Bokanmeldelse:David Klass: 
«Stormesteren» 

Lar det seg gjøre å skrive en spennende ungdomsroman om noe så langsomt og tenksomt som sjakk? 
Å, ja da. 
David Klass har klart det. 

Sjakkmesteren Magnus Carlsen har vist oss hvor intens og spennende denne tenkesporten kan være. 

I David Klass' roman møter vi tenåringen Daniel Gudding, som sliter med å hevde seg – i skolens sjakklubb og i livet i alminnelighet. 
Daniel 

er ikke en av de kule guttene. 
Tvert imot. 
Han er som alle oss andre. 

Derfor skjønner han ingenting da de tøffeste guttene på skolen vil ha ham med på sjakkturnering for foreldre og barn i New York. 

Hvorfor? 
Det viser seg – til familiens store overraskelse – at Daniels far var en av USAs mest lovende unge sjakkspillere for tretti år siden. 

At faren var en berømt sjakkstjerne har gått Daniel hus forbi. 
Hm. 
Ikke så veldig troverdig i disse Google- og Wikipedia-tider, men la gå. 

Faren la opp fordi han ikke taklet presset. 
Nølende lar han seg overtale til å blåse støvet av brikkene og møte sjakkdemonene fra fortiden. 

Den avgjørelsen skal vise seg å bli mer dramatisk enn Daniel kan ane. 
Både for ham og faren. 

På sjakkturneringen i New York møter de et menasjeri av vrange motspillere og søte jenter. 

Konger og dronninger, bønder og løpere er heldigvis bare statister i denne boken, som er ment for lesere fra 11 år og oppover. 
Selv om det er mange referanser til sjakk og spillets karakter, er dette en bok så å si fri for sjakktekniske detaljer. 
Sjakken er først og fremst et bakteppe for et mer eksistensielt drama. 

For en voksen forfatter kan det by på utfordringer å skrive i jeg-form når «fortelleren» er en ung tenåring. 
«Daniel Gudding» skriver med bøttevis av sjarm og humor. 
Men av og til stusser jeg. 
Vil virkelig en unggutt se på en søt jente og tenke for seg selv at leppene hennes er «myke og sensuelle»? 
Her og der aner jeg at den voksne forfatteren skinner gjennom. 

Men i det store og hele tror jeg på fortellerstemmen. 
Daniel kombinerer motstridende karaktertrekk på en troverdig måte. 
Tidvis sjenert og underdanig, tidvis bråkjekk og tøff. 
Ikke så ulik virkelighetens tenåringer, med andre ord. 

Boken er oversatt av Silje Bjerke, som er landslagspiller i sjakk og redaktør i Norsk Sjakkblad. 
Dermed er ikke bare det språklige, men også det sjakkfaglige glimrende ivaretatt. 
