Grei suvenir
Hallelujah-kameratenes andre album er omtrent like spennende som en middels sommerjobb. 
Men det er jo kjekke penger å ta med seg. 

|||CD: 
De kaster ikke bort tida i studio, Espen Lind, Kurt Nilsen, Alejandro Fuentes og Askil Holm. 
Tre år etter monstersuksessen «Hallelujah Live» er de tilbake med nok et livealbum, basert på tre konserter på Slemmestad og i Oslo Spektrum i mai. 

Sommerjobben, en turné nesten landet rundt fram til slutten av august, er så vidt i gang, og her foreligger suveniren i form av et «nennsomt utvalg» på 16 låter. 

Greit nok, det. 

Maraton Kvartetten har gjort et nummer av at de gir tre timer lange konserter. 
Jeg tør påstå at de hadde blitt bedre om de hadde blitt redusert til to timer, så da burde vel en timelang cd være enda bedre? 

Vel, det er gjort noen riktige valg, for eksempel at halvparten av de 16 låtene er hentet fra artistenes eget solorepertoar. 
Et album med utelukkende kjente coverlåter, uten å tilføre dem noe, ville vært et gedigent bomskudd, nå får i hvert fall noen av guttas egne låter en slags ny dimensjon — i det minste i form av harmonisang. 

Det er da også disse låtene som utgjør de mest hederlige unntakene her, som Kurts «Reality Kicks» og «My Street», Linds ukulelelystige «Scared Of Heights» og Holms nedstrippa «The Andy Edmunds Show». 

Singlende glass Paul Simons «50 Ways To Leave Your Lover» og countrylåta «The Gambler» får et slags godkjent-stempel, den siste fordi dette åpenbart er en låt Kurt har et stort hjerte for. 

Fylåtene på denne plata er «Handle With Care» og «Helplessly Hoping». 

Å gjøre signaturlåtene til flotte, harmonibaserte grupper med så markante stemmer som Traveling Wilburys og Crosby, Stills & Nash er i utgangspunktet dødfødt. 
Her er det ikke snakk om «forsiktig håndtering», du hører formelig glasset single. 

U2s «With Or Without You» er ikke stort bedre. 
Og er det ikke litt «feigt» å bruke singelversjonen av låta på ei liveplate? 

Det virker ellers som om det er de riktige låtene som er kommet med på albumet, og det er i hvert fall klokt å droppe to medleyer som føltes både malplasserte og unødvendige da undertegnede overvar turnéstarten på Slemmestad 1. mai. 

Bandet 
Men om verken låtvalget eller arrangementene er spesielt spennende, er det lite å utsette på det musikalske håndverket på dette albumet. 

Dette er ekte håndspilt musikk under ledelse av kapellmester Jørn Dahl, med mange gitarer, der ikke minst Truls Hval får vise seg fram på diverse strengeinstrumenter, og ei tøff blåserrekke på tre. 

Ikke dårlig, altså, men heller ikke spesielt interessant. 
Og i hvert fall ikke viktig. 
