Plateanmeldelse:Prefab Sprout - «The Devil Came A-Calling» 

Paddy McAloon (56) er et av popens mest tilbaketrukne vidunderbarn. 
Nå er han muligens klar med noe som kanskje er en plate. 

ALBUM: 
POP Prefab Sprout «The Devil Came A-Calling» (ute på nett) 

Nylig ble denne låtsamlingen oppdaget på streamingtjenesten Soundcloud, hvor den hadde ligget i «hemmelighet» en stund. 

Fans av den britiske poplegenden Paddy McAloon og hans Prefab Sprout gikk bananas på nett, og mente at dette måtte være et uutgitt album han tidligere har omtalt i intervjuer, innspilt rundt 2005. 

Kort tid etter den angivelige åpenbaringen ble de ti låtene fjernet fra Soundcloud, men nå lever de selvsagt herrens glade gratisdager på nett, i et juridisk vakuum. 
Er de stjålet? 
Er de ekte vare? 
Har McAloon lagt dem ut selv? 

Denne typen offentliggjøring passer uansett inn i Prefab Sprout-«mønsteret», slik det er blitt. 

Etter en forholdsvis vanlig (men høy) utgivelsesfrekvens i storhetstiden 1984 - 1990, ga bandet ut to mindre feirede (men fine) plater i 1997 og 2001. 

Siden da har McAloon gitt ut en krevende, hovedsakelig instrumental soloplate (2003), en bonusdisk med åtte fantastiske nyinnspillinger av låter fra 1985-klassikeren «Steve McQueen» (2007) - samt én ny Prefab-plate. 
Den kom i 2009, og var euforisk vakker. 
Men visstnok innspilt i 1992. 

Denne underlige skjødesløsheten med innspillinger og når de utgis er frustrerende. 
Genier skal jo helst være produktive, og gi ut materialet sitt mens det er noenlunde ferskt. 

McAloon har imidlertid den fordelen at den poetiske popmusikken han lager er tidløs, hans omgang med skrive- og produksjonskunsten så formfullendt at det ikke gjør noen forskjell. 

Og det er vanskelig å tro at disse låtene er noe annet enn en ferdigsnekret Prefab Sprout-plate. 

McAloons inderlige stemme og romantiske sangstil er ikke til å ta feil av, men dersom denne platen likevel er en bløff, og noen har greid å duplisere hans bevegende melodier og smektende lyd så godt som dette, er det bare å gratulere vedkommende. 

Nydelig musikk er det uansett. 
Voksen pop som aldri lar fiffige bestanddeler gjøre annet enn å dyrke og støtte opp om tekst og melodi. 
Stilmessig snakker vi senåttitalls Prefab, gladere enn på «Steve McQueen», men mindre humoristisk enn på «From Langley Park To Memphis» (1988). 

«Where are your dreams, did they all fade away?», spør McAloon, som aldri har vært redd for å pirke der det gjør vondest - hos lytteren så vel som seg selv. 

«The Devil Came A-Calling» beviser i alle fall at tapte drømmer gjør seg umåtelig godt i musikk. 

BESTE LÅT: 
«The Dreamer» 
