Europeisk maktkamp
Dersom Napoleon Bonaparte hadde satset på en karriere innen spilldesign, ville det nok blitt seende ut som «Europa Universalis 3». 

Fra ditt første møte med øvingsoppdragene til du noen timer senere sitter oppslukt av krigen mot Brandenburg, finnes det ikke tvil. 
«Europa Universalis 3» er Strategi med stor «S». 

Tenk kartmodusen fra «Medieval: 
Total War», tenk mye dypere og bedre detaljrikdom, glem alt om mikrotaktikk og slagmarker, så har du sannsynligvis et mentalt bilde av hva som venter deg. 

«Europa Universalis 3» plasserer deg som en slags «gud» over en europeisk middelaldernasjon. 
Din oppgave? 
Vel, velg selv. 
Her trenger du ikke spy ut hundretusener av topptrente riddere eller blodtørstige bueskyttere for så å innvadere nærmeste nabo. 
Dette er ikke en krigssimulator slik som for eksempel «Medieval: 
Total War». 

Velger du allikevel å angripe alt som rører på seg, risikerer du sanksjoner og etterhvert også invasjoner fra de andre kongedømmene. 
Du kan kanskje tåle det hvis du er England, men spiller du som Transilvania er dette noe som helst bør unngås. 

Bedre er det kanskje å bygge opp en større styrke og via diplomati vente på den perfekte anledning, før du går til fullt angrep på den utvalgte. 
Mantraet er ikke at du trenger en veldig god grunn for å utslette naboen, men du trenger i alle fall en eller annen unnskyldning. 
Eller «Casus Belli», som vi verdensherskere kaller det. 

Er du av den fredelige typen, er det heller ikke noe i veien for å satse på handel og kolonisering. 
Hold deg utenfor meningsløse og ressurskrevende kriger, så kan du snart kontrollere verdenshandelen og håve inn penger. 
Det er gode penger i fred. 

Man kan skrive side opp og side ned om dypden i «Europa Universalis 3». 
Du sitter med full detaljkontroll over styresett, religion, statsbudsjett, handelsnæring, infrastruktur, forskning, kongelige rådgivere og mye mer. 

Diplomatiet er et intrikat spill i seg selv, med handelsavtaler, kongelige bryllup, forsvarsallianser, fornærmelser, territoriale forhandlinger, gaver og så videre. 
Kort fortalt, «Europa Universalis 3» er dypt. 
Hadde det vært særlig mye dypere, kunne vanntrykket fort ha knust spillopplevelsen, men heldigvis finner spillet den gode balansen. 

Allikevel er det ikke til å komme utenom at ikke alle vil klappe i hendene av begeistring for «Europa Universalis 3». 
Noen vil kanskje si at dypden og mikostyringen gjør det hele litt kjedelig og tunggrodd. 
Andre igjen, vil kanskje si at spillet lider under detaljtrykket, små variasjoner i for eksempel styresett har sjeldent noe særlig å si når det kommer til stykket. 

Men er du glad i skikkelig god, dyp strategi og tåler middelalderens brutale virkelighet, kan «Europa Universalis 3» absolutt anbefales. 
Så sal hesten og be væpneren din hente brynjen, du vet aldri om Frankrike angriper på vei ned til spillbutikken! 
