Bokanmeldelse:Kaja Nylund: 
«Rebekkaserien»: 
«Blåklokkebarn» og «Sølvnatt» 

Lofotens væreiermiljø er utgangspunktet for Kaja Nylunds historiske romanserie fra hjemstedet. 

Serieroman 219 sider og 250 sider Gratiseksemplar og 89 kr. Schibsted 

Samfunnene var små med knivskarpe klasseskiller. 
Væreieren var det økonomiske og sosiale navet. 
Skarpe forskjeller så tett på hverandre må ha skapt mye dramatikk. 
Alle visste det meste om alle. 

Gjennomgangsfiguren er Rebekka, morløs, ung, vakker, snill, hjelpsom, synsk og erotisk, sistnevnte egenskaper er obligatoriske for serieheltinner. 

Først jobber hun i krambua med faren, så havner hun i væreiergården som fintaus. 
Tids- og stedskoloritten er troverdig, dialogene på dialekt fungerer, men beretterstemmen på konservativt bokmål stikker seg ut. 

Ellers er språket rett fram og metaforfattig. 
Seriens svake punkt er karakterene som er og forblir typer. 

Frampekene røper tre gjennomgangsmotiv, skjebnen til Rebekkas mor som var stedets fremmede eksotiske fugl. 
Et annet er den lokale voldtektsforbryteren som er en del av væreierfamilien. 

Hvor mange av stedets unge damer klarer han å ødelegge før han stoppes? 
Vil Rebekka komme unna ham når hun bor og jobber i samme hus? 

Serien viser hushjelpenes sårbarhet, utsatt for husfruers luner og seksuelle overgrep fra familiens menn. 
Voldtekt var først og fremst ofrenes skam og byrde. 

Men lofotfolket var ikke bare ofre, men yrkesstolte, sterke og sammensveiset. 

Den dramaturgiske skjønnhetsflekken er en fremmed som dukker opp og leverer et brev til Rebekka som bringer mer kunnskap og flere mysterier om hennes mor. 
En riktig litterær nødløsning. 

Vil du lese mer, så heng på. 
