Rasende poesi
Går det an å skrive poesi om overgrep mot barn? 
Ja, viser det seg, i denne boka skjer det, og det er vondt og vanskelig, rått og brutalt. 

«Jeg husker alle badeturene i Stampa/…… 
Jeg husker første gang voksne svikta…../Jeg husker hvordan en voksen penis kjennes i en åtteårings vaginale, anale og orale åpning/ Jeg husker alt det jeg trodde jeg hadde glemt å huske» heter det i den første teksten i denne brutale boka. 

Det er en diktsamling, poesi. 
Men den som leter etter vakre tanker om døden, havet og kjærligheten, må lete et annet sted. 

Der Rudyard Kipling i sitt dikt «If», «Hvis» på norsk, stiller opp leveregler for hvordan en mann skal få et godt og vellykket liv, er denne boka med samme tittel nærmest noe motsatt, en slags negasjon. 
«Hvis jeg var deg / ville jeg klart meg» heter det på en hel side her. 

Leseren møter en stemme som hele tiden sier «Hvis jeg var….» og så et personnavn; Joe Brainard, C.S. Lewis, Lars Saabye Christensen, David Foster Wallace, Édouard Louis og så videre, disse brukes som et stupebrett: 
Hvis jeg var den eller den ville jeg sagt det slik – og så kommer det – den ene voldtekten av et barn etter den andre, stadig mer brutal og bestialsk. 
Det er forferdelig vondt å lese, og enda verre å tenke på at dette er virkelighet for noen barn, det totale sviket fra voksenverdenen. 

Nokså midt i boka skjer følgende: 
«Hvis jeg var Benedict Wells ville jeg sagt at / det jeg skriver er fiksjon / og at det får være opp til leseren å se / hvem sitt blod jeg dypper fjærpennen i». 
Wells er den unge, tysk-sveitsiske stjerneforfatteren bak romanen «Ut av ensomheten». 
Og på neste side er det Tor Ulven som «er en utenforstående betrakter av mitt eget språk». 

Den snart 32 år unge forfatteren er stilsikker og konsekvent. 
Slik jeg leser boka bæres tekstene av et intenst sinne. 
Et raseri over svik. 
I det ligger noe befriende. 
Det hindrer skammen i å bli dominerende, slik det så ofte skjer etter overgrep. 
Og det skaper også mulighet for å komme videre slik jeg leser teksten «Hvis jeg var en av de lyse dagene». 

Det skal en god del sinne, og humor, til at et misbrukt barn i voksen alder kan tenke: 
«Og hvis jeg ikke vil stå opp i morgen / kil meg litt under føttene». 
