innrømmer. 

Enkelte ganger tar han seg litt store friheter, som når han påstår at «smellvakre mormonerjenter» blunket til ham, tilbød ham sex han «aldri har kjent maken til» og ville gifte seg med ham, uaktet at han var gift fra før. 
Polygami ble avviklet hos mormonerne i Utah i 1890, Johansen kom dit i 1987. 

Lite troverdig er også opplysningen om den tilfeldige henvendelsen som på en måte løser gåten om Maries elsker. 
Johansen skriver at han ble oppringt av en dame på Sørlandet, som kunne fortelle at hans bestefar også hadde besvangret hennes mor rundt forrige århundreskifte. 
Det er 117 år siden. 

Forlaget har nok satset på at Jahn Otto Johansens navn skal selge denne boken. 
I så fall gjør de ham en bjørnetjeneste. 
