Dø, di kråke!
Siden vi begge er ansvarlige voksne, sier jeg det like gjerne rett ut: 
Jeg ville heller sittet fast på Fløybanen i regnet. 

Jeg ville heller ha plukket en halv kilo Non Stop mellom treskoa på lørdagsdansen på Finnøy. 
Jeg ville heller ha stått utenfor Hennes & Mauritz og venta på en lam hundreåring som prøvde japanske froskemannsdrakter. 
Jeg ville heller ha hørt på SR-Banks automatiske telefonsvarer. 
Jeg ville heller ha vunnet et femtenkvelders kurs i bokstaven «tysk t» på Logopedenes julebordbasar. 
Jeg ville heller ha spasert barbeint til Dalsnuten med Venstres bystyregruppe. 

Animasjons-genren har stivna i et dødssmil. 
Snart kommer skjelettet til å glinse i høstsola. 

«Rio 3D» har råtne 3D-effekter, og Jesse Eisenberg har hovedfuglstemmen på en slepende, hypokondrisk måte som får deg til å tro at Woody Allen er en amerikansk diksjons-sykdom. 
Jeg savna de norske stemmene på «Rio 3D», men historien kunne de antakelig ikke gjort noe med. 
Men de kunne lest høyt fra «Haugtussa» i stedet for å gjengi de computer-komponerte replikkene. 

Filmen handler om en latino-papegøye som ikke er som andre papegøyer. 
Næææh!? 
Han blir tatt til fange. 
Nææeeh?! 
Han treffer en jente-papegøye som han oppfører seg klønete mot og så blir de jaget av skurker. 
Næh. 
Jøss. 
Dø, di kråke. 
