Spillanmeldelse:Kjedelig stuesafari på Wii 

«SimAnimals: Africa» tar med barna på safari i Afrika, uten at det utløser de store gispene. 

Jeg har selv vært på safari i Afrika og vet hvordan «ekte vare» er. 
Det er en helt spesiell følelse, å sitte halvt kamuflert i en jeep på savannen og se på at solen står opp, mens en doven løve strekker seg på bakken, en nysgjerrig sjiraff dukker opp over en tretopp eller en bøffelflokk stormer over savannen. 

Jeg forventer selvsagt ikke at det skal være helt samme opplevelsen på en tv-skjerm. 
Men litt magi må man kunne forvente av et spill også, hvis ikke er det ikke noe poeng i å lage spillet. 
Og i enkelte øyeblikk kan man lure på hvor mye disse spillmakerne har anstrengt seg. 

Konseptet er som følger: 
Barna skal leve sammen med ville dyr i Afrika. 
Oppgaven deres er å sørge for at dyrene har det bra, og at den økologiske balansen opprettholdes. 

I praksis går det ut på å leke og kose med dyrene, gå på leting etter spesielle blader og blomster som man kan fore dem med, og plante frø for å skape mer vegetasjon. 
Alt dette skaper såkalt «god energi», som man kan se på en liten måler på skjermen. 
Når denne måleren er på topp kan man låse opp minispill eller nye verdener til seg selv og dyrene. 

Hvert dyr har sine spesielle egenskaper, som man kan dra nytte av. 
Sebraer kan for eksempel sparke hardt, sjiraffer kan hente frukt i høye trær og neshorn kan knuse ting. 

For å bli venn med dyrene må barna leke med dem, for eksempel kaste ring eller spille trommer. 
Når et lite hjerte dukker opp på skjermen, er det bevis på at man er venner. 

Men lekingen har mer enn vennskap for seg. 
Når man trommer og får dyrene til å hoppe, kan de samtidig få tak i blader og insekter. 
Ved å leke med dem øker man også dyrenes sjarm, noe som gjør at de lettere blir venner med andre dyr. 
Barna kan også velge å spille et av dyrene, men da kreves det at man er bestevenn med dyret først. 

Spillet er søtt og koselig og har et godt grunnkonsept, men jeg forstår ikke helt hva det vil. 
Det kunne vært veldig stas for små, dyreglade barn. 
Men de vil fort miste tålmodigheten, for det krever mye lek og kos og mat før belønningene kommer. 

Det er ingen spenning i spillet, få og lite varierte minispill og ofte vanskelig å bruke kontrollene riktig. 
Grafikken er ganske platt, og det er ikke norsk tale. 

Pluss for morsom multiplayerfunksjon, der man kan leke flere sammen på savannen. 
Likevel er det mye som må gjøre før dette blir en fullkommen safari. 

PS: 
Spillet er også ute i egen versjon til DS. 
Denne versjonen er ikke testet. 
