PÅSKEKRIM:Herlig Hitchcock-inspirert krim 

BOK: 
Amerikanske A.J. 
Finn debuterer med et smell: 
En elegant og spennende krim, sterkt inspirert av Hitchcock-filmen «Vindu mot bakgården». 

A. 
J. Finn: 
Kvinnen i vinduet. 
Krim. 
Oversatt av Stian Omland. 
462 sider. 
Gyldendal forlag. 

Anna Fox spionerer på naboene sine gjennom en kraftig telelinse, akkurat som James Stewart i «Vindu mot bakgården». 

Ingenting spesielt skummelt skjer de første 150 sidene, likevel ble jeg hekta, fordi språket flyter så lett og elegant, og fordi hovedpersonen er så interessant. 
Anna er så psykisk skada og sårbar, at alt virker skummelt for henne. 
Hun har angst for åpne plasser, og har ikke vært ute av huset på 10 måneder. 

Tilbake fra Facebook 

Mens en leser, vil en jo gjerne bortpå mobilen for å sjekke Facebook, men her kom jeg fort tilbake til boksidene. 
Hovedpersonen er bra, og handlingen vender seg så overraskende - flere ganger. 

Annas mann og datter har reist sin vei, men hun snakker med dem på telefon hver dag. 
Sakte avdekkes det hvorfor hun er i denne situasjonen. 
Anna drikker for mye, men er også en dyktig psykolog som hjelper folk via nettet. 

Akkurat som i «Vindu mot bakgården» ser Anna et mord gjennom telelinsen, og i likhet med filmen kan hun ikke forlate huset sitt. 
Anna er full av piller og alkohol. 
Så hun virkelig et mord? 
Politiet tror henne ikke, for alle i nabohuset er i live. 

Handlingen foregår i et dyrt nabolag: 
Her bor japper som sitter godt i det. 
Husene koster 30 millioner kroner i den gata. 
Det er kanskje grunnen til at politiet legger seg så i selen for å yte god service og. 

Har Anna drømt hele greia? 
Er mordet hun så et falskt minne? 
: 
«Det føles som hypnose, som Gene Tierney i «Whirlpool, og det føles som galskap, som Ingrid Bergman i «Gaslight». 
Jeg gjorde ting jeg ikke kan huske». 

Er Anna gal som Ingrid Bergman i Hitchcock-filmen «Gaslight»? 
Å «gaslighte» noen er ordet for å plante et falskt minne 

Å bruke andres verk som inspirasjon, i dette tilfellet filmene til Alfred Hitchcock, kan fort virke påtatt og kunstig. 
Men i dette tilfellet tilfører det faktisk en ekstra dimensjon til handlingen. 
Bildene fra de gamle filmene surrer i bakhodet og gir ekstra farge og dybde. 

Forfatteren er forfriskende åpenlys om sine inspirasjonskilder, og de gamle filmene veves inn i handlingen på en fiffig måte. 
For Anna har alle disse filmene på DVD og ser dem stadig igjen. 

Dekknavn 

A. 
J. Finn er født i New York i 1979 og heter egentlig Dan Mallory. 
Han tok dekknavnet fordi han jobber som redaktør i forlaget HarperCollins og leverte manuskriptet anonymt til sin egen arbeidsgiver. 
Det slo an både i forlaget og hos leserne. 
Til nå er boken solgt til 37 land. 

Finn/Mallory fører et dunlett språk - ordene svever avgårde, som fine snøfnugg: 
«Hun har en smørgul genser som avslører en presis kløft i utringningen, og der dingler amuletten hennes, som en fjellklatrer over et juv. 

"Det føles som noe fra en film" står det ett sted i boken, og selvsagt hiver Hollywood seg på. 
Filmrettighetene er solgt til Fox, som planlegger en storfilm. 

LES FLERE ANMELDELSER: 
