Bokanmeldelse:Jon Michelet: 
«Gullgutten» 

Nok en lesefest fra Jon Michelet! 

På 20-års dagen kastet Halvor Skramstad ut en bøye til en død mann. 
Hadde han ventet noen sekunder kunne bøya gått til en av de overlevende fra naboskipet som sank. 

Matrosen Halvor – for etter tredje bok er vi nå dus – sliter med bommerten: 
Han så ikke sjømannen som vinket med en arm. 
Men skipskameratene støtter ham. 
Halvor handlet på refleks da han så en overlevende fra det torpederte skipet i konvoien. 

﻿﻿Kameratene så 14-15 sjøfolk som svømte i det kalde vannet. 
Men konvoiene gikk for fullt, et handelsskip stanser ikke i konvoi. 
Halvor noterte i dagboken sin: 
Kan det tenkes noe verre for en sjømann enn å måtte seile lukt forbi andre som kunne vært berget? 

En nerve dirrer i den nye boken til Jon Michelet, «Gullgutten». 
Tette scener fra handelsflåtens hverdag om bord og til sjøs pepres på leseren. 
Jon Michelet skriver med et trykk og en fart som tankskipet på 10 000 tonn, som Halvor seiler på. 
Fortsatt med inngående kunnskap om sjømannskap, sjømannsspråk, sjargong og fyllerør og mennesker som spiller ut sine beste og mest håpløse sider. 

Romaneposet «En sjøens helt» er en eneste lang kjærlighetserklæring til sjømannsstanden, varm humor, skeive blikk, bitende ironi oppover mot skippere, redere og Nortraship-pamper. 

I partier er boken en lesefest, der Michelet krydrer elegant med små historier. 
Som at Halvor er sjalu på eks-kjæresten til sin elskede katolske Muriel, men likevel smugler ekskjæresten om bord som blindpassasjer og gjemmer ham. 
Så får Halvor akutt blindtarmbetennelse og blir fraktet vekk fra skuta, mens blindpassasjeren seiler uvitende over Atlanteren. 

Michelet gjorde i første bok unna noen manierte sexscener, roet ned i andre bok og lot Halvor forelske seg i Muriel. 
I «Gullgutten» innser Muriel at livet er her og nå, og inviterer Halvor på fjongt hotell i Birmingham dit hun har flyttet for å bli sykepleierske. 
Ereksjonen uteblir selvsagt i slik en dyrebar stund, men i en putekrig mellom turtelduene drysser fjærene – og da inntrer en ukes lang hyrdestund. 
Det er så vi øyner forfatteren Jon Michelet et sted bak gardinene der han humrer og dikter rundt østerdølen Halvor, hans kjæresteliv, skip og kamerater. 

I denne boken endres verdenskrigen fundamentalt, Tyskland angriper Sovjetunionen, USA trekkes inn i krigen. 
Og Halvors nye motortanker Vivian krysser havene og havner våren 1942 opp i den dramatiske senkningen av allierte skip, utenfor Floridas opplyste badebyer. 

De tyske ubåtene kunne bare plukke ned de allierte skipene der de seilte som silhuetter mot lysbombene fra hoteller og kasinoer. 
Der senkes også Vivian. 
Den litt spesielle skipperen står alene igjen om bord og vinker livbåtene vekk i flammehavet; han ofrer seg selv. 
Deler av pressen utfordrer de overlevende: lot de egentlig kapteinen i stikken? 

Dermed tematiseres et tema – en kartlegging av bad elements i handelsflåten. 
Halvor får medalje for tapperhet i en seremoni med Haakon Lie til stede. 
Cliffhanger! 

Forventningspresset på bok tre i romaneposet «En sjøens helt» må ha vært formidabelt, men Jon Michelet innfrir. 
