En av årets aller beste filmer
En mer absurd-morsom, forstyrrende, skrekkelig, velspilt og velregissert film enn dette moralsk tankevekkende hevndramaet? 
Nei. 

The Killing of a Sacred Deer 

Sjanger: Grøsser/drama. 
Nasjonalitet: USA 2017. 
Regi: 
Yorgos Lanthimos. 
Manus: 
Efthymis Filippou og Yorgos Lanthimos. 
Skuespillere: Nicole Kidman, Colin Farrell, Barry Keoghan, Alicia Silverstone. 
Lengde: 
2 timer 1 min. Aldersgrense: 15 år. 

For en imponerende filmskaper Yorgos Lanthimos er! 
Den greskfødte 44-åringen har tidligere fjetret med absurd originalitet i «Dogtooth» (2009) og «The Lobster» (2015). 
Med «The Killing of a sacred deer» viser han fram sin distinkte kunstnersignatur med en bisarr thriller full av absurd, nattsvart humor og makabre overraskelser. 
Dette er et psykologisk spill du aldri kommer til å glemme at du har sett. 

Tilsynelatende: 

Stephen Murphy (Colin Farrell) er en fremgangsrik hjertekirurg som har alt. 
Hans dyktige og vakre legekone Anna (Nicole Kidman) er ekstremt forståelsesfull, stiller velvillig opp på de snodigste doktorleker. 
Datteren Kim og sønnen Bob er mønsterunger: talentfulle og veloppdragne. 
Hjemmet, hagen og fasaden er perfekt. 
I tillegg deler Stephen av sin godhet og tid ved å ta den unge, farløse tenåringsgutten Martin (Barry Keoghan) inn i familiefolden. 
Og Martin er veldig takknemlig for både tiden og gavene han får. 
Så blir det litt mye Martin. 
Han slanger seg krevende inn i Stephens liv, både på jobb og privat. 
Men det er vanskelig å avvise den som har det vanskelig. 
Gradvis blir Stephens perfekte liv fylt med ubehag og vonde dilemmaer. 
Og enda verre blir det når begge barna hans blir rammet av en mystisk lammelse som verken lar seg forklare eller behandle. 

Umenneskelig valg 

Snedig og kalkulert snører en vanvittig felle sammen rundt Stephen og hans perfekte besteborgerfamilie. 
Sakte går det opp for oss hvorfor alt det vonde skjer, men ikke hvordan. 
Og til slutt må Stephen ta et helt umenneskelig valg for å redde restene. 

Så kan vi publikummere sitte der med klump og hjerte i halsen og tenke grundig over hva rettferdighet og hevn egentlig er. 

Filmtittelen er lånt fra den greske mytologien og historien om kong Agamemnon, som ofret en av døtrene sine for å lykkes i krigen mot trojanerne. 
Tematikken er kanskje lånt, men ellers framstår Lanthimos’ film som ytterst uforutsigbar og original. 
Alle bestanddelene et utsøkte, fra hovedrolleinnehaverne Farrell og Kidmans fantastiske spill, til den sensasjonelt sterke innsatsen fra unge Barry Keoghan som den gåtefulle Martin. 
Se opp for denne særegne fyren, som også hadde en rolle i «Dunkirk». 

Lydeffekter, musikk og kameraføring bidrar effektivt til den beklemmende følelsen av uhygge som gjennomsyrer filmen. 
Det samme gjør dialogen: utstudert stiv og minimalistisk, monotont og teatralsk avlevert. 
Det er sjelden å se en regissør sette et så velfungerende og markant avtrykk på formen. 

Manuset er gull 

Og så er det i innholdet det virkelige gullet ligger. 
Den absurde og overrumplende kontrasten mellom det stive og formelle og det nesten tyrannisk intime. 
Og det er her den beksvarte, lattervekkende humoren ligger: sosiale situasjoner som er så absurde at ingen noensinne har lært hvordan en skal forholde seg til dem. 
«The Killng of a sacred deer» vant prisen for beste manus i Un certain regard-programmet i Cannes i mai. 
Og før prissesongen er over for 2017-filmene, bør denne grusomme, strålende filmen være overdrysset med både skuespiller- og reginominasjoner. 
Og aller helst noen statuetter også. 
