Konsertanmeldelse:Kygo 

Kygos tropiske klubbtakter gikk til krig mot minusgradene. 

KONSERT: 
Kygo STED: 
Oslo Spektrum PUBLIKUM: ca. 7000. 
Utsolgt 

Snøen har lagt seg utenfor Spektrum, men på innsiden bygger det opp til tropefest. 
På skjermene rundt den tomme miksepulten tikker klokken nedover. 
Fem minutter igjen. 
Palmer avbildes og primale trommer spilles over nedtellingen. 
Fem sekunder igjen. 
Hundrevis av mobilkameraer lyser mot scenen. 
Og der står han, fyren som maks en håndfull av hodene i havet foran scenen hadde hørt om for ett år siden. 

Det er ikke mange norske artister som klarer å selge ut Spektrum. 
De som evner har oftest en del år, og i hvert fall en fullengder eller to, bak seg. 
Nettopp derfor er kveldens begivenhet i Oslos storstue både en enorm bragd av den unge hovedrollen selv, men også en milepæl for norsk dansemusikk. 

Kyrre Gørvell-Dahll har bare tre egne singler bak seg. 
Men slagkraften ligger i remiksene hans som har nådd epidemiske nivåer på nettet det siste året. 
Nesten hver låt har over et par millioner lytt på Soundcloud, versjonen hans av Seinabo Seys «Younger» slo rot på toppen av VG-listen i syv uker i sommer, og på visse internasjonale kanter har hype-maskineriet spådd ham til Aviciis tronearving. 

Men det er en beskjeden fyr som ankommer scenen, i sitt nå tradisjonelt platte antrekk - en enkel t-skjorte, et headset rundt halsen og capsen bak-frem. 

Han begynner rolig med sin remiks av Ed Sheerans «I See Fire». 
Høyre pekefinger dirrer som den pleier, i takt med varemerket hans - jovialt modulert synth-marimba (eller fløyte) og knipsing. 
Spaghettikonfetti eksploderer utover salen til det ene knipset med mest klang og svever ned. 
Britiske Kyla La Grange hjelper til med minimal innsats på scenen under «Cut Your Teeth», mens Kygo ellers støtter seg på låter som publikum kjenner fra før: remikser av coverversjoner av Gnarls Barkleys «Crazy», Blackstreets «No Diggity», samt «Thrift Shop». 

Akkurat passe mange «beats per minute» 

Han holder seg stort sett innenfor sin egen sjanger, tropical house, noen ganger forkortet til trop house, og en sjelden gang kalt «trouse» av de med ekstremt dårlig tid. 
Sommerlig og balearisk gyngemusikk med joviale melodilinjer, gjerne 20 slag tregere enn de siste årenes stekestandard på 128 BPM. 

Og la meg bare understreke hvor hyggelig det er at Kygo tar ansvar for å dra ned tempoet på populær dansemusikk. 
Verden er ikke klar for en ny happy hardcore-bølge. 
Temporeduksjonen er spesielt hyggelig de gangene han ikke låter som lydsporet til en senkvelds mykporno fra nittitallet. 

Både «Coming Over» (et nytt samarbeid med Dillon Francis og James Heresy) og den skuffende nysingelen «Firestone» beviser på at Kygo er en langt bedre på remikser enn originallåter, men Avicii må nok titte over skulderen sin hva angår DJ-ing. 
Kygo spiller strålende de gangene han bruker headsettet til noe annet enn nakkepynt. 
Han varierer tempoet mesterlig, fra sine egne, seigere låter fra under 90 BPM til praktfulle deep house-kutt opp til 130, med basslinjer som fyller hele kroppen. 
Og lyden er upåklagelig. 

Den artige ommøbleringen av «Sexual Healing, en av verdens mest sensuelle sanger, får den til å låte som åpningen til et barneprogram, mens The Weeknds «Often» dundrer enda mer sexy enn originalen. 

Stemningen var ikke like magisk som kronprinsesse Mette Marit hevder på twitter, men Kygos sommerrytmer strålte nok til at snøen i Spektrums umiddelbare omkrets nesten hadde smeltet vekk. 
