Anmeldelse:Lars Saabye Christensens nye diktsamling skulle tatt en ekstra runde hos forlaget 

Skuffende lite poetisk tøtsj. 

«Alt skal med/Stort og smått/Høyt og lavt/Tørt og vått», forfekter prologen i boka. 

«Kargo» er et såkalt overflødighetshorn av en diktsamling, som består av enkeltdikt fordelt over sju avdelinger på 136 sider. 

Forbløffende lite av Lars Saabye Christensens evne til å skape slående bilder og hans presise timing, slik man finner den i flere av diktsamlingene fra tidligere i karrieren, finnes her. 

Klisjeer 

Klisjeer 

Mindre vellykkede poetiseringer gjennomsyrer boka: den virtuose vinden, skyenes parlamentarisme, skyenes etterretningstjeneste, øyelokkenes renessanse, drømmenes herbarium, tungens stupebrett, livets fabrikk, er uttrykk som føles mer påtrengende enn oppkvikkende. 
Formuleringer om ordenes årringer i samtalenes skog eller om smertene som dødens fotgjengerfelt er strengt tatt klisjeer. 

Ikke troverdige 

Ikke troverdige 

Problemet er at diktene virker langt fra troverdige på dette feltet, de framstår mer egosentriske og selvsentrerte enn ekspanderende. 

Selv ikke en anmassende bok som «Kargo» er fri for strålende enkeltsetninger og enkeltdikt, til det er Saabye for god. 
Men som helhet faller denne samlinga gjennom. 
De renere aforistiske tekstene har en bedre balanse av humor og sørgmodighet, og det er pent når han sveiper innom Keats epitaf i fine diktet «Elven tar en pause», i et utdrag her: 

« ... 
Men feberen slipper ikke / 

Ekstra runde 

Klisjétunge formuleringer som «Jeg skrev disse linjene/i all hast på latterens fakultet/Krigens tolker oversatte dem straks/til flytende gråt..» må forfatteren lenger ut på landet med. 
Det holder ikke mål. 

Disse diktene hadde hatt godt av en ekstra runde hos forlaget før de så dagens lys. 
«Kargo» er et overflødighetshorn som både mangler timing og poetisk pregnans. 
