«Ulvefellen» - en strålende spionroman fra Aslak Nore
Sterke og nyanserte skjebner under andre verdenskrig. 

Det mangler i sannhet ikke på norske bokutgivelser om den andre verdenskrig. 
Helt fram til de siste åra er markedet oversvømmet av alt fra store, altomfattende krigshistorier til personlige memoarbøker, fra avsløringer av nye sider ved historien til personlige beretninger om helter og skurker. 

Til tross for denne kolossale interessen for detaljer fra en krig som ble avsluttet for over 70 år siden, fins det relativt sparsomt med norsk skjønnlitteratur som skildrer denne tida. 
Et av unntakene er Jon Michelets imponerende epos om «skogsmatrosen» Halvor Skramstad, hittil fem bind om marerittet på havet for norske sjøfolk, som med livet som innsats bidro til å avgjøre utfallet av krigen. 

Omfattende kildemateriale 

Aslak Nore avslutter sin nye roman, «Ulvefellen», med et etterord der han går igjennom et helt bibliotek av kilder han har vært igjennom i forbindelse med boka. 
Der nevner han også en håndfull romaner han har dratt nytte av; skrevet av Philip Kerr, Jonathan Littell, Hans Fallada og Kjartan Fløgstad. 
En påminnelse om hvor få, særlig norske, forfattere som har valgt å dikte om krigshendelsene. 

Et unntak er flere kriminalromaner, der hendelser fra andre verdenskrig spiller en viss rolle for begivenheter som foregår flere tiår seinere. 
Men det er noe annet. 
Aslak Nore har gjort det vågestykket å legge hele handlingen i sin nye roman til krigen. 
Det gjør han med bravur. 
Nore har skrevet to habile romaner tidligere, men det er ingen tvil om at denne hans tredje roman er hans beste hittil. 

Ut fra det omfattende kildematerialet har Nore snekret sammen en historie som kretser om tyskernes utvikling av den såkalte V2-raketten, et missil som med en hastighet som brøt lydmuren og enorm sprengkraft ble brukt mot England og Belgia mot slutten av krigen. 

Wernher von Braun 

Rakettene ble lagd i Peenemünde ved Østersjøen, under ledelse av forskeren Wernher von Braun, som etter krigen fortsatte sitt arbeid med rakettforskning i amerikansk tjeneste. 
I dag er anlegget ved Peenemünde et museum. 
Missilene var skremmende og monstruøse våpen. 
Som det heter i den første, ofte siterte setningen i Thomas Pynchons roman «Gravity’s Rainbow» (1973), der en av disse rakettene er på vei mot målet: 
«A screaming comes across the sky.» 

Enkelte mener at de kunne endret krigens utfall dersom de var blitt ferdige på et tidligere tidspunkt. 
Uansett, som Nore påpeker i sitt etterord, de var et forvarsel om våpenkappløpet som fortsatte under den kalde krigen. 

På bakkenivå 

Det er altså store perspektiver Nore trekker opp. 
Hans kunststykke er at han trekker alt ned på bakkenivå. 
Menneskene som befolker historien, er skildret med hverdagslig innlevelse og historiske detaljerikdom , noe som gjør dem høyst troverdige. 
Samtlige er beskrevet nyansert, som mennesker fylt med indre konflikter og ytre press, enten de er nazister eller motstandsfolk. 

Når vi møter Henry Storm, har han vervet seg til tysk tjeneste i Ukraina. 
Vel hjemme i Norge er han fylt av tvil og velger, ikke upåvirket av sin tidligere kjæreste Astrid, å bistå kampen mot okkupantene. 
På sykestua i Tyskland har han hørt snakk om et tysk supervåpen. 
Etter noen runder med norske motstandsfolk drar han tilbake til Berlin for å finne ut mer. 

I Tyskland er SS-offiseren Werner Sorge og hans nestkommanderende Friedrich satt til å etterforske en spionlekkasje rundt disse våpnene. 
Forholdet mellom disse to svært forskjellige typene, er for øvrig et eksempel på hvordan Nore lykkes i å levendegjøre stoffet. 
I annethvert kapittel følger vi Storm og Sorge, dessuten en polsk kvinne, Beatrice Skarbek, som spiller en sentral rolle i fortellingen. 
Boka foregår vekselvis i Berlin, London, Oslo og Peenemünde. 

OL i Tyskland 1936 

Romanen er meget velkomponert. 
Nore gjør klokt i å bygge både skikkelser og miljøer møysommelig opp før han øker tempoet mot slutten. 
Avrundingen er imponerende. 
Et snedig grep er å gjøre både Storm og Sorge til olympia-seilere fra OL 1936. 

Flere autentiske skikkelser opptrer i boka. 
Wernher von Braun er nevnt, men også Sverre Bergh, en venn av Nores besteforeldre, og journalisten Theo Findahl opptrer i fortellingen. 

Romanen er både spennende og informativ. 
Å balansere disse to elementene i en roman av denne typen, er et kunststykke. 
Men det er viktig, dersom man har ambisjoner om å skrive en såkalt litterær thriller, og det har Nore utvilsomt. 
Det er nok av svart/hvitt-tenkning i alt som har med Norge og den andre verdenskrig å gjøre. 
Men ikke i denne romanen. 
