Et manifest for venstresida som bør være en tankevekker for mange
Magnus E. Marsdal har skrevet ei informativ og samfunnskritisk bok. 

Seks måneders pappaperm i California i 2012 var utgangspunktet for at Magnus E. Marsdal har skrevet boka «Frihetens mødre». 
Det er blitt ei bok om Norge og USA med mange innfallsvinkler og mange historier, men den bunner ut i en ramsalt kritikk og bekymring over det som foregår i de to landene – og ellers i Europa. 

Under USA-oppholdet ble Marsdal opptatt av den utvandrede delen av slekta si, og boka begynner som en slektskrønike, der oldemor Sannas søster Lina emigrerer til «frihetens land». 

Lina reiser fra husmannskår på Brasøya på Helgelandskysten og glir inn i det amerikanske nybyggerlivet. 
Familien i Norge vokser seg ut av husmannslivet og inn i arbeiderklassen. 
Dermed tar boka også for seg norsk og amerikansk arbeiderhistorie. 
Så får vi et møte med den politiske utviklingen i USA med den liberale New Deal-tida på 1930-tallet og norsk sosialdemokrati før og etter 2. verdenskrig. 
Deretter går Marsdal løs på dagens USA og Norge, med utgangspunkt i den konservative Tea Party-bevegelsen «over there» og en politisk utvikling som går stadig mer til høyre her hjemme. 

Sammen til en helhet 

Her er historie, idéhistorie, sosiologi og filosofi sveiset sammen til en helhet som på ingen måte er akademisk, men som av og til kan bli litt for omfattende for en leser som skal holde fokus. 
Derfor bør boka kanskje leses i bolker. 
Familiemedlemmene på begge sider av Atlanterhavet og spesielt sønnen Vemund, som skal vokse opp i den verden vi lever i, er gjennomgangsfigurer og plasseres på en naturlig måte inn i epoker og historier. 
Familiehistoriene blir sammenvevd. 
Fortellinger om kvinner – også utenfor familien – er framtredende, som også bokas tittel antyder. 
I Marsdals bok skal ikke kvinnene være glemt: 

«Fremst i striden for individets selvstendighet står ikke markedets menn, men frihetens mødre.» 

Vil forstå og nyansere 

Marsdal ønsker å finne ut om individuell frihet står sterkere i USA enn i Norge, og funnene hans er innimellom overraskende. 
Hans drøfting av frihetsbegrepet er bra, likeledes forholdet mellom individualisme og kollektivisme. 
Her er det ikke så stor forskjell på Norge og USA som man skulle tro, mener forfatteren. 
Han forklarer den ytterliggående republikanske Tea Party-bevegelsen på en framifrå måte, og fordømmer ikke medlemmene og deres for oss helt trangsynte ideer. 
Han ønsker å forstå. 
Han nyanserer også oppfatningen om at amerikanere flest vil ha en svak stat, mens vi i Norge, i hvert fall inntil våre dager, har ønsket en sterk stat. 

«Kampen står om hvem som skal bruke staten til hva», skriver Marsdal. 

I boka får vi mange og til dels svært stygge eksempler på hva mangelen på offentlig velferd og offentlige kontrollmekanismer i USA fører til. 
Det finns for eksempel ingen lov for usaklig oppsigelse, unntatt i den lille staten Montana. 
Praksisen som gjelder ble formalisert av Høyesterett i Tennessee i 1884. 
Det er fritt fram for en sjef å sparke en ansatt, men den ansatte står også fritt til å si opp, om han ønsker det. 
Slik defineres friheten. 

Dramaturgisk crescendo 

Marsdal skriver godt, innimellom knakende godt. 
Av og til får jeg en følelse av at han er sint når han skriver. 
De siste kapitlene er et dramaturgisk crescendo, der vi blant annet møter vaskehjelpen Ileana fra Romania, som Marsdal og kona ansatte etter at de kom hjem fra USA. 
Ja, raddisen, som er leder for Manifest Tankesmie, hadde faktisk vaskehjelp en stund. 
Gjennom dette bekjentskapet fant han ut at den unge, rumenske kvinnen, med en liten sønn hjemme i Romania, hadde ulovlig arbeidskontrakt. 
Som innleid ble hun kraftig utnyttet, kuet og snytt for mange arbeidstimer. 
Protestere torde hun ikke, av frykt for å få sparken. 

Dermed er ringen sluttet. 
Mens de av utvandrerne til USA som ikke lyktes med den amerikanske drømmen, havnet tilbake i fattigdom og en liknende situasjon forfedrene hadde som husmenn i Norge, står ofte dagens utenlandske arbeidere her i landet med lua i handa som Marsdals forfedre, utnyttet og uten særlig beskyttelse fra samfunnet. 

Mange paradokser 

Likhetene mellom USA og Norge er mange, som at både amerikanere og nordmenn går til angrep på utenlandske «køsnikere» når det røyner på økonomisk. 
Paradoksene er også mange, som at amerikanske ungdommer i stadig større grad støtter opp om den sosialdemokratiske tidligere presidentkandidaten Bernie Sanders, mens vi her hjemme rømmer både fra sosialdemokratiet og fra fagforeningene. 
Men generelt er det rå kapitalisme og rå globalisering som rår både her og der. 

Hva skal vi så lære av denne boka? 
I ei tid hvor sosialdemokratiske partier sliter og populismen er på sterk framgang, er den en kraftig tankevekker. 
Boka bør leses av mange, uansett politisk ståsted, og kanskje vil flere forstå at det bærer galt av sted. 
På den måten kan «Frihetens mødre» bli et av venstresidas viktigste manifester i dette tiåret. 
