Film:Rovdyrene ruler 

Når dinosaurene vender tilbake, er det med mer bitekraft enn noensinne. 

Jeg var 14 år da «Jurassic Park» kom på kino. 
Jeg husker jeg målte pulsen min til 154 da jeg kom ut av salen. 
Da hadde jeg trodd jeg skulle dø - av skrekk, sjokk og nytefull nerveslitasje - opptil flere ganger den siste timen. 
Det var kjærlighet ved første bitt. 

Siden den gang har jeg sett filmen et titalls ganger, både på VHS og DVD. 
Men nå slippes rovdyrene løs i kinosalen på ny - i 3D. 

Steven Spielbergs filmatisering av Michael Crichtons bok handler om en velmenende mangemillionærs drøm om å klone fram dinosaurer til tidenes fornøyelsespark. 
Når uavhengige eksperter skal få en forsmak på forhistorien sammen med rikingens barnebarn, går selvfølgelig en serie ting galt, og snart er naturen igjen i gang med å fortelle oss at den ikke kan kontrolleres. 

Og «Jurassic Park» har mer enn tålt tiden tann. 
3D-effekten har i tillegg gjort den hakket hvassere. 
Med unntak av fasttelefoner, iherdig innendørsrøyking og Laura Derns olabukser, er det lite som vitner om at filmen er 20 år gammel. 

Faktisk føles flere av temaene, som klone-etikk, blind tiltro til datastyring, vitenskap versus bondevett og profitt versus sikkerhet, minst like aktuelle i dag som da filmen kom. 

Men det beste er at effektene, som var banebrytende livaktige på tidlig nittitall, holder mål. 
Og for én gangs skyld tilfører en 3D-formatering noe ekstra. 
Du får full dybde i fra før av rike bilder, fra Samuel L. Jacksons glødende sigarett i et mørklagt rom, til sultne T-rex-er som nærmest glefser gjennom lerretet. 

Scenen der tyrannosaurus jager etter en jeep og sees i sidespeilet forsterkes til en heftig tryne mot tannrad-opplevelse. 

Og selv om spesialeffektene og spenningen definitivt er «Jurassic Park»s sterkeste side, byr filmen også på godt oppbygget historiefortelling, fra den første forundringen og fascinasjonen gjennom forskernes øyne, via skurkaktige overraskelser fra parkens dataekspert, til blodtrykkøkende spenning som bygges og utløses i splatter-sjokk gjentatte ganger. 

Jeg ville vært forsiktig med å ta med yngre barn på den blodige fornøyelsen. 
Men for barna byr filmen på jevnlige doser dino-bæsj og -snørr-humor, og for de voksne står kaosforsker Goldblum for tørrvittige konstateringer. 

Oppussede «Jurassic Park» i 3D er blitt et grøssende godt utstillingsvindu for Spielberg i storform for en ny generasjon. 
Og en nostalgisk nytelse for oss allerede frelste. 

INGVILL DYBFEST DAHL 
