Øyvind Ryan:Livet går sin skeive gang 

Skranglerock fra søvnløse netter og Coop-køen, av en av de beste. 

Øyvind Ryan: 
"Alle vil ha alt hele tia" (Crispin Glover) 

Øyvind Ryan blir som regel beskrevet som "en av norsk musikklivs best bevarte hemmeligheter". 
Selv har jeg brukt ord som "skammelig oversett" mer enn én gang. 

Trønder-bandet Monster Blomster dukket opp i 1989 og holdt det gående i ti år, før Øyvind Ryan gikk solo. 
For fem år siden dannet han Ryanbanden, men nå er han tilbake under eget navn uten at musikken har endret seg så mye. 
Og det er bra. 

I forkant av platen kom singlen "Alle vil ha alt hele tia", som også inkluderte "Men du kan ikke få alt" og "Ikke i dag i alle fall". 
Finnes det en bedre navngitt sangtrilogi? 

De to første er med på albumet, og den tredje kunne godt vært det. 
En annen typisk Ryan-tittel er "Jordbær trædd på piggtråd". 
En fin sang, det også. 

Omslagsbildet er tatt av farfar Einar og viser Øyvind og søskenbarnet Hilde. 
Ryans lange historie som omhandler fotografiet, en biltyv og Trondheims politikorps er grunn nok til å investere i vinylutgaven, i tillegg til at du får et ekstra kutt i forhold til cd-en. 

Han spiller skranglete viserock, litt mindre skeiv enn i Monster-dagene, men ikke noe dårligere. 
Tekstmessig høres det som en oppbruddsplate, men det har det vel gjort omtrent siden debutalbumet "Lisa gikk til helvete" i 1992. 

Blant de tristeste trøstesangene denne gang har vi "Trist trøstesang", der verset slutter slik: 
Vi vet vel begge to/at feilen med deg er.../og så kom det noe som jeg ikke får til å rime, ikke i den sangen her. 

Like trist som "Men nei", men stort sett halter vel livet videre slik som i tittelkuttet: 
Og det var kjærlighet ved første blikk/Jeg håper på en lykkelig slutt/Akkurat nå er vi sånn midt i mellom. 

For ikke å snakke om "Lager 76", om å stå i kø på Coopen og lytte til det de andre sier. 

Beste spor: 
"Men du kan ikke få alt" , "Jordbær trædd på piggtråd", "Så rar du er", "Alle vil ha alt hele tia". 
