Den uklare andreboka
BOK: 
To fortellinger om et brudd - men med for liten sammenheng. 

Eivind Sudmann Larsen: 
Etter dette skal vi bestandig være fra hverandre. 
Roman. 
Cappelen Damm. 

Når et par gjør det slutt, er det alltid to fortellinger om hvorfor det gikk som det gikk. 
I Eivind Sudmann Larsens nye roman «Etter dette skal vi bestandig være fra hverandre» får vi serverte begge disse historie. 
Et par gjør det slutt, to narrativ skapes. 

Thomas har møtt igjen en gammel flamme, og vært utro over lengre tid. 
Sigrid, (eks)kjæresten til Thomas, finner noen bilder som avslører utroskapen. 
Dermed flytter hun hjem til faren etter bruddet, og her møter hun en gammel venninne. 
Når vi møter Sigrid, ser hun tilbake på bruddet, og vi følger henne i tiden etterpå. 
Midt i romanen endres synsvinkelen og Thomas tar over stafettpinnen. 
Vi møter han før bruddet, i det han er i ferd med å ta valget som endrer livet hans for alltid. 

Sudmann Larsen skriver godt, og skildrer små hendelser og refleksjoner som gjør det lett å tro på karakterene. 
Men fortellingen er flakkende. 
Hva er det egentlig denne romanen skal si oss, leserne? 
De to forskjellige historiene har for liten sammenheng. 
Visst handler det om et kjærestepar, men Sigrids handlinger og fortelling skraper bare på overflaten av bruddet, og vice versa. 

Det er når Thomas har ordet historien griper sterkest. 
Sigrids tilbakevending, tosomheten hun etablerer med sin døende far, blir aldri mer enn overfladiske beretninger fra et stille liv. 
Hun har aldri før hatt et slikt liv, med «så få gjøremål, så praktisk orienterte oppgaver. 
Bygge mur. 
Lage mat og spise sammen med faren”, som det står. 
Men det blir ingenting ut av dette. 

Hun bruker forbløffende lite tid og krefter på å bearbeide bruddet. 
Thomas sin historie er noe tydeligere, en får en forståelse av hvorfor han trekkes mot ekskjæresten, men ikke hvor vanskelig det er bedra personen han deler livet med. 

Å bli bedratt er noe av det verste som kan skje et menneske. 
Å bedra noen, er som regel en belastning. 
Ingenting av dette formidler Sudmann Larsen i sin roman. 
I stedet lurer jeg på hva denne romanen egentlig undersøker. 
Jeg er ennå ikke sikker. 
