Hvem er Britney Spears?
Popprinsessens nye album «Femme Fatale» gir ingen svar. 

ALBUM: 
Fans. 
Comeback. 
Eksmenn. 
Barnekrangling. 
Hodebarbering. 
Paparazzibonanza. 
Hits. 
Flere hits. 
Superhits. 
Si hva du vil om Britney Spears? liv og levnet, fra et populærmusikalsk synspunkt vil hun alltid være interessant. 

Ikke bare fordi hun forandret popindustrien da hun slo igjennom med « ... Baby One More Time» for godt og vel tolv år siden, men fordi hun i årene etterpå, ved hjelp av sine tilsynelatende grenseløse økonomiske ressurser og enorme krav til inntjening, har hatt muligheten til å gjøre det hun kan best: 
Å være et hårextensionbefengt speil for populærkulturen. 

Britney vil aldri være en first mover, en Madonna eller Rihanna, men et Britney-album vil alltid være så gjennomkommersielt at det i bunn og grunn er en analyse av hva som funker akkurat nå. 
Så hva er egentlig popståa anno 2011, sett gjennom Britney Spears-øyne? 

Svensker og nordmenn 
Det er Skandinavia som teller: 
Svenske Max Martin, Britneys produsentpartner in crime siden hun var tenåring, har hatt hovedoppsyn med plata. 
Det betyr klassisk kommerspophåndtverk og mye synth. 

I tillegg dukker så å si hele den svenske pop-/produsentbransjen opp, Bloodshy & Avant som i sin tid sto for den geniale «Toxic» er med, det samme er Klas Åhlund fra Teddybears STHLM. 

Stargate har produsert den noe anonyme «Selfish», mens Ina Wroldsen har hatt en finger med i spillet på «He about to loose me», en låt som med sitt flate skingrerefreng er en av de mest minneverdige sporene på plata. 

Dance oppå bordet 
Det er klubbmusikken som gjelder: 
Med Skandinavia kommer selvfølgelig eurodancen. 
Alle de seksten sporene på plata er dansbare, men der «Till the world ends» kan ende opp med russehitklassikerstatus, er brorparten av albumfyllet kun tomme skall pyntet med en David Guetta-inspirert rytme her, en bitte liten trance-bit der. 

Det er (fortsatt) sex som selger: 
Britneys største talent har alltid vært å få låtene, ved hjelp av seige beats og nasal vokal, til å framstå som et tre minutter langt (kort?) samleie. 
På «Femme fatale» har hun heller ikke sett noe grunn til å tone ned de (u) kamuflere sexhentydningene. 

Så, funker det? 

Aromaterapi 
Ja og nei. 
Britney-pop er skapt for radio, ikke albumlytting. 
Flere av låtene er knallsterke singler, som isolert sett har fiffige detaljer og fengende refreng, men sammen blir de like ugjennomtrengelige som betongen i regjeringskvartalet. 

Britney har hevdet at hun har jobbet «her ass off» med dette albumet i to år, men det er umulig å si akkurat HVA hun har gjort, i og med at hun ikke er kreditert på noen av låtene. 
Spist youghurt og trent? 
Gått til aromaterapi og forsøkt å få stemmen til å høres ut som Rhiannas? 

For riktignok eksperimenterer hun med vokalen denne gangen, men resultatet er bare at hun høres enda mer anonym ut. 

Med andre ord: 
«Femme Fatale» hadde sannsynligvis vært klin likt uten Britney. 
Og da kan man jo spørre seg om hva som er vitsen. 
