Femti nyanser av lyserosa
Tittelpersonene i «Tina & Bettina - The Movie» er best på tomannshånd. 

FILM: 
Vet du, jeg begynner å bli glad i silkeskjerfene og bomullshodene til Tina (Odd-Magnus Williamson) og Bettina (Henrik Thodesen). 
Som alle gode karikaturer er ungdomsskolejentene på Smestad, kjent fra videobloggen sin i «Torsdag kveld fra Nydalen», både nådeløst utlevert og ibodd med empati. 

Dronningbie 

Bestevenninnene og klassedronningene er intenst og nærsynt investert i kategoriene, båsene og de sosiale markørene i sin lille vestkantsåpeboble, «der det eneste ordet med a-endelse er villa», og ville vært hjelpeløse på utsiden. 
Men de har en artig dynamikk seg imellom som ikke er noen fjortisjente eller eksfjortisjente fremmed: 
Tina er den dominerende dronningbien, som hegner om sin posisjon, Bettina er den usikre etterdilteren, som halvhjertet forsøker å bremse og forsiktig korrigere. 
Og det er Thodesens Bettina som blir den myke kjernen og det vinglete moralske kompasset i «Tina & Bettina - The Movie», hun som vil at alle skal være venner i en verden som lever av fiendskap. 

Truende Triana 

Williamson og Thodesen er dedikerte jenteportrettører. 
De hadde fortjent en bedre film. 
«Tina & Bettina - The Movie» bærer preg av å være mye suppe kokt på en liten spiker, eller en liten dråpe foundation fordelt på veldig mye hud, for å nærme meg den lokale lingoen. 
Plottet hyler av å bli strukket ut til halvannen time. 
Det dreier seg om dramaet som oppstår når den formfullendte Synnøve (Triana Iglesias) begynner på Smestad ungdomsskole og truer Tinas posisjon som skolens mest populære. 
Synnøve egler seg innpå klassens utstøtte (Else Kåss Furuseth) for å ødelegge Tina og Bettinas Halloween-fest, og innsmigrer seg også faretruende hos Bettina. 
Det bygger seg opp mot en knusende konfrontasjon. 

Slurrer 

For å få tiden til å gå frem til dét skjer, lasser regissør Simen Alsvik på med sangnumre med litt for uironisk dans og tekster som ville vært forkastet før en gjennomsnittlig russerevy, endeløse reaksjonsbilder, og enkle poenger i loop. 
Else Kåss Furuseth står og vinker og vinker med et stadig bredere smil, igjen og igjen. 
Niklas (Bjørn Gustafson) viser stadig frem hånden sin, den som har vært unevnelige steder på de fleste jentene i klassen, samt heimkunnskapslæreren, om de oppspilte ryktene er til å tro på. 
For ikke å bli stående og slurre på denne måten burde «Tina & Bettina - The Movie» hatt et større og bedre definert birollegalleri, og dermed fått mer å spille på. 

Bredpenslet satire 

Utseendemessig er «Tina & Bettina - The Movie» passelig sandblåst og nyfønet. 
Sjangeren er bredpenslet sosiologisk satire, der alle forestillinger om vestkantlivet blir blåst opp, der elevene vil skifte sushileverandør til kantina og lærerne lever med stadige trusler om søksmål fra foreldre med mer penger enn tid til overs for barna sine. 
Miljøskildringen er grov, men morsom nok. 
Men det er de oppskrudde sprettballsamtalene mellom tittelpersonene som er det beste i «Tina & Bettina - The Movie», der referanser og historier fra den virkelige verden forvirret gjendiktes på stammespråket - som når Tina henviser til «Daniel Francks dagbok». 
Tina og Bettina blomstrer best når det er bare de to og kameraet. 
