To tegneserieromaner som er selvsagte julegavetips
Vakre, men skyggefulle, gjensyn med barndommens strålende somre. 

Etter barndommens juleaftener er gjerne somrene det som står igjen som den mest magiske tida. 
De var eviglange, luktet av markjordbær og is, og sola skinte til du la deg. 
Denne følelsen finner vi igjen i både Magnhild Winsnes’og kusinene Mariko og Jillian Tamakis nye tegneserier, men heldigvis unngår de ikke skyggesidene. 

Det er ikke ofte det kommer ut to tegneserier på norsk på samme tid med et så likt omriss. 
Begge bøkene har også unge jenter i hovedrollene, og de er laget av kvinner. 
Tamakienes serie kom ut på engelsk i 2014, men debutboka til Magnhild Winsnes er tydelig sugd fra eget bryst, selv om det er mange interessante paralleller mellom dem. 

Her er det nok heller sommerferiens perfekte setting for drama, med en klar start og slutt, som har vært avgjørende. 
Og for jenter som står på vippen mellom å være barn og tenåringer, blir somrene enda mer ladet. 
Det så vi også i Anja Dahle Øverbyes gode debut «Hundedagar» fra 2015. 

Gjennomarbeidet bildespråk 

Magnhild Winsnes har bakgrunn som animatør, men i «Hysj» viser hun at hun også har en sterk forståelse for tegneseriens muligheter. 
Dette er ikke storyboards omformet til boksider, men en historie tuftet i tegneserienes billedspråk, og med Winsnes’ helt egne vri. 

De klassiske rutesidene er erstattet med store, helsides tegninger, eller to mindre, runde tegninger per side. 
I tillegg kommer flere naturillustrasjoner som fungerer godt som kapittel-markører. 
Alt dette skaper variasjon og luft i lesningen, og tid til å reflektere over handlingen. 
Fargene er duse og lekre, og hele boka oser av norsk sommer. 

Inn i dette landskapet løper den litt keitete Hanna. 
Hun er på besøk på hytta til tanta og onkelen. 
Der er også den jevnaldrende kusina Siv, og Mette, som har blitt tenåring. 
Hanna merker fort at ting har endret seg fra året før. 
Denne sommeren er det plutselig ikke gøy å fange krabber og holde pusten under vann lenger, nå er det kyssing og de eldre ungdommene som gjelder, i hvert fall for Siv. 

Hanna derimot savner lekene og sliter med å finne sin plass i dette nye universet, da hjelper det heller ikke at hun har en vond tendens til å si ting hun ikke skulle ha sagt høyt. 

Aldersblindt vennskap 

Japansk-kanadiske Jillian og Mariko Tamaki er henholdsvis tegner og forfatter og har tidligere utgitt tegneserien «Skim» sammen. 
I «Den sommeren» er hovedpersonen enebarnet Rosie, som hvert år drar med foreldrene til det samme feriehuset. 
Der er også den tøysete Windy, som er litt yngre enn Rosie. 

I motsetning til i «Hysj» blir ikke forskjellen i modenhet noe problem her, snarere setter Rosie pris på å være litt storesøster om sommeren. 
Og dette året blir det enda viktigere å ha Windy ved sin side enn noen gang før. 
For moren er stille som en østers, bortsett fra når hun krangler med faren. 
Men hva de krangler om er ikke helt klart for Rosie. 

Til tross for de tematiske likhetene, er de to bøkene interessant nok svært ulike visuelt. 
Dette viser hvor mange muligheter som finnes i tegneserieformatet, også når man lager serier som skal fungere for barn og unge. 
«Den sommeren» er tegnet i blågrå toner og boka er klart mangainspirert. 
Det vil si at historien fortelles gjennom svært mange ruter, den er hele 318 sider lang, og tegningene er fulle av detaljer. 

Stilen blir dermed også mer virkelighetsnær enn den i «Hysj», noe som passer fint til historien, for den er mer skittenrealistisk. 
De fastboende ungdommene på sommerstedet kommer fra dårligere kår, og en uønsket graviditet skaper stort drama blant dem. 
Dette får Rosie og Windy mildt sagt med seg. 
Som Hanna og Siv blir de bokstavelig talt kikkere inn i den ungdomstiden de vet snart vil ramme dem selv. 

Spenning og forventninger 

Det er denne skrekkblandede fryden og forventningene til puberteten som er den dirrende nerven i begge bøkene. 
«Hadde vært kult med pupper», tenker Rosie, og Hanna begynner å tenke på det samme. 

«Ja visst gör det ont när knoppar brister», skrev lyrikeren Karin Boye, og i disse to bøkene illustreres denne smerten i overgangen fra barn til ungdom forbilledlig, samtidig som håpet er like grønt som naturen rundt dem. 

Det er strålende at vi nå får flere slike gode serier for unge jenter (og gutter) på norsk, samtidig kan de, som enhver god barne- og ungdomsbok, leses med stort utbytte av voksne også. 
For den norske tegneseriefloraen er Winsnes et svært velkomment tilskudd, særlig i en tid hvor tegneserier for barn og unge blir sterkt etterspurt. 
Men uansett hvilken type historie hun velger å fortelle neste gang, vil forventningene hos meg være høye. 
Det har hennes sikre penn og spennende visuelle komposisjoner sørget for. 

Forfatter og oversetter A. Audhild Solberg har på sin side gjort «Den sommeren» til en fullgod utgivelse på norsk. 
Nå som vi begynner å nærme oss barndommens aller mest magiske tid, er disse bøkene selvsagte julegavetips, og foreldre kan tyvlese dem med aller beste samvittighet. 
