Årets overraskelse
Betakende om den talentfulle artisten som forsvant 

Denne musikkdokumentaren ble en skikkelig snakkis på filmfestivalen i Haugesund. 
Også under årets BIFF trakk den et entusiastisk publikum. 
Visningen da avfødte dessuten en flott kommentar om Rodriguez på BTs musikksider, signert Knut Schreiner. 

Forventningene var derfor høye. 
At de ble innfridd, burde ikke overraske. 
Men at filmen var så betakende, kom litt bakpå meg. 

«Searching for Sugar Man» er like spennende som en detektivhistorie, like rørende som verdens vakreste kjærlighetshistorie, og dessuten en verdig dokumentasjon på musikkens kraft, for å si det så pompøst som det av og til må sies. 

Rundt 1970 var mexicansk-amerikanske Sixto Rodriguez en svært lovende singer/songwriter. 
Av produsentene som oppdaget ham, ble han sammenlignet med Bob Dylan. 

Han ga ut platen «Cold Facts», der han blant annet beskriver ensomhet og tøffe livsvilkår i hjembyen Detroit. 

Albumet floppet. 
Rodriguez ga ut en plate til. 
Heller ikke «Coming from Reality» ble noen suksess. 
Så ble det stille rundt mannen. 

Om Herrens veier er uransakelige, er i sannhet også musikkens veier det. 

På ett eller annet vis havnet «Cold Facts» i Sør-Afrika, der tekstens krasse, opprørske og antiautoritære budskap ble en voldsom inspirasjon for unge, hvite afrikandere i opposisjon til apartheid og sensur. 

Albumet ble piratkopiert, bootlegs og etter hvert CD-er solgte i kjempeopplag. 

Men om det var Rodriguez like uvitende som sørafrikanerne var om hans skjebne. 
Alt de kjente til, var ryktet om at han på spektakulært vis skulle ha begått selvmord på scenen. 

Og det ryktet var vanskelig å undersøke, før internett og i en tid da økonomisk og kulturell boikott gjorde Sør-Afrika til et ganske lukket land. 

Tidlig på 90-tallet og uavhengig av hverandre, bestemte Steve Segerman og Craig Bartholomew-Strydrom seg for å finne ut hva som hadde skjedd med den myteomspunne artisten. 

Resten er musikkhistorie, og den skal ikke røpes her. 
Men det må tilføyes at filmen også er en nydelig dokumentasjon på dedikasjonen, utholdenheten og engasjementet til ekte fans. 

Den svenske regi-debutanten Malik Bendjelloul bruker de fleste redskapene i musikkdokumentarens verktøykasse, og han bruker dem med kløkt og oppfinnsomhet. 
Han beveger seg uanstrengt mellom 60-tall, 90-tall og nåtid, mellom Detroit, Palm Springs og Cape Town. 

Blant de sedvanlige snakkehodene (produsenter og skribenter) sniker han inn en og annen murer og bartender. 

Mellom arkivopptak og stillbilder fletter han inn noen nydelige – og nydelig integrerte – animasjonssekvenser. 
Det gjør "Searching for Sugar Man" til en svært vakker film, både visuelt og på et plan som handler om mennesker og verdighet. 

Historien har et lite hull. 
Hvor ble det av inntektene fra det enorme platesalget i Sør-Afrika? 
«Follow the money» var, naturlig nok, en rettesnor for journalisten Bartholomew-Strydrom da han begynte å lete etter Rodriguez. 
Filmen kunne undersøkt pengesporet litt grundigere, som et sidespor i det minste, uten at helheten ville blitt svekket. 

Det er på ingen måte en unnlatelsessynd som svekker filmen. 
Med Rodriguez' sanger som lydspor, er den en fryd for øret og gull for alle musikkinteresserte. 
Men den er også gull for alle som elsker å bli fortalt en god historie, og for alle som elsker god film. 

Og så er det bare å dra rett hjem for å laste ned musikken. 

Er du enig med anmelderen? 
Si din mening her: 
