Knut Nærum byr på åtte krimgåter til prisen av en
Førsteklasses kriminell metafiksjon. 

Knut Nærum er en særdeles mangfoldig forfatter. 
I denne boka møter vi krimforfatteren. 
Det gjorde vi også i fjor, i den psykologiske thrilleren «Barmhjertighet», en snedig utviklet pyskologisk thriller i Hitchcock-stil, utspilt innenfor veggene i et ekteskap som må kunne sies å være nådd til veis ende. 

I denne boka viser Nærum en annen side av sitt krimtalent. 
«Den gåtefulle Oberon Qvist» er i slekt med romanene «Døde menn går på ski» (2002), «De dødes båt» (2008) og «Voodoo på vestkanten» (2015), bøker som er formet som det noen ville kalle gode, gammeldags mysterier, samtidig som de kan leses som satiriske kommentarer til livet innenfor det moderne borgerskapet. 

Tilflukt på fyr 

I årets bok møter vi tre personer. 
Den ene er mesterdetektiven Oberon Qvist, den andre er Kjell Nilsen, som nedtegner hans opplevelser, den tredje er forfatteren Knut Nærum, som er blitt overlatt papirene til Nilsen for å finne en slags orden på dem. 
Nilsen selv føler seg forfulgt av mennesker som ikke vil ham vel og har søkt tilflukt på et fyr utenfor Grimstad. 

Boka er formet som en slags novellesamling. 
Leseren får åtte mysterier til prisen av ett, og ikke nok med det: 
Disse gåtefulle historiene – som hver for seg er både underholdende og skarpsindig konstruert – danner en slags helhet som føyes sammen helt mot slutten. 

Litterær akrobatikk 

Nærum er åpenbart inspirert av en viss type kriminalromaner, men skaper samtidig sin egen stil. 
For å si det slik; verken Bernhard Borge eller John Dickson Carr – for å nevne to antatte forbilde - henviste til noen forløpere, slik Nærum gjør det. 
Men nettopp ved å bruke denne typen forfattere som en trampoline for egen litterær akrobatikk, gjenskaper han sjangeren for en ny tid med nye lesere. 

Dette er ingen enkel kunst, slik man kunne forledes til å tro. 
Nærum makter å skape gjenkjennelse samtidig som han på lekent vis skaper noe nytt, som er bare hans eget. 
Gamle tricks blir som nye under forfatterens sikre penn. 
Underholdende, vittig og preget av at forfatteren selv har moret seg mens han skrev. 
Og det er ofte en fordel. 
