Snubler i danseskolissene
«Step Up 3D» er koreografisk sterk og menneskelig svak. 

|||FILM: Stakkars disse dansefilmskaperne. 
De har et slitsomt liv. 
Ikke skal de bare fylle et kinolerret med oktanpumpende, sexy svetteperlende koreografi. 
De må også klare å kryste et plott ut av de arme hjernene sine, en historie som kan ta publikum fra øvingsrommet til dansekonkurransen med stopp på klineholdeplassen. 
Det er ikke så lett for dem. 

På et punkt ender de alltid med å trekke på skuldrene og gå tilbake til urhistorien med rivaliserende dansecrews, og til den snille gutten eller jenta som ikke får lov til å danse fordi pappa mener de må tilbringe hver våkne stund på lesesalen. 

Pliktløp 

Dersom dansinga gir deg lyst til å duve med og søtnosene i sweatpants har et minstemål av sjarm, kan dette fungere. 
Men her behandler aktørene skuespillet som et pliktløp de må gjennom før de får lov å stige opp på dansegulvet. 

Koreografisk er «Step Up 3D» sterk. 
Filmen er den første av de nye dansefilmene som til fulle utnytter 3D-formatet, og slynger sine hopp og løft mot publikum med full kraft. 
Fans av «So You Think You Can Dance» vil kjenne igjen danseren Stephen «Twitch» Boss og trinnene til koreograf Dave Scott. 

Under en paraply av hiphop paraderes en rekke teknikker som popping, locking, breaking og parkour, samt et slentrende, inntagende nummer der et ungt par danser nedover gaten i Fred Astaires klassiske stil, satt til en remix av den gamle elegantierens «I Won't Dance», som gradvis ispes hip hop og gatelyder. 

Potensiell dokumentar 

Når de må stå stille, er det verre. 
Historien i «Step Up 3D» drives fremover av Han Søte og Han Kjekke. 

Han Søte er en krysning av en hobbit i conversesko og en noe mindre anspent Alexander Rybak, og han må forstå at han både kan danse og bli ingeniør. 

Han Kjekke har kjevenben av stål, magemuskler av aluminium og ansiktstrekk av betong, og de beveger seg ikke en millimeter verken når filmens lokkende femme fatale viser seg å være en forræder eller når hun viser seg kanskje ikke å være det likevel. 
Han drømmer om å bli filmregissør, og de innklippede intervjuene med virkelige dansere viser at «Step Up 3D» ville gjort alle involverte en tjeneste ved å være en dokumentar og ikke et drama. 

Sammen må de to slå crewet til Han Slemme i sort treningsdress. 
De tror de ikke har sjangs. 
Publikum vet bedre. 

På dansegulvet er «Step Up 3D» en eksplosjon. 
På livets parkettgulv snubler den i sine egne skolisser. 
