Glitrende debutalbum fra Shame
De fem unge herrene fra Sør-London starter perfekt – og avslutter like lovende. 

«This is how it starts». 
Første tekstlinje i «The Lick», og de første ordene vokalist Charlie Steen sang på en klubbkonsert jeg så under Europavoxfestivalen i Frankrike i sommer. 
Så kom en herlig britisk slow-burner med seige, fine riff. 

Fra scenen oste Steen av den elegante arrogansen bare briter kan få til. 
Det var en spesiell time. 
De fem purunge guttene fra London ga oss den beste musikalske live-opplevelsen det året. 
En bandasjert fot hindret heller ikke Steen i nærmest transcendert å levere en konsert som om det var hans siste noensinne. 

Et par låter inn var kvintetten dryppende av svette, Steen i bar overkropp og med penetrerende blikk, og etter hvert får han haik på skuldrene til en fan. 

Imponerer på plate 

Bandet startet sammen allerede som skolegutter, og vokste musikalsk på scenen i Sør-London. 
Nå har de knapt rundet 20 år, og har gjennom et par år turnert verden rundt og opparbeidet seg ryktet som et av de mest spennende livebandene der ute. 

På Øya i sommer klarte de også å dra inn den mest uinteresserte publikummer på høylys dag. 
Imponerer rockerne like mye på plate? 
Kort svar: 
Ja. 

Debutalbumet Songs of Praise gir deg knapt tid til å puste. 
Det er ikke et minutt dødtid. 
Det starter nesten perfekt med amerikansk post-hardcore i åpningssporet «Dust on trial». 
Gitarriffet kunne vært hentet fra katalogen til den legendariske gitaristen til Drive Like Jehu og Hot Snakes. 

Gitarriff som ber om å bli spilt live 

Ikke minst anes det her et par nikk til de britiske geniene i The Wire. 
I neste låt ut, «Concrete», viser Shame at de også kan synge som dem. 
I tillegg til band som Fugazi og Sonic Youth virker bandet å ha hentet musikalsk inspirasjon fra den noe moraliserende straightedge-bevegelsen. 
Men det utelukker de fort med låten «One Rizla». 

Den tidsriktige klangen er erstattet med intens nærhet i «Tasteless», med et gitarriff som igjen ber om bli spilt live. 
Om det er tekstlinjer gjennomsyret av politisk bevissthet: 
«In a time of such injustice how can you not want to be heard?», eller det mer lettbent humoristiske: 
«I like you better when you´re not around», leverer Steen frasene med uanstrengt autoritet. 
Spyttet ut som viktige sannheter. 

En sjelden glede 

«Lampoon» er opptempo ungdommelig punk av det friskeste slaget, og i den drivende og reflekterende «Angie» viser de unge artistene en mer følsom side – kanskje et hint om hvor de er på vei videre. 

Songs of praise er et glitrende debutalbum fra fem unge artister som ikke vil eller trenger å ta snarveier, og som evner å lage riktig bra musikk uten jåleri. 
Det er en sjelden glede å oppdage. 
