Test:BMW 220i 

Ekstrem kjøreglede og sittekomfort - men har den mistet litt av rampen i seg? 

Man kan si mye om BMW 1-seriens design og løsninger. 
Mye negativt ... 

Den lett pubertalt bulende fasongen på kupémodellen skilte seg fra mengden, men ble aldri noen stor suksess for BMW i det todørs-fiendtlige Norge. 

De falt som en stein på bruktmarkedet. 
Det er grunn til å tro at det samme vil skje med 2-seriens kupémodeller. 

Den samme følelsen 

For de som kjenner 1-serie-Coupé, er forskjellen til toeren overraskende liten. 
Vi har en 120d Coupé selv, og følelsen er godt bevart. 

Å åpne de rammeløse dørene er helt likt. 
Følelsen du har når du du sitter i bilen er den samme. 
Riktignok har de kostet på seg ny plastinnramming og stoff i setene, men setet må være det samme. 
Dette er en av de beste stolene på markedet. 

BMW velger tykkere ratt enn de fleste andre, og det finnes rikelig med justeringsmuligheter. 

Seteposisjonen er nesten som i toseters biler, trukket tilbake mot bakhjulene. 
Sammen med et langt panser, liten intim kupé, der taklinjen omslutter passasjerene noe tettere enn man er vant til, samt en liten bratt frontrute, gir dette nærmest en toseterfølelse. 

Baksetene er best for litt kortere personer, men i likhet med 1-serie, er det ikke så ille å sitte der når man først er kommet inn. 
Men man sitter dypt. 

Sobert interiør 

BMW gikk amok med BMW i3 og i8, men beholder en nøktern business-stil på de ordinære modellene. 
Du skal aldri være i tvil om at du kjører BMW. 

Alle brytere har tilnærmet samme form og plassering og føles helt identiske med mindre man tar seg tid til en sammenligning. 

Betjening skjer på samme måte, med unntak av fartsholderen. 
Heldigvis vil mange si, for den separate stikka fungerte motsatt av hva alle andre gjorde og føltes ikke logisk. 
Nå betjenes den fra rattet. 

Utrolig nok hadde ikke pressebilen adaptiv cruise-control. 
Den bør være standard i premiumbiler i dag, når du kan få det ekstra for få tusenlapper på de fleste biler i Golf-klassen. 

Men de korte moderniseringsskrittene er lange nok. 
Bilen føles langt dyrere og har beveget seg opp til 3-serie. 

DAB-radio er heller ikke standard men i hvert fall tilgjengelig. 
Den styres sammen med alle bilens kontroller, via hjulet i midtkonsollen på en 6,5-tommers skjerm. 

Fortsatt chubby 

2-serien har skilt seg fra 1-serie designmessig. 
Teknikken er imidlertid den samme. 
Som for eksempel det utypiske felginnpresset. 
Her finner man nemlig felger som er mer vanlig for forhjulstrekkere. 
Du kan altså bare glemme feite, konkave hjul på denne. 

Den er så å si identisk i størrelse med 3-serie Coupé fra 1990 til 2000 (E36), men er langt fra så harmonisk i linjeføringen. 
Takhøyden som er åtte centimeter høyere, har mye av skylda. 

Personlig hadde vi håpet på en penere taklinje siden bilen er blitt såpass stor, men trolig ønsker BMW å beholde den pubertale designen for å skille den mer fra 4-serie Coupé. 

Akkurat nok 

Alle motoralternativer deles med 1-serien. 
Les om vår test av 1-serien her. 

Vi kjører en 120 bensin, en av de mest aktuelle her til lands. 

Den samme følelsen 

Vi hadde regnet med noe mer trykk fra toliteren nå som BMW har hektet en turbo på den. 
270 Nm er ikke imponerende mye, heller ikke 184 hk. 
Særlig ikke når de plantes i bakken av bakhjulene. 

Effektleveransene kommer i jevnt skyv fra 1500 omdreininger og oppover, men å si den går dårlig, blir feil - selv om vi aldri klarte øvelsen 0-100 på lovte 7 sekunder. 

Gjennomsnittlig brukte vi hele 7,7 sekunder på våre enkle målinger, og det er ikke mye man får gjort feil som sjåfør på en automatbil. 

Imponerende automat 

Automaten imponerer. 
Bilen kan stilles i fire humør: Eco Pro, Comfort, Sport og Sport +. 
Girskiftene er myke og turtallet holdes nede på de to første. 
I Sport og Sport + blir den mer utålmodig og for hvert gasspådrag kvitteres det med 4.000 omdreininger eller mer. 

Girskiftene er såpass hissige at det rykker i bilen ved hvert girskift. 

I Sport + blir også antispinn slått av og er programmert for å tillate noe sladd. 
Selvsagt kan alle hjelpesystemer slås av. 

Skal man kjøre aktivt, velger man Sport + i kombinasjon med manuell giring. 
Automaten blir masete og litt uberegnelig. 
Ved gassoppslipp vil den gjerne slippe seg ett gir opp. 
Da trenger den bittelitt tid for å treffe riktig gir ut svingen igjen. 

Det føles mye bedre å selv legge den inn i ønsket gir før svingen, og bli belønnet med det man forventer. 

Balansert 

2-serien har fått voksne kjøreegenskaper. 
Mye lettmetall i uavfjæret vekt (alt som er utenfor støtdempere og fjærer - red.), har sikkert noe av æren for at den er bra på hullete og dårlige veier. 

Den svelger det meste av humper uten å forplante det i noen særlig grad til karosseriet, og selv om testbilen er utstyrt med sportsunderstell og 18-tommers felger, er inntrykket komfortabelt. 

Hekken gir en tillitvekkende følelse av grep når den setter seg, og den er stiv nok i massevis når det går fort på svingete veier. 

Styringen kunne vært mer presis. 
Den formidler ikke helt det vi ønsker i midten, noe som resulterer i unødvendige korrigeringer på vårt humpete veinett. 

Dekkstøy 

Skramlelyder og knirking er ikke et tema, i hvert fall ikke før den får noen mil på baken. 
Støynivået er lavt. 
Motoren hører du i grunn ikke før den forsiktig minner om sin tilstedeværelse under akselerasjon fra 3.000 omdreininger og oppover. 

Det som dominerer støybildet er de brede dekkene. 

Ikke gratis 

220i med sportsautomat har en grunnpris på 409.700 før du har bestilt maling på bilen. 
Og BMW vet å ta seg betalt for alt du ønsker å ha. 

Vår bil har ekstrautstyr for 112.000 kroner. 

«Alle» velger M Sportspakke til 23.100 kroner. 
Det inkluderer andre fangere og sideskjørter, samt sportsratt, sort tak og spesielle lister i bilen. 
Adaptivt understell koster 5.100 kroner, de obligatoriske sportsstolene koster 8.400 kroner. 

De kule bremsene (6.650,-), parkeringssensor (5.600,-), Xenonlys (7.200,-), fartsholder med avstandskontroll (3.450,-) og Navi (15.900,-), må man nesten ha for å få solgt den igjen. 

Vi synes at den forrige generasjon 1-serie var BMWs morsomste bil å kjøre. 

2-serien har mistet litt av rampen i seg, men er antagelig et mer fristende alternativ enn 3-serien, for de som ønsker seg en kupé. 

Den synes litt mer, og selv om den fortsatt er litt kort og «kubbete», vil mange synes at den har kulere linjer enn 3-serien. 
