Hun er Bergens nye jazzhåp
Dette er årets smarteste debut til nå. 

Så smart, så sart, så deilig finurlig! 
Katarina Lunde er både en musiker og en sekstett fra Bergen, og i sistnevnte konstellasjon inngår musikere fra lokale, framifrå progrock-band som Seven Impale, Shaman Elephant, Ossicles og Kongle. 
Debuten deres vitner om at de har ambisjonene i orden. 

Introsporet blander milde strenger med skarp lokkesang. 
Den trolske stemningen underbygges av de skjelvende cymbalene: 
Det føles som om man står med nakne tær i gresset og ser solen funkle i morgenduggen. 
«One Year» kunne vært en hvilken som helst tradisjonell jazzpoplåt, hadde det ikke vært for enkelte odde toner som ubønnhørlig skjærer gjennom godstemningen. 
Disse små brytningene skaper en helt nødvendig spenning i den ellers så glatte låten. 

Etter en rolig start begynner bandet å kaste på seg. 
Nesten seks minutter lange «Squash» bygger seg sakte, men sikkert opp til å bli en eklektisk, snerrende, blåserdrevet progrocker, hvor den pulserende bassen og de hissige trommene er en perfekt motsats til Lundes myke stemme – seks minutter har sjeldent gått så fort som her. 
Tittelsporet er derimot EP-ens svakeste spor: 
Melodistemmen er interessant, og teksturene er så tydelige at de nesten kan kjennes mot huden når de strømmer ut av høyttalerne, men det kan ikke bære fire minutter lange låter alene. 

«Vi» er en utgivelse som vil veldig mye på litt for kort tid. 
Den er lastet med gode ideer og anslag, men føles en anelse uforløst. 
Nå er det ikke uvanlig at debut-EP-er spriker litt i forskjellige retninger, men i dette tilfellet er det litt vanskelig å få inntrykk av hvor denne ferden vil gå. 
At det blir en artig reise hersker det imidlertid ingen tvil om. 
