Du skal ikke se bort fra at dette blir din nye favorittserie i høst
Bli med på skattejakt i skrekkongens univers. 

Få forfattere har gjort så mye for å ødelegge nattesøvnen for så mange som kongen av grøss og gru, Stephen King. 
Gjennom en stri strøm av romaner som varierer i kvalitet fra det fenomenale til det pinlige, har han over snart fem tiår bygget et særegent og gjenkjennelig univers sentrert rundt noen fiktive småbyer i delstaten Maine. 

King har alltid hatt en hang til å kryssreferere sine egne bøker, og omsider har den populærkulturelle tidsånden nådd ham igjen: shared universes – delte universer som i prinsippet kan romme et uendelig antall historier og rollefigurer – er den heteste poteten i Hollywood siden seksløperen og cowboyhatten, og legger grunnlaget for forretningsmodellen til «Star Wars», «Marvel»-filmene, «Ringenes Herre», «Harry Potter», «Game of Thrones», og en uendelig rekke med tronutfordrere. 

King-revival 

Et delt King-univers er sånn sett ikke bare en god idé, den er allerede fiks ferdig. 
Alt som gjenstår er bare å lage seriene og filmene som foregår i dette universet, til syvende og sist er det jo gjennomføringen og ikke kildematerialet som avgjør om sånt har livets rett eller ikke. 
King-adapsjoner har hatt notorisk variabel kvalitet, og selv om fjorårets «The Dark Tower» – basert på hans magnum opus – floppet så det suste, gjorde gigantsuksessen med nyinnspillingen av «It» sitt for at vi nå er midt i en slags King-revival. 
Ferskeste tilskudd er Hulus «Castle Rock» (vises på HBO i Norge), som ikke er basert på et unikt King-kildemateriale, men dikter opp en flunkende ny historie i universet hans, og namedropper navn og hendelser derfra som om det sto om livet. 
En av karakterene har etternavnet «Torrance» («The Shining»), noen blar i gamle avisutklipp om både en rabiat morderhund («Cujo») og den forsvunne eieren av en krimskramsbutikk («Needful Things»), og en hendelse tidfestes som «sommeren etter at de fant det liket ved togskinnene» (novellen «The Body», som senere ble filmen «Stand by Me»). 

Skattejakt 

Castle Rock er før øvrig navnet på en av byene i Kings Maine, en sånn gammel New England-by der hver eneste bygning ser ut som et spøkelseshus, hvor handlingen i blant annet «The Dead Zone» er lagt. 
Navnet på byen fikk King forresten fra fjellklippefestningen i sin yndlingsbok, «Fluenes Herre», en roman som for øvrig her leses av en innsatt i Shawshank-fengselet («Frihetens regn»). 
Alt. 
Henger. 
Sammen. 

Men hadde en småartig skattejakt etter King-trivia vært alt denne serien hadde gående for seg hadde den hatt begrenset appell. 
Heldigvis viser serieskaperne ikke bare en stor forkjærlighet for King, men også at de forstår de underliggende mekanismene som gjør romanene hans så minneverdige og ubehagelige. 

Den døende byen er bebodd av et typisk King-rollegalleri: engasjerende, hverdagsamerikanske arketyper med masse skjeletter i skapet. 
Tempoet er rolig og stemningen finstemt, med et uhyggelig lydspor og akkurat passe doser av grøss, menneskelighet, humor og mystikk, pakket inn i et lett fordøyelig format. 
Kings bøker kan være ekstremt voldelige, men uhyggen ligger gjerne og ulmer i lang tid før det smeller, og de mest skremmende aspektene er ofte ikke monstrene hans, men hva mennesker er i stand til å gjøre mot hverandre. 
I en spesielt slående scene kaster den kostymerte fotballmaskoten for det lokale high school-laget seg ned fra taket på skolen midt under en kamp. 
King har alltid funnet pervers glede i å skape mareritt av i utgangspunktet uskyldig Americana-ikonografi. 

Tilbake til Shawshank 

Handlingen starter i Shawshank der den nyansatte direktøren gjør en uhyrlig oppdagelse dypt nede i fengselet. 
Den forrige, Terry O’Quinn fra «Lost» (en serie som selv lånte mye DNA fra skrekkongen, og ofte omtales som den beste King-historien Stephen King ikke skrev, for alt henger sammen), gikk nettopp bort under særdeles skrekkelige omstendigheter. 
Så klart. 

Inn i historien vikles andre Castle Rock-beboere: dødsstraffadvokaten Henry med en mørk fortid, hans gamle nabo Molly, den innsatte «The Kid» (Bill Skarsgård, som gjør nok en uhyggelig, fysisk King-rolletolkning, om enn i stikk motsatt ende av energispekteret som da han spilte klovnen i «It»), og Henrys sinnsforvirrede mor (Sissy Spacek, tittelrollen i «Carrie», filmatiseringen av Kings debutroman. 
Nevnte jeg at alt henger sammen?). 

Litt av moroa med King er jo at man aldri helt vet hvor det bærer, og at det alltid er en viss risiko for at det kan skli helt ut – i løpet av de første episodene antydes det at både Gud og Djevelen muligens er med i rollegalleriet. 

Men holder «Castle Rock» samme, stø kurs etter hvert som vinden blir kaldere og nettene mørkere, skal du ikke se bort fra at den blir din nye favorittserie i høst. 

Anmeldelsen er basert på de første tre episodene. 
