Overlesset gresk tragedie
Arild Andersen åpnet Molde Jazz, og alle var sikkert enige om at det var en kjekk tur. 

Arild Andersen fikk oppdrag fra Athen-OLs kultursatsing: 
Han lainet opp en rekke fine låter og elementer og sanger og lyder og påfunn og all slags, lot damene synge på gammelgresk og pakket det inn i Sofokles' 2500 år gamle drama Elektra, kalte det et prosjekt, gir det ut på ECM-cd og repeterer det i Molde. 

Formatet er storslått, musikken nærmest teatralsk. 

Så langt alt vel. 

Men Andersen er langt fra å finne en bærende idé eller en nerve som driver lytteren med i dramaet. 

Arild Andersens «Electra» blir mer som lydbilder rundt den dramatiske fortellingen: 
Om Elektra som bor i morens hus etter at faren er blitt myrdet av moren fordi han hadde dratt til Troja for å finne den skjønne Helena, svigerinnen, og moren i mellomtiden hadde funnet en annen. 

Ikke nok med at mor dreper far, hun prøver også å ta knekken på sønnen — men Elektra redder broren sin. 
Skjønner? 

Altså en beretning med alt som greske tragedier skal ha av drap og intriger. 

I dette intense dramaet av morshat og farsbindinger - eller motsatt - nytter det ikke å rasle sammen flinke musikere, litt eksperimenter med basslooper og sampling, to trommeslagere som går i veien for hverandre og en trompetist som også synger falsett. 
For deretter å la alle gjør litt av det de kan. 

Bortsett fra at gitarist Eivind Aarset ikke fikk spille intens rockegitar. 

Trompetist Arve Henriksen bidro intelligent, han er en av norsk jazz mest spennende stemmer. 
Mens perkusjonist Paolo Vinaccia tapte da han spilte sammen med Patrice Heral trommesett rett ved siden av - pluss at Heral behersker tablas-kunsten. 
Vinaccia hadde tapt mot de fleste, forresten. 

Vokaldamene på gammelgresk, Elly Casdas og Fotini Grammenou, bidro til å gi gulasjen estetisk høyde. 
David Solheim produserte lyden. 
Mye avansert lyd. 
Lydbildet var i hvert fall rent. 

Andersens bassmotiver kjøres gjennom elektronikken, samples og repeteres. 
Dermed gis bassisten muligheten til å spille flerstemt med seg selv og improvisere over egne basslyder. 
Stilig. 
Men i denne settingen på toppen av ei pylsa med alt. 

Verden er full av store lerret. 
Ikke alle klarer å fylle dem. 

Bassisten Arild Andersen er nominert til den høythengende European Jazz Price 2005. 
Den kan han godt få, for alt det andre han har gjort. 
