Hver generasjon sin kamp
Alle kan trekke lærdom av denne boken, hvor gamle nyfeminister forteller om sitt liv og virke. 

De siste årene har Den internasjonale kvinnedagen fått økt oppslutning, et tegn på at flere engasjerer seg i kvinners rettigheter. 
I forfatter og journalist Kristin M. Hauges nyanserte portrettbok, «Brev til en datter», møter vi fem kvinner som har erfart hvilke utfordringer kvinner har hatt før i tiden, og som kan lære unge jenter om hvilke kamper som stadig må kjempes. 

Første kvinne ut er Sidsel Rasmussen. 
I 2005 mottok hun Kongens fortjenstmedalje for sin innsats for etableringen av norske krisesentre. 
Gjennom Rasmussens livshistorie får vi et innblikk i hvilke forventninger samfunnet hadde til ungjenter på 50-tallet. 
Det gjaldt å være snill, flink og grei. 

Rasmussen var derimot opptatt av frihet, og dro til Paris for å møte Jean Paul Sartre. 
Forfatteren presenterer oss for en sterk og selvstendig kvinne, som også tar hull på myten om at gamle dagers feminister var mannshatere. 
Rasmussen poengterer flere ganger hvor mye hjelp hun fikk av faren sin i vanskelige tider. 
De andre kvinnene vi møter i boken, det vil si Elisabeth Helsing, Frøydis Guldahl, Sissel Benneche Osvold, og Juliet Okparaebo, forteller alle om menn som støttet dem på ulike måter. 

Elisabeth Helsing er kjent som en pioner innenfor amming. 
På 60-tallet gjorde hun opprør mot det statlige regimet som regjerte i ammesaken. 
Jeg, og alle andre som ble født på 60-tallet, sultet sannsynligvis mye som nyfødte. 
Staten hadde nemlig bestemt at babyer skulle mates kun hver tredje time. 
Skriking var dessuten bra for lungene. 
De tre første månedene fikk vi morsmelk, deretter morsmelkerstatning. 
Portrettet av Helsing får frem hvor homogent Norge en gang var, med en mektig og autoritær stat. 
Det er lett å bli imponert over Helsing som tør å bruke logikk og fornuft i en tid hvor det var forventet at jenter skulle være lydige. 

Elisabeth Helsing er for øvrig mor til Jon Almaas. 
Frøydis Guldahl er mor til Åsne Seierstad, og Juliet Okparaebo er mor til Ezinne Okparaebo. 
På 70-tallet skrev Frøydis Guldahl boken «Jenter gjør opprør», der hun utfordret konservative og tilvante forestillinger om hva jenter kan og vil. 
Et fellestrekk ved disse kvinnene er at de alle er motivert av ønsket om at jenter skal få bedre selvtillit og tro på egne krefter. 

I flere av portrettene kommer det indirekte frem hvor mektig NRK var den gang statskanalen rådde grunnen alene. 
Tidligere Dagblad-journalist Sissel Benneche Osvold lar oss ellers stifte bekjentskap med norsk presse hvor gubbeveldet fikk rå. 

Hvert portrett blir innledet av brev der forfatteren henvender seg til sin egen tenåringsdatter. 
Mange foreldre vil nok kjenne seg igjen i bekymringene for hva dagens jenter støter på, spesielt pornofiseringen av ungdomskulturen. 
Hauge har nok rett når hun skriver at dagens jenter og gutter sliter med å skille mellom den kunstige virkeligheten skapt av smarttelefonen, og verden slik den er. 

Jenter som knytter egen verdi til kropp og utseende er en trist påminnelse om at jenters verdi historisk sett har vært relativ, avhengig av andres blikk og anerkjennelse. 

Hver generasjon må kjempe sin kamp for likeverd, og i «Brev til en datter» lykkes Hauge med å få frem at unge jenter fortsatt har en god del kamper å kjempe. 
