Anmeldelse:Helge Torvund overbeviser med ny diktsamling 

Vital veteran. 

Helge Torvund har beskrevet «Alt brenner» som siste bok i en poetisk trilogi bestående av «Alt er høy» fra 2007 og «Alabama?» fra 2011. 
I likhet med Walt Whitman dyrker Torvund i disse bøkene et vitalt og maksimalistisk poetisk uttrykk, kall det gjerne å male dikt med brede og fargesprakende pensler. 

Til felles for diktene i trilogien er en ekspansiv, barokk stil, som etter min mening står mye bedre til Torvunds litterære kvaliteter enn hans mer knappe, korthugde dikt. 

Når en slik stil lykkes flyter tekstene som en isklar vårflom. 
Når det mislykkes ligner det en grumsete elv der de poetiske bildene slører hverandre til og trekker hverandre ned. 

Sterke kvaliteter 

Sterke kvaliteter 

Forsiden minner om innsiden av en whiskytønne. 
God årgangswhisky lagres som kjent i tønner der annen høykvalitets eliksir har blitt lagret i tidligere år. 
Omslaget passer derfor godt til bokas innhold, særlig den mest vellykkede delen av samlinga. 

«Alle ventar» er en lyrisk hyllest, en poetisk dialog med en rekke kunstnere, venner og litterære skikkelser. 

Overflødig slutt 

Andredelen «Alt brenner» består av en rekke lovende dikt som irriterende nok avsluttes med overflødige sistelinjer. 
«Humlehymner» er et godt eksempel. 
Foruten et tungnemt avslutningsvers, er det ganske så flott poesi. 
Litt for mange av Torvunds tekster synes jeg avrundes for orkestrerte. 

Hvorfor senke fjærlette dikt med i overkant visdomspregede møllesteinsformuleringer? 
Her kompenserer ikke litterær erfaring for poetisk timing. 

Oppløftende 

Oppløftende 

«...Glyn viste meg ni ark som endra meg / Ni ark som endra seg // Og vart til opningar inn / mot friare ferd..» 
