Stompa - den perfekte nostalgi-gaven
Den perfekte julegaven. 
Den opprinnelig engelske kostskole-eleven Stompa er så djupt gammelnorsk at man antakelig ikke burde sende filmen på DVD uten at det ble diskutert i Dagsnytt 18. 
Og Tørdal er helt annerledes enn jeg husket ham. 

«Stompa & Co.»: 
Norsk familiekomedie. 
1962. 
1 time, 30minutter. 
7 år. 
Regi: 
Nils Reinhardt Christensen. 
Med: 
Rolf Kirkvaag jr., GisleStraume, Arne Lie, Knut Eide, Ingmar Wareng, Ragnhild Michelsen. 

Ikke før har den siste pjokk trynt i den siste brenneneslaså halser julaften som en udugelig Askeladden-hjelper over vasstruknegrasheier. 
I år kommer Stompa på dvd, og da er igrunnen gavevalget greit. 
Alleliker Stompa. 
Den velmenende spesialskole-eleven er tilforlatelig på etnorskhetsnivå som man ellers bare finner på spanske strandbarer. 

I sin tid lo alle av lektor Tørrdal. 
Men vi har forandra oss,og i dag vil mange myke mobbe-motstandere mene at den feminine nevrotikerenantakelig er skolens helt. 
Han representerer det gode menneskets forvirring ien verden som beveger seg intuitivt mellom disiplin og ettergivenhet, han erkaos-offeret og en mann med virkelig usedvanlig mimikk sammen med sin androgyneannenstemme. 
Rollen er stor. 

Lektor Brandt spankulerer som en annen mystisk ungkar rundtpå Langåsen Pensjonatskole, som i filmen spilles av den kronglete husmorskoleni Skien. 
Han er innadvendt klok og rettferdig på en kamuflert måte som antyderat han antakelig piner små dyr og bærer amme-bh-er i smug på hybelen. 

Ungene er akkurat litt mer rampete enn de stilleste isjakk-klubben, men da filmen starter, insisterer de på å synge skolesangen, sådette er den oppvoksende slekt som siden ble statsråder i Bondeviks regjering. 
68-ere ble de aldri. 

Filmen er enkel og skjønn. 
Det er en fryd da bæstmors pakkebeveger seg på Tørrdals skrivebord. 
Stompas hypnose av Brandts ufarligeedderkopp tilhører de klassiske skøyerstreker, og O.W. 
Engebretsens hyppigeforsvinningsnumre viser hvor enkel en vellykka filmhandling kan være: 
Ta enting vekk. 
Flytt den tilbake. 
Kjempevittig. 

Ingen har forsøkt å gjøre noe spennende med den enklesvart-hvitt-filmen, men den stadige tannlegejazzen er en stygg påminnelse omhvem som regjerte Norge før rocken gudskjelov kom. 
Alt er vel. 
Tenn grana. 

Følg meg på Twitter: 
@arilabra 
