Tannløst radiodrama
«Mercur» bir en fargerik skildring av ungdommelig overmot i 50-tallets Danmark. 
Men serien kunne med fordel skapt et skarpere bilde av konfliktene den omhandler. 

Mercur 

Dansk dramaserie i 10 deler. 
Premiere på TV2 torsdag kl. 21.40. 
Slippes på TV2 Sumo samme dag. 
Anmeldelsen er basert på de tre første episodene. 

Utgangspunktet for den nye danske dramaserien «Mercur» er glimrende: 
I 1958, mens den oppvoksende generasjon var i ferd med å oppdage Elvis og Chuck Berry, var de to statlige radiokanalene i Danmark opptatt med å formidle klassisk musikk. 
Man skulle ha en god porsjon kløkt og oppfinnsomhet for å utfordre monopolistene, noe som i den aspirerende Radio Mercurs tilfelle ble løst med å plassere senderen på en båt i internasjonalt farvann i Øresund. 

I stedet for å fortelle historien til de aktuelle radiopionerene, har skaperne av denne tv-serien diktet opp sitt eget persongalleri. 
Det er det sikkert flere grunner til, men når man først har fristilt seg på denne måten, burde det være mulig å få til en mer spenstig historie en denne. 
I stedet har man satset på stereotype karakterer og en historie som behandler samtidens generasjonskonflikter med harelabb. 

I sentrum av handlingen finner vi jusstudenten og musikkelskeren Flemming, en lystig fyr som tar ganske lett på ting og ikke bekymrer seg nevneverdig om at han nesten ikke har lest til eksamen. 
Sammen med rikmannssønnen 
Jan får han ideen om å starte en radiokanal, og snart oppstår ideen om å sende fra internasjonalt farvann for å omgå samtidens kringkastingslov. 
De møter selvsagt motstand, men trusselen framstår i hvert fall ikke innledningsvis som spesielt reell eller skremmende. 
Det er heller ikke gjort noe større nummer ut av konfliktene mellom den etablerte foreldregenerasjonen og de opprørske, unge rockeelskerne, det kan nesten virke som om ungdomsopprøret allerede er overstått og at musikken deres er blitt stueren. 
På den måten får vi en polert og ufarliggjort versjon av en i utgangspunktet spennende og konfliktfylt brytningstid. 

Til å være en serie hvor hovedhandlingen settes i gang på grunn av musikk, handler den fascinerende lite om akkurat musikk. 
Vel får vi høre en og annen 50-tallshit i bakgrunnen, men det er også der den forblir, i bakgrunnen. 
Sammen med det som måtte være av nyanser, indre konflikter og sammensatte personligheter. 
