Madonnas Farvel, Mann!
Denne filmen er så selvmedlidende på kvinners vegne at den ikke virker helt sunn. 
I tillegg er den prega av ting-estetisme for B&O-erotikere. 

Britisk drama. 
2011. 
1 time, 59 minutter. 
15 år. 
Regi: 
Madonna. 
Manus: 
Madona og Alek Keshishian. 
Med: 
Abbie Cornish, Andrea Riseborough, James Darcy, Oscar Isaac. 

Madonna har tatt offer-romantikken ut i en kalenderaktig estetikk som ustanselig berører det absolutte idiotiets blondepynta borderline. 
Farvel, menn! 
Dere var et helvete å være med. 

Bildene er sensuelle på en kvinnelig måte som jeg i beste mening vil sammenlikne med Ellos-katalogen, Nye Bonytt, Sex and the City, grønnsakstorget, balsamico-utstillingen i Østervåg og mye annet som egentlig handler om overflater. 
Madonna har en erotisk nærhet til fine ting slik rike mennesker alltid har, siden de mangler tanker. 
Hud smelter som vaffelrøre utover lerretet, all slags pynt nyter seg sjøl i tårevåt sevlopptatthet. 
Det er ikke stygt, det er bare uvesentlig på samme måte som olivenolje-etiketter og B&O-møbler. 
Huden er bare en vakker ting som foredler vår gråt. 

Egentlig er det for flaut å gjengi handlingen. 
På 1920-tallet starter man i Shanghai med oppbrakte bevegelser og fioliner i tung sorg. 
En dum soldat sparker abort på den nakne kona si fordi han er sulten. 
Dette er Mrs. Wally Simpson som siden ble kona til kong Edward av England i så tennergrissende grad at han måtte abdisere av det. 

Vi følger fjernt en slags Simpsons fantasi, en versjon av kongesagaen som ender i den dypeste medlidenhet med ei amerikansk dame som ble dømt til å sone livet sammen med den mannen hun forelska seg i. 
Hun hadde ikke egentlig tenkt det. 

Skjebnen hennes blir fulgt av en ung 1998-kvinne som er gift med en giftig og gal psykiater som ikke får ereksjon, ikke vil gi henne barn, ikke vil gi henne penger til ankviteter og dessuten slår henne helseløs når hun forsøker å slåss med ham (Lysbakken burde sett det). 

Hun oppsøker Wallys ting i auksjonshuset Sotheby’s. 
Der treffer hun en russisk dørvakt som selvsagt viser seg å være en fantastisk konsertpianist, men det hun egentlig vil er å finne sannheten om Mrs. Simpson. 
Hun er blitt en forvirra stue-engel i selvmedlidenhetens evangelium. 

Følg meg på Twitter: 
@arilabra 
