Will Sheff vil deg vel
Desember 2016 var en god måned for låtskriving. 

Okkervil River: 
"In the rainbow rain" (ATO/Border) 

Hvor mange sanger er det laget om trakeotomi? 
Så vidt jeg vet bare én, og den kommer her. 

Will Sheff synger om da han var halvannet år og måtte reddes fra kvelning ved at legene skar et hull i halsen og førte inn et rør. 

Slike opplevelser setter spor, og han vier åpningskuttet til andre som har gått gjennom det samme: 
Den tidligere barneskuespilleren Gary Coleman da karrieren var over og livet ødelagt. 
Motown-sangeren Mary Wells mens hun blakket seg på sykehusregninger, avhengig av venners velvilje. 
Poeten Dylan Thomas før han døde på et sykehus mens kona Caitlin forbannet ham. 

Tre triste skjebner, så vi trenger Ray Davies i siste vers. 
13 år gammel må han gjennom trakeotomi, og i løpet av den lange rekonvalesensen triller sykepleierne ham ut balkongen. 

Down that evening sun did sink 

Painting London and the river 

And that freaked-out future Kink 

Waterloo lit up for one sick kid 

And at 23 he recorded a song about it 

Sangen toner ut med "Waterloo sunset", og Sheff sier at han har jobbet hardt for å få detaljene riktig. 
Uansett er det en flott låt. 

Om ikke trakeotomi har inspirert mange låtskrivere, har det amerikanske presidentvalget gjort det. 
Eller som Sheff sier det: 
Hvis desember 2016 var godt for noe, var det for å skrive sanger. 

"The dream and the light" ble skrevet umiddelbart etter valget, en lang låt med god plass til en saksofonsolo. 
Etter 80-tallet ble saksofonen utkonkurrert av trompeten som foretrukket blåser i rocken, men nå dukker den stadig oftere opp igjen. 

Som på neste kutt, "Love somebody". 
Sangen ble skrevet i full fart på et hotellrom i siste liten, og slik lyder den. 
"Family song" er bedre, og "Pulled up the ribbon" er enda bedre. 
En mektig låt med et noe diffust innhold: 
The pink prince of failures is a spoiled sea sailor with terns and wailers. 

Countryaktige "Don't move back to LA" er også et høydepunkt, mens søte "Shelter" er inspirert av kjærestens arbeid med å redde forkomne husdyr. 

"How it is" har en 80-tallsfølelse, ikke bare på grunn av saksofonen. 
Trivelige "External actor" skal opprinnelig ha hatt rundt 30 vers, og for min del hadde ikke Sheff trengt å skjære ned på den. 

Okkervil River runder av med "Human being song", sentral når det gjelder Sheffs tema for platen: 
Å våge å håpe på noe bedre. 

Det er vanskelig å være et menneske, synger han. 
Vanskelig å uttrykke seg, vanskelig å innse at man kan feile. 
Sheff, som har begynt å gå på kvekermøter, byr ikke på løsninger, men på medfølelse: 

And I've got nothing smart to say 

To wrap it up, to come to close 

I hardly see beyond my nose 

And I've got no idea of 

What you've been through 

Or had to do 

Or rose above 

But brother, I believe in love 

Med seg har han et nytt Okkervil River, bestående av Benjamin Lazar Davis (bass), Will Graefe (gitar), Sarah Pedinotti (tangenter) og Cully Symington (perkusjon). 
Det er samme gjeng som var med på "Away"-turneen. 

Uansett er Okkervil River først og fremst 41 år gamle Will Robinson Sheff fra New Hampshire. 
Han har en strålende katalog bak seg, ikke det minste svekket av denne platen. 

Beste spor: 
"Famous tracheotomies", "The dream and the light", "Pulled up the ribbon", "Don't move back to LA", "Human being song". 
