Stella Blómkvist:Drikker, sjekker og himler med øynene | 
Anmeldt av Asbjørn Slettemark 

Stella er den kuleste nordiske seriefiguren siden Saga Norén, men dessverre er omgivelsene hennes amatørmessige. 

Når Viaplay nå lanserer en flunkende ny krimserie fra den islandske øykulden, kan vi vel forvente dystre arktiske landskapsbilder, balladeintro og ritualmyrdende psykopater i tvekamp med deprimerte politifolk? 
Langt ifra! 

Stella Blómkvist er et tidvis morsomt og forfriskende nytt bekjentskap, som serien i all hovedsak kan takke hovedpersonen for. 

Statsministeren sniffer kokain, Valdi Porno styrer undergrunnen, Kina eier kysten 

Islands nye krimmerkevare er en ung advokat hentet fra en bokserie, og hennes tydeligste egenskaper er å være like kynisk som hun er replikkjapp og snartenkt. 
Pluss at hun elsker whisky og sex. 

Stella tar gjerne litt penger på si for å droppe en sak, forsvarer hvem det skulle være, bestiller konsekvent Johnny Walker og buser inn på kontoret til statsministeren så vel som kinesiske diplomater. 

Handlingen foregår nemlig i et semi-fiktivt Island hvor kineserne har kjøpt kyststriper og strategiske øyer, og den populære statsministeren Sverrir snorter kokain og menger seg med undergrunnskongen Valdi Pornos stall av prostituerte. 
Tenk deg en meget uhøytidelig og nattklubbvennlig versjon av settingen i norske Okkupert, så aner du konturene av Stella Blómkvist. 

Etter en i overkant pulverisert fest ender statsministerens vakre assistent forslått og død, og en kokainselgende løpegutt blir arrestert for drapet. 
Etter litt kjefting og stønning kommer Stella marsjerende inn på politihuset for å ta forsvarerjobben. 

Fargerikt, tøysete, karikert og muligens inspirert av Astrid Lindgren? 

På sitt beste er Stella Blómkvist en fornøyelig og befriende serieaffære. 
Stella valser lakonisk som Sam Spade gjennom Reykjaviks underverden, bildet fryser, og handlingen forklares som i Narcos på en god dag, og figurgalleriet av politikere, pornokonger og politi er like fargerikt som det er tøysete og karikert. 
Det er neppe tilfeldig at hovedpersonen deler etternavn med Astrid Lindgrens berømte tenåringsdetektiv Kalle Blomkvist. 

Dessverre er det noe morkent bak den flotte, moderne fasaden. 
Samtidig som Stella Blómkvist underholder med sjarmerende noir-hyllest, gir serien også en følelse av å se på en vaklende eksamensoppgave fra en islandsk TV-skole. 

Huller fylles med voiceover, budsjettutfordringer møtes med fravær av statister (greit at Island er tynt befolket, men det må da finnes noen folk der?), og usannsynlighetene popper opp som Cayman Island-kontoer under bankkrisen. 

Kuleste nordiske heltinne siden Saga Norén 

Når Stella Blómkvist likevel blir ganske underholdende, er det fordi den rykker kjapt fremover, uten å engang forsøke å si unnskyld for alle manglene. 
Heida Reed bærer etter hvert serien med sin gjennombruddsluktende innsats i hovedrollen. 
Hun spiller smilende arrogante Stella med bøttevis av sjarm og ironi, og åpner sjelevinduet akkurat nok til at vi blir nysgjerrig på hva som murrer bak den overkule fasaden av frekkheter og himlende øyne. 

En whiskydrikkende islandsk advokat som sjekker i alle retninger, er mottagelig for skyggegrå avtaler og manipulering av åsted? 
Den kuleste nordiske seriefiguren siden Saga Norén? 
Ja takk. 
Viaplay må veldig gjerne gi oss mer av Stella, men da må de også stramme opp manus og produksjon til sesong 2. 

PS: 
Stella Blómkvist består opprinnelig av tre 90 minutters episoder, men er klippet om til seks episoder i den norske utgaven. 
Handlingen som er beskrevet her er fra de to første episodene. 
