Resident Evil 4
Resident Evil-serien gjenfødes i en helt ny drakt, foreløpig eksklusivt på GameCube, og resultatet er intet mindre enn et must i påsken. 
Hvorfor det? 
Les anmeldelsen! 

Glem alt du vet om Resident Evil. 
Glem upresise og rotete kontroller, fastsatte kameravinkler, statiske bakgrunn og latterlig dialog. 
Resident Evil 4 er en ny start, en ny verden og en ny retning for serien. 
Faktisk det eneste RE4 har til felles med de eldre spillene er navnet, og noen av karakterene som deltar. 

LES OGSÅ: 

GameCube har de siste årene blitt Resident Evils nye hjem, vi har sett den solide remaken av det aller første Resident Evil-spillet, prequelen Resident Evil 0, samt nyutgivelser av spill nummer 2 og 3 i serien. 
Men samtlige disse sverget til det gamle kontrollsystemet, handlet om T-virus og zombier og Raccoon City. 
Alt dette er helt borte nå. 

Vi synes heller ikke RE4 lenger passer inn i den noe slitne Survival Horror-sjangeren. 
Fokuset er flyttet til mer action, mindre gåter, det er sjelden du går tom for ammunisjon og helse er det også relativt mye av. 
I stedet for å frustrere oss over manglende skudd og den lange veien tilbake til lagrinskassen for å hente helse, koser vi oss med den fantastisk oppbygde historien og spillflyten fra himmelen. 

Helt ny historie 

Hovedpersonen i RE4 er Leon Kennedy, allerede kjent fra tidligere Resident Evil-spill. 
Men oppdraget hans i denne omgang går ut på å finne den kidnappede datteren til den amerikanske presidenten, som skal befinne seg i en fjern landsby i Spania. 
Når vi entrer landsbyen forstår vi umiddelbart at her er noe alvorlig galt. 
Den første beboeren vi møter hilser ikke akkurat høflig, men drar frem en øks og angriper. 
Heldigvis er Leon bevæpnet, pistolen er framme, lasersikten peker midt i panna på bonden, og vi trekker av. 
Bonden kaster seg bakover, men fortsetter mot oss, og faller ikke før etter ytterligere et par skudd. 
Her er det noe virkelig galt. 

Resident Evil 4 kaster oss rett ut i knallhard action, her er det ikke mye tid til hyggelige introduksjoner eller treningsbrett. 
I løpet av spillets første minutter er vi allerede omringet av gale landsbybeboere, som ser menneskelige ut, men er helt klart besatt av et eller annet. 
De mumler på spansk og kommer mot deg med ljåer, fakler og høygafler. 
Plutselig må du kvitte deg med flere titalls av disse, de bare kommer og kommer og det er såvidt vi klarer oss. 
Spillet begynner tøft, men ikke så tøft at en nybegynner vil bli skremt. 

Og det fortsetter ustanselig. 
Vi skulle veldig gjerne beskrevet kapittel etter kapittel i detalj, fordi de er så fantastisk lagt opp, så bra designet og ser så utrolig bra ut, men vi vil selvsagt ikke avsløre for mye. 
Men tro oss 
 vi har spilt mange spill, men det er virkelig flere år siden vi har opplevd noe så stemningsfullt, involverende og flott som Resident Evil 4. Spillet er langt, og tar oss gjennom flere varierte områder, innendørs og utendørs, og vi møter haugevis med fantastiske fiender og bosser store som fjell. 
Bokstavelig talt. 
Bare vent til du møter El Gigante. 

Dramatisk oppbygning 

RE4 har den beste progresjonen vi har sett i et spill frem til nå. 
Vanskelighetsgraden er hele tiden akkurat perfekt  krevende, men ikke for hard. 
Når du dør, vet du at det er din egen skyld, at du kan klare det bedre, du skylder ikke på spillet. 
Og vanskeligheten stiger jevnlig ettersom dine våpen og ferdigheter forbedrer seg. 
Boss-kampene er utrolig kreative, nok en gang har vi lyst å avsløre hvor kule bosser det er i det spillet, men lar være for å ikke ødelegge. 

Det er veldig viktig å nevne de mange nye elementer Resident Evil 4 introduserer. 
Blant det mest spennende er muligheten for å handle nytt utstyr hos selgere du møter flere steder underveis. 
Penger til å gjøre innkjøp for får du etter å ha drept fiender, eller rett og slett finner det i kister og lignende. 
Du finner også skatter du kan selge for ganske store summer. 
Hos selgerne kan du få tak i helt nye våpen, større vesker som gir deg mer lagringsplass og litt annet utstyr, og du kan også oppgradere de våpnene du allerede her. 
Det gir et lite strategisk element, hvorvidt du skal oppgradere ditt gamle utstyr eller satse på nytt 
 og nye våpen dukker opp hos selgerne jo lenger i spillet du kommer. 

Bedre kontroll 

Kontrollsystemet er et aspekt mange etter hvert hatet med de tidligere spillene. 
I RE4 sitter det omtrent som et skudd. 
Du styrer Leon fra relativt vanlig tredjepersonsperspektiv, med kamera over hans høyre skulder. 
Med høyre stikke kan du dreie kameraet rundt, men med begrenset vinkel. 
For å angripe holder du inne en av skulderknappene, og da drar Leon frem våpenet og du bruker lasersikten til å treffe riktig. 
Du kan også raskt bytte til kniv til nærkamp eller knusing av ting ved å trykke en annen skulderknapp. 
Vi skal innrømme at dette kontrollsystemet føltes bitte litt uvant og tregt i starten, men vi ble raskt vant til det. 
Det eneste vi hadde ønsket oss var en løsning for å raskere bytte våpen, uten å måtte gå via menyene hver gang. 

Du har også nye muligheter til å påvirke omgivelsene. 
Leon kan hoppe gjennom vinduer, sparke vekk stiger, og til og med angripe motstanderne med spark. 
I tillegg får du en gang i blant beskjed om å trykke på visse knapper veldig raskt, for å for eksempel unngå en kommende fare. 

Andre elementer er hentet tilbake fra de eldre spillene  men i endret, mer strømlinjeformet form. 
Du lagrer for eksempel fremdeles ved skrivemaskiner, men disse finner du langt oftere, og viktigst av alt 
 du trenger ingen av de irriterende båndene fra de gamle spillene. 
Det er bare å lagre uten begrensning. 
Videre mellomlagrer spillet automatisk foran nøkkelsekvenser, slik at du kan bare fortsette der du slapp i tillfellet du dør. 

De velkjente plantene som gir deg helse er også tilbake, og du kan også kombinere dem. 
Denne gangen har imidlertid den gule planten en mye kulere funksjon 
 den utvider faktisk helsenivået ditt slik at du blir sterkere og sterkere etter hvert. 

Drepte motstandere har også tendenser til å etterlate seg ammunisjon, helse og penger, som reduserer frustrasjoner over manglende utstyr, og gjør i effekt hele spillet til mer actionorientert eventyr. 
Gåtene er følgelig også redusert, det er ikke lenger spesielt mange utfordringer av typen finn en stein og plasser den i en eller annen obskur statue, men heller en logisk gåte en gang i blant for å variere spillet. 
Vi liker denne tankegangen, det er liten sjanse at man blir sittende fast på grunn av en merkelig gåte, men spillet blir ikke enklere av den grunn selv om fokuset er flyttet på kamp. 
Kampen er nemlig aldri enkel, du må bruke hjernen, velge riktige våpen og tenke strategisk. 

Smartinger 

Oppfrørselen til motstanderne er glimrende og den kunstige intelligensen imponerer. 
De reagerer på at du sikter på dem ved å flytte seg, og i senere brett beskytter de seg mot hodeskudd med masker og skjold. 
De meget realistiske animasjonene bidrar også til følelsen at du kjemper mot virkelige individer, som er besatt av onde ånder. 

Selve historien er ikke noe revolusjonerende, men omhandler i god Resident Evil-stil ondsinnede og maktsyke typer som har fått tak i en mystisk parasitt. 
Historien fortelles med ekstremt bra filmklipp, selv om stemmeskuespillerne ikke er blant de beste vi har hørt (men likevel mye bedre enn i de tidligere spillene). 

Dystert og vakkert 

Når vi er inne på det tekniske, må vi jo selvsagt si et par ord om grafikken. 
Trenger du bevis på at GameCube kan levere grafikk av verdensklasse? 
RE4 presser det ytterste av den lille kuben, og leverer en visuell kvalitet som overgår absolutt alt som eksisterer i denne bransjen. 
Absolutt alle detaljene i grafikken er helt perfekte, fra utrolig realistiske animasjoner til nydelige teksturer og omgivelser så vakre at de hadde passet på et postkort 
 bare at postkortet ville vært sendt fra helvete. 
Mye av spillet foregår utendørs, og vi kjemper oss gjennom regn og vind, og alt ser ubeskrivelig lekkert ut. 
Hver eneste bit av spillet oser stemning og atmosfære, fra landsbyen til innsjøen, fra slottet til kanalene, og videre. 
Dette er helt fantastisk. 

Og stemningen holdes ved like med nydelig musikk som kommer i gang under intense øyeblikk, og stemmene til fiendene som mumler eller synger religiøse sanger mens de gjør seg klare til å kaste seg over deg. 

Så med andre ord, Resident Evil 4 er mest sannsynlig det beste spillet 2005 har å by på, og faktisk kanskje et av de beste spillene vi noensinne har spilt. 
Det er et langt eventyr med mange hemmeligheter å låse opp, dynket i helt utrolig stemning, med fascinerende utvikling, flott spillbarhet og vanvittig grafikk. 
Resident Evil 4 er ikke noe revolusjon for så vidt, men gjør rett og slett alt helt riktig. 
Det er nesten umulig å finne negative sider ved dette spillet, vi bare koser oss brett etter brett og håper på mer. 
Capcom har virkelig gjort litt av en jobb her, og nå er det bare å håpe at du også kjøper dette fantastiske spillet, og gjerne en GameCube i samme slengen, hvis du ikke har en. 
