Evne foran smak
will.i.am er en produsent med bøttevis av kvaliteter, men han har for lengst valgt å være forutsigbar og kalkulerende. 

Først og fremst ofte smakløs hitliste-generator, dernest høyst habil hiphop-produsent: 
I 2013 kan det være lett å glemme at will.i.am leverte melodiøse og solide bidrag til sistnevnte sjanger. 

Han er mannen bak alt Black Eyed Peas foretar seg og var dermed leverandøren bak - tro det eller ei - to gode plater fra gjengen (pre-Fergie). 
I dag er Black Eyed Peas nådeløst kalde, skrudd til for nå høyest mulig listeplasseringer ved hjelp av popdance-elementer smittsomme som aggressiv hjernehinnebetennelse. 

Derfor er det ikke overraskende at will.i.ams fjerde soloalbum består av akkurat det dagens BEP er bygd på: 
Kommersielle ambisjoner tredd utenpå kontemporære popelementer. 
Alt fra trap-inspirerte spor - altså snedig hi hat-programmering og artige bassmønstre (“Freshy” med Juicy J) - til stadionpop med oppbyggende synth og drivende basslinje i samarbeid med verdens største popfenomen akkurat nå ("#thatPOWER"). 

"Scream & Shout" ft. Britney Spears: 

Men når will.i.am treffer, som han gjør med den spretne elektro-saken “Scream & Shout” med den rehabiliterte popprinsessen Britney Spears, må det applauderes. 
Produsenten, låtskriveren, sangeren og rapperen viser glimt av kvaliteter som vi vet han har i seg. 
Ta breiale “Geekin’”, som deler DNA med Jay-Zs “Dirt off Your Shoulder” og skriker etter en rap-remiks - her hører vi en will.i.am som er tro mot sin fortid, da han leverte betydelig materiale til rappere som The Game og Nas. 

Ankepunktet - et digert et som sådan - er at det blir for kalkulerende. 
Det skrider titt og ofte ut i en corny smørje og gjør will.i.am til en parodi på seg selv (“Let’s Go”, “Gettin’ Dumb”). 
Eksempel: 
“This Is Love”, en utpreget hook-refreng-hook-låt med gjenkjennelig synth klorer seg fast som et dårlig minne og gjør at man går og nynner på noe man ikke vil nynne på. 
Forutsigbart - som brorparten av #willpower forøvrig. 
