Matt og mekanisk krimdame
Svenskene har laget en filmserie etter Liza Marklunds krim, men heltinnen svikter. 

Regi: 
Peter Flinth. 
Med: 
Malin Crépin, Kajsa Ernst, BjörnKjellman, Leif Andrée, Erik Johansson, Richard Ulfsäter, Felix Engström. 
Manus: 
Pernilla Oljelund. 
Sverige 2011. 
1 time 30 minutter. 

Stakkars Malin Crépin som skal levendegjøre Liza Marklundsjournalistheltinne Annika Bengtzon etter at Helena Bergström spilte henneglitrende temperamentsfull for 10 år siden ("Sprengeren" og"Paradiset" 2002-03). 
Den nye rolleinnehaveren er for matt ogmekanisk i sammenligning. 

Det er produsentene bakMillennium-trilogien som satser på en ny serie med seks thrillere med kvinnelighovedrolle, og hva er da bedre enn å gripe til Liza Marklunds bestselgere, harde nok tenkt. 
Man kan likevel undre seg over det tilsynelatende umetteligemarkedet for krim i Norden, hva enten de vises på kino (Varg Veum-filmene),rett på dvd (noen Varg Veum-episoder) eller sendes på tv (Broen). 

Alle vet hvor avgjørendehovedrolleinnehaverne er for at vi skal bli fascinert av en seriefigur (tenk påMichael Persbrandt som Gunvald og Peter Haber som Beck i hele 26 Beck-episoder,eller Kim Bodnia som Martin og Sofia Helin som Saga i "Broen" nylig). 
Malin Crépin har utseendet med seg, men hun mangler det individuelle særpregetsom gjør at vi husker henne som noe mer enn en søt og flittig journalist. 
Iørsmå sekunder leverer hun replikkene fra seg på den tillærte måten som bikkerover i noe ikke helt overbevisende. 

Nå vel. 
Man kan håpe at førstefilm er en oppvarming på veien til å utforme en mer energisk ogtemperamentsfull Annika. 
Nå blir det litt for mange øyeblikk der hun kjæler medbarna sine, samt en scene der hun eksploderer på det groveste overfor en slemgutt i sønnen barnehage. 
Episoden blir hengende som en løs tråd og kunstigparallell til krimgåten. 

I abstrahert form handler det omhvorvidt en dannet, ambisiøs person kan bli så sjalu og ærgjerrig atvedkommende går over lik. 
På selveste Nobel-middagen i Stockholm, der denisraelske stamcelleforskeren Aaron Wiesel har vunnet prisen i medisin, listeren gallakledd morder seg inn. 
Eller – er det snarere en gruppe islamsketerrorister som slår til? 

Regissør Peter Flinth triller utelementene greit nok, men ikke bedre enn at jeg stadig rekker å tenke "menhvorfor ble nå den og den skutt" og finner at svaret er "for å skapeaction, ikke fordi det absolutt måtte til". 

Dette er krim på det jevne.Verken elendig eller altoppslukende, men grei tidtrøyte når du ikke finner noebedre. 
