Bit for bit på Grünerløkka
Her kommer tapasen i nordisk innpakning. 
Det var lurt. 

- Her er ikke så mye som en spansk kjøttbolle å oppdrive, konstaterte Robinson etter å ha saumfart menyen på Grünerløkkas siste tilskudd av tapassteder. 

Escalón er å finne fire steder, i Bergen og Oslo. 
Nå er den femte og største restauranten åpnet på hovedstadens østkant. 
Med 160 sitteplasser over to etasjer. 

- Her har vi valgt tapas med en nordisk vri, smilte den svenske servitøren og bød på et glass rosa boblende Classic de Vallformosa Brut Rosé. 
Til vanlig ikke å få på glass, men de hadde en åpen flaske. 

- Tre retter per person, og dere vil bli mette, fortsatte hun og etterlot spiseparet til valgets kvaler. 

Den første delen av menyen kunne vært tatt ut fra en hvilken som helst tapasrestaurant. 
Her florerer spanske og franske oster og skinker med oliven og aioli. 

- Hvis de først skal ha en nordisk profil, kunne de valgt et par oster og skinker hentet fra noen av de mange lokale produsentene som har poppet opp på Nordkalotten, mente Fredag. 
Og bestilte like godt et fat av hver. 

- Men så er det også slutt på spanjolenes inntreden, sa Robinson og fant ut at det største problemet var å begrense seg. 

Det ble særdeles tydelig da rettene kom på bordet. 
«Hovedrett»-tapasen ser ut som kulinariske kunstverk. 
Og dekker langt mer enn et sherryglass, en gang tapasens originaloppgave. 

- Bare ett sukk til, sukket Fredag. 

- Hvorfor servere kalde og varme retter samtidig. 
Og hvorfor kommer alle de varme rettene først? 
På den måten blir det umulig å yte alt rettferdighet. 

Lunkent kjøtt har aldri stått øverst på min ønskeliste. 

Fredag sukket på nytt. 
Denne gangen av nytelse. 
De første biten av entrecôte med reven pepperrot og potetkrem hadde nådd ganen. 

- Kjøttet smelter, og ølcrispen som følger med, er en spennende form for potetgull. 

Krokettene med sopp og gressløk-salsa, gikk ned på høykant hos Robinson som videre mente det beste med kyllingretten var tilbehøret, en kruttsterk chorizo og en silkemyk sellerikrem. 

Fredag kostet på seg nye smil da første bit med rå kveite, eggekrem og dillolje var fortært. 

- Sommerfølelse. 
Friskt og nytt med distinkte smaker. 
Og vakkert presentert, lød dommen. 

- Men disse rispapirene med wakame, de smaker tran, sa Robinson. 
Og tok fatt på ostene. 
Blåmuggosten fikk høyest ovasjoner. 

- Salud! 
Sa Fredag, trillet høyeste terningkast for den spekede, tørkede oksefileten, Cecina de León, og løftet glasset med GR-174. 

- Et trivsamt vin, var karakteristikken den svenske servitøren ga rødvinen fra Priorat. 

Trivelig er også lokalet. 
Med en røff og rustikk innredning, er stemningen skapt for mørke vinterkvelder. 
Under spiseparets drop-in besøk tok det heller ikke lang tid før de fleste bordene var fylt opp med gjester i ulike alder. 

Kveldens siste utfordring: 
Finne plass til desserten. 
Og etter at en deilig blodappelsinspuma med salt karamellis og marengs, og tindvedmousse (tindved er en viltvoksende busk du finner i 

Norge, med oransje bær som har mer C-vitaminer enn både appelsiner og multer) med kokossorbet og mørk sjokoladebunn, var fortært, kunne Fredag sukke en siste gang. 

- Fantastisk tapas, både i utseende og smaker. 
God, kunnskapsrik service. 
Trekk for at menyen ikke er gjennomført spansk-nordisk, for at de serverer kaffe før desserten og for at de ikke har flere viner på glass. 
Dette er ikke billig-tapas, men verdt pengene, oppsummerte Robinson. 

- Olé! 
Brummet Fredag fornøyd. robinson&fredag;@dagbladet.no 

Velg en tag for type anmeldelse! 
En av disse: 
