Bra, bedre, «Brawl»!
Ventetiden er over, fullstappet av nyheter og med tidenes stjernegalleri er spillfenomenet «Super Smash Bros. 
Brawl» endelig klart for Europa. 

Etter sin vellykkede debut på Nintendo 64 for snart et tiår siden, har «Super Smash Bros.» vokst seg til en av tidenes mest populære slåssespill. 

Originalen lot spillerne ta kontroll over én av tolv velkjente Nintendo-maskotter og rundjule de resterende. 
Oppfølgeren «Melee» mer enn doblet utvalget til 26. 

«Brawl» er det tredje spillet i serien og slår like godt til med 35 mer eller mindre kjente slåsskjemper. 
Noen av nykommerne er riktignok relativt ukjente for de fleste, men også spillstjerner som Sonic the Hedgehog og Solid Snake gjør sin «Smash Bros.»-debut i «Brawl». 

Den japanske spillprodusenten gir seg ikke der, «Brawl» er så proppfull med innhold at det tyter ut i alle retninger. 
Tre eventyrmoduser, én tyve timer lang hovedkampanje, dusinvis med små oppdrag, snåle konkurranser, overlevelsesmoduser og treningsmodus - for å nevne noe. 

I tillegg har «Brawl» haugevis med pokémons og støttefigurer, over førti ulike brett, hundrevis av troféer og en musikkliste som er så lang at det grenser til det absurde. 
Sistnevnte er kanskje ikke så overraskende, 36 av Japans fremste spillkomponister ble hyret inn for anledningen. 

Som seg hør og bør i et spill hvor romfarende rever kaster spaserende bomber på italienske rørleggere, er tittelmusikken et overdådig, pompøst operastykke fremført av sopran, tenor, sangkor og symfoniorkester. 

Har du ikke tidligere stiftet bekjentskap med «Super Smash Bros.», kan det hele faktisk virke uforståelig og nesten litt skremmende. 

Mindre fryktinngytende blir det heller ikke når du etterhvert begir deg ut på de fargerike slagmarkene. 
«Super Smash Bros.» er nemlig ikke helt som andre slåssespill. 

Det tar litt tid å bli vant til det skyhøye tempoet, det vanvittige kaoset og de tallrike hjelpemidlene som tll stadighet ramler ned fra himmelen. 
Bedre blir det ikke at det hele foregår på alt fra racingbaner og synkende isfjell, til falleferdige broer med galopperende mutantgriser. 

Ved første øyekast ser «Super Smash Bros. 
Brawl» ut som det komplette vanvidd, men det er system i kaoset. 
Etterhvert som du blir kjent med spillfigurene og banene begynner brikkene å falle på plass. 

Som sine forgjengere, bygger «Brawl» sin grunnmur på bunnsolide kontroller og et velbalansert kampsystem. 
Det er ikke tilfeldig hvem som forsvinner sprellende ut av brettet i hundreogtyve og hvem som står støtt igjen på bakken og lirer av seg vittigheter. 
«Brawl» er et ferdighetsspill. 

Av de tallrike nyvinningene, er den historiedrevne kampanjen «Subspace Emmissary» kanskje den mest prominente. 
Den absurde og temmelig usammenhengende historien er i utgangspunktet ikke særlig mye å skrive hjem om, men de mange CGI-filmene byr på flere humoristiske perler og tar seg selv fullstendig uhøytidelig. 

Kanskje like greit, det er vanskelig å formidle et seriøst og dypsindig plott når man har scener hvor Solid Snake samarbeider med pokémonen Lucario om å stoppe et romskip styrt av to-dimensjonale «Mr. Game & Watch»-kloner. 

«Subspace Emissary» eller ei, «Brawl» kommer ikke til sin rett før du jager tre venner inn i stua og gir dem hver sin kontroll. 
En bedre flerspilleropplevelse får du rett og slett ikke på Nintendos lille hvite. 
Skulle noen utvise litt for gode ferdigheter, er det forøvrig bare å tvinge vedkommende til å spille som for eksempel Yoshi. 

Som første spill i serien, tilbyr «Brawl» nettspill over Wi-Fi. 
Det fungerer helt greit, men ikke noe mer enn det. 
I tillegg til å kreve en egen vennekode, har «Brawl» ikke støtte for mikrofon og mangler fullstendig noen form for lobby, ranking eller mulighet for turneringsspill. 
Til gjengjeld er nettkampene svært stabile og praktisk talt uten forsinkelser. 

«Brawl» forholder seg til forgjengeren «Melee» litt som fotball på Ullevål Stadion forholder seg til fotball på Stamford Bridge. 
I bunn og grunn er det samme spill som spilles, men i «Brawl» og på Chelseas hjemmebane er alt større, flottere og bedre. 

Liker du ikke fotball, vil kanskje ikke Stamford være verdt turen, tilsvarende vil neppe «Brawl» være tingen hvis du syns «Melee» var dørgende kjedelig. 

Har du derimot bare en flik av interesse, en bitte liten bortgjemt og bortglemt guttedrøm (eller jentedrøm!) om å se Mario spyle ned Princess Peach med vanngevær (eller se sistnevnte slå Mario i hodet med en paraply?), er det bare å skaffe sesongbilletter. 

Knallgode nye finter, forbedret taktikk og nyinnkjøpte stjernespisser som Sonic og Snake vil nemlig sørge for at «Super Smash Bros. 
Brawl» fort kan vinne både the Double og Champions League. 

PS: 
I salg fra fredag 27. juni. 
Det er den amerikanske versjonen av spillet som er testet. 

Gameplay-trailer fra Wii-spillet Super Smash Bros. 
Brawl. 
