Olympus E-510
TEST: 
Olympus' dyreste kamera er også det klart beste. 

Sommeren er over, og her i redaksjonen har vi begynt å hente inn nye kameramodeller som skal testes utover høsten. 

Har du et spesielt ønske om en modell vi bør teste? 
Send meg gjerne en epost på pj med @dinside.no bak. 

Dagens testprodukt er Olympus E-510; det dyreste kameraet Olympus har å by på pr. i dag. 
Ikke at det er avskrekkende dyrt - i de billigste nettbutikkene ligger prisen på drøye 7.000 kroner med 14-42mm kit-objektiv. 

Du reagerer kanskje på brennvidden, men siden disse kameraene fra Olympus har en noe mindre sensor enn hva som er vanlig for Canon, Nikon, Sony og de andre, er cropfaktoren 2. 
Skal du sammenligne bildeutsnittet med et 35mm-kamera må du multiplisere brennviddene med 2, så den 35mm-ekvivalente brennvidden blir 28-84mm på kitobjektivet, altså ganske likt det som er vanlig for speilrefleks av denne typen. 

Vi har allerede testet Olympus' to andre kameraer som har blitt sluppet i år, E-400 og E-410. 
Vi synes begge var gode kameraer og trillet henholdsvis sterk fire og fem. 
Siden E-510 har mye til felles med sine forgjengere kommer vi ikke til å gå kameraet helt i sømmene, men henviser til nevnte tester for mer informasjon om Olympus' nye kamerarekke. 

E-510 har med andre ord mye til felles med sine små brødre, men et par vesentlige ting er forskjellig: 

Større grep 
- Vi ble aldri helt fortrolige med det manglende grepet på E-410. 
Heldigvis har E-510 et større grep - faktisk enda litt større enn det er på for eksempel Canon EOS 400DBildestabilisator 
- Dette er svært etterlengtet på Olympus' systemkameraer. 
Det finnes kun ett objektiv med bildestabilisator som kan brukes på FourThirds-systemet, men med E-510 sitter stabiliseringen i kamerahuset, og dermed blir alle objektiver stabilisert. 
Stabiliseringen er mekanisk, der CCD-brikken flyttes på. 
Olympus hevder at stabiliseringen gir opp til 4 trinns effekt, mens målinger vi har funnet tyder på at svaret ligger nærmere halvparten. 
Det er uansett kjekt å ha når lystilgangen begynner å bli dårlig og du skal ta håndholdte bilder av noe som ikke er i bevegelse.Kraftigere batteri 
- Tykkere hus på grunn av bildestabilisator gir også rom for et større batteri. 
I følge CIPA-standarden holder batteriet til 650 bilder (kontra 400 på E-410)Flere knapper 
- Den økte størrelsen på E-510 har også gjort at Olympus har fått plass til litt flere knapper. 
La oss ta en titt på dem. 

Nye knapper 

På toppen av kameraet finner vi riktignok ingen nye knapper, men den økte størrelsen har gitt bedre plass til knappene, og de står ikke lenger like tett som de gjorde på E-410. 

Det er imidlertid på baksiden det har skjedd store endringer. 
Her har det kommet tre nye knapper: 

IS 
- Her kan du regulere bildestabiliseringen. 
Den kan enten være avslått, eller i én av to moduser. 
Modusene skilles ved at den ene fungerer i én retning og den andre fungerer i en begge. 
Den første er egnet til panorering, der bare den vertikale aksen stabiliseres. 
Dersom kameraet står på stativ er det nemlig slik at du bør slå av IS fordi den faktisk kan gjøre bildet mer uskarpt.Fokusområde 
- En ny knapp fungerer som snarvei direkte til valg av fokusområde. 
Her kan du velge mellom auto, venstre, midt i eller høyre. 
E-510 har, i likhet med sine forgjengere, et trepunkts autofokussystem.Fn - Dette er godbiten - en knapp du kan definere via menyen. 
Du kan blant annet ha forhåndsvisning av dybdeskarphet eller få muligheten til å holde knappen nede når du tar bilde slik at det ikke blir lagret (bare for å sjekke kjapt), men vi liker best den automatiske hvitbalansen. 
Hold knappen inne og trykk på utløserknappen mens du peker på noe fargenøytralt (et hvitt ark, for eksempel), så er hvitbalansen satt. 
Enkelt og raskt. 
(Dette var det også mulig å gjøre med AEL/AFL-knappen før.) 

Mer forskjell er det faktisk ikke - vi har gått spesifikasjonene i sømmene på Olympus' hjemmesider, men det virker som alt annet er likt. 

Litt rotete, men effektivt 

Kameraet fra Olympus er ellers et meget godt kamera. 
Tilgangen til innstillinger liker vi bedre for hver gang - selv om det ser litt rotete er det veldig effektivt når du blir vant med det. 
Nært sagt alt av innstillinger er tilgjengelig på "startsiden" - trykk på OK-knappen og pil deg rundt i matrisen av menyvalg og trykk OK igjen for å endre. 

Selve hovedmenyen er ikke like elegant, men fungerer. 
Struktureringen er som på Nikon, men plassen utnyttes ikke like godt til å vise tekst, som gjør at enkelte forkortelser ikke er like lette å forstå. 
Det er heller ikke innebygget hjelp i menyene. 

Søkeren er et pentaspeil med 95% dekning og 0,92x forstørrelse, men siden cropfaktoren er større enn det som er vanlig for denne typen kameraer, vil fortørrelsen, sammenlignbart med f.eks. Sony, Nikon og Pentax-kameraer i samme klasse, tilsvare 0,69x; rundt 20% mindre enn den vi finner på D80. 
Siden formatet er 4:3 (med mindre i bredden) føles den også enda litt mindre, og er med andre ord blant de aller minste på markedet. 
Informasjon om blender- og lukkertid etc. er for øvrig plassert på høyre side av søkerbildet, men informasjon om ISO-verdi er ikke tilgjengelig i søkeren. 

Fortsatt finner vi ikke noe sensor som slår av skjermen når øyet nærmer seg søkeren. 
Den slukker riktignok når du holder knappen halvveis nede, men tennes igjen når du slipper den, og det er et lite irritasjonsmoment ved kveldsfotografering. 

En ting E-400 manglet var en gyroskopisk sensor som roterte bilder automatisk - det har E-510 fått, og den roterer også bildet i displayet når du vender på kameraet, noe ikke mange SLR-kamerer gjør. 
Olympus' innebygde sensorrens er for øvrig også den eneste på markedet som i følge en tysk test har noe for seg. 

E-510 har også en såkalt LiveMOS-sensor, som gjør at du kan få levende bilde i søkeren slik du kan på kompaktkameraer. 
Bruken av dette er imidlertid noe begrenset, siden speilet må flippes for å fokusere, så fokuslås/manuell fokus er nesten et must om det skal ha noe for seg. 

Som sagt - kameraet har mye til felles med E-400 og E-410, så vi foreslår en titt på de testene hvis du er interessert i E-510. 

Ytelse 

Vi har tidligere kritisert E-400 og E-410 for at autofokusen har vært vesentlig mye tregere i dårlig lys enn konkurrentene, og E-510 er heller det raskeste, men på våre tester har det gått bedre enn med 400/410. 
Vi har imidlertid testet kameraet med et 11-22mm vidvinkelobjektiv som er mer lyssterkt, som kan ha hatt positiv innvirkning på fokushastigheten. 
Kameraet bruker blitsen som hjelpelampe og fyrer av serier med 4-5 raske blink til fokus er oppnådd. 
Mens 400/410 kunne fyre av fire-fem slike serier, nøyde E-510 seg med to i de aller fleste tilfeller. 

Seriefoto oppgis til 3 bilder pr sekund opp til 27 bilder, men i likhet med de foregående kameraene fikk vi et dropp i ytelsen før den tid. 
Denne gangen sakket frekvensen etter 16 bilder, og kameraet endte opp med 25 bilder på 10 sekunder (testen er utført med et Sandisk Extreme III-kort). 

Som nevnt lenger opp er batteriet større enn på forgjengerne og duger til gode 650 bilder i forhold til CIPA-standarden. 
Kameraet er klart til dyst på et drøyt sekund. 

Bildekvalitet 

Her er heller ingenting endret fra forgjengerne. 
Kit-objektivet, 14-42mm, f/3.5-5.6 er blant de bedre på markedet, med lav kromatisk feilbrytning og god skarphet i kantene. 
På grunn av den innebygde bildestabilisatoren i kamerahuset, vil du i visse situasjoner klare å ta skarpere bilder med E-510 enn med E-400/E-410. 

En ting vi påpekte med E-400 har blitt rettet opp - den forhåndsinnstilte fargeprofilen er nå sRGB og ikke AdobeRGB, som vil gi et "riktigere" resultat hos de fleste. 
For E-400 var tilfellet at bildet fremstod som langt mer fargeløst på våre skjermer, som var satt opp med sRGB-profil. 

Som før er ikke støynivået på høyde med de beste fra ISO 400 og oppover, og ISO 1600 har en del støy, også i fargekanalene, og må brukes med langt mer forsiktighet enn hva tilfellet er for f.eks. 
400D fra Canon (eksempel kan sees i fotoalbumet). 
Vi har også opplevd enkelte hvitbalanseproblemer innendørs på automatikk, der en del av våre bilder har fått et grønnstikk, som du ser eksempel på under. 
Da er det kjekt å ha lagt manuell hvitbalanse på Fn-knappen. 

Innendørs har vi også hatt litt problemer i situasjoner der sterk sol utendørs gjør at lyset inn vinduet blir utbrent, men jevnt over eksponerer E-510 meget godt. 
Ta en titt på fotoalbumet under for å se eksempelbilder tatt med kameraet. 
Bildene er for øvrig ikke tatt med kit-objektivet, men et Zuiko 11-22mm f/2.8-3.5: 

Konklusjon 

E-510 er definitivt det beste digitale speilreflekskameraet fra Olympus. 
Det har innebygget bildestabilisator, er meget komfortabelt å holde i og har fått bedre batterilevetid enn sine forgjengere. 
Det har i tillegg markedets beste innebygde sensorrens, er brukervennlig og har godt med funksjoner. 

Siden bildebrikken er noe mindre enn andre typiske kameraer i denne klassen, er ikke kameraet like godt på de høye ISO-verdiene, men det kan bildestabilisatoren til en viss grad kompensere for. 
Fortsatt holder vi en liten knapp på Nikon D80 og Canon EOS 400D når det gjelder bildekvaliteten, men forskjellene er små. 

Et anbefalt produkt-stempel er derfor velfortjent for Olympus denne gangen - mye av det vi hadde å trekke på E-400/E-410 er gjort bedre på E-510. 
