Les anmeldelsen av boka til Vigdis Hjorths søster
Hun har skrevet en roman uten litterær troverdighet, urettferdig nok. 
Premissene for romanen stemmer ikke. 

«Det står i Aftenposten at han er en overgriper. 
(...) Endelig hadde 
Vera sagt det like ut: i full offentlighet påstått at pappa var en pedofil, en incestforbryter. 
Han lå i graven. 
Ingvill og jeg var nødt til å stille opp til hans forsvar.» 

Passasjen er hentet fra annen del av «Fri vilje». 
Den er ifølge forfatteren Helga Hjorth et fiktivt tilsvar til storesøsteren Vigdis Hjorts roman «Arv og miljø». 
Men premissene for romanen stemmer ikke. 

Vigdis Hjorth har aldri stått fram i Aftenposten og påstått at hennes far var pedofil. 
Det betyr at Helga Hjorths «Fri vilje» også må leses som fiksjon. 
Og her er den svak. 

Unyanserte portretter 

Forteller og jeg-person i romanen heter Nina. 
Hun er yngst i en søskenflokk på fire. 
Hun forteller om et smertefullt arveoppgjør i familien, der de to yngre søstrene får familiehyttene, og spesielt den eldre broren reagerer sterkt. 
Storesøsteren Vera er en hensynsløs forfatter, som utleverer familien i nesten samtlige romaner. 
Hun har alltid vært dramatisk og familiens midtpunkt. 
Nina selv blir knapt lagt merke til. 

Fortellerstemmen Nina framstår som uskylden selv, over i det infantile. 
Foreldrene framstilles som eiegode, og spesielt farsportrettet er svært unyansert. 

«Jeg var aldri redd når det var pappa som kjørte båten. 
Var det noen jeg var trygg på, så var det ham», heter det. 

Et annet sted fortelles det om farens reaksjon da morens elsker døde. 
Faren hvisker nyheten med varsom røst, og tilbyr seg hensynsfullt å kjøre moren til begravelsen. 
En reaksjon som virker helt absurd. 

Et ess i ermet 

I annen del slippes bomben. 
Vera har skrevet en roman om incest, der hun påstår at faren var overgriper, og at verken søstrene eller moren tror henne. 

Akkurat dette er godt. 
Familiens hjelpeløshet overfor Veras påstander, og hvordan motbevise noe som ikke engang kan bevises. 

Nina har et ess i ermet. 
Hun har gått på skrivekurs og skriver selv på en roman. 
Den romanen vi nå leser. 
Siste del handler om skriveprosessen, samt at det dukker opp enda flere episoder der Vera åpenbart har brukt søsterens liv i sine romaner. 
Den delen er kanskje den svakeste. 

Aftenpostens anmelder mener denne boka vil skape avsky i det litterære miljøet. 
Jeg kan ikke forstå hvorfor. 

Vigdis Hjorth har aldri lagt skjul på at hun hensynsløst bruker sitt liv og sine nærmeste i sine romaner. 
Mest av alt er hun hensynsløs mot seg selv. 

Og det er der Helga Hjorths roman krakelerer. 
Jeg-personen hamrer løs på Vera, mens hun selv og resten av familien framstår som lytefrie ofre. 

Urettferdig nok gjør det «Fri vilje» til en roman helt uten litterær troverdighet. 
