Snoop Dogg aka Snoop Lion er fortsatt en ganske kul bikkje
Heldigvis er kveldens Snoop-konsert mer hip hop enn den er EDM og slakk reggae, skriver Aftenpostens anmelder. 

Det er allerede gått to år siden Snoop Dogg fortalte verden at han hadde gått gjennom en spirituell oppvåkning, og at han som en følge av denne skulle endre navn til Snoop Lion. 
Han skulle konsentrere seg om å lage reggae, og det nokså trivelige albumet Reincarnated , som kom ut for et år siden, er det foreløpig siste vi har hørt fra Snoop. 

Variert publikum 

Også før han «oppdaget» Snoop Lion hadde Snoop en variert karrière bak seg. 

Fra starten som en beinhard og karismatisk Los Angeles-rapper helt i sentrum av gangsta rap, via hans mer tilbakelente utrykk som en «pimp», til samarbeid med artister som Robyn og Katy Perry. 
Det er ikke lett å si hva man vil få på en Snoop-konsert. 
Dette forklarer vel også de store variasjonene i publikum. 

Blidgjør gamle forelskelser 

Snoop Lion får æren av å starte det hele med «Here comes the king». 
Det viser seg at dette også er siste gang Snoop Lion er på scenen. 
Like laidback som han etter hvert er blitt kjent for å være kommer han ut på scenen i bøttehatt og det som ser ut som usedvanlig behagelige joggebukser. 

Men allerede på neste låt blir vi påminnet hvordan Snoop var da han slo gjennom, idet «Tha shiznit» dundrer ut av høyttalerne. 
En kompromissløs klassiker fra gjennombruddsalbumet Doggystyle. 
Snoop fortsetter å blidgjøre de som forelsket seg i Snoop som en L.A-rapper med 2013-låten «So fly». 

Snoop har vært flink, men det er backkatalogen hans som er kveldens store vinner 

Men veien er visst kort fra Long Beach til Frankrike, for «Wet» produsert av EDM-giganten David Guetta følger så. 

Pliktløp på én time 

Halvveis i konserten er Snoop tilbake i L.A, med klassikere som Dres «The next episode», «Ain’t nuttin but a g-thang» og «Gin & Juice». 
Disse låtene fremstår fortsatt som hans beste låter, og sannelig er ikke Kurupt med på moroa. 
Mens dette pågår er vi vitner til noen av verdens råeste hip hop-låter fremført av en fokusert Snoop. 

Men før han kom seg hit har fått vist fram mye forskjellig. 
«Signs» representerer den tilbakelente Snoop, mens «Wiggle» og ikke minst Katy Perry-hiten «California gurls» (som bare for å vise hvor mye han har endret seg etterfølger «Pump pump») viser Snoop på sitt mest poppete. 
Snoop er proff, og ganske sjarmerende, men på tross av dette fremstår ikke konserten som mer enn et pliktløp på én time. 

Selv om han av uforklarlige grunner har spilt Joan Jett og House of Pain denne kvelden, avslutter han med perlene «Drop it’s like it’s hot», «What’s my name» og «Young, wild and free». 
Ser man det sammen med nevnte klassikere har det alt i alt vært en underholdende kveld. 

Snoop har vært flink, men det er backkatalogen hans som er kveldens store vinner. 
