Film:Spak i rumpa 

Det som var meta-satire forrige gang, er lite annet enn sadistisk slakting nå. 

I 2010 var den første «Kick-Ass»-filmen et friskt og politisk ukorrekt pust i en sommersesong som - likt denne - var spekket med søvngjengeraktige superhelt-«blockbustere». 

I 2013 tror «Kick-Ass 2» fremdeles at den er hippere og smartere og liksom mer ironisk enn alle de andre (filmen er såpass eplekjekk at den unner seg en latter på Stan Lee-«fanboysens» regning). 
Problemet er at det er den ikke. 
«Kick-Ass 2» er slapp, sadistisk og ubehagelig. 

De purunge superhelt-«wannabe»'ene Kick-Ass (Taylor-Johnson) og Hit-Girl (Moretz) må atter en gang på banen da Red Mist (Christopher Mintz-Plasse) bestemmer seg for å starte opp et kriminelt supersyndikat, «De giftige mega-fittene (dette er en «ungdomsfilm» med en «frisk», men helt uoppfinnsom språkbruk) under bandittnavnet The Motherfucker. 

Jim Carrey, som Colonel Stars And Strips, tar rollen som farsfigur for heltene våre. 
(Det mest heltemodige Carrey har gjort i denne sammenhengen, er å i ettertid ta avstand fra filmen på grunn av den stygge volden). 
Det brygger selvsagt opp til et avgjørende slag, som for øvrig byr på langt færre «inspirerte» overraskelser enn i den forrige filmen. 

Regissør Wadlow synes knapt interessert i filmens tittelrolle. 
Så er da også Chloë Grace Moretz den eneste det er mulig å føle noe som helst for i denne arrogant iskalde filmen. 
«Mean Girls»-scenene som utspiller seg idet Hit-Girl i noen frustrerende uker melder seg ut av superheltverdenen, og blir en helt vanlig skolejente, er mekaniske og påklistrede ¬- men de er i alle fall noe . 

Regissøren vil liksom fleipe med og ufarliggjøre «tegneserievold» på film, samtidig som han så til de fulle ønsker å vise oss den. 
Han advarer mot å ta loven i egne hender, samtidig som han glorifiserer nettopp selvtekt. 
Han er dessuten klart spekulativ: 
Vel er «Kick Ass 2» en film beregnet på karakterenes jevnaldrende. 
Men måten han «interesserer» seg for den 15 år gamle Hit-Girl, og hennes skolevenninners, gryende seksualitet på, er, i denne jevnt over kvalme sammenhengen, meget problematisk. 
(Man kan nesten høre regissøren knise idet han gir Moretz en replikk som «si at du skal knulle moren hans med en tolvtommers dildo!»). 

Filmens actionscener nærmer seg rene massakre. 
Assosiasjonene til massakre i den virkelige verden, utført av folk både med og uten superhelt- eller superskurkmasker, blir raskt beklemmende. 
Wadlow, som også skrev det simple manuset, gjemmer seg bak en farlig filosofi om at hevn er lik rettferd, som til alt overmål er klissete sentimentalt fremført. 

«Dette er den virkelige verden, med virkelige konsekvenser», sier Kick-Ass' far til sin cosplay-forvirrede sønn ved en anledning. 
«Når skal du bli voksen?». 
Det er det klokeste som blir sagt i løpet av disse 103 minuttene. 
Et pregnant spørsmål, som «Kick-Ass 2» overhodet ikke er interessert i å utforske. 

For, som vi vet, «det er jo bare en film». 
Joda, det er det. 
Men når all intelligens glimrer med sitt fravær, og ethvert «ja, men det er jo satire!»-argument faller dumpt til marken og drukner i det hjerteløse blodbadet, blir det vanskelig å forsvare denne - også i et rent underholdningsperspektiv - skuffende oppfølgeren. 

Det er bare en film. 
En dårlig film. 

MORTEN STÅLE NILSEN 
