Godgutten
Debutalbumet hans er 20 prosent oppskrytt, men du verden for en liveartist LidoLido er. 

Det er, som mange har sagt, sjelden det dukker opp fiks ferige popstjerner. 
Det er mange flinke musikere som ikke klarer å eie scenen, og det er mange flamboyante scenepersonligheter som ikke har all verden å by på musikalsk. 
LidoLido har alt, i en alder av 19. 
Fryktelig irriterende for oss gamle, men du aiaiaiai, dette er framtida. 
Lyden av LidoLido er så moderne at vi som sto i seniorhjørnet ikke rakk å gå i dybden på Springsteens siste mesterverk/sovepille. 
Peder (19) fra Frakkagjerd, et sted som er så lite at det knapt eksisterer, hadde oss i sin hule hånd. 

Ingen dødpunkter 

Her og der hører du gospelen han er oppflaska på. 
Smuud, amerikansk nygospel med sleipe fraseringer, suggererende akkord— og taktskifter og gyngende refrenger. 
Så hopper han over i den kompliserte flinkispoppen, som om det var det mest naturlige i verden. 
I små perioder er Checkpoint åsted for et kretsmesterskap i synkoper, hurtige akkordbytter, slappebass og trommesolo. 
I neste øyeblikk er det klassisk hiphop og r’n’b han dundrer til med, før Peder er rockevokalist. 
Disse hamskiftene gjør han og bandet med største selvfølgelighet, og det er spesielt. 
Du kan være så skeptisk til enkeltkomponentene som du bare vil. 
LidoLido får dette til å funke hur bra som helst, og du skal være godt marinert i surmageri for ikke å falle pladask for godgutten. 
På sin første fullblods konsert på Checkpoint holder han på i nesten halvannen time uten ett dødpunkt. 
Imponerende. 
Aldri kjedelig, bare den ene overraskelsen etter den andre. 
Det som oppleves i overkant slikk på album blir tilført pønsj og nerve når det framføres live. 

Prestasjon vs. talent 

Ingen andre i Norge gjør dette. 
Attityden hans til hiphop, hvis vi skal sortere ham der, minner om Kanye West, Neptunes, N.E.R.D, Just Blaze og Outcast. 
Det skal være god musikk, og da stjeler vi hemningsløst og skamløst fra alt og alle. 
Alt er lov, regler og dogmer er for pingler. 
Samspillet med det yberkompetente bandet er så å si prikkfritt, og mannen i front overøser publikum med trivsel. 
Han liker det, vi liker det og what’s not to like. 
Et sted omtrent midtveis slo det meg at vi muligens målet talent i stedet for prestasjon. 
Den tanken var helt borte fem minutter senere. 

Alder er relativt uinteressant når vi snakker om musikk, men det spesielt at en fyr som ble kjønnsmoden langt ut på 2000-tallet får oss til å føle at han driver en annen idrett enn 95 prosent av Musik-Norge. 
Han treffer kommersielt, han treffer oss musikkgrinebitere og jeg antar at en og annen ung kvinne i lokalet godt kunne tenke seg å smøre kjekkasen inn i nugatti og… 
Uansett, han treffer alt og alle. 
LidoLido er eksepsjonelt god på scenen. 
Energisk, glad og mest påfallende: 
Han fikser absolutt alle deler av det vanvittig ambisiøse prosjektet sitt. 
Gospelsanger? 
Null problem. 
Rapper? 
Selvsagt. 
Entertainer? 
Sjøøør. 
Rockevokalist? 
Barnemat. 

Kanskje vi burdet funnet fram sekseren her, men et forsøk på edruelighet, og troen på at LidoLido faktisk har et gir til, gjør at vi avleverer en mer enn solid femmer. 
