Kald krig på hjemmefronten
I «The Americans» er Reagan-tidas USA bakteppe for en litt annerledes spionfortelling. 

TV-SERIE: 
Hva skjer når en spion har vært «undercover» så lenge at det begynner å bli uklart hvilken virkelighet som egentlig er den riktige? 

Spørsmålet ligger som en dirrende streng under denne dramaserien, som lar innspurten på den kalde krigen være bakteppe for en fortelling om identitet, lojalitet og tilhørighet. 

Integrerte agenter 

«The Americans», skapt av en tidligere CIA-agent, ble en kritikerfavoritt da den kom på amerikanske skjermer i januar i år. 
Men i motsetning til de seneste sesongene av mer sensasjonelle «Homeland», en serie det tematisk er naturlig å sammenlikne med, har det tatt tid å få den på lufta i Norge. 

Året er 1981, og i et Reagan-styrt USA møter vi ekteparet Elizabeth og Philip Jennings. 
Det er i hvert fall det alle rundt dem kjenner dem som, og, ikke ubetydelig, det eneste de kjenner hverandre som. 
Men da de kom til statene 16 år tidligere, var det som iherdig opptrente russiske KGB-agenter, med ordre om å integrere seg så tett i det amerikanske samfunnet at de umulig kunne avsløres. 

I skjul utfører de oppdrag der alt fra utpressing og overvåkning til overfall og dampende forføring utføres under dekke av løsbart og parykk. 
Men neste morgen skal de to barna ha frokost på bordet, og dagjobben på reisebyrået venter. 

Legg til en FBI-agent som flytter inn i nabolaget, uvisst av hvilken grunn, og et presset KGB som intensiverer aktiviteten med krav som grenser til det umulige, og det er duket for trøbbel. 

Hverdagsliv 

Formelen «mennesker i uvanlige situasjoner håndterer hverdagen» har vi sett i mange tv-varianter før, fra mettede «The Sopranos» og «Breaking Bad» til mer løsslupne «Dexter» og «Weeds». 
Med sin dempede tone har «The Americans» flest av kvalitetene til de første, men den er ikke uten innslag av humor og lekenhet. 

Det er heller ingen storslagne stilistiske effekter her, bare en diskret, men velfungerende tidskoloritt. 
Det er historien som står i sentrum, og den formidles godt av Keri Russell, Matthew Rhys og Noah Emmerich i hovedrollene. 

Drypp av action 

Til å være en agentserie er den lite actionfylt, med unntak av noen konsentrerte sekvenser. 
Men den svært — litt i overkant — handlingsmettede pilotepisoden spiller opp en rekke uavklarte problemstillinger: 

Hvordan tåler forholdet mellom Elizabeth og Philip all den utenomekteskapelige, intime aktiviteten som følger med oppdragene deres? 
Hvor «ekte» er egentlig forholdet deres, arrangert som det er? 
Og hva skjer om en av dem lar seg friste av den svært lukrative muligheten til å skifte side? 

Vissheten om uvissheten er det som gjør det spennende. 
