En smørje av gjestevokalister
Timbalands hitmaskin i ubalanse i andre runde av «Shock Value». 

||| 
ALBUM: 
Moderne r'n'b, pop og alt det som hører med ville neppe vært det samme på 2000-tallet uten den begavede låtgullsmeden Timbaland. 

Vi kan nevne i fleng, men de fleste kjenner historien, så merittlisten lar vi ligge. 

Da produsentmogulen slapp sin første «Shock Value» i 2007, måtte amerikansk radio rydde plass i rekkene i lange tider. 
Den celebre gjestelista var minst like innholdsrik som en overlesset buffet på det fineste Sheraton-hotell. 

Musikalsk var den like sprikende som hans mangfoldige arbeidsområde, det forhindret likevel ikke mange av dartpilene å treffe de gjeveste plassene på målskiven. 

Oppskriften er den samme i denne runden også. 

Signaturen drukner Stilmessig er spriket stort, men denne gangen forsvinner mye av Timbalands egen signatur oppi smørjen av gjestevokalister. 

Enten det, eller så føles virkemidlene i overkant velprøvde. 

Låter som «Ease of the Liquor» og «Say Something» framstår som stiløvelser framfor de velkalibrerte hitparolene Timbaland har så mange av på samvittigheten. 

Justin Timberlake-gjestende «Carry Out» og «Morning After Dark», med henholdsvis Nelly Furtado og SoShy som sparringpartnere, er begge velfungerende, smektende klubbmoro - funkmarinert, økonomisk og renskåret. 

Det er likevel langt frem til blinkskudd som «Give it To Me» fra 2007. 

Bombastiske «Lose Control» med JoJo i front, er platens ener. 

Skjelver på hånden Totalopplevelsen blir likevel noe avmålt. 
Timbaland skjelver på hånden og mange av pilene havner dessverre utenfor dartskiva på «Shock Value II». 

De grelleste eksemplene finner man når en brautete Chad Kroeger (Nickelback) og Disney-posøren Mily Cirus kniver side om side med hver sine håpløse opprop om henholdsvis håpløs kjærlighet og det å feste natten lang. 

Førstnevnte rivaliserer smakløshetsorgien til Timbaland og Chris Cornell fra tidligere i år. 
