Ved krimmens kilder
Fri, grotesk, til dels spennende men alt for moderne fri diktning omkring døden til «den moderne krimhistoriens far», Edgar Allen Poe. 

Den amerikanske forfatteren Edgar Allen Poe (1809 - 1849) har sin store og til dels omdiskuterte plass i litteraturhistorien. 
Blant mye: 
Den første, moderne detektivhistorie er tilskrevet ham: 
«The Murders in the Rue Morge» fra 1841. 
(Skjønt norske Maurits Hansen faktisk slo ham med halvannet år med sin «Mordet på Maskinbygger Roolfsen» fra 1840.) 

Og diktet «The Raven» er kanskje hans mest kjente litterære prestasjon. 

Poes liv var dramatisk, kontroversielt og til dels tragisk. 
Omstendighetene omkring hans død i Baltimore i 1849 er aldri riktig blitt avklart. 

Denne filmen dikter friskt og vilt omkring en del historiske fakta - dog uten å sjenere seg for de villeste fantasier for å få filmen og historien i havn. 
Og drøssevis av ravner til å bevitne det hele. 

Det handler om følgende: 
En ruset, halvgal Poe blir trukket inn i en komplisert massedrapssak - som viser seg å ha all verden med hans tidligere liv og diktning å gjøre. 
Han står i fare for å miste sin elskede. 
Til gjengjeld får han sine tapte skriveferdigheter tilbake. 

Filmens store problem er at den aldri riktig får bestemt seg for hva den skal være: 
Som tidsaktuelt kostymedrama blir den alt for moderne. 
Som krimhistorie går den pent inn i rekken av ikke så få «CSI-episoder». 
John Cusack får ikke riktig lov til å være seg selv og må dekke feltet mellom narkovrak og actionhelt. 
Til å være en skakkjørt fyllik, må det sies at hans tilkommende er usedvanlig vakker og statusopphøyet. 

Slikt virker temmelig forstyrrende i en film, som ellers kunne blitt interessant nok om den hadde stolt på at spenningen og tidsånden og Edgar Allen Poe faktisk hadde vært mer enn tilstrekkelig til en god historie - uten moderne TV-krims formulakrav. 
