Vakkert og varsomt
Indiemusikken fra New Zealand har hatt en tendens til å være 60-tallsbasert gitarpop, ikke minst på grunn av plateselskapet Flying Nun. 
Hollie Fullbrook fra Auckland tilhører en annen leir. 

Ikke det at hun styrer unna 60-tallet, men hun er mer Nick Drake og Donovan enn Velvet Underground og Byrds. 
Sangene smyger seg sakte, nesten nølende, av sted. 
Stemningen er drømmende, selv om det hele har en forankring i jordnær folk-blues. 
På debuten "Some were meant for sea" (2011) besto Tiny Ruins bare av Fullbrook. 
Nå har hun fått følge av bassist Cass Basil og trommis Alexander Freer. 
Det har ikke ført til noen økning av støynivået, men gir henne en fyldigere ramme. 
Forsiktig bruk av orgel og strykere får også plass. 

Beste spor: 
"Carriages", "Straw into gold", "Jamie Blue", "White sheet lightning". 
