Verden er blitt råere, så Tasjan følger etter
Et Amerika der skillet mellom løgn og sannhet viskes ut. 

Aaron Lee Tasjan: 
«Karma for cheap» (New West/Border) 

11 år gammel lærte Aaron Lee Tasjan seg å spille gitar ved å lytte til Beatles, Oasis og Tom Petty. 
Siden takket han nei til Berklee college og dro heller til Brooklyn og dannet bandet Semi Precious Weapons. 

Tasjan hoppet av etter ett album i 2008 og begynte å spille med legendariske New York Dolls. 
Så dannet han The Madison Square Gardeners, og det ble én plate med dem også. 

For fem år siden flyttet han til Nashville for å starte en solokarriere. 
Han er også medlem av Los Angeles-bandet Everest, som for tiden ligger i dvale. 
Nå tar 32-åringen et skritt vekk fra de folk-pregede soloalbumene. 

Tilfør en dose California-pop fra 70-tallet, litt glam og en vedvarende svakhet for Beatles og Tom Petty, og du har en viss idé om veien han nå befinner seg på. 
Selv kaller kan musikken råere enn noe han gjort før. 
Råere musikk for en råere verden. 

På "Set you free" synger han it’s a smokescreen scene and nobody knows what’s real. 

Tittelen er hentet fra Bibelens gamle ord om at sannheten skal sette deg fri, men sannheten er noe det stadig er vanskeligere å få øye på i dagens USA. 

Han åpner med "If not now when" der platetittelen finnes i teksten: 
All of your friends are asleep and you can't buy karma for cheap. 

Også denne sangen handler om at det er vanskelig å få et grep om ting: 

You tried to pin a tail on the wind 

But you didn't know where to begin 

And the room is starting to spin 

Han fortsetter med "The truth is so hard to believe", før vi får "The rest is yet to come". 
Tasjan har ønsket å skrive en plate som kan gi trøst, mot og håp, men det er vanskelig å skjønne her. 
Sangen er tvert imot en erkjennelse av at det verste gjenstår: 

It's a rainy parade 

But the rest is yet to come 

And the colors all fade 

'Cause they have nowhere to run 

Vi lever alle alene i denne verden, synger han i "Heart slows down", sangen der Petty og Beatles bryter overflaten samtidig. 

Noen som husker The Traveling Wilburys? 
George Harrison og Tom Petty var med der, og senere på platen etterlikner han Roy Orbison også. 
Pluss en produksjon som minner om det Jeff Lynne drev med. 
Da gjenstår bare Bob Dylan, og han finner du spor av i tekstene. 

På de mykere "Dream dreamer" og "Strange shadows" ligger Tasjan et sted mellom Everly Brothers og nevnte herr Orbison, et sted han trives bra. 

Til gjengjeld får vi sumpblues-aktige "Crawling at your feet", med evil on your heels. 
"End of the day" handler om hun som traded her heart for a mansion on Music Row. 

Mot slutten kommer fine "Song bird", med årets første julerefreng: 

Christmas bells are ringing 

Here comes the girl next door 

Something feels right 

That never has felt right before 

Det handler mer om nabojenta enn om jula, men fint er det likevel. 

To bonuskutt er det også blitt plass til, og det er ikke rart de er tatt med. 
"City of angeles" og "My whole life is over" er noe av det beste her. 

Beste spor: 
"Song bird" og "End of the day", pluss bonuskuttene "City of angels" og "My whole life is over". 
