Brett Anderson:«Black Rainbows» 

(Cosmos) 

Ikke beksvart, men få regnbuer å se. 

Med en meny av hovedsaklig traurige balladesupper kan Suede-vokalisten mistenkes for å ha tilegnet solokarrieren folk med kroniske søvnproblemer. 

På fjerde forsøk har han i så tilfelle forkastet denne humanismen og blitt støyende og sjarmerende igjen. 

Vent med å juble. 

Albumet er verken spesielt glødende eller varig interessant - til det er låtene for ansiktsløse og unyanserte. 
De balanserer dessuten på repetetiv sosialpoesi om papirklipp og askebegerøyne. 

Men det henger sammen som popmusikk. 
Sånn sett er det et paradoks at idet 44-åringen endelig tilbereder noe spiselig solo, har han samtidig gjenforent gamlebandet. 

BESTE LÅT: 
«Brittle Heart» 

TOR MARTIN BØE 
