Film til begjær
Film er ikke alltid best på kino. 
Noen ganger er det best på en scene. 
«Tatt av filmen», en sceneversjon av filmens historie, sprudler av verbale, musikalske og fysiske finesser. 

Av Knut Nærum 

Regi: 
Kim Bjarke 

Med: 
Jan Martin Johnsen og Vidar Magnussen 

Musikkproduksjon: 
Jan Bleiklie Devik Jan Martin Johnsen og Vidar Magnussen bruker alle filmens virkemidler; drama, slapstick, de dvelende dueller i solnedgang-scener, musikaler, komedier og film noir. 
Duoen - i finstemt samspill med musikkansvarlig Lars Bleikli Devik - opererer med et lager av lekne detaljer i sitt arsenal av sceniske påfunn. 
Det vet å spille ut Knut Nærums energifylte tekst med timing. 

Nærum har i sin tekst sammenfattet vesentligheter fra filmens historie, sett med litt andre briller enn de offisielle leksika. 
Han har på en ganske imponerende måte flettet sammen sjangre og stilarter, action og glamour, og har med kreativ klo både tatt det store sveipet, og fordypet seg i enkelte fenomener. 

Blant de sistnevnte er forestillingens røde trå; kult-tilstanden «Dirty Dancing» og Patrick Swayzes heltemodige replikk «Nobody puts Baby in the Corner». 
Lidenskapelig ivaretatt av Magnussen gjennom hele forestillingen. 

Oser av overskudd 

Regissør Kim Bjarke er dreven i komediefaget, og har garantert bidratt med et vell av detaljer som underbygger det tekstlige materiale. 

Kombinasjonen av verbale skyts og spreke sceniske idéer gjør at selv små detaljer oser av overskudd. 
Johnsen og Magnussen får brukt de fleste sider av en skuespillers daglige virke når de bakser rundt på scenen som Sonja Henie, Elling, Fred Astaire, Jack Nicholson, Leif Juster eller E.T - for å nevne et knippe. 

Forestillingen er som en underholdende actionfilm med drama og «love», en 75 minutters seanse med få dødpunkter og noen absurd komiske høydepunkter. 
Blant de sistnevnte er en farseaktig beskrivelse av to noe ensomme skikkelser på E; den utenomjordiske krabaten E.T og vår hjemlige angstfylte Elling. 

Og midt i det hele handler det litt om å drømme, både å drømme seg vekk i kinomørkets vidunderlige verden, og å drømme om å bli noe, kanskje få den store rollen. 
Gjerne i Kon Tiki 2. 
Men drømmer kan rakne så lenge Pål Sverre «fucking» Valheim Hagen alltid kommer ii veien for de store rollene. 
Da er et bakgårdstelt i en apotekergård i Grimstad et godt alternativ for en skuespiller, og ikke minst for publikum. 

Snurr film! 
