Christel Alsos:«Closing The Distance»
(Columbia / Sony) 

Vi erklærer herved det norske popåret 2007 for ... uåpnet. 

Christel Alsos er antagelig forberedt på å lese en del om Elvira Nikolaisen i anmeldelsene av debutplaten sin. 
La oss derfor ile til og slå fast at Alsos ikke er noe replika av fjorårets store popkomet. 
Likevel er det null tvil om at unge damer med piano og tungsinn har relativt kort vei til plateselskapenes forhandlingsbord for tiden. 

Litt for kort vei, kanskje. 
«Closing The Distance» er ikke noe direkte bomskudd, men heller ikke den fjellstø debuten artister er bortimot avhengige av for tiden, dersom de ikke skal havne kjapt i glemmeboken. 

Alsos' overveiende akustiske, triste pop er en fryd når den treffer blink; på sitt beste lager hun soulkrydret jazzpop i krysningspunktet mellom Sade og Radka Toneff. 
Men låtmessig treffer hun for sjelden. 
Og en 35 minutter og ti sanger lang plate har ikke rom for mange feilskjær. 

Jenta har en nydelig, nesten transparent stemme. 
Men både bruken av den, og tekstene, har visse nybegynnerfeil. 
Musikken sliter i den andre enden av skalaen - det blir ofte tungt, satt, gammelmodig. 
Produsent Arvid Solvang satser mye på bruk av luft, og det er en risikosport. 
Effekten av luft i musikk er jo relativt avhengig av hva som skjer før, etter, under og over den. 

La det imidlertid være sagt: 
Christel Alsos har garantert et bedre album i seg. 
Talentet hennes er udiskutabelt. 
Om hun bare kunne få lov til å være 22 på plate også. 
Vi har nok unge, lovende jenter i Eidsvåg-segmentet nå. 

ANBEFALTE SPOR: 
«Closing The Distance», «Someplace To Go» 
