Hvis du liker «Babylon Berlin», vil du like bøkene bak TV-serien
Detaljerte skildringer av undergang og villskap. 

Romanen «Den stumme døden» er bok nummer to på norsk i den tyske forfatteren Volker Kutscher serie på hittil sju bind om politimannen Gereon Rath. 
Han opererer i Berlin i de skjebnesvangre åra rundt tiårsskiftet 1930. 

For tida går filmatiseringen av den første romanen som TV-serie på NRK. 
Den er en av de dyreste produksjonene i tysk historie. 
Maksimalt er gjort for å gjenskape tidskoloritten fra disse turbulente åra. 
Boka kom første gang ut på norsk i 2011 under tittelen «Den våte fisken», men kom i fjor i en ny utgave under tittelen «Babylon Berlin». 

Politisk vold 

Babylon er som kjent et bibelsk symbol på menneskenes moralske forfall, gudløshet og forvirring etter at Gud som straff lot dem snakke hvert sitt språk og spredte dem for alle vinder. 
Berlin i mellomkrigstida blir også forbundet med en champagnebrusende og kokainsniffende feber, der et utagerende natteliv, pervers sex, korrupsjon og politisk vold blusset opp med enorm sprengkraft fram mot Hitlers maktovertakelse i 1934. 

Volker Kutscher fanger inn denne epoken i en eksplosiv prosa, full av detaljer, kyniske replikker, historisk oversikt og sterk innlevelse. 
I første bok sto gullsmugling fra Russland og gateslag mellom væpnet politi og kommunistiske demonstranter sentralt. 
Denne boka foregår for en stor del i den vitale tyske filmindustrien. 
En av de mest glamorøse stjernene fra stumfilmepoken, Betty Winter, blir drept under de verste kvaler når et glødende hett og dundrende tungt lysanlegg ramler ned i hodet på henne. 

Gereon Rath blir satt til å etterforske. 
Samtidig jobber han i all hemmelighet med en utpressingssak, og på et visst tidspunkt blir han også satt til å kikke nærmere på en sak Kutscher har hentet fra virkeligheten, drapet på nazisten og kommunistforfølgeren Horst Wessel. 

Typisk eurokrim 

Etter nesten 300 sider (Kutscher er en utpreget maksimalist) blir liket av nok en filmdiva funnet i Berlin, og jakten på en sammenheng mellom de to drapene blir satt inn med full styrke. 
Dette skjer i brytningstida mellom stumfilm og tidas store nyvinning, lydfilm. 
Kutscher gir et innsiktsfullt bilde av de problemene dette byr på. 
Det er i det hele tatt en imponerende research han har nedlagt i arbeidet med denne romanserien. 

Serien om Gereon Rath er et av de ypperste eksemplene på det som i bransjen kalles «eurokrim», som motvekt til den angloamerikanske krimfortellingen, slik den foreligger i romaner og TV-serier. 
Fortellinger fra Sør-Europa, Frankrike, Belgia, Nederland og ikke minst Skandinavia er viet betydelig interesse, lenge anført av den såkalte «nordic noir»-tendensen. 
Serier som «Le Bureau» og «Babylon Berlin» er med på å dreie fokus sørover. 

Kriminalistisk bølge 

Og for å snevre inn feltet: 
I litteraturen har mellomkrigstida i Sentral-Europa stått sentralt. 
Den glimrende skotske forfatteren Philip Kerr skrev 14 romaner om den tyske etterforskeren Bernie Gunther før han døde i mars i år. 
Den foregikk både før, under og etter andre verdenskrig, for det meste i Tyskland. 
Han har utvilsomt bidratt til å rette fokus mot denne epoken. 

Polakken Marek Krajewski har hatt en verdensomspennende suksess med sine elleve romaner om politimannen Eberhard Mock, som virker i samme periode. 
Tre av dem er oversatt til norsk. 
I Sverige har Martin Holmén utgitt flere noir-historier fra 1930-tallet. 
Både Aslak Nore og Roar Ræstad skriver thrillere fra krigen med norsk vinkling. 
Interessante er også 1930-talls romanene «Stormslaget» og «Edderkoppen» av Terje Emberland og Bernt Rougthvedt. 

Jazz-karneval 

I de beste tradisjoner er Gereon Rath en helt med motstridende egenskaper. 
Han har mange lidenskaper, særlig sigaretter, jazz (Coleman Hawkins!) og konjakk. 
Han vakler mellom kvinner som tilfredsstiller forskjellige typer behov hos ham. 
Romanene er skrevet i han/hun-form og foregår i de forskjelligste miljøer i den myldrende metropolen Berlin. 
Slik skildrer Kuschner et av de mange skjenkestedene Rath frekventerer: 

«Luften i salen var stinn av nikotin. 
Gjennom den blågrå tåka gled tynne lysstråler fra et dusin roterende speilkuler som lyspunkter over vegger og hoder. 
Lokalet var stappfullt. 
Surret av stemmer overdøvet nesten musikken. 
Man hadde kostet på seg en smørsanger også, som liret av seg de nyeste slagerne. 
Noen gjester sang med, de hadde flettet armene inn i hverandre og satt og gynget ved bordene, men for Rath så det ut til at de fleste ikke hørte etter. 
De var opptatt med samtaler, med å danse eller å kysse på hverandre. 
Det var få fantasifulle kostymer å se; en hel del pirater og fyrige spanjoler gikk omkring, noen matroser og cowboyer, bare noen få indianere. 
De fleste hadde bare satt på seg en liten fargerik hatt eller en diskret halvmaske. 
Kvinnene var først og fremst kledd i én ting: minst mulig.» 

I dette elleville infernoet driver Rath mordetterforskning, og det går skikkelig unna mot slutten. 
Bortsett fra den virtuose stilen og den spennende handlingen er det også mulig å få historisk innsikt av denne forrykende fortellingen. 
