Det er følelser.Det er faenskap. 
Det er fest! 

The War On Drugs er euforisk og hjerteskjærende samtidig. 

ALBUM: 
Det er den der «Thunder Road»-følelsen, den der «Backstreets»-følelsen, den der Bruce Springsteen-følelsen man får når en rockelåt på gitarmagisk vis klarer å være både euforisk og hjerteskjærende samtidig. 

Den følelsen, den dukker opp stadig vekk i løpet av Philadelphia-baserte The War on Drugs' tredje plate. 

Der Adam Granduciels særpregete indierock gjerne sto og dirret i et sveipende shoegaze-landskap på sisteskiva «Slave Ambient» (2011), er han på «Lost in the Dream» hakket mer konkret: 

Her er melankolsk alt-country med Dylan-knirk og munnspill, jeanskledd New Jersey-rock og selvfølgelig, heldigvis, disse sjukt vakre og symfoniske partiene der han lar alle sjangrene forenes i en opphøyd enhet. 

Det er følelser. 
Det er faenskap. 
Det er fest! 

For som Granduciel selv roper på den mørkt suggererende «Red Eyes»: 
WHOO! 
