Stemningsfull postapokalypse
Hadde den kalde krigen blitt litt for varm, kunne verden fort ha sett ut som den gjør i det skremmende realistiske rollespillet «Fallout 3». 

Den dystre handlingen i «Fallout 3» foregår nemlig i et post-apokalyptisk Washington D.C. 
De tidligere så majestetiske skyskraperne og landemerkene i den amerikanske hovedstaden er omgjort til sotete, kalde og bleke ruiner. 

Lov og orden har brutt fullstendig sammen, det radioaktive drikkevannet er livsfarlig og muterte skapninger vandrer gatelangs. 

Året er 2077 og de som fortsatt kunne huske hva som egentlig gikk galt er forlengst forsvunnet heden, ødemarken huser mennesker og mutanter som aldri har kjent eller sett en annen virkelighet. 

Skånet for dette helvetet vokser en liten krabat opp dypt under jorden i hvelv 101. 
Men akkurat denne krabaten er ikke som alle andre, den nyankomne hvelvboeren kommer til å forandre verden. 

Om det blir til det bedre er helt og holdent opp til deg. 

Du har nemlig ikke spilt mange minuttene før de første moralske valgene begynner å tikke inn. 
Disse varierer fra å erte en liten gutt så han begynner å gråte, til å sprenge en hel by i luften med en udetonert atombombe. 

Hvem du samarbeider med og kriger mot avhenger i stor grad av hvordan du forholder deg til slike moralske utfordringer. 
De har også innvirkning på hvilken spesialferdigheter du kan bruke. 

Albert Einstein sa en gang at han ikke visste hvilken våpen som ville bli brukt i tredje verdenskrig, men at fjerde ville bli utkjempet med stein og treklubber. 
I «Fallout 3» er dette en sannhet med modifikasjoner. 

Kronisk mangel på ammunisjon og jevnt over elendig vedlikehold på skytevåpen tvinger deg rett som det er til å bruke balltre, jernstenger og annet improvisert utstyr for å denge hodet av banditter og muterte skorpioner. 

Har du først kuler, energipakker, prosjektiler eller mini-atombomber er krigføringen derimot flere hakk mer høyteknologisk enn Einstein hadde forestilt seg. 

Ved første øyekast ser «Fallout 3» unektelig mer ut som et tradisjonelt skytespill enn et rollespill, en forestilling som fort kan skape enkelte vanskeligheter innledningsvis. 

Jeg hadde spilt i flere timer og begynte å bli litt forskrekket over den høye vanskelighetsgraden, da jeg oppdaget at man kunne gå inn i en slags planleggingsmodus og sette opp skuddkombinasjoner. 

I denne modusen pauses spillet og du får opp prosentsjanser til treffe ulike kroppsdeler på styggedommen du forsøker å kvitte deg med. 
Når du er fornøyd iverksetter du angrepet. 

Dersom du treffer, får du enten følge kulens bane i sakte film eller observere andre, blodige sekvenser hvor offeret blir tatt av dage. 
Det hele ser utrolig bra ut og systemet fungerer da også svært godt. 

Noe som er svært viktig, tatt i betraktning av at som et vanlig skytespill er «Fallout 3» fullstendig ubrukelig. 
Her bommes det mye og ofte, særlig iløpet av de første ti av tyve nivåer er det frustrerende med fiender som har drøyt tre ganger så lang effektiv skuddrekkevidde som deg. 
Man burde da vitterlig ikke trenge å være marinejeger for å treffe en fire meter høy mutant fra fjorten meter heller. 

Heldigvis er resten av spillet så gjennomsyret av kvalitet at dette langt på vei kan tilgis, man må bare godta at dette ikke er «Gears of War» eller «Call of Duty 4». 

Hadde folk og fe tatt kvelden etter et par hodeskudd, ville da heller ikke ferdighetssystemet hatt like stor innvirkning på spillets gang som det har. 
Sammen med en rekke interessante spesialferdigheter står disse, som seg hør og bør i et rollespill, sentralt i «Fallout 3». 

Den fantastiske, store og detaljerte tolkningen av Washington etter en atomkrig er da også imponerende. 
På toppen av Washington Monument ble jeg stående i flere minutter og bare beundre de dystre, skremmende vakre ruinene nedenfor. 

Ulingen og synet av den kjølige vinden som blåste sand over landskapet fikk meg til å ta på en ekstra tykk genser der jeg satt og hutret foran PCen, atomsfæren skaper en helt unik grad av innlevelse. 

Svakhetene i kampsystemet kombinert med et litt for bredt utvalg programfeil og en litt for snau hovedhistorie hindrer kanskje «Fallout 3» i å nå klassikerstatus, men høres et knallsterkt rollespill i et post-apokalyptisk Washington interessant ut, er det ingen grunn til å la det stoppe deg. 
«Fallout 3» vil ikke skuffe. 

PS: 
Spillet er ute på PC, PS3 og Xbox 360. 
Det er PC-versjonen som er testet. 

Gameplay-demonstrasjon av Fallout 3, som kommer på PC, PS3 og Xbox 360 i høst. 
