Et alle tiders dypdykk i 80 års blueshistorie
For en billig penge kan du bli kjent med noen av blueshistoriens album-milepæler. 

CD-BOKS: 
Å samle det beste fra en sjanger i en boks som spenner i tid fra 1923 til 2003 er en utrolig vanskelig øvelse. 
Én ting er at smaken er individuell, en annen at det alltid vil være noen som mener at noen er oversett. 
Derfor er det vanskelig å unngå at den blir stort mer enn et personlig synspunkt. 

Det handler om å forstå historien og vite noe om utgangspunktet for musikken vi hører på. 
For husk: 
«The Blues Had a Baby and They Called It Rock'N' Roll» (Muddy Waters). 

Notodden Blues Festival er vel to uker unna. 
Her er en liten «hjemmelekse»: 
25 essensielle blues-cd-er i en boks - presentert med de originale coverne. 

Robert Johnson 
Det er mange opplagte valg — som Robert Johnsons «King Of The Delta Blues Singers», spilt inn i 1936 og -37 — med sanger som «Me and the Devil Blues» og «If I Had Posession Over Judgment Day». 
Men det er «The Bessie Smith Story — Vol.1» fra 20-tallet, med Louis Armstrong — regnet som en av de første blues-LP-ene — som innleder samlingen. 

Big Bill Broonzys «Big Bill Blues» fra 1951-52, med klassikeren «John Henry», er en flott introduksjon til folkblues, der viser og blues møtes. 
Son House følger opp med «Father of folk blues» fra 1965. 
Jålekoppen Little Richard startet i r'n'b, som her fra 1958, men ble seinere en av de første store innen rock'n'roll med hits som «Tutti Frutti» og «Good Golly Miss Molly». 

Mahalia Jackson Gospel ivaretas av verdens beste på området, Mahalia Jackson. 
«You make me feel like I am a star», sier hun nærmest litt beklemt etter applausen. 
Du får ikke bedre gospel enn «I'm 
On My Way To Canaan» — live fra Newport Festival i 1958. 
Magisk. 

Elvis Presley Men Elvis, har han noe her å gjøre? 
«For LP Fans Only» fra 1959 var en samling av A- og B-sider som ikke var på noe album, fra «That's All Right» til «My Baby Left Me». 
Albumet ble gitt ut mens Elvis var i militæret og regnes i ettertid som et av de beste rock'n'roll-album som er gitt ut. 
Og — det er slett ikke uten bluesfeeling. 

Sonny Boy Williamson gjorde munnspill til et hovedinstrument, og representerer «munnorgelet». 
Aretha Franklin er blant de mest betydningsfulle kvinnene i bluesen, her hyller hun Dinah Washington på «Unforgettable» fra 1964. 

Champion Jack Dupree får representere pianobluesen og New Orleans-musikken - og humoren. 
Otis Spann dro fra Mississippi til Chicago og spilte i Muddy Waters-bandet. 
Begge er representert, Spann med «The Biggest Thing Since Collossus» fra 1969 (supplert med Peter Green og John McVie fra Fleetwood Mac). 

Elektrisktar 
Med dem skifter albumene i boksen fokus — fra akustisk til elektrisk blues, fra «Johnny Winter» (1969) og sløye «Percy Mayfield Sings Percy Mayfield» (1970), via showpregete «The Johnny Otis Show Live At Monterey!» (1971) med «Willie And The Hand Jive» og Willie Dixons «I Am The Blues» (1970) til Hubert Sumlin & His Friends' «Kings of Chicago Blues Vol. 
2» (1971), Taj Mahals «The Real Thing» (live, 1972) med en akustisk «Fishin' Blues» og Muddy Waters' klassiker «Hard Again» (1977) med signaturlåten «Mannish Boy». 

Double Trouble Stevie Ray Vaughan & Double Trouble representerer bluesrocken med sin sensasjonelle debut «Texas Flood» (1983), mens Keb' Mo' får representere de unge, akustiske bluesgitaristene (det kunne vært Corey Harris eller Alvin Youngblood Hart) i tradisjonen etter Robert Johnson og Son House — sjøl om «Just Like You» ( 1996) går i en litt glatt soulpopretning. 

Etta James' «Life, Love & The Blues» (1998) er «vareprøven» fra de tøffe, modne bluesdamene (det kunne også vært Koko Taylor), mens Buddy Guy — den største nålevende bluesartisten ved siden av B.B. King — avslutter samlingen med «Blues Singer» (2003), Guys' hommage til Mississippi-bluesen han var så inspirert av. 

Chuck Willis Mest overraskende bidrag? 
Det må være Chuck Willis' «Wails The Blues», som kom ut etter hans død i 1958. 
Han opererte i grenselandet blues/rhythm'n'blues/rock og sto bak en del viktige låter på 50-tallet, men jeg har vanskelig for å forstå at han og Jimmy Whitherspoon fortjener plassen — på bekostning av folk som B.B. King, Howlin' Wolf og John Lee Hooker. 

Forglemmelse Larry Williams & Johnny Watsons «Two For The Price Of One» kan også diskuteres, sjøl om særlig Johnny «Guitar» Watson i ettertid har satt sitt preg på bluesen gjennom mange prosjekter. 
Eric Clapton er med, men bare i form av sitt bidrag (sammen med blant andre B.B. King) på Buddy Guys «Blues Singer». 

Akkurat som når vi anmelder mat og vin, har prisen betydning for terningen. 
Denne boksen med 25 cd-er kan fås for vel 400 kroner. 
Det er under 20 kroner cd-en. 
Et røverkjøp om du er mer enn gjennomsnittet interessert i blues og blueshistorie. 

PS. 
En tilsvarende samling finnes også for jazz. 
