Tine Taules sangkarriere er både til å le av – og bli imponert over
Et humoristisk tilbakeblikk på en – i all hovedsak – vellykket sangkarriere 

Det kan gjerne høres noe høytidelig ut, men Tine Taules nye show på Lille Ole Bull er på ingen måte så alvorlig som tittelen kan gi inntrykk av. 

Når 42-åringen bekjenner sin barndoms fascinasjon for Madonna, sine håpløse pianotimer og forsøket på å omdanne Sotra til Harlem i gospelens tegn, er det nemlig umulig å ikke le med. 
Spesielt hennes første forsøk på å skrive triste poplåter på norsk er hysterisk morsomme. 
Legger en så til en fantastisk stemme, en varm og naturlig sceneutstråling og et skjønnsomt utvalg klassiske poplåter fra forrige århundre, har en oppskriften på en vellykket forestilling. 

Tine Taule har sunget hele livet. 
Fra hun som barn i Fyllingsdalen gjorde sin første opptreden under det lokale karnevalet, via gospelshow på Sotra og senere popstjerne i duoen Splean. l dag er hun en godt garvet allround entertainer med solid erfaring fra teaterscenen og som soloartist. 

De fleste av bekjennelsene denne kvelden dreier seg om oppveksten. 
I så måte hoppes popstjernekarrieren galant over. 
Kanskje bortsett fra den spede begynnelsen med fremvisning av gamle avisutklipp der hun ble betegnet som Sotra svar på Sissel og opptrådte på fjernsyn med Muffe og Gækki fra popgruppen Drama. 

Her er sannelig ikke mye å trekke når det gjelder fremføringen. 
Tine fikser både Aretha Franklin, Eurythmics, gospel og flamenco med like stor selvfølgelighet. 

Ektemann Kai Taule og makker Christian Øvreaas har vel knapt hatt en vanlig jobb i hele sine liv. 
Men spille kan de. 
Til de grader. 
Enten det gjelder piano, bass, gitarer og perkusjon. 
Sangstemmene er det heller ikke noe å utsette på. 
Ei heller humoren. 
Noe har de utvilsomt plukket opp fra sine karrierer som sidemenn på utallige revyscener. 
Selv om det er Tine Taule som har hovedrollen, er det nesten like mye samspillet mellom de tre som gjør det hele så vellykket. 

Regien er ved radarparet Arvid Ones og Hilde Sol Erdal som også har hatt en hånd med på tekstene. 
Det hele glir uanstrengt av sted, og er ganske så fritt for dødpunkter. 
På mange måter er forestillingen delt i to. 
Humoristen Tine får fritt boltre seg i første halvdel mens den mer seriøse sangerinnen Tine spiller hovedrollen i den siste halvtimen. 
Kanskje skulle vi ha ønsket oss noen flere morsomme poenger på slutten, men som Tine selv uttrykker det: 
Jobben som musiker og sanger foregår både i brylluper og begravelser. 
