Filmanmeldelse:Ekstraordinær utryddelse 

Action-fans får til overmål, Transformers-fans kan starte sin borgerkrig, film-følere vil gremme seg. 

Med andre ord: 
Vi er i merkevarefilmenes sære univers. 
«Transformers»-fenomenet har sitt opphav i japansk tegneserietradisjon; manga. 
Og har bredt seg ut som merkevarespredning i milliardklassen, ikke minst som leketøy. 
Det handler om maskiner mot mennesker; roboter mot folk, og der robotenes evne til forvandling fra en mekanisk form til en annen, er en hovedsak. 
Hvori opptatt: 
Også deres evne og/eller vilje til å ta standpunkt til og kjempe for ondt eller godt i tilværelsen. 

I filmene er dette blant de aller klareste invitasjonene til den reneste gigantomani innen dataanimering: 
Eksplosjoner i nærheten av Big Bang, action for rakettforskere, ødeleggelser på linje med apokalypsen. 

I denne fjerde «Transformers»-tappingen på film befinner vi oss i en slags fremtidig rekkefølge: 
Chicago ble utslettet - mer eller mindre - på slutten av film nr. tre. 
«Lærdommen» blant ledende politikere og industrialister er at absolutt alle midler er tillatt i kampen mot robotene, og det skilles ikke lengre mellom de «snille» Autobots og de «slemme» Decepticons. 
Fælt, selvfølgelig. 

Autobotsenes leder, Optimus Prime, er i hvilemodus som rusten trailer - inntil den mislykkede oppfinneren Cade Yeager (Mark Wahlberg) slutter en ødelagt krets eller to. 
Og jakten kan begynne, der både mystiske amerikanske autoriteter og hjerteløse Decepticons bruker absolutt alle mulige og umulige midler i sin jakt på skikkelige mennesker og rettferdige roboter. 

Filmen er nesten tre timer lang. 
Den er teknisk kolossal og imponerende. 
Men den overforer; det blir rett og slett for mye. 
Når man tenker at slutten nærmer seg, er det en time til med enda mer eksplosjoner, enda en by å ødelegge, 42 andre slagsmål å komme gjennom, enda en romstasjon å utforske. 

Mark Wahlberg er ny i Transformers-innramming. 
Smukkasen Shia LaBeouf fra de tre første filmene er ute. 
Den voksne, bekymrede pappaen med datter i påfallende korte hotpants, har erstattet LaBeous ungdommelig energi. 
Wahlberg er en alltid pålitelig håndverker. 
Men Transformers-fans vil dele seg på midten om han holder mål eller om LaBeouf er eneste mulige mann. 

Manuset kunne innbudt til kritikk, både av Hollywoods gigantomani og til et USA med fullmaktslover og overvåkningspraksis hinsides fundamentale menneskerettigheter. 
Det blir ikke utnyttet. 
I tillegg er det ikke så enkelt å følge med på hvem som sloss mot hvem og hvorfor. 
Og der det burde vært mye mer humor, kommer i stede sentimentaliteten snikende. 

Jeg er ikke et øyeblikk i tvil at den troende Transformers-skare vil søke til de nabokinoene som finnes. 
(Hvorav ikke opptatt Oslo Kino, som krangler om billettutbytte med importøren UIP. 
Filmen skal derfor vises på to privatkinoer i Oslo - og fansen vil vel helst dra til nabokinoer som forstår at bransjekrangling ikke skal gå ut over publikum.) 
Mer ufrelste, vanlige kinogjengere vil ikke sterkt føle savnet. 

Så: 
Vi er imponert. 
Men langt fra fornøyd. 
