James Hunter:Tilbake til fødeåret 

En ren stiløvelse, men en mesterlig utført sådan. 

James Hunter Six: 
"Whatever it takes" (Daptone/Border) 

Sam Cooke er sammenlikningen som James Hunter ikke kommer utenom. 
Samtidig er det blåøyd soul å spore her, og det er ikke så vanskelig å skjønne at han har koret på et par plater for Van Morrison – som gjengjeldte tjenesten da Hunter solodebuterte i 1996. 

På forrige plate fant han veien til det plateselskapet Daptone, der produsent Bosco Mann lokket fram det beste i ham. 
De fortsetter samarbeidet, og Hunter både skriver, synger og pakkes inn som om musikken skulle stamme fra 1962, året da han ble født. 

Det er en ren stiløvelse, men en øvelse som sangeren fra Colchester gjennomfører på beste vis. 
Orgelet surkler bak, blåserne bryter inn og gitaren briljerer uten å overdøve. 
Og skulle Dan Aykroyd omsider få fullført planene om "Blues Brothers 3", ligger nå instrumentalen "Blisters" klar. 

Beste spor: 
"Whatever it takes", "Don't let pride take you for a ride", "How long". 
