Høyspent!
Høy spenning og troverdighet nok når den direktesendte, internasjonale terrorismen kommer til Norge. 

HANDLER OM: 
Under direktesending av et norsk debattprogram om Tsjetsjenia, griper en gruppe tsjetjenere til våpen. 
For åpent kamera og åpen mikrofon utspiller det seg et blodig og dødelig drama, der tilsynelatende den tsjetsjenske frihetskampen er sentral. 
Men etter hvert blir det klart at noe ganske annet - både av folk og motiver - står bak. 
Rundt det klaustrofibisk redselsridde okkuperte TV-studioet forsøker politiets antiterrorkrefter å få kontroll over situasjonen... 

DOM: 
«Ulvenatten» har to hovedfokus: 
For det første: 
En ren, hardbarket og brutal spenningsfortelling. 
For det andre: 
En aktuell påminnelse om at også Norge er en del av verden; den mest ekstreme og spektakulære terrorisme kan (lett!) ramme også oss. 
I all vesentlig hovedsak treffer «Ulvenatten» begge disse målene. 

Det betyr at filmen må kalles vellykket og meget god! 
Spenningen er sitrende, utviklingen både rå nok og troverdig nok til å fungere upåklagelig i et fortsatt naivt Norge. 
De viktigste skuespillerne fungerer aldeles upåklagelig: 
Anneke von der Lippe som programleder, Dejan Cukic som terroristenes leder, og polititrioen Christian Skolmen (forhandler), Jørgen Langhelle (antiterropolitiets aksjonsleder) og Ingar Helge Gimle (operativ uteleder). 
Samtlige står til troende, og politiets små, men tildels fatale tabber, er direkte sannsynlige. 
Skudd og smell og eksplosjoner forblir aldri mer eller mindre enn godt innenfor historiens rammer. 

En moderne thriller midt i et velkjent norsk samtidslandskap, er vanskelig. 
Djevelen sitter, som kjent, i detaljene. 
Her og der dukker småbristene frem: 
«Terrorist» Cukics trusselhandlinger blir (til filmbruk) ørlite monomane når han ustanselig griper til von der Lippes strupe. 
Og en del av de minste smårollene avleverer tydelige «nå-skal-vi-lage-film,dere!-replikker» til en viss sjenanse. 
Dertil tar handlingen, som er kondensert ned fra 400 romansider til 100 sider filmmanus, her og der små snarveier. 
Men svensken Kjell Sundvall kan sitt spenningshåndverk, endog med et lite nikk til all filmspennings far, Alfred Hitchcock: 
Også «Ulvenattens» «MacGuffin» - selve kjernedetaljen i hvorfor hele terrordramaet settes i gang - er totalt uvesentlig og usannsynlig! 

Men Sundvall vet - like godt som gamle Hitch: 
Det er handlingen rundt, og de impliserte menneskenes reaksjoner, som er det vesentlige. 
Jepp, folkens: 
Det er bare å komme seg på en norsk film på kino igjen! 
