Solid Veum i Dark Room-krim
Kriminalfortelling som lykkes deprimerende godt med å skildre ringvirkninger av overgrep. 

Dark Room-saken har avdekket hvor omfattende misbruk av barn faktisk er. 
Og at de som står bak overgrepene er langt flere enn gamle dagers «lokkemenn» i busker og kratt. 

I sin 19. kriminalfortelling med Varg Veum i hovedrollen lar Staalesen internett og seksuelt misbruk av barn være hovedtema. 
Denne gangen er det derimot ingen oppdragsgiver som setter i gang handlingen. 

I begynnelsen av boken forsøker noen å kjøre ned Varg Veum, og privatdetektiven begynner letingen etter motiv og gjerningsmann. 

Staalesen bygger plottet rundt fire mistenkte i en Dark Room-liknende sak, der de tiltalte var ferdige med soningen i 2002. 

Nåtidshandlingen utspiller seg i januar 2003, og det spesielle med den tidligere sedelighetssaken er at Varg Veum var blant de mistenkte. 
Siktelsen ble frafalt og Veum renvasket, men han har bitt seg merke i dødsannonsene til to av de tiltalte. 
Samme høst døde begge «brått og uventet». 

Mens Varg Veum forsøker avverge et mulig drap på seg selv, nøstes saken opp. 
Staalesen holder kortene tett inntil brystet og avslører akkurat så mye som trengs for å holde spenningen og spørsmålene åpne: 

Er det noen forbindelse mellom dødsfallene til de løslatte og ham selv? 
Hvem har i så fall motiv for å ta saken i egne hender? 

Gjennom sine bøker er Gunnar Staalesen den forfatteren som mest konsekvent kombinerer samfunnskritikk og kriminallitteratur i Norge. 

I denne boken møter vi mange ofre og en rekke omsorgspersoner som svikter sine barn. 
Det gjelder både fedre som har forgrepet seg, og mødre som har lukket øynene for det som skjer. 

«Utenfor er hundene» er en mørk og troverdig kriminalfortelling som får frem hvilke store ringvirkninger slike overgrep får. 

Staalesen lar opptil flere personer uttrykke glede over dødsfallene til de overgrepsdømte, og får på den måten sagt noe om hvor sterkt hatet mot slike mennesker er blant folk flest. 

At noen kan finne på å ta saken i egne hender når domstolene svikter, er troverdig – både i Staalesens krimunivers og i virkeligheten. 

I romanen kan leseren nesten ende opp med å heie på morderen, noe Staalesen tar høyde for ved å la sin helt Varg Veum uttrykke noen dystre tanker om overgripere: 

«Hvor mange befant det seg der ute? 
Var det mulig å rette lyskasterne mot dem, en etter en, så de ble tvunget ut av skyggene, ut i lyset, så vi alle kunne se dem og beskytte oss mot dem.» 

Ja, kan man kanskje svare. 
For det er nettopp det politiet har gjort gjennom arbeidet med Dark Room-prosjektet. 
Dog uten å sette dem i gapestokk. 

«Utenfor er hundene» har et rikt persongalleri, som kan være litt krevende å holde rede på, og de avsluttende kampscenene er vel nærmest for klisjeer å regne. 

Staalesen skriver derimot utmerket, stilen er nøktern og språket kjemisk fritt for den sjablongmessige språkføringen som ellers preger mye av krimsjangeren. 

Dessuten er det lett å like Varg Veum, og lett å være enige i mange av tankene han gjør seg, for eksempel om dagens popmusikk: 

«Både trommiser og pianister var erstattet med synthesizere, og vokalistene var så like i stemmen at det var vanskelig å skille den ene fra den andre. 
Hvor ble det av neste Ella Fitzgerald, Frank Sinatra, Elvis Presley og Bob Dylan? 
Ble de ikke født med slike stemmer lenger? 
Ble de sortert bort allerede ved fødselen?» 

«Utenfor er hundene» er på alle måter en umiskjennelig Gunnar Staalesen-roman med distinkt særpreg og karakter. 
