Advokat på sporet av virkeligheten
Svend Foyn gir seg igjen i kast med en historie fra virkeligheten, men det glipper i innspurten. 

Jan Mehlum: 
«To komma åtte sekunder». 
Krim. 
400 sider. 
Gyldendal. 

Når jeg sier at Svend Foyn gir seg i kast med en historie fra virkeligheten, er det en sannhet med modifikasjoner. 
Det er naturligvis forfatter Jan Mehlum som lar vår slitne Tønsberg-advokat Foyn gå løs på det mystiske - og virkelige - dødsfallet til Jan Wiborg. 

Jan Wiborg ble funnet død i København i 1994. 
«To komma åtte sekunder» er til orientering tiden det tar å falle fra 14. etasje. 
Den norske sivilingeniøren Wiborg var kritisk til at Gardermoen ble valgt som ny hovedflyplass i Norge. 

Konspirasjonsteoretikeren 

Da han døde jobbet han frenetisk med å avsløre at Hurum ble valgt bort på grunn av feilaktige opplysninger om vindforhold. 

Derfor har hans død avfødt en rekke konspirasjonsteorier og påstander om at Wiborg ble drept som varsler. 
Selv om den offisielle konklusjonen var selvmord. 
Mehlum blander altså friskt fakta med fiksjon. 
Men dette blir ikke like vellykket som da han lot seg inspirere av det mulige justismordet på Fritz Moen. 

I likhet med advokat-kollega Mikael Brenne (Chris Tvedt) opererer Foyn mer som privatetterforsker enn tradisjonell forsvarer. 
Ulikt Brenne skyr Foyn rettssalen fullstendig, men veksler her løpende mellom Tønsberg, Oslo og København i jakten på sannheten. 

En ganske snill mann 

Foyn har nå vært hovedperson i 16 kriminalromaner totalt. 
Han er en sympatisk jeg-person, glad i musikk og en god konjakk: 
«Ikke stygg. 
Ikke pen, men spesiell» som det heter i Mehlums egen beskrivelse. 

Her er mange gode anslag, glimt av humor og ambisiøst plott. 
Men litt over halvveis begynner det å butte litt imot eller snarere å gå utforbakke - som om Mehlum har satt opp tempoet for å rekke årets dødlinje. 

Boka åpner sprekt nok. 
Foyn blir oppsøkt av undersøkende journalist Amanda Riley. 
Hun har hatt et forhold til Foyn tidligere og trenger nå hans hjelp. 
Snart er hun død etter å ha falt fra omtalte 14. etasje på et hotell i København. 

Foyn tar på seg å etterforske Amandas død på oppdrag fra hennes far. 
Herfra finner han sterke paralleller til Wiborgs død. 
Intrigen og åpningen lover så godt på alle vis, men som sagt: 
Foyn kommer seg ikke helt i mål denne gangen. 
Jeg vet Mehlum kan bedre. 
