Høstutstillingen:Nerdrums fallitt, andres triumf 

Odd Nerdrum er på Høstutstillingen for første gang på mange år. 
Men det er ikke hans kunstverk som oppleves som det viktigste. 

ANMELDELSE: 
«Høstutstillingen 2012 - Statens 125. kunstutstilling» 
Kunstnernes Hus, Oslo, 8/9 - 7/10 

På forhånd var det sagt at mye ville dreie seg om 22. juli på årets utgave av Høstutstillingen. 
Så også Nerdrums store maleri «No Witness». 
Det viser en mordscene der to menn i lendekleder(!) er portrettert i det den ene skyter den ubevæpnede og forsvarsløse. 

Parallellen til Utøya er åpenbar, men det er ingen ting ved fremstillingen som knytter det til det som skjedde 22. juli i fjor. 
Tvert i mot, situasjonen er virkelighetsfjern, anatomien er mangelfull, og sammenhengen de to er plassert i gir ikke publikum anledning til å knytte sine følelser til bildet. 
Motivet kan minne om Nerdrums «Mordet på Andreas Baader» fra 1978, men årets maleri er ikke halvparten så bra. 

Da er det noe helt annet å se Sverre Mallings tette portrettegninger av terroristen. 
De ble tegnet i rettsalen og trykket i Klassekampen, men det er mye bedre å se dem i virkeligheten. 
De har en lavmælt og knudrete kvalitet som gir grunnlag for en åpen diskusjon om psyke og personlighet. 

Det samme kan man tenke om årets sjokk, Tommy Olssons video «Exit Wound #2». 
Han er invitert av årets jury, og viser en angstskapende BDSM -video. 
Men mens sadomasochisme er i ferd med å bli stuerent, viser Tommy Olsson oss en variant der dominans og underkastelse er helt i grenselandet av hva som er tolererbart. 

Da er det en helt annen inderlighet over Hans Georg Kohlers gruppeportrett av uskyldige menn som ble massakrert i en afghansk landsby. 
Hans lavmælte fremstilling gir dem et ansikt og når gjennom med langt større kraft enn Nerdrums manierte fremstilling. 

Årets høstutstilling har en lavmælt kvalitet med mange små verk og god montering. 
Den tillater både sjarmerende og alvorlige verk å tre frem, som de lavmælte broderiene til Kristine Fornes. 
Eller Aslak Gurholt Rønsens «Sinking Ship», som setter forlis av typen Titanic inn i en overraskende sammenheng. 

Årets utgave er den 125. i rekken, og da er det naturlig å se seg tilbake. 
Det gjøres blant annet med en montasje av Edvard Munchs fotografier, en installasjon som i all sin hyggelighet ikke kommer i nærheten av skandalen han skapte da han viste «Syk pike» på Høstutstillingen i 1886. 

Det er noe halsstarrig over mange verk. 
Christopher Nielsens installasjon er herlig burlesk, mens Barbro M. Tillers «Gjenstridig flora» er en overveldende dokumentasjon av alle de 88 «uønskede» planteartene hun har funnet i Nedre Møllenberggate i Trondheim. 
Like i nærheten har Svein Flygari Johansen plassert et melkeglass på et bord som vibrerer hver gang et tog kjører over broen ved et London-galleri. 
Det skjer ofte og i sann tid, og det er fascinerende å følge glassets vandring over bordet. 

Det er i det hele tatt mye fint å se, og det er en stund siden Høstutstillingen var så bra. 
Silje Elisabeth Hammer må få lov til å oppsummere kunstnernes situasjon: 
På bunnen i en boks med glassplate som isolasjon mot omverdenen har hun skrevet med kritt: 
«Self»: 
Skjørt, utviskbart og med en ambisjon om internasjonalt gjennomslag. 
Slik opplever mange kunstnernes situasjon i dag. 
