En sjarmerende, underholdende og akkurat passe smart kuppfilm
Steven Soderberghs «Logan Lucky» er en karikert hyllest til den hvite amerikanske arbeiderklassen. 

FILM: 
Det sier mye om Steven Soderberghs produktivitet at han greide å selge inn en fem år lang pause mellom spillefilmer – fire hvis man regner med «Mitt liv med Liberace» – som en pensjonisttilværelse. 
Med «Logan Lucky» er imidlertid mannen bak den minst troverdige førtidspensjonen siden Jay-Z tilbake der han hører hjemme: bak kamera på en morsom, underholdende og akkurat passe smart kuppfilm, som topper seg med et sangnummer som kan lirke en sentimental tåre ut av selv det tørreste øye. 

Plan Channing Tatum spiller hovedrollen som Jimmy Logan, en hardtarbeidende fraskilt gruvearbeider som får sparken når ledelsen i selskapet oppdager at han ikke sa fra om kneskaden som saboterte NFL-karrieren hans da han ble ansatt. 
Selskapet vil nødig risikere å måtte betale ham erstatning i en eventuell forsikringssak, og bestemmer seg derfor for å nedbemanne ham på dagen. 
Og uten sparepenger eller framtidsutsikter bestemmer Jimmy seg for å tromme sammen en gjeng spesialister – les: venner og familie – for å rane en gigantisk speedwayarena i nabostaten. 

Vi befinner oss med andre ord i samme landskap som David McKenzies «Hell or High Water»; et postindustrielt Amerika hvor jobbene forsvinner, og hvor befolkningen klamrer seg til tradisjoner og kulturelle symboler som latterliggjøres av selvtilfredse liberalere i storbyene langs øst- og vestkysten. 
Her er det NASCAR, missekonkurranser for barneskolejenter og «Take Me Home, Country Roads» opp og i mente. 

Ran 
Det er lett å tenke på «Logan Lucky» som redneckversjonen av «Ocean’s»-trilogien – noe filmen selv understreker når den omtaler ranerne som «Ocean’s 7-Eleven» – men forankringen i et fattig, hvitt sørstatsmiljø innebærer at den i motsetning til mange av Soderberghs filmer handler om noe mer enn å leke med publikum og sjangre. 
Soderbergh styrer langt unna rasismen og den separatistiske tankegangen som i dag er på frammarsj i sørstatene, men all den tid filmen er en karikert hyllest til den hvite amerikanske arbeiderklassen, fremstår dette som et godt valg. 

«Logan Lucky» er en film som både ler av og med sitt galleri av white trash-rollefigurer, og selv om Tatum, Adam Driver og Riley Keuogh er gode som søsknene Logan, er det Daniel Craig som leverer den mest minneverdige prestasjonen i rollen som eksplosjonseksperten Joe Bang. 
Legg til biroller fra Katie Holmes, Katherine Waterston, Hilary Swank og Seth MacFarlane, og du har en stjernespekket besetning hvor det likevel aldri føles som om det er trangt om plassen. 

Pengekran «Logan Lucky» er en film bestående av enkle ideer og velprøvde grep, men i Soderberghs hender blir slik materie i verste fall interessant og i beste fall virtuos filmkunst. 
Her lander han et sted midt imellom: 
Etter tre «Ocean’s»-filmer er Soderbergh for en veteran å regne i heistfilm-sjangeren, og både skildringen av de rakryggede lavtlønnsmottakerne og forholdet mellom Jimmy og hans unge datter Sadie er kitsch av beste merke. 

Strengt tatt ligger ikke denne blandingen av humor, karismatiske skuespillere og et prosessorientert manus milevis unna formelen som har gjort Marvel Studios til Hollywoods herskere. 
Men i motsetning til Marvels repeterende syklus av virkelighetsfjerne klisjeer, føles «Logan Lucky» fortsatt frisk. 
