Sterkt om nazibarnas strabasiøse flukt
I et halvt århundre etter 2. verdenskrig var det et tabu å skildre nazister på menneskelig vis. 
Det siste tiåret har dette endret seg. 
Her kommer «Lore», en utsøkt film om barna til en nazioffiser som må flykte etter krigens slutt. 

Regi: 
Cate Shortland. 
Med: 
Saskia Rosendahl, Nele Trebs, André Frid, Mika Seidel, Kai-Peter Malina, Nick Holaschke, Ursina Lardi, Hans-Jochen Wagner, Sven Pippig, Philip Wiegratz. 
Australia/Tyskland 2012. 
1 time 41 minutter. 
Aldersgrense: 15 år. 
Egnethet: Ungdom/Voksen. 

Mange vil huske "Gutt i stripete pyjamas", fortellingen om åtte år gamle Bruno som blir kjent med en jødisk gutt i konsentrasjonsleiren som nazipappaen hans driver. 
Vennskapet fører Bruno fra en lykkelig barndom til en snikende innsikt i de voksnes uforståelig onde og urettferdige verden. 

"Lore" er en filmatisk parallell, bare at nå er krigen slutt. 
Hovedpersonen, 14 år gamle Hannelore, kastes plutselig uti et prosjekt der hun må ta med seg fire mindre søsken – inkludert en baby – og flykte fra nazist-jegerne. 
I løpet av en ytterst strabasiøs tur til fots, fra Schwarzwald i Sør-Tyskland til kysten i nord der mormor bor, får den nazistisk oppdratte tenåringen nye og rystende innsikter. 

"Lore" er laget av den australske regissøren Cate Shortland og deltok i konkurransen om Gullbjørnen i Berlin sist vinter, dessverre uten å vinne noen pris. 

Shortland har et vidunderlig grep om kameraføringen der hun i poetiske, ofte styggvakre bilder følger søskenflokken på deres slitsomme ferd. 
Hyppig bruk av nærbilder kunne hindret henne i å gi et overblikk over kaoset og forfallet som råder i tyske landsbyer etter at der Führer er død. 
Men denne filmskaperen har en imponerende evne til å la små detaljer fortelle om et land i sammenbrudd, som da maur kravler på de blodige lårene til en død kvinne i et rasert hus, eller da tyskere krangler i en togvogn om hvorvidt de alliertes bilder fra massegraver og konsentrasjonsleirer er juks eller rystende sannhet. 

Shortland mestrer med andre ord antydningens kunst, et grep som engasjerer tilskueren slik at vi dikter med og føyer til bitene som mangler. 
Personinstruksjonen av store og små barn i et vell av krevende scener er upåklagelig. 
Samtidig matcher regissørens bruk av snevre nærbilder og små informasjonsbrokker nettopp det nivå av innsikt som barna befinner seg i etter at foreldrene har indoktrinert dem i troen på at Føreren leder folket sitt til den endelige seier. 

Fortellingen består av en mengde såre hendelser, fra synet av Lores mor som bryter sammen, til møtet med den mystiske mannen som søskenflokken blir kjent med. 
Et ledemotiv er nakne kvinnelegger og lår, dels tilhørende den voldtatte kvinnes, dels den uerfarne ungpiken som ser inn i noe skremmende, men også forlokkende. 

At Lore gradvis erkjenner hva hennes foreldre har stått for, er formidlet uten overtydelig pekefinger, men på en måte som er elegant integrert i fortellingen. 
En nådeløs sannhet blir ikke mindre brutal av at den hviskes fram, iallfall ikke når det skjer så bevisst som her. 

Anbefales sterkt. 
