Krafttak med Mozart
La oss håpe at 1B1-ensemblet får fortsette suksessen! 
Det fortjener de. 

Mozart 

Ouverture til Figaros bryllup; ouverture til Cosí fan tutte; Sinfonia Concertante i Ess-dur for fiolin, bratsj og orkester; klaverkonsert d-moll. 

Leif Ove Andsnes klaver, Lars Anders Tomter bratsj, Jan Bjøranger fiolin. 
1B1, leder: 
Jan Bjøranger. 

Konserthuset torsdag kveld. 

Ved årets kammermusikkfestival savnet vi vårt lovende ensemble 1B1. 
Musikerne her viste seg nemlig ved fjorårets kammermusikkfestival som et særdeles anvendelig og dyktig ensemble med flere fremragende prestasjoner. 
Og vi vet at dette ensemblet har hatt stor suksess både her og i utlandet. 

Grunnen til uteblivelsen i år var rett og slett at 1B1 kjemper for sin eksistens. 
Derfor er det en stor glede for alle musikkinteresserte at ingen ringere enn Leif Ove Andsnes har tatt initiativ til å gi et håndslag til ensemblet med konserter i Norge. 
Og med på dette er også Lars Anders Tomter, samt ensemblet selv, med Jan Bjøranger som leder. 

Forsmak på opera 

Den første av disse konsertene fikk vi torsdag kveld med en helaften Mozart. 
Ensemblet spilte i samtlige verk. 
Først hørte vi ensemblet i ouverturen til operaen Figaros bryllup. 
Den varer ikke mange minutter, men innvarsler selve atmosfæren i denne operaen som man kaller opera buffa (komisk opera). 
Høyt tempo og presisjon kjennetegnet spillet både her og i ouverturen til Cosí fan tutte (Slik gjør alle kvinner) som har et tematisk motto som står for tittelen på operaen. 

Et vidunderlig verk 

Sinfonia Concertante i Ess-dur for fiolin, bratsj og orkester er et stort og vanskelig verk. 
Sonoriteten i dette verket, inspirert av solo-bratsjen, er unik, og Mozart skrev antagelig bratsj-partiet for seg selv, et instrument han elsket. 
Allerede den første akkorden lanserer denne særegne sonoriteten eller sounden som liksom, for å sitere Charles Rosen, er bratsjens sonoritet transponert til hele ensemblet. 
Solo-instrumentene, som imiterer hverandre, vibrerte intenst etter åpningsakkorden. 
Sidetemaet klang subtilt. 
Andanten ble spilt som den tungsindige moll-satsen den er, med det karakteristiske sukk i begynnelsen. 
Kontrasten til dette er finalen, en sats som stiller store tekniske krav til solistene. 
Ikke alt var på plass her, men det var likevel en bragd å utføre dette vidunderlige verket så tilnærmet formfullendt. 

Andsnes er en musikk–fremstiller av rang 

Og så til slutt: 
Andsnes i Mozarts herlige d-moll-konsert, som har noe operaaktig over seg (d-moll minner om tilsvarende toneart i Don Giovanni). 
At Andsnes er en formidabel Mozart-fortolker – en av de fremste i vår tid – har han vist utallige ganger. 
Slik også denne gang. 

Men denne gang imponerte han nesten like mye som dirigent. 
Plastisk og med tydelig tegngivning bidro han til at 1B1 ytet det maksimale; han formet det hele, som en musikk–fremstiller av rang. 
De nesten uhyggelige synkopene i orkesteret i begynnelsen av 1. sats gjorde at man kan forstå at i romantikken ble denne satsen kalt demonisk. 
Det er få forunt å kombinere uhyggen her med den pianistiske letthet som Andsnes ellers oppviser i konserten. 
Og selvsagt spilte Andsnes Beethovens grandiose kadens i denne satsen. 
G-moll midtdelen i den langsomme romansen hadde den karakter av brudd og plutselighet som også etter mange gjenhør gir en et sjokk. 
Andsnes hverken sentimentaliserer eller heroiserer Mozart. 
I siste sats var en feberaktig rastløshet tydeligere til stede enn i de fleste tolkninger. 

Men ikke minst: 
Vi kan forstå at en verdensstjerne som Andsnes gjør sitt til at 1B1 kan komme seg videre. 
Nå er det bare opp til sponsorer som føler seg kallet! 
