Rørende, morsomt og lærerikt om statsministrene |Trine Eilertsen 

Vi får Gro & Kåre-øyeblikkene, latteren, tårene og alvoret. 
«Da vi styrte landet» gir oss innblikk i en av Norges mest spesielle jobber. 

Ideen var genial. 
Inspirert av artistenes 
Hver gang vi møtes, stilte produsentene Tommy Gulliksen og Anne Marte Blindheim spørsmålet om ikke et Hver gang vi møtes for Norges statsministre kunne være noe. 
Et program der vi blir litt kjent med hver og en av dem, kombinert med at de diskuterer hverandres statsministerliv. 
Det er et liv som ligner på lite annet. 

Unik samling mennesker 

Jobben med å samle de seks til grundige intervjuer og en lengre middag på Akershus festning, er en bragd i seg selv. 
Det er ikke åpenbart at alle skulle være like interessert i konseptet. 
Det er heller ikke gitt at NATO-sjefen og en sittende statsminister kan sette av tiden det krever. 

Det gjorde de, og det må enhver samfunnsinteressert TV-seer takke dem for. 

Samfunnsinteresse er et stikkord og en risiko. 
Da vi styrte landet kunne blitt en fest for politiske feinschmeckere, som for lengst har lest biografiene til fire av statsministrene, og som ikke kan få nok detaljer om den perioden de fulgte samfunnsdebatten tettest. 
Det ville blitt en smalere serie, en serie som ville kreve mye forkunnskap for seere som ikke fulgte med den gangen. 

Dette er en langt mer inkluderende serie, noe som er dens styrke. 
Hver av statsministrene presenteres gjennom de samme grepene: 
En gjennomgang av veien til toppolitikken, deres egne vurderinger av et par av de aller viktigste sakene de sto i, og klipp fra samtalen med de andre rundt bordet. 

Rørt statsminister 

Gro Harlem Brundtlands historie kan ikke fortelles uten å fortelle om EU-kampen eller finanskrisen ved overgangen til 1990-tallet. 
Den kan ikke fortelles uten å vise frem hvor unik hun var som kvinne, hvordan hun brøytet vei. 
Og den kan ikke fortelles uten å inkludere historien om sønnen Jørgen, som tok sitt liv midt i statsministerperioden hennes. 

For det er den menneskelige dimensjonen av statsministerjobben som vektlegges og som er ny. 

Jo da, vi har lest intervjuer før, og flere av statsministrene har skrevet egne bøker. 
Men det er tidvis dypt gripende å høre - og se - noen av vår generasjons mest markante politikere snakke om hvordan det var å være statsminister. 
Det er helt nytt å få høre og se de eneste som har sittet i samme stol samtale om forskjeller og fellestrekk, og å se dem bli berørt av hverandres fortellinger. 

Dermed får vi høre Erna Solberg fortelle Gro Harlem Brundtland hvor viktig hun var for hennes generasjon av kvinnelige politikere. 
Vi får høre Thorbjørn Jagland beklage en ufølsom kommentar som falt da Kjell Magne Bondevik ble sykmeldt. 
Og vi kan se Jens Stoltenberg gi sine eldre kolleger en mild refs når han slår fast at toppolitikere må være ærlige om at de søker makt, og at alt pratet om «innflytelse» er tildekking. 

Uenighetene forsvinner ikke 

De politisk interesserte vil kjenne hjertet banke raskere når klippene fra EU-kampen og abortkampen kommer. 
Men de mest gnistrende øyeblikkene oppstår nettopp når statsministrene snakker sammen. 

Når temaet er belastningen ved å sende nordmenn i krig i Afghanistan, sier plutselig Kåre Willoch at han er den eneste blant dem som selv har opplevd okkupasjon. 
Og at okkupantene alltid ender opp med å bli forhatt. 
Klippene av ansiktsuttrykkene til Jens Stoltenberg og Kjell Magne Bondevik når Willoch slår fast at krigen var gal, er usedvanlig talende, og lengselen etter å få høre hele diskusjonen er der. 
Kanskje skulle slike motsetninger fått mer plass, det hadde konseptet tålt. 

Norgeshistorie på nært hold 

Serien går ikke i dybden på sakene statsministrene sto i, og kronologi er ikke et poeng. 
Slik blir Gulliksen og Blindheim friere til å fortelle en sammenhengende historie om menneskene i dette. 
Likevel, ingen som ser serien kan unngå å bli slått av hvor mye Norge har endret seg i de 35 årene disse satt i landets viktigste stol. 
Da Brundtland ble statsminister, sa folk i fem-på-gaten-innslag på tv at jobben burde gått til en mann, bare for å nevne noe. 

Moderne historiefortelling 

Den moderne TV-serien har skapt et rom for å fortelle samtidshistorie på nye måter. 
Internasjonalt er det tradisjon for å fortelle historien om komplekse temaer, som Vietnamkrigen, Irak-krigen og presidentperioder, gjennom å la dem som var til stede, fortelle hvordan de opplevde hendelsene. 

De personlige tankene, vurderingene og reaksjonene har stor verdi. 
Vi må bare håpe på mer av dette i Norge også. 

Jeg lo og tørket tårene mens jeg så på. 
Da vi styrte landet utløser i hvert fall min lyst til å høre mer. 

Denne vurderingen er gjort på bakgrunn av episodene om Gro Harlem Brundtland og Kjell Magne Bondevik. 
Serien vises på NRK1 de neste seks søndagene. 
