Støyende dypdykk i teknoklisjeer
Kingsman-oppfølgeren blir etter hvert like spennende som eneren. 
Men hvorfor må alle sjangerklisjeer gjenbrukes nok en gang? 

Kingsman: 
The Golden Circle 

Sjanger: Actionkomedie. 
Nasjonalitet: USA 2017. 
Regi: 
Matthew Vaughn. 
Manus: 
Matthew Vaughn og Jane Goldman. 
Skuespillere: Colin Firth, Taron Egerton, Julianne Moore, Pedro Pascal, Jeff Bridges, Mark Strong, Halle Berry, Sophie Cookson. 
Lengde: 
2 timer 21 min. 
Aldersgrense: 15 år. 

«Kingsman: The Secret Service» (2015) var et friskt og svært underholdende agentepos, i skjæringspunktet mellom Quentin Tarantinos gladvold og James Bonds elegante teknologifikserte univers. 
Som det meste av actionunderholdning på kino for tiden, stammer også Kingsman fra tegneserie. 
Det merkes. 
For selv om franchisen streber etter en tilsynelatende realisme, er det åpenbart at etterretningsagentenes eventyrlig spennende opplevelser ikke hører hjemme i denne verden. 

For mye lyd 

Denne gangen er gladvolden heldigvis tonet noe ned. 
Det samme er dessverre humoren, selv om det finnes referansegodbiter og herlige vendinger her. 
Til gjengjeld er spenningsmusikken, antakelig framført av filharmonien og symfonien på en gang, skrudd på full guffe. 
Det sliter. 

Skurkeplottet, og dermed agentenes utfordring, er forfriskende morsomt, og faktisk brennaktuelt: 
Julianne Moore spiller den psykopatiske lederen for verdens største narkokartell. 
I en strategi for å få all narkotika legalisert, har hun infisert stoffene sine med en dødelig gift. 
Siden hun selv sitter på motgiften, holder hun i praksis halve verden som gissel for å nå målet sitt. 
Kingsman-organisasjonen må alliere seg med amerikanske Statesman for å redde narkotikabrukerne og verden. 

Sterkt ensemble 

Kingsman fortjente en oppfølger, og denne gangen er det litt av et stjernelag regissør Matthew Vaughn har fått med seg. 
Og de leverer, i små og større roller! 
Men unge Taron Edgerton blir litt anonym blant stjernene. 
Men «The golden circle» er mer av en ensemblefilm, Colin Firth dominerer ikke like mye her. 

Toerfilmen flyter videre på universet og karakterene som ble bygd i eneren. 
Det er absolutt en fordel å ha sett den. 
Flere nye rollefigurer blir introdusert. 
Men i stedet for karakterutvikling, har Vaughn vært mer opptatt av å sette erkebritiske og erkeamerikanske ytre kulturklisjeer opp mot hverandre. 
Og apropos klisjeer: 
Roboter, flimrende skjermer som henger i løse luften og i kontrollrom med enda større og flere skjermer. 
Vi har sett det før! 
Igjen og igjen! 
År etter år! 
Kan noen vennligst finne på noe nytt om de vil fjetre oss? 
Nå kjeder vi oss. 
