Mellom det fantastiske og det virkelige
Den nye platen er verden sett gjennom Auroras fantastiske, eventyrlige optikk. 

Auroras første album «All My Demons Greeting Me As A Friend», og den sagnomsuste veien til utgivelsen, er en av Musikk-Norges største suksesshistorier. 

Enten er dette tidenes motivasjon for den knapt 21 år gamle artisten. 
Eller så er det en tung last å bære. 

Nå er hun tilbake, uannonsert, og det er ingen tvil om at hun har brukt tiden vel. 

«Infections Of A Different Kind – Step 1» er Auroras steg ut av det indre og ut i en konfliktfylt verden full av motsetninger. 

Artisten sier selv at det er en måte å møte kaoset på, og at det hjelper henne med å forstå det bedre. 

På platen tar hun sitt spesielle uttrykk med seg videre, med «new age»-estetikken som karakteriserer lydbildet hennes. 

Derfor er det også lett å trekke paralleller til nittitallets artister som Enya, Madonna og Björk. 

Ta for eksempel «Churchyard» som nettopp flørter med det retrofuturistiske, og er like mye Kate Bush som Massive Attack. 
Uttrykket strekker seg videre i oppfølgeren «Soft Universe», en av platens sterkeste låter. 

På åpningen «Queendom» er denne måten å mikse kontemporær elektronika med Auroras utenomjordiske og tidløse vokal sterkt til stede. 

Det grenser til cheesy, men kjennes samtidig ærlig, moderne og bevisst. 
Låten takler tematikk som feminisme og kjønnsroller, men favner også bredere; ikke bare til kvinnen, men også til samholdet, til alle som vil vokse ut av rammene vi er gitt. 

Disse kampropene er litt av spesialitet som dukker opp ved flere anledninger, kanskje aller best på «Gentle Earthquakes». 

Albumet er co-produsert av den britiske duoen MyRiot og norske Askjell, men Aurora har insistert på å ha stor kunstnerisk kontroll over materialet. 

Dette fordi det er hennes emosjonelle indre som utforskes, og fordi det kjennes merkelig at menn skal være dem som skal kuratere dette musikalsk. 

Auroras vokaltalent var det som først fanget folkets oppmerksomhet, og det er spesielt interessant å se hvordan hun fortsetter å vokse inn i sine evner. 

Her strekker hun seg fra det storslåtte og melodiøse, det som kan bære en hel låt på egen hånd, til det eksperimentelle, hvor hun leker med kontrastene mellom det skjønne og det stygge. 

Videre kan hun også opptre forsiktig, øm og ernærende på en måte vi ikke har sett før. 
Dette høres på «Infections Of A Different Kind» og på eteriske «It Happened Quiet», hjulpet av Florence & The Machine-harpist Ruth Potter. 

Sakte vokser den seg nesten sakral, med bidrag fra et tretti mann stort mannskor. 

«Infections Of A Different Kind – Step 1» blir det moderne og våre utfordringer sett gjennom Auroras fantastiske, eventyrlige optikk. 

Slik blir det et vidunderlig møte mellom det ubehagelig reelle og en virkelighetsflukt, en indre oase. 
