Bokanmeldelse:Helle Stensbak: 
«Monopol» 

Svarte klær, svarte penger og svart samvittighet. 
Forfriskende krimdebutant skriver fra et musikkmiljø der penger styrer det meste. 

Den norske krimarenaen begynner å bli svært tett befolket. 
Men ved å kombinere de to fagene hun kjenner best, musikk og økonomi, klarer Helle Stensbak fint å forsvare sin egen plass på denne arenaen. 

Rockestjernen Sally Hov tas livet av på ganske grusomt vis en mørk novemberkveld ved Ola Narr i Oslo. 
Etter litt om og men er det politiførstebetjent Rigmor Stark som settes på saken. 
Etter hvert som hun begynner å nøste i saken kommer Stark tett på et miljø der lyssky økonomi er normalen, og der kartellvirksomhet og losjementalitet er like vanlig som rusmisbruk og tinnitus. 

Om forfatteren 

Og ganske snart går det opp for henne at en eneste mann kan være i stand til å styre pengestrømmen i bransjen akkurat dit han selv vil. 
Kan det også gi ham et motiv for å ville kvitte seg med Sally Hov? 

Parallelt med dette avdekkes det en klassisk spritsmuglerbande, med røtter i Øst-Europa, men også med påfallende sentralt plasserte norske medhjelpere. 
Mon tro om ikke dette kan forklare at Rigmor Stark føler seg påfallende motarbeidet i etterforskningen, og det av sin egen høyeste ledelse. 
Til slutt skjønner hun at noen er ute etter å kompromittere henne, og truslene kommer snart både henne selv og datteren Jenny svært tett på livet. 

Vårt nye bekjentskap i politiverdenen får altså mer enn nok å forholde seg til, og må faktisk reise helt til Jemen for å få klarhet i sakene. 
Men før det har leseren blitt grundig introdusert både for byens rockebuler, nattbleke bransjeaktører, sleipe pengefolk og andre «scary monsters and super creeps». 

Helle Stensbak har også et klart feministisk prosjekt med denne boken, noe som fungerer helt utmerket. 
Det samme kan sies om både språket og intrigebyggingen. 

Det som trekker litt ned, er for stor avstand mellom spenningsskiftene her og der, og noen umotiverte bipersoner som aldri finner sin plass i den store sammenhengen. 
La likevel ikke dette komme i veien for hovedkonklusjonen: 

«Monopol» fremstår som en grundig gjennomarbeidet debutantbok, preget av overskudd og skriveglede. 
Sort/hvitt-fotografiene til May-Irene Aasen gir en fin, stemningsskapende tilleggseffekt. 

Fortsettelse er med dette bestilt. 
