Kon-tiki
Eventyrlysten tyter ut av filmruta! 

En film som bærer tittelen Kon-tiki, må finne seg i å møte store forventninger. 
Den forteller tross alt om en av norgeshistoriens mest omtalte bragder. 

Heldigvis er filmen akkurat som forventet, hvilket betyr at dette er et stort og bredt drama med historisk sus, der eventyrlysten tyter ut av filmruta. 

Den er imponerende flott filmet, med glimrende visuelle effekter, nydelig filmmusikk og en fortreffelig samling skuespillere som gestalter mannskapet ombord. 

Filmen makter også å holde på min interesse gjennom de to timene den varer, til tross for at jeg vet det meste som skal skje i dem. 

Plasserer meg på flåten 

Jeg vet nemlig hvordan denne slutter. 
Historien om Thor Heyerdahls Kon-tiki-ekspedisjon er en del av vår felles historie. 
Den er dokumentert som bok, dokumentarfilm og utallige artikler. 
Er det mer å fortelle? 
Egentlig ikke. 

Men Joachim Rønning og Espen Sandberg har regissert en eventyrlig film i episk format, som plasserer meg om bord på en balsaflåte på Stillehavet, og gir meg et bedre inntrykk av hvordan ferden må ha fortonet seg. 

La gå at visse elementer nødvendigvis er dramatiserte, og at ikke alt stemmer overens med virkeligheten. 

Spennende nok 

Borte er de sort/hvite filmavis-minnene av ekspedisjonen fra den originale dokumentarfilmen. 
Jeg sitter igjen med et fargesprakende cinemascope-bilde av en bitteliten flåte på et enormt hav, med et mannskap som slett ikke var sikre på å overleve ferden. 

Når det hele er over, sitter jeg nok med en liten følelse av «hva så? 
Hva har de egentlig oppnådd?» 
Kanskje kunne Kon-tiki fortalt mer om ekspedisjonens betydning og etterspill. 

Men selve ferden er spennende nok, med både hai, storm og en flåte i oppløsning. 

Utforskertrang 

Jeg var spent på hvordan Pål Sverre Hagen skulle spille Thor Heyerdahl, som fort kunne blitt for karikert med sin noe spesielle engelske aksent. 

Men Hagen spiller godt. 
Hans Heyerdahl fremstilles som en mann med et brennende engasjement og utforskertrang, men som også møter utfordringene med tunnelsyn. 

Hvordan fikk han seg til å risikere andre menns liv på denne ekstremt risikable ekspedisjonen? 

Ekteskap mot havari 

Petter Skavlans manus gir meg en forståelse av hvorfor det var så viktig for Heyerdahl å bevise sin teori om at Polynesia ble befolket fra øst, men også hvordan hele prosjektet tæret på ekteskapet med Liv (Agnes Kittelsen) som var alene med barna hjemme i Norge. 

Filmen bruker forholdet mellom Thor og Liv som bokender, men filmen er kanskje litt for kjapp til å få sjøsatt flåten til at vi rekker å investere de helt store følelsene for dem. 

Setter liv på spill 

Resten av rollebesetningen er også god. 
Vi ser en broket forsamling norske menn, og en svenske, som blir plukket ut av helt andre grunner enn at de er sjøvante. 

Anders Baasmo Christiansen spiller Herman Watzinger, som er den som representerer den store frykten om bord. 
Det er forståelig, ettersom de setter sine liv på spill på grunn av én manns trang til å bevise at han har rett. 
Gapet mellom Watzingers tvil og Heyerdahls tilsynelatende klokkertro, gjør historien mer interessant. 

Vi får også oppleve spenninger som oppstår mellom menn i en farlig, uviss situasjon, med et svært begrenset albuerom. 
Tobias Santelman, Jakob Oftebro, Gustav Skarsgård og Odd-Magnus Williamson kompletterer persongalleriet, der det er spesielt gøy å se sistnevnte som noe annet en klovnekomiker. 

Filmatisk virtuositet 

Rønning og Sandberg viste med Max Manus at de kan lage svært underholdende film basert på kjente figurer i norsk historie. 
Her gjør de det en gang til. 

Og de gjør det ofte med en filmatisk virtuositet som overgår det vi er vant til å se i hjemlig film. 
Se bare sekvensen som starter med et nærbilde av mannskapet på flåten, tar oss med opp til Melkeveien og tilbake igjen i ett eneste kamerasveip. 

Ikke rart at denne filmen er norgeshistoriens dyreste. 
Men filmskaperne, inkludert produsent Aage Aaberge, kan slappe helt av, for dette er filmen alle kommer til å se i høst! 
