Gromprinsen
Bonnie 'Prince' Billy stadig i en klasse for seg i singer/songwriter-sjiktet. 

|||ALBUM: 
Det finnes nok av dem som mener at den vedvarende oppstreitingen av platene til Will Oldham har tatt brodden ut av hans vaklevorne, helvetessøkende lo-fi folkblues slik han grunnla den i Palace-åra. 

Mesterstykket «Master and Everyone» fra 2003 (fortjent inne på diverse 2000-tallslister ved årsskiftet) var på mange måter det siste vriompeisalbumet, en mer tilgjengelig og raffinert utgave av hans karrige, kompromissløse sound. 

Året etterpå lysnet det for alvor med «...Sings Greatest Palace Music», der Oldham under Bonnie-aliaset «covret» sin egen Palace-katalog i sober country-à-la-Nashville-stil. 

Seks år etter dette igjen kan vi, uten å ta for hardt i, beskrive de ulike uttrykkene på «The Wonder Show of the World» (Oldhams cirka 20. album) som henholdsvis «Harvest»-aktig («Troublesome Blues»), «Glen Campbell-og-Jimmy Webb-møtes-i-Laurel Canyon»-aktig («That's What Our Love Is») og «rent-ut-David Crosby-anno-solodebuten»-aktig («Where Wind Blows»/«Someone Coming Through»). 

Mykt og solvarmt, mørket først og fremst ulmende under overflaten. 

Kanskje aner man litt melkesyre i låtskrivingsmusklene, og han nok har satt navnet sitt på mer helhetlig gjennomført album enn dette, men som singer/songwriter opererer Oldham stadig i en klasse for seg. 
