Anmeldelse:Kim Leine skildrer tunge temaer med en stilistisk letthet anmelderen ikke trodde var mulig 

Kaotiske glimt fra Europa i krigs- og mellomkrigstid. 

Det er ikke lytefritt, dansk-norske Kim Leines epos fra mellomkrigstidens Europa. 

Men han haster i vei med en ekspresjonistisk energi som tar pusten fra deg, og formulerer portretter, scener og tidsånd med en så imponerende tung-letthet at jeg ikke forstår at det er mulig. 

Levende av krig 

Levende av krig 

De danske tvillingbrødrene Ib og Kaj føler de har gått glipp av noe vesentlig. 
De melder seg derfor som frivillige på de hvites side da den finske borgerkrigen bryter ut i januar 1918. 
En krig som varte noen knappe måneder, men var desto mer brutal. 
De to blir mentalt ødelagt av grusomhetene de deltar i, og da en ny krig bryter ut to tiår senere, føler brødrene at de endelig lever igjen. 
Krigen gjør dem levende. 

På riktig side 

På riktig side 

Ib får sparken som lege fordi han behandler pasientene med en mengelesk ufølsomhet, og ender som psykiater i Roskilde. 
Han har lugubre møter med sin snuskete kjeltring av en elsker, og hans forhold til kvinner likner til forveksling en psykopat fra en krimroman. 

Ib blir broren Kajs mørke motstykke, en Kain. 
Nå er ikke Kaj en Abel. 
Teologistudenten er ateist, han leser Nietzsche, Schopenhauer, Kierkegaard og begynner å sverme for orientalismen — slik tidsånden var. 
Det bringer ham til Leipzig, der han blir elskeren til en forførisk jødinne, hvis ariske mann er nazist. 
Kaj er erotiker og notorisk utro gjennom sine mange ekteskap. 
Han blir utenriksjournalist, og gjennom ham får vi et bilde av et Tyskland i ruiner, der Hitler blir en slags redningsmann. 
Antisemittismen blir mer og mer åpenbar, men ingen tar den helt alvorlig. 

Språklig overskudd 

Språklig overskudd 

Det mest imponerende her er Leines stil. 
Han har et utrolig språklig overskudd, og de mange bibelske, litterære og idehistoriske referansene renner ut med den største letthet. 
Det samme gjør skildringen av de mange grusomhetene under den finske krigen, avstumpetheten til soldatene, det betente begjæret som ligger under. 
Leines selsomme humor bringer en letthet som forsterker brutaliteten. 

Avslutningen er bokas svakeste parti. 
Leine bråbremser bare, der han med fordel kunne hatt en - om ikke mykere - så mer samlende, landing. 
