Kurt er grusomt kjedelig egentlig
Og fra englenes famlende omgang med det uformulerte kommer vi selvfølgelig til Erlend Loe. 

Noen har laget animasjonsfilm av hans Kurt-bøker, og det betyr at ironien gjennomgår den samme norske selvfølgelighetskverna i Kurt-filmen som døden gjorde i engle-filmen. 

Sykehus-legen er en idiotrik nabosnobb, og damer er illojale og teite (som de pleier hos Loe?), så den jålete arkitekt-kona til truckføreren Kurt (anagrammisk slektskap mellom mann og yrke) sjarmeres av doktoren. 
Rigmor jobber i barnehage, så hun er en slags Stalin, og det stakkars barnet tror alt hun sier. 
Politimannen er trønder og sier Rosenborg. 
Statsministeren har store bryster og snakker som Gro. 

I denne flatbrød-tørre skurke-humoren finner kurtføreren Truk det ideologiske grunnlaget for et «Falling»-opprør mot urettferdighetene som undertrykker en hederlig arbeidsmann. 
Det er greit nok. 
Men oppfinnsomheten er skrubba ut av historien med ru Jif, og «Kurt blir grusom» blir en bedøvende parade av alminneligheter. 
