Blur-sjefen med lisens til å prøve absolutt alt på plate
Men ikke alt Damon Albarn gjør er gull. 

ALBUM: 
Blur-vokalist Damon Albarn har det siste tiåret omfavnet sin posisjon som en som kan gjøre hva han vil - enten det er å gjemme seg bak tegnseriefigurer i Gorillaz, dra til Mali og jobbe med musikere ukjent for den vestlige popverden, eller å starte supergrupper (The Good, The Bad & The Queen) over en lav sko. 

Nå tar han det et steg videre, med et album basert på en opera Albarn har skrevet med regissør Rufus Norris. 

Påfunnet har kanskje noe for seg på en scene, men som album fungerer dette ganske dårlig. 

«Dr Dee» er et raggete lappeteppe av løst og tilfeldig sammensatte fragmenter: 

Akustisk gitarpop, middelaldersk korsang, musikalorkestrering, afrikansk strengespill, sopran, tenor, falsettsang og lydsamples. 

«Rar, pastoral folk» kaller Albarn det selv, og det er en delvis treffende beskrivelse. 

Det er fine melodier og stemninger her, særlig når Albarn bruker sin vareste stemme i låter som avsluttende «The Dancing King». 

Men som regel er de brått over. 
