«Lovløst land:»Blek thriller i kald snø 

Finsk-norsk western imponerer ikke. 

Snøen glitrer hard og hvit. 
Fire menn med gevær kommer inn i bildet. 
To av dem kaster en sekk på bakken og avslører en død ulv. 
Dette er åpningsscenen i den finsk-norske samproduksjonen Lovløst land, som er filmet i Norge. 

Da skjønner du raskt at dette skal handle om hardbarka menn i et enda barskere miljø. 
Det hele blir overtydelig banket inn da Jaakko (Antti Holma), som har sonet for drapet på sin stefar, kommer inn på den lokale baren og samtlige stirrer taust på ham. 

Der slutter heldigvis den overdrevne klisjébruken, og filmen går over i å bli en ikke helt vellykket fabel om fraværende fedre og fortapte sønner. 

Lynsjestemning 

Filmen frontes som en arktisk western. 
Selv om hesten er byttet ut med snøscooter er det ikke mye her som er hentet fra westernfilmen – rent bortsett fra at alle løper rundt med enten hagle eller pistol. 

Lasse (Ville Virtanen) har vært politi, men blir oppsagt på grunn av innstramninger. 
Da er det milevis til nærmeste politistasjon, og territoriet er i praksis lovløst. 
Da Jaakko og gjengen dreper en mann, blir det lynsjestemning. 

Inn fra sidelinjen kommer en moderne dusørjeger ikledd cowboyhatt. 
Gunnar (Jørgen Langhelle) er ikke interessert i penger, men kun i jakten og drapet. 
Her faller filmen sammen og blir lite troverdig. 

Hva slags motiver har han rent bortsett fra blodtørst? 
Det hintes om en bakenforliggende historie mellom ham og Lasse, men det får vi aldri vite noe om. 
Uten de personlige relasjonene forblir han bare et forstyrrende element i det som kunne blitt en fin historie om to sønner som aldri er blitt kjent med sin far. 
Han blir ikke det symbolet på ondskap som det nok er meningen at han skal være. 

Rotete historie 

Teknisk sett er filmen meget god. 
Den er nydelig filmet. 
Med hjelp av Tuomo Hutris bilder fremstår det arktiske landskapet som øde, nakent og goldt. 

Det er regissør Jussi Hiltunen som roter det til for seg selv. 
Hverken historien eller karakterene er godt formidlet. 
Motivene for raseriet, hevntankene og aggresjonen ligger og ulmer, men hva som egentlig styrer dem, blir du aldri klok på. 

Resultatet er en historie som ikke makter å engasjere. 
Nerven og spenningskurven mangler, for du kommer aldri nær nok karakterene slik at du bryr deg. 
Det på tross av solid spill av spesielt Ville Virtanen, som noen kanskje kjenner fra Netflix-serien Sorjonen. 

Lovløst land vil så gjerne være en intens thriller, men den mangler både spenningen og intensiteten som skal til for å vekke følelser. 
