«Refrengene hans er til å dø for»
Popgeniet Paddy McAloons kjærlighetsbrev til musikken. 

||| 
ALBUM: 
For den mest framskredne fansen, er dette comebacket fullt på høyde med Jesu oppstandelse. 
Ord blir fattige, og hedersbetegnelsen «genierklært låtskriver» litt snaut. 

Men hva slags plate er det Paddy McAloon, det nordengelske gruvedistriktet Durhams egen Brian Wilson, har laget her? 

Påbegynt i 1992, og fortsatt med et tydelig, hjemmesnekret demopreg over seg, er «...Music» en helt betingelsesløs kjærlighetserklæringen til musikken, religionen og de store følelsen som bare en god komponist kan framkalle. 

McAloon er en forløsningens mester, refrengene hans er gjerne til å dø for. 
Et slikt finner du på det nesten uanstendig fantastiske andresporet «Ride», en evig prototyp på hvordan svulmende, himmelstormende popmusikk skal låte. 

Det er selvsagt mer der det kommer fra, poplåter med elegante avsatser i soul, funk og jazz, men han har også en tilbøyelighet til noen ganger å bikke over i noe som nærmer seg melodramatisk schmaltz. 
Ikke altfor ofte, heldigvis, og sjeldent nok til at «Let's Change The World With Music» vil bli stående som et av årets/tiårets/Prefab-katalogens høydepunkter for de frelste. 
