Øredøvende spiseglede
Tango er utfordrer til restauranttronen i Stavanger, men trenger støydemping. 

Stavangerkvelden skumret da Robinson og Fredag ble eskortert til bordet i Tango. 
Mattempelet i Vågen er blant den håndfullen spisesteder som gjør oljebyen spesielt interessant for matglade, særlig for dem med representasjonskonto eller stinn lommebok. 

De var langt fra alene i det stilige, røff-minimalistiske lokalet der lyden av opprømte stemmer fløt farlig decibelsterkt sammen. 

- Det pleier ikke å være fullt så bråkete som dette, sa den unge servitøren, som på uklanderlig vis forsikret seg om at de to gjestene fant seg vel til rette før han presenterte menyen, dessverre i så mye godlynt støy at Robinson bare fikk med seg halvparten. 

Grunnprisen hos Tango er 550 kroner for tre retter. 
Menyen endres hver dag, hovedretten kan alltid kjøtt/fisk-justeres og herligheten kan utvides med en ostetallerken. 
Denne kvelden besto tilbudet av kveiterull - posjert kveite med sjøkrepsmosaikk - og hummeragnolotti - fylte pastaputer - med hummerbisque; videre av konfitert vårkyllinglår og kyllingrull sammen med en liten terte fylt med vårgrønnsaker toppet med nøttehollandaise. 
Posjert eple med vaniljeis på toffébunn avsluttet menyen. 

- Velger dere vinpakken til 450 kroner får dere først en god chablis og deretter en interessant italiensk piemontevin som er laget på både Pinot Noir, Barbera, Merlot og Cabernet Sauvignon. 
Til desserten kommer det en beerenauslese, fortsatte servitøren. 

- Et tilbud vi ikke kan avslå, repliserte Fredag. 

Isvann, godt brød og gode brødstenger. 
Hvitrørt, luftig smør og olje. 
En uannonsert appetittvekker i form av en morsom munnfull torskekrem smaksatt med chorizo og syltet paprika. 
En servitør som var perfekt til stede med både mat, drikke og relevant informasjon - opptakten var svært lovende, og den posjerte kveita, som var varmebehandlet så vidt over den tilstanden der den kalles rå, skuffet ikke. 

- Selv om smaken kanskje var litt vag, mente Robinson, mens Fredag fant både smak og tilbehør i skjønneste orden. 
Den lille smaksdiskusjonen ble avbrutt av to shotglass med kirsebærslush, servert som en frisk oppkvikker før kyllinghovedretten. 

- Vi prøver å bruke lokale produkter, men produksjonen av vårkylling er ikke stor nok, så denne kommer fra Frankrike, forklarte servitøren. 
Det kastet ingen skygge over måltidet, både lår og rull forente smak og saftig, mør konsistens på ypperlig vis. 
Robinson fant grønnsakene en tanke overkokte, men amandinepotetene perfekte, og den italienske Il Baciale (2006) hadde kropp og fylde til å matche de ulike smakene fra både morkler, perleløk og kraftig sky. 

- Tango har et problem med støynivået når det er fullt hus. 
Men viljen til å skape en matopplevelse i toppklasse er imponerende, både på kjøkkenet og blant servitørene, og dét gir stjerner i boka hos meg, evaluerte Robinson mens de ventet på desserten. 
-Hvis epledesserten nå innfrir, kan det fort bli mer Tango på meg. 

Eplene kom, med epleskum og -gele, akkurat da de skulle. 
Sammen med den sauterneaktige, men litt friskere dessertvinen fra Tyskland, satte de et nydelig, søtsyrlig punktum for kvelden, og selv om Robinson og Fredag ikke direkte danset tango langs kaikanten på hjemveien, var det med behagelig metthet og bare ørlitegrann øresus de ruslet mainatta i møte. 
