Teater:Massivt angrep 

Bombardementet av krigsmetaforer er massivt til det utmattende i denne rå satiren. 

Med energien fra black metal musikken, det store åpne scenelandskapet og et persongalleri som spytter ut Brechts rasende satire om krig og krigsprofitører, blir dette en forestilling som angriper sansene. 

Men når angrepet blir så tydelig, drukner nyansene, og deler av teksten lider samme skjebne. 
Jo da, vi får servert både dybde og besk humor med groteske tilsnitt, men det konstante trøkket blir etter hvert så repeterende at brodden går ut av helheten. 

DET NORSKE TEATRET 

Mor Courage er en fortelling om krigens brutalitet, om hvordan den korrumperer, og det kyniske faktum at krig er god business. 
I dette tilfellet belyst gjennom Mor Courage som trekker sin vogn gjennom et krigshelvete med to klare formål; å holde sine tre barn unna krigen, og å profitere på krigens elendighet. 

I likhet med menneskene rundt seg, det være seg av sivil eller militær karakter, så sauses hun inn i et kynisk helvete. 

I Ane Dahl Torps skikkelse er hun smart, slu og rå. 
Handlingen fra Brects side er lagt til tredveårskrigen på 1600-tallet, men parallellene til tiden stykket er skrevet (1939) er åpenbar. 
I dette tilfellet supplert med en effektfull Hitler-figur, skarpt spilt av Eivin Nilsen Salthe, som stadig dukker opp med en bart her og et hakekors der. 

Metal-musikken fungerer også som en effektfull medspiller i en forestilling som på sitt beste er en heidundrende satirisk rocke-opera med en del svart humor i tillegg. 
I det larmende scenebildet fremstår Therese Slob som en fin kontrast i rollen som Mor Courages stumme datter. 

Den dystre essensen i Brects stykke er at til tross for den hellige union «kapital & krig», så vil alltid mennesket tape. 
Selv med et mot og beinhardt overlevelses instinkt som Mor Courage har, så vil enhver krig bidra til å rasere menneskelige verdier. 

I denne forestillingen synliggjøres dette med en overtydelighet som tøyer grensen. 
Hensikten er vel at krigens jævelskap skal kjennes på kroppen; alle sanser skal angripes. 
Det kan oppleves som en visuell sterk metafor, eller som hos undertegnede - et bombardement av lyd, lys og effekter som tar over for selve innholdet. 
