PÅSKEKRIM:Ikke helt innenfor, Ulrik 

Ulrik Høisæther har tatt en pause fra serien om Eveline Enger og leverer en påskekrim om tvangsspiseren Frans Nansen i stedet. 

Ulrik Høisæther: 
Den siste bankboksen. 
Krim. 
352 sider. 
Gyldendal 

Jeg har ikke gitt topp-karakter til Høisæthers forrige forsøk på krimsjangeren, og det er ikke lett å skryte uhemmet nå heller. 
Men denne er i alle fall ikke vesentlig verre enn de to Enger-romanene hans. 
I den grad det betyr så mye. 

Jeg hadde jo hatt lyst til å finne ut mer om Enger, hennes far og alt det der, men Høisæther dropper hele greia enn så lenge og gyver løs på en ny seriehelt. 

Nansen er ikke alkoholiker, ulikt så mange andre politihelter i moderne litteratur. 
Han vil neppe gå på ski over Grønland med det første, heller. 

Han fråtser som følge av at kona er død, tross datterens kritikk av hans raskt voksende fedme: 
«Trening, tenkte han. 
Klart jeg kan trene. 
Når som helst. 
Jeg var topptrent en gang. 
Løp tretusenmeteren på under ti minutter. 
Kunne ta hundre armhevinger uten å bli særlig andpusten. 
Han klemte nevene rundt stålkanten på kjøkkenvasken så hardt at metallet bøyde seg ved fingertuppene. 
Så kikket han mot kjøleskapet.» 

Pluss: 
Mye action og lettforståelig handling. 

Minus: Tidvis slapt språk, elendige personkarakteristikker, forutsigbart plott. 
Samt at jeg tror Høisæther kan mye bedre. 
Akkurat nå drømmer han om Jo Nesbø og alle millionene hans. 
Hva med å skrive noe du tror på, Ulrik? 
