Mer Slippers enn Cocktails fra Little Stevens jenter
Den ene balladen huskes best fra jentegruppas første album på fem år. 

ALBUM: 
Jeg må innrømme at jeg aldri helt har skjønt Little Stevens voldsomme fascinasjon for de fem jentene i norske Cocktail Slippers, av den enkle grunn at de ikke har så veldig mye mer å by på enn at de låter veldig retro. 

Det er åpenbart nok for Steven Van Zandt, som til og med har «lurt dem inn» i sin egen tv-serie, «Lilyhammer» - en dårlig skjult produktplassering som ikke kan være helt problemfri. 

Først ute Cocktail Slippers var den første gruppa som fikk kontrakt på van Zandts plateselskap Wicked Cool Records. 
Forklaringen er sikkert at det er dårlig stelt med jentegrupper som spiller denne musikken i USA - i 2009, da han skrev kontrakt med Cocktail Slippers, og i 2014. 

Og de kan sin garagerock, damene med tullenavnene Piper, Bella Donna, Rocket Queen, Aurora De Morales og Hope. 

Men spesielt originalt er det altså ikke. 

Formelbasert Bandet dyrker derimot klisjeen. 
Deres verden er enkel og uproblematisk, som tatt ut av en ungdomsserie på tv på 60-tallet. 
Her er det ikke snakk om å løse noen som helst problemer. 

Det har lett for å bli sånn når det lages formelbasert pop som dette, der tekstene er like enkle som riffene. 
Det blir noe sjablongaktig over det. 

Harmoniene sitter greit, men Cocktail Slippers er blitt tammere og glattere siden mer heftige «Saint Valentine's Day Massacre» (2009). 

«48 Hours (And We've Only Just Began)» 

Utypisk «Sleepless» er en fengende poplåt som kunne gjort seg i Grand Prix. 
De var med der i 2012. 
Men at svært utypiske «Castles In The Sand» også er en av få låter som huskes, må være alarmerende for et band som i utgangspunktet skal rocke. 

Men - de skal ha honnør for at de også ønsker å klemme ut noen nye farger på paletten. 

Og - det «verste» er at de fikser balladeformen perfekt. 

Men det er altså den ene låten. 
At Cocktail Slippers dessuten stjeler åpningsriff fra «Her kommer Pelle Parafins Bøljeband» («Shame On Me»), «Ora Jáska Beana» («You Give Me») og Blues Brothers' versjon av «Everybody Needs Somebody To Love» («I'll Come Running») vitner om liten oppfinnsomhet. 

Men «You Give Me» har i hvert fall guts. 
Det skal de ha. 
Egen vri Likevel synes jeg et annet norsk jenteband, The Launderettes, lykkes bedre på denne banehalvdelen, først og fremst fordi de lager sin egen vri - med utgangspunkt i retrofascinasjonen. 

De har mer baller, hvis det er lov å bruke det uttrykket. 

Tygg litt på den, Little Steven. 
