GTA:San Andreas 

Hvis du er fremdeles lurer på hvorfor GTA: 
San Andreas er et essensielt kjøp, bør du lese denne anmeldelsen. 

For en gangs skyld, believe the hype. 
San Andreas er et av de aller beste spillene som har kommet de siste årene. 
Takket være massiv forhåndsomtale og glimrende anmeldelser har salget av spillet være eksplosivt, og butikker sliter med å levere nok kopier. 
Slikt skaper videre etterspørsel, og vi kan tenke oss mange førstegangskjøpere som lurer på hva alt dette handler om, og det passer også veldig bra at Sony nå har lansert den nye, lille PSTwo-maskinen. 

LES OGSÅ: 

Definisjonen 

La oss ta et lite tilbakeblikk 
 selv om GTA-spillene går helt tilbake til den første PlayStation-maskinen, er det nok GTA III fra 2001 som fikk folk til å få opp øyene for fenomenet. 
For første gang kunne vi bevege oss fritt i en hel by, utføre oppdrag i den rekkefølgen vi ville og oppdage hemmelighet etter hemmelighet. 
Vi har ikke tall på hvor mange spill vi har sett i etterkant som tydelig har latt seg inspirere av GTA III. 
I 2002 kom GTA: 
Vice City, som bygde videre på konseptet, gav oss en større by, nye muligheter (kjøpe hus, rane butikker, fly helikopter og kjøre motorsykkel) og bedre oppdrag. 
Men først og fremst var Vice City rikere på stemning. 
Mens GTA III handlet om en ganske så anonym kar i en overveldende storby, tok Vice City oss tilbake til 80-tallet, med passende musikk, tidsriktig kleskode og oppførsel. 
Rockstar beviste at de var ufattelig flinke til å ta en tidsepoke på kornet, uten å være for ironiske, men likevel være fulle av humor. 

Så har vi San Andreas. 
Denne gangen hopper vi noen år fremover, til tidlig nittitall. 
Stedet er staten San Andreas, som er en blanding av Sør- og Nord California og Nevada. 
Dette er tiden da gjengkulturen eksploderte, Los Angeles brant og Dr. Dre og Snoop Doggy Dogg kapret hitlistene. 
Spillet begynner med CJ, en ung mann tilknyttet gjengmiljøet, som returnerer til hjembyen Los Santos (basert på Los Angeles) etter fem års frivillig eksil i Liberty City (byen fra GTA III). 
Hans mor er død, familien er i oppløsning, korrupte politifolk er ute etter ham og CJ involverer seg i kriminalitet på nytt. 

Mer av det samme? 

Strukturen er kjent for alle som har prøvd et GTA-spill tidligere. 
Du får oppdrag fra diverse bosser, til å begynne med er det din bror, dine gjeng-venner og en mislykket rapper som ber deg om hjelp, men lenger ut i spillet møter du på mektigere skikkelser, og nettet snører seg tykkere og tykkere. 
Oppdragmengden er enorm, og står i stil med spillets størrelse. 
De tidligere GTA-spillene omhandlet nemlig én by om gangen, mens San Andreas består av en hel stat. 
Denne består av tre fullstendige byer, hver av de på størrelse med Vice City. 
Du starter som sagt i Los Santos, men etter en del timers spilling låses flere områder opp 
 byene San Fierro (basert på San Francisco) og Las Venturas (basert på Las Vegas). 
Men ikke nok med det, det er svære landområder byene i mellom, flere landsbyer, innsjøer og motorveier som tar deg fra sted til sted. 
Og du er fri til å bevege deg og gjøre hva du vil. 
Det føles helt fantastisk. 

Byene er modellert etter virkeligheten, men er ingen nøyaktige kopier. 
Vi kjenner imidlertid igjen flere landemerker, bydelene i Los Santos varierer mellom ghetto-områder og svære villaer øverst i Vinewood og Las Venturas er omringet av tørr ørken. 
Enda mer spennende er hvordan befolkningen endrer seg i takt med hvor du befinner deg. 
Strendene er fulle av blonde og veltrente menn og kvinner, bakgatene av Ganton (området der du bor) kryr med gangstere og halliker, og på landet møter du på trailere, traktorer og reisende på tunge motorsykler. 
Alle har sine spesifikke dialekter og måter å snakke på. 

Det er altså ingen tvil om at spillet er enormt, rent fysisk. 
Men er spillbarheten like omfattende? 
Ja. 
Du har alltid kunnet gjøre mye i GTA-spillene. 
Du hadde dine hovedoppdrag, dine tilleggsoppdrag, taxioppdrag, brannbiloppdrag, du kunne lete etter hemmelige pakker og kappkjøre. 
I San Andreas har du alt dette, og mye, mye mer. 
Du kan for eksempel date jenter. 
Ta dem med på bar, flørt, gi gaver. 
Du kan ta på deg finlandshette og bryte deg inn i hus, der du kan snike rundt (spillet inkluderer nå en helt ny snikemotor). 
Du kan ta over territoriene til rivaliserende gjenger, og senere forsvare dem fra angrep. 
Du kan gjøre hallikoppdrag, gå på flyskole og kjøreskole. 
Du kan til og med danse med lowriders og modifisere dem med nitro, spoilere og denslags! 
Det er så mye å gjøre i dette spillet at vi får vondt i hodet. 

Bygg deg opp 

Videre har vi helt klare rollespillelementer i San Andreas. 
CJ har statistikker på det meste, både når det gjelder utseende og ferdigheter. 
Alt du foretar deg, kan du bli flinkere på. 
Du kan bli en bedre sjåfør, flinkere syklist og dyktigere svømmer (ja, du kan svømme). 
Statistikkene på disse egenskapene øker automatisk jo mer du bruker dem, men det går også an å trene seg opp med vilje. 
Vi anbefaler for eksempel at du oppgraderer dine skyteferdigheter så fort som mulig, da det gjør spillet ganske betraktelig enklere. 

Statistikkene går også på utseendet, som sagt. 
Det er flere helsestudioer i San Andreas, og du kan både bygge opp muskelmasse og trene utholdenhet. 
Utholdenheten lar deg løpe lenger, og er du sterk, er du også flinkere på nærkamp. 
Er du en tøffing, får du også økt respekt blant dine medgangstere, og det gjør det enklere å rekruttere disse. 
Trening er ikke den eneste måten å gjøre CJ attraktiv på, du kan også shoppe klær, tatovere deg og klippe håret. 
Er du stilig nok, vil damene snu seg etter deg 
 men du kan også bli mobbet av gjengmedlemmer om du ikke har på deg de passende fargene. 
Rundt om i byene vil du finne flere spisesteder, og regelmessig mat vil sørge for helsen din. 
Men ikke overspis, for da blir du tjukk. 

Disse elementene gir en helt ny dimensjon til spillet, men heldigvis er det ikke så essensielt å holde seg veltrent og slank at det står i veien for spillets hovedmål. 
Det holder bare å passe på utseendet og formen en gang i blant. 

Resultatet er at GTA: 
San Andreas er en uventet blanding av gangster-action med The Sims og Fable, bare at her fungerer alt riktig. 

Spillbarheten i San Andreas er nesten uendelig, her er det ikke snakk om timesvis med moro, månedsvis er kanskje et mer passende uttrykk. 

Perfekt lyd 

Vi vet alle at det blir lagt mye vekt på de berømte radiostasjonene i spillet, og denne gangen har Rockstar overgått seg selv. 
Ikke overraskende er det mye hip hop fra tidlig 90-tall her, alt fra NWA, Eazy E og Snoop til DOC og Comptons Most Wanted. 
Men vi har også et utvalg av 90-tallets rock (Soundgarden, Rage Against the Machine, Stone Temple Pilots), klassisk rock, country og tidlig house. 
Og det er noen glimrende DJs som serverer gullkorn mellom låtene  selveste Axl Rose, George Clinton, Chuck D og Sly & Robbie er blant navnene. 

Stemmeskuespillerne gjør også en fantastisk jobb, først og fremst er vi imponert over selveste Samuel Jackson som den korrupte politimannen Tenpenny. 
Andre kjente navn som Chirs Penn og James Woods leverer også replikker, og rappere som MC Eiht, Ice-T og Young Maylay gir kredibilitet til de unge gangsterne. 

Grafikken gir oss en blandet smak i munnen. 
På den ene siden er det imponerende at et så enormt område kan vises på den aldrende konsollen, omtrent uten lasting av data (med mindre du går innendørs) og uten repetisjon. 
Men samtidig er detaljnivået ikke alltid like høyt, og det største problemet er kanskje at spillet har tendenser til å hakke en del. 
Men vi skal uansett gi kreditt til Rockstar for å ha stappet alt dette materialet på én DVD-plate, og vi kan leve med noen ujevnheter. 

Noen frustrasjoner 

Det som er mer plagsomt er at det er en del problemer Rockstart ikke har klart å løse siden forrige utgave av GTA. 
Det gjelder mest kontrollen og siktingen, som ikke sitter helt optimalt. 
Det er ofte vanskelig å låse sikten på den personen du vil skyte på, og CJ reagerer ikke på dine bevegelser like elegant som karakterene i mange andre spill gjør. 
Vi ble ofte irritert på politifolk som løper tilfeldigvis inn i skuddlinjen, som igjen resulterer i at du får unødvendige etterlyst-stjerner og oppdraget blir enda vanskeligere. 
Og enda verre er det at hvis du ikke klarer et oppdrag, må du ta det på nytt helt fra starten (finne en bil, kjøre til møtestedet og ta hele oppdraget på nytt). 
Vi hadde virkelig likt en form for mellomlagring underveis i oppdragene, slik at du slapp å ta det fra begynnelsen hver gang. 
Det tar altså litt tid å bli vant til den ustabile siktingen og kontrollen, men etter en del timers spilling er både du og CJ blitt flinkere. 

I følge Rockstar går det an å presse opptil 150 timers spilletid ut av San Andreas. 
Og det er mye. 
Men lengden er ikke nok i seg selv, det må jo være moro også. 
GTA: 
San Andreas er heldigvis fullt av geniale karakterer, fantastiske oppdrag og glimrende humor, og til tross for noen ujevnheter her og der er det et absolutt nødvendig kjøp for alle PS2-eiere over 18. 
Men du har mest sannsynlig allerede kjøpt det uansett. 
