Plateanmeldelse:Kelis - «Food» 

Kelis skrur klokken tilbake, og lander pent i nåtiden. 

34 år gamle Kelis Rogers har en rar karriere å se tilbake på. 
Hun fikk en kickstart med hiten «Caught Out There» (1999), men måtte finne seg i at album nummer to ikke engang ble utgitt i hjemlandet USA - til tross for at hun da var under vingene til verdens den gang hotteste produksjonsteam, The Neptunes. 

Senere skulle überbangeren «Milkshake» heve aksjene hennes ytterligere - men ikke høyere enn at hun endte i forvirret strobelys på det foreløpig siste vi hørte fra henne, svake «Flesh Tone» (2010). 

På «Food» er det en ny Kelis vi hører. 
Kobbelet av produsenter er borte, storselskapet likeså - «Food» gis ut av den britiske «beats for nerder»-labelen Ninja Tunes, og er i sin helhet produsert av indiehodet Dave Sitek, med lydjobber for blant andre Yeah Yeah Yeahs, Scarlett Johansson og hans eget TV On The Radio å vise til. 

Resultatet er en fullblods retrosoulplate. 
Overraskende fordi Kelis alltid har hungret etter det kontemporære, overraskende med tanke på Siteks bakgrunn - og, heldigvis, overraskende bra. 

«Food» blir sikkert omdiskutert; soulpurister har en tendens til å rynke på nesen over såpass trygge pastisjer som det Kelis byr på her, slik de gjorde overfor (enda en av Kelis' tidligere samarbeidspartnere) Raphael Saadiq da han ga ut «Stone Rollin'» tre år tilbake. 

I disse ører er det imidlertid lite motstand når Kelis åpner med syttitallstro blåserstøt i «Breakfast». 
Dette er «the real thing», forteller hun, og den freidige funken i påfølgende «Jerk Ribs» lever opp til det Kelis synger - «it feels just like it should». 

Når den ømme, pianodrevne og strykerbelagte «Forever Be» er unnagjort, føles seieren som et faktum. 
Kelis har vokst som vokalist, og virker nå mer komfortabel i rollen som tradisjonsformidler enn som hitjeger. 

«Food» holder ikke det samme nivået hele veien, og er en tanke for lang. 
«Friday Fish Fry» er en regelrett gymsokk, men følges heldigvis av James Bond-skumle «Change», som viser at Kelis har en bred horisont også innenfor de nye rammene. 

«Dreamer» setter et nydelig punktum med en kosmisk, lengtende tone man kjenner igjen fra debutplaten hennes, og da føles det som om sirkelen er sluttet - Kelis' karriere forblir underlig, men er fortsatt alt annet enn kjedelig. 

BESTE LÅT: 
«Forever Be» 

* Slippes mandag 21. april, men kan allerede nå streames gratis her . 
