Banal og masete humor
Ideen om en komedie bygd på generasjonsmotsetninger er grei nok. 
Men må det gjøres så overtydelig, banalt og masete som dette? 

Og hvorfor kan ikke filmbyråene presentere filmer med norsk tittel? 
«Grown Ups» betyr voksne – så kall filmen det, da. 

Opplegget kan minne om «Wild Hogs» (med John Travolta) der fire middelaldrende venner forsøker å gjenoppvekke ungdommens bragder som ville svin. 
Det ble det mange slitsomme hø-hø-hø-påfunn av. 

Nå har Adam Sandler vært med på å snekre et manus der han selv spiller en av fem basketballvenner som møtes igjen 30 år etter i trenerens begravelse. 

Resten av filmen må vi holde ut i selskap med de fem, deres koner, en bråte med barn og tenåringer samt alles uvaner som kolliderer da de bor en uke sammen i gjengens gamle tilholdssted i hine unge år. 

Det banale poenget er at barndommen til 2000-tallsbarna er mer fylt av dataspill enn den ute-i-det-fri-lek som 1970-tallsbarna vokste opp med. 

Så triller sketsjene av sted med høy hø-hø-faktor ispedd promping fra svart svigermor, døtre i sexy klær og situasjonskomikk av typen pilspiss gjennom fot. 

Komedie er sannelig en krevende kunstform. 
Regissør Dennis Dugan tror det handler om å pøse på med flest mulig karikerte påfunn. 
