Fujifilm X100
Det eneste som kan gi sterkere nostalgifølelse enn dette digitalkameraet er å besøke ens gamle barneskole i voksen alder. 

Først en liten innrømmelse: 
Når vi sier at Fujifilm X100 er kameraet nesten alle snakker om, dreier det seg først og fremst om kjennerne og entusiastene: 
De som puster, lukter og muligens også setter intravenøst det som på 70-tallet fortsatt het fotografering. 

X100 har blitt en gjenganger på ymse fora, blogger og fotonettsteder, og i disse dager er 

Innholdsfortegnelse: 
Framtid og fortid i ettDreieskiver (nesten) over hele fjølaSolid byggekvalitetVerdens første hybridsøkerKnotete menyerSlik er X100 i brukTrøbbel på nært holdSvært lyssterkBildekvalitetBildeeksemplerKonklusjon 

Framtid og fortid i ett 

Fujifilm kaller selv produktet for "høyteknologisk nostalgi", og selv om reklamespråk kan være like irriterende som det er misvisende, er dette en ganske god beskrivelse. 
Fronten på kamerahuset er vanskelig å skille fra 35 millimeter-filmkameraene som du fant i både amatørers og profesjonelles tjeneste for 40 år siden, og er så gjennomført pent på X100 at en nesten kan kjenne antydninger til opphisselse. 

Dette er nesten et 35mm-kamera hva utseendet angår, men med en brennvidde på 35 millimeter der klassikerne opererte med 50 millimeter. 
Optikken har riktignok en opprinnelig brennvidde på 23mm, men en APS-C-sensor beskjærer bildet med en faktor på 1.5X, som altså gir et utsnitt som er en del videre enn hva de som fotograferte for 40 år siden var vant med. 

Medaljen har også en bakside, uten at det trekker ned førsteinntrykket. 
Den 2.8 tommer store skjermen er, takket være oppløsningen på 460.000 punkter, sylskarp, og du kan velge å fylle den med en anseelig mengde tilleggsinformasjon både under og etter at bildet er tatt. 

Dreieskiver (nesten) over hele fjøla 

De fleste kameraer som kommer på markedet i disse dager har en eller annen form for videoinnspilling, så også med X100. 
Du kan filme i laveste HD-oppløsning, som vil si 1280x720 piksler. 

Som seg hør og bør på et retrokamera styres en rekke funksjoner fra dreieskiver. 
På toppen av X100 finner du justering for både lukketid og eksponeringskompensasjon, i tillegg til en liten "funksjons"-knapp (Fn) helt til høyre. 
Sistnevnte kan du selv bestemme innholdet til, for eksempel at den aktiverer video, ISO-styrke, bildestørrelse eller autofokusmodus (du har tilsammen elleve innstillinger å velge mellom). 
Punktet for autofokus og lysmålingsmetoden kan svært raskt forandres ved hjelp av henholdsvis AF og AE-knappen til venstre for skjermen, samtidig som en dreier på menyhjulet til høyre. 

Hjulet for eksponeringskompensasjon har vist seg hakket for enkelt å bevege, og det har stadig vekk skjedd at det, umerkelig, er justert opp eller ned fordi noen eller noe har kommet borti det. 
Det kan med andre ord lønne seg å sjekke hjulet før du begynner å knipse. 

Solid byggekvalitet 

Blenderen justerer du fra en dreieskive montert på objektivet. 
Brennvidden behøver du altså ikke justere i det hele tatt, den ligger som sagt fast på 35 millimeter. 

Alle de tre viktigste bildeparameterne (blender, lukketid, ISO) kan naturligvis settes til "automatisk", slik at du i prinsippet får et helautomatisk kamera. 
ISO-verdiene strekker seg forøvrig helt til 12800, og oppstartstiden ligger på rundt to sekunder. 

Både vekta på nesten et halvt kilo (445 gram) og designet innbyr til høye forventninger om byggekvaliteten, og X100 innfrir. 
Det virker bunnsolid, og vi har ikke hatt noen problemer underveis med løse deler, slark, batteriluka eller kontrollhjulene på toppen. 

Verdens første hybridsøker 

Én av de virkelig oppsiktsvekkende detaljene ved Fujifilm X100 er den såkalte hybridsøkeren. 
Det skal være første gang noen har klart å kombinere en optisk og elektronisk søker, og det får endel morsomme konsekvenser for fotografen. 

For det første har Fujifilm lagt inn en nærhetssensor som merker om øyet ditt nærmer seg den optiske søkeren øverst til venstre på kameraet. 
Er den digitale skjermen aktiv vil skjerminnholdet automatisk flyttes over til den optiske søkeren, hvor du kan se nøyaktig det samme som på den store skjermen - inkludert forhåndsvisning av bilder etter at de er tatt. 
En liten hendel på kamerafronten gjør at du hurtig kan veksle mellom denne elektroniske søkeren, og en tradisjonell optisk søker der alt er i fokus, og hvor du bare forholder deg til basisinformasjon som ISO, blender, lukketid og eksponeringskompensasjon. 

Når du først har forstått hvordan innstillingene fungerer er dette en ypperlig hybridløsning, som kombinerer det klassiske med det nyskapende på en særs smart måte. 

Den elektroniske søkeren kan dessuten gi deg så mye informasjon at selv børsrapportene i Dagens Næringsliv virker mer lesbare. 
Et digitalt rutenett hjelper deg for eksempel med plasseringen av motivet, mens en "virtuell horisont" forteller om bildet er plant eller ei. 
Histogram har Fujifilm også fått plass til, og en avstandsmåler som viser hvor langt unna linsa har fokusert tegnes opp som en blå linje nederst på skjermen. 
Det elektroniske displayet kan spesialtilpasses av brukeren, og du kan selvfølgelig også vise fram kun den nødvendigste bilde- og knipseinformasjonen. 

Knotete menyer 

Vi har både brukt og eid Finepix-kamera fra Fujifilm tidligere, og er derfor kjent med de mer eller mindre labyrintiske kjennetegnene til menysystemet. 
Det betyr ikke at vi føler oss hjemme i menyene til X100, snarerere tvertimot - dette er et salig kaos. 

I motsetning til for eksempel Canon, som kategoriserer menyvalgene i større hovedkategorier, finnes det bare to hovedmenyer på X100. 
Det er for lite, og det gjør menynavigeringen lite intuitiv og tidvis også frustrerende. 

Et eksempel: 
ISO-styrken kan justeres manuelt, og dette valget ligger under den øverste hovedmenyen. 
Hvis du derimot ønsker å sette ISO til "automatisk" må du ned bevege deg ned et hakk, til den andre hovedmenyen. 
Deretter scroller du deg gjennom altfor mange andre valg, før ISO. 
Det virker for meg åpenbart at "auto" burde vært bakt sammen med de manuelle ISO-verdiene, slik at alt relatert til ISO styres fra samme sted. 

For å gi deg et visst inntrykk av hvor kaotisk det er, så har første hovedmeny 19 menyvalg, mens andre hovedmeny har hele 32. 
Det betyr mye rulling med scrollhjulet, og det tar lang tid før en blir kjent med hva som ligger hvor. 
Her trengs det en opprydning, og en strengere sortering av hva som havner hvor. 

Slik er X100 i bruk 

Fujifilm X100 er, som du sikkert for lengst har forstått, ikke en speilrefleks. 
Det betyr naturlig nok også at den heller ikke alltid oppfører seg som en speilrefleks. 
Et tydelig eksempel på det er tiden det tar for autofokuseringen å låse seg på motivet (det tar ikke veldig lang tid, men merkbart lenger enn på en Canon 550D speilrefleks med et bra objektiv), og et annet godt eksempel er den manuelle fokuseringen. 

Der du med et speilreflekskamera svært hurtig kan bevege deg fra det ene ytterpunktet til det andre ved å justere fokusringen tar det betydelig lenger tid på X100. 
Nå er det riktignok mulig å "jukse" ved hjelp av AFL/AEL-knappen på baksiden. 
Den gjør at objektivet autofokuserer selv i manuell modus, men det tar oss videre til et annet problem med X100: autofokusen. 

Det skjer litt for ofte at kameraet sliter med å fokusere, selv når en er så mye som 20-30 centimeter unna motivet (nærgrensa for X100 er ti centimeter). 
Ved stadig å flytte kameraet lenger bak (husk, her finnes ingen zoom) mens en kontinuerlig forsøker å finne fokus, for så å bevege seg nærmere objektivet igjen når fokus er nådd, kan en klare å komme seg nærmere. 
Men dette er tungvint, og det bør være unødvendig. 

Trøbbel på nært hold 

Uten at vi har gjort vitenskapelige tester synes vi også det er enklere å fokusere riktig når kameraet er stilt inn på kontinuerlig autofokus, og ikke på enkelvis autofokusering. 
Kontinuerlig autofokus vil si at objektivet hele tiden arbeider med å holde motivet i fokus, noe som er nyttig spesielt når en tar bilder av barn eller sport, eller andre områder der motivet inneholder mer bevegelse enn stillstand. 
Hvorfor dette ser ut til å fungere bedre vet vi ikke, men det ble likevel en slags nødløsning underveis i testingen. 

Alternativet er å skru på makro, men det betyr svært langsom fokusering, og er for eksempel helt uaktuelt hvis du ønsker å ta bilde av ting i bevegelse. 

Makroen gjør forøvrig en habil jobb, selv om det av og til er vanskelig å vite nøyaktig hvor X100 fokuserer. 
Det er som kjent viktig å vite hvor "blikket" til kameraet faller ved makrofotografering, først og fremst fordi avstanden er så liten at selv små bevegelser kan flytte fokus ørlite bort fra området du ønsker å fokusere på. 
Det er derimot irriterende at makroen skrus av hvis en for eksempel blar seg gjennom bilder en allerede har tatt. 
En åpenbar "bug", som Fujifilm forhåpentligvis ordner opp i gjennom en fastvareoppdatering. 

Svært lyssterk 

Vi liker derimot godt - som vi allerede har nevnt - at alle de viktigste parameterne kan settes til "automatisk" (veldig nyttig hvis du deler kameraet med andre som er mindre fotokyndige), og funksjonsknappen viste seg å være enda nyttigere enn vi først trodde. 
Du kan også bruke tradisjonelle forhåndsinnstilte programmer som gir for eksempel lukker- eller blenderprioritet. 

Skjermen kan umiddelbart reflektere endringer i lysmåling, hvitbalanse og liknende, slik at du får et veldig godt inntrykk av hvordan det ferdige bildet ser ut. 
Den er dessuten, fordi den er så skarp, svært nyttig til å vurdere kvaliteten på bildene i etterkant. 

X100 er som nevnt svært lyssterkt, og kombinasjonen høy ISO og blender som strekker seg helt til f2 gjør at vi knapt har brukt blitsen i løpet av testperioden. 
Det er bare av det gode, ettersom interne blitser, selv på svært dyre speilreflekskamera, ofte kommer til kort både i forhold til spredningen av lyset og mengden lys de produserer. 
X100 er i så måte ikke noe unntak. 
Heldigvis kan du bruke ekstern blits sammen med Fujifilms retrotøffing, så helt fortapt er du uansett ikke hvis lyset blir (alt)for dårlig. 

Bildekvalitet 

Og her har vi kommet fram til den virkelig hyggelige delen av denne testen. 
Kortversjonen er slik: 
Fujifilm X100 tar bra bilder. 
Veldig bra bilder. 

Optikken er åpenbart én av grunnene til at du må betale rett over 10.000 kroner for et kamera som ser ut som det ble produsert i tiden rundt Woodstock-festivalen, og det ble ganske tidlig klart i testperioden at X100 kan være en svært kjekk sak for de som ønsker et kamera som slekter på både kompaktkamera og speilreflekser. 

Vi har tatt en god del bilder inne og ute (ingen overraskelser der, altså), og det er først og fremst tre ting som imponerer: 
Skarpheten, den automatiske hvitbalansen og lysfølsomheten. 
Objektivet går som allerede nevnt helt til blenderåpning f2. 
Det betyr at du selv under dunkle forhold kan la være å bruke blits. 
Tro heller ikke at en helt åpen blender tar knekken på skarpheten. 
Bilder tatt med både f2 og f2.8 ser imponerende ut, selv om du nok taper ørlite skarphet på førstnevnte. 

Fargemetningen er også en liten fest. 
Det kan synes som om Fujifilm X100 drar til litt ekstra når en knipser i jpeg, men de overdriver ikke. 
Det ser særs pent ut selv om du lar være å gjøre noe som helst med bildene, og ønsker du virkelig full kontroll kan du selvfølgelig også ta bilder lagret uten noen som helst prosessering (RAW). 

Bildeeksempler 

Støynivået er også beundringsverdig. 
X100 støtter riktignok ISO-verdier helt opp til 12800, men der behøver du sjelden bevege deg. 
Så lenge du har en eller annen lyskilde foran kameraet vil det sjelden være behov for mer enn ISO 6400, og selv så høyt opp i registeret er X100 beskjeden. 
Sammenliknet med en Canon 550D med det sylskarpe og superbillige 50mm f1.8-objektivet kommer riktignok X100 til kort, men så er dette heller ikke noen speilrefleks. 

Du kan se et eksempel på X100 (til venstre) versus 550D her på ISO 6400 her. 
Klikk på bildene for høyoppløselige versjoner: 

Og her har du Fujifilm X100 i henholdsvis ISO 1600 og ISO 3200 (klikk på bildene for høyoppløselige versjoner) 

Her er også et knippe bilder vi har tatt med X100 i testperioden. 
Ingen av bildene er etterbehandlet. 
Du kan klikke på nummerne under bildespesialen for å se bildene i original størrelse. 

Konklusjon 

Vi beklager at vi må vasse i klisjeer i selveste konklusjonen, men vi er rett og slett nødt til å hente metaforene våre fra sjølvaste kjærleiken for å forklare hvorfor vi ender opp på en femmer. 
Alle har fått med seg at vi har en del innvendinger, og noen av dem er fundamentale. 
En autofokus som tidvis krever at en befinner seg 30-40 centimeter unna er ikke akkurat optimalt for en fotograf, og uten at vi har nevnt det i testen er Fujifilms påstand om 300 bilder per batterilading en smule (eller to) overdrevet. 

Menysystemet er også en liten katastrofe, og X100 er heller ikke like rask å knipse med når utløseren trykkes ned som selv rimelige speilreflekskamera. 
Glem heller ikke at du i dag kan få svært bra speilreflekser fra for eksempel Nikon og Canon til rundt 5-6.000 kroner, og sammenliknet med de 10.500 kronene X100 koster sitter du fortsatt igjen med 5-6.000 kroner du kan bruke på alt fra ekstern blits til et nytt, veldig bra objektiv. 

Men dette skal ikke uten videre være en konkurranse mellom X100 og speilrefleks. 
For mange vil det være snakk om et både-og heller enn et enten-eller. 
X100 er nemlig et fin-fint nummer to-kamera, et som du har med deg mer eller mindre over alt fordi det tar betraktelig mindre plass, samtidig som det likevel tar veldig bra bilder. 

Prisen er naturlig nok diskutabel. 
Den er til og med nesten kontroversiell. 
Mange rynker på nesen, og forsåvidt også andre kroppsdeler, når vi sier at du må ut med over titusen kroner for å eie et X100. 
Det kan vi forstå. 
På den annen side finnes det i enhver respektabel fotobutikk fastoptikk som koster både ti og femten tusen kroner, og det vil utvilsomt mange mange betrakte som rein og skjær galskap. 

Likevel, den ivrige amatøren eller entusiasten vil finne veldig mye å like ved X100. 
Hvis nå bare Fujifilm kan ansette noen kompetente menydesignere og justere litt på autofokusen begynner vi virkelig å snakke. 

Fujifilm FinePix X100 
