Hyller kjærligheten som beseiret sviket
Beyoncé og JAY Z leverer en både musikalsk og privat triumf. 

ALBUM: 
Alle som har delt livet med en annen person, vet at samlivet både er utfordrende og komplisert. 
På grensen til det unaturlige, ifølge mange. 

De fleste av oss har likevel et vennepar som får hele greia å se enkelt ut. 
Tospann så perfekt at man skulle tro de var skapt for hverandre. 
Som fullfører hverandres setninger, meninger og – i JAY Z og Beyoncés tilfelle – låttekster. 

Kombinasjonen av New Yorks hiphop-keiser og R&B-dronningen; fra Houston var lenge gullstandarden for kjendisforhold. 
Det ypperste fra to verdener, smidd sammen gjennom klassikere som «Crazy In Love» og «Déja Vu», på toppen av Forbes-listen over underholdningsbransjens rikeste navn, og ikke minst av en misunnelsesverdig kjærlighet og stadig voksende familie. 

Da drømmeparet slo sprekker etter utroskapen til Jay Z, var det derfor ikke overraskende med både sjokk og vantro blant superparets mange fans. 
Hvis ikke Hova og Queen B klarer å holde sammen mellom milliardene, yacht-ferier på den franske rivieraen og sine tre vakre barn, hva er vel håpet for oss andre dødelige? 

«Lemonade» (2016) skulle bli Beyoncés oppgjør etter sviket. 
En legendarisk utblåsning til en ektemann som hadde fucket opp på monumental måte, samtidig som skiva også var forsonende og konstruktiv i tonen. 

«Hold up, they don't love you like I love you / Slow down, they don't love you like I love you.» 

Året etter var det JAY Z sin tur til å tre ut av skammen med halen mellom beina. 

«You almost went Eric Benét / Let the baddest girl in the world get away», åpnet han på albumet «4:44» med sviende referansen til Halle Berrys utro ektemann, før Beyonce tok ham inn i varmen igjen på «Family Feud». 

«We all lose when the family feuds / What's better than one billionaire? 
Two» 

Med dette utgangspunktet i bunn, har de to nå klart å komme seg forbi bedrag, løgner og skuffelse. 
Hvorfor bryte opp et dynasti på grunn av kjødets lyst? 

«Oss mot verden» står skrevet over hele albumet «EVERYTHING IS LOVE». 
Fra coveret med en kvinne som tålmodig steller håret til sin kjære, til de ni fenomenale låtene som utgjør The Carters (som de kaller seg) sitt svært etterlengtede prosjektet. 

Isteden for å åpne med et nytt oppgjør eller anger, går de to isteden rett inn i kjærligheten på «SUMMER». 
En rolig og varm låt som trekker tankene til Lauryn Hills hjerteskjærende «When It Hurts So Bad», men som isteden altså bekrefter at paret står sterkere enn på lang tid. 

Dette gjelder ikke minst også det musikalske. 
Ettertrykkelig bevist med Pharrell Williams-produserte «APESHIT», hvor Beyoncé mesterlig benytter seg av Migos-adlibs til å sparke i gang albumet én gang for alle, mens JAY Z bruser på fjæra med dominante linjer som «I said no to the Superbowl / you need me, I don't need you / Every night we in the endzone, tell the NFL we in stadiums too». 

«BOSS» er Jay Z og Beyoncé på sitt mest breiale over en usannsynlig fet produksjon, som i likhet med resten av skiva er co-produsert av paret selv. 
Skamløst bekreftelse av egen posisjon, og brutal shade til alle som eventuelt måtte tro de befant seg på samme nivå. 

«It's disturbing what I gross / says you not even close / Everybody's bosses 'til it's time to pay for the office / To them invoices, separate the men from the boys» 

Pharrell returnerer i god, gammal stil på «NICE», mens Cool & Dre-produserte «713» gir oss 
Hov fra 90-tallets Marcy Projects («Uhu-uh!!»), tøff «Still D.R.E»-kanalisering signert Beyoncé, nostalgiske tilbakeblikk på deres første date i 2000, og en type oppriktighet som definerer hele albumet. 
(«I never knew a lo-, lo-, lo-, love like this / Gotta be special for me to write this / Queen, I ain't mean no disrespect»). 
Common Sense-fans vet. 

«FRIENDS» hyller lojaliteten på alle fronter. 
Kanskje viktigere enn noe når man konstant har mennesker rundt seg som ønsker innpass og tjenester. 
Fra dype familiebånd til vennene som ikke lot dem gå under når det stormet som verst. 

Og selv om «EVERYTHING IS LOVE» fokuserer kraftig på å vise verden at The Carters ikke har mistet en centimeter av posisjonen de trøstesløst har bygget opp gjennom årenes løp («HEARD ABOUT US»), er det altså først og fremst kjærligheten som står i hovedfokus her. 

«Love of children, love of self, love of God, love of a partner» som en ukreditert kvinne sier på starten av stolte «BLACK EFFECT», og ikke minst avslutningsvis med «LOVEHAPPY». 

Det mest åpenhjertige og nakne vi noensinne har hørt fra de to – rappende sammen om familie, suksess og den store elefanten i rommet. 

Beyoncé: «Yeah, you fucked up the first stone, we had to get remarried» JAY Z: «Yo, chill man..» 
Beyoncé: «We keepin' it real with these people, right?» 

En befriende ærlighet som kombinert med eksepsjonelle beats gjør «EVERYTHING IS LOVE» til en triumf på alle mulige måter. 
Både privat og musikalsk. 

«You did some things to me / Boy, you do some things to me / But love is deeper than your pain and I believe you can change / Baby, the ups and downs are worth it / Long way to go, but we'll work it.» 

Beyoncés avrundende linjer kan ikke ha vært enkle å skrive, men ender albumet desto mer som et forbilledlig budskap i en tid hvor ekteskap og lojalitet ikke akkurat har hovedprioritet. 
