Sterke barnescener
Den prisbelønte filmen «Buddha kollapset i ren skam» er bemerkelsesverdig på mange måter. 

Regissøren Hana Makhmalbaf er en 19 år gammel kvinnelig spillefilmdebutant fra Iran, riktignok fra landets mest tradisjonsrike filmfamilie. 
Filmen er innspilt på location i Baniydalen i Afghanistan, der to gigantiske Buddha-statuer ble sprengt i 2001, med amatører i alle rollene. 
Og den sterke historien fra et muslimsk land kommer med knallhard kritikk mot Taliban-regimet i Afghanistan gjennom å vise de hverdagslige konsekvensene av regimet. 

Rammehistorien rundt den politiske historien kunne ikke vært enklere: den lille jenta Bakhtay, antakelig 5— 6 år gammel, bor med mor og småsøsken i en hule i Baniydalen like ved der Buddha-statuene sto før. 
Hun drømmer om å gå på skole for å lære morsomme historier akkurat som nabogutten. 

Filmen følger Bakhtay gjennom en dag da hun på egen hånd og full av pågangsmot forsøker å bli skolejente. 
Først må hun skaffe penger til notatbok og blyanter. 
Så må hun finne jenteskolen. 
Men på veien blir hun fanget av en guttegjeng som leker at de er Taliban, der steining og trusler er viktige ingredienser. 

Hele historien fortelles fra barnas perspektiv, og i en hverdagslig realismestil som gjør alle følelsene sterkere. 
Dialogen er enkel og repeterende, skuespillerprestasjonene holder nok ikke helt vann. 
Men det klare budskapet veier opp mot manglene. 
Ofte er det deprimerende og direkte vondt å se på hvordan holdninger og hat går i arv til nye generasjoner. 
Og også hvor grusomme barn kan være mot hverandre. 

«Buddha kollapset i ren skam» er en annerledes film for spesielt interesserte. 
Men «annerledes» er bra som kontrast mot alt det vante, og den hadde fortjent et stort publikum. 
Særlig fordi den er en tankevekkende påminnelse om atfilm kan brukes til å formidle budskap, samfunnskritikk og følelser sterkt og klart uten store budsjetter, effekter og hendelser. 
