Entusiasme ved elva
Brødrene Sundt Spiseri er ei perle i et frynsete kjede. 

- Du skal ha en god porsjon pågangsmot når du etablerer en ambisiøs restaurant i et verneverdig hus, i et østkantstrøk som lenge har slitt med alt annet enn byens beste rykte! 

Formuleringen kom fra en høyttenkende Robinson, fordypet i de vårlige menyfristelsene til Brødrene Sundt Spiseri nederst i Lakkegata, mellom Grønland og Grünerløkka. 
Fredag grep den i flukten: 

- Du mener at når etablissementet nå har overlevd det første, vanskelige året, må det skyldes kjøkken, betjening og atmosfære mer enn den berømte suksessformelen «beliggenhet, beliggenhet, beliggenhet»? 

- La oss håpe det, svarte Robinson. 
- Jeg akter i hvert fall å starte jakten på svaret med andebryst og nykål som forrett. 
Blant de fire hovedrettene velger jeg ytrefilet av okse, og til dessert må det bli bringebærsuppe med brunostis. 

- Kanskje det er synet av den solglitrende Akerselva som gir meg lyst på fisk, sa Fredag. 
- Først ceviche med laks, så torskefilet med rekebolle, og til slutt... 

- ...en god, nytrukket fiskedessert? ertet Robinson. 

- Nei, tilslørte lakkegatapiker, sa Fredag. 
- Det navnet gir iallfall begrepet «kortreist» ny mening. 

Med en pub/bar i første etasje, restaurant og bar i andre, en rustikk uteservering og naboer som Unge Kunstneres Samfund, et bruktmarked og en utescene, dekker Brødrene Sundt Spiseri mange behov i et mangfoldig miljø. 
Selve restaurantlokalet og husets høye alder ga umiddelbart Fredag et visst inntrykk av «privat hjem», men bar-avdeling og grått og svart som dominerende fargekombinasjon dempet raskt finstue-følelsen. 

- Jeg kjenner at jeg trives godt her. 
Og mild, rå laksefilet med mango og lime er en frisk, vårlig start på et måltid, kom det da forretten var fortært. 

- De to andebrystskivene var også gode, perfekt rosastekte og møre, kvitterte Robinson. 
- Og munnfullen med nykål, innbakt i et lite knytte filodeig, var et sprøtt og vellykket supplement til kjøttet. 

Heller ikke hovedrettene svekket Robinson og Fredags gryende entusiasme. 
Fredags fisk flaket fast og villig der den poserte mot en gressløkolje så lekkert vårgrønn at det utløste 17. mai-stemning på tallerkenen. 
Robinsons ytrefilet var så mør som norsk lovverk tillater biffkjøtt å bli, og sammen med en kraftig sherrysaus og aspargesbønner innsurret i bacon, dannet den en raus stamme i en rett som også inkluderte selleripuré og en velsmakende potetfondant. 

- Passe myk inni, litt for myk i skorpa, var Robinsons kommentar til potetene. 
- Og nå gleder jeg meg til mitt livs første møte med brunostis. 

- Mens jeg antar at lakkegatapikene vil ha mye til felles med bondepiker, som for eksempel lag på lag med eplemos, krem og brødrasp, sa Fredag. 

Det skulle vise seg at Fredag hadde rett, og dessuten kunne ha tilføyd et henrykt «med passe møre eplebiter i stedet for eplemos, og med pyntebær på toppen». 
Og Robinsons brunostis bød vitterlig på en umiskjennelig geitostsmak. 

- Den harmonerer godt med den søtfriske bringebærsuppa, mente Robinson. 
- Jo, jeg kommer til å heie på dette spiseriet. 

- Jeg også, sa Fredag. 
- Egentlig er restauranten en liten perle, det er bare kjedet, altså nærmiljøet, som er litt frynsete her og der. 
Måtte det bare holde inntil denne delen av Oslo er ferdig rehabilitert.• 

robinson&fredag;@dagbladet.no 

Velg en tag for type anmeldelse! 
En av disse: 
