Albumanmeldelse:Loreen - «Heal» 

Dyster kraftpop. 

Det er lett å sette Eurovision-vinnere i en jallabås. 
Den europeiske glittergallaen er kanskje vår fremste føder av døgnfluer, men i år ser den jaggu ut til å ha gitt liv til en virkelig artist. 

Loreen vifter vekk stigmaet med en debutplate preget av smakfull og dyster dansepop - et blodkommersielt uttrykk i rå harmoni med det kunstneriske. 
Suggererende eurodance møter fengende følelser. 

Ikke bare er Loreen rustet med fabelaktige stemmebånd, man blir også omfavnet av hennes inviterende og til tider tårebringende toner. 
Vokalkraften er på Beyoncé-nivå og skjørheten overgår Rihanna på sitt beste. 

Lyden består av høstens råvarer. 
Våte og kjølige synther i dynamikk med buldrebass og pumpende trommer. 
Den elektroniske teksturen sitter utmerket i «In My Head» og en nydelig oppdatert versjon av fjorårets «Sober». 
Med knakende trommer og modulerte strykere har «If She's The One» en cinematisk pophouse-synergi man ikke har sett maken til siden Madonnas «Ray Of Light». 
Pompøs og praktfull kraftpop. 

Prognosen var at Loreens kunstneriske integritet ville krasje med forventningene til en «Eurovision»-vinner, for det det slår som regel feil når man faller mellom to stoler. 
Men Loreen lander elegant på begge ben. 

BESTE LÅT: 
«Sober» 
