Spillanmeldelse:«Catherine» 

(VG Nett) 
Kone og barn, eller frihet til å gjøre det du vil, hele tiden? 
Det er utfordringen i spillet «Catherine». 

Soppspisende rørleggere. 
Muskelberg med maskingevær. 
Boyband-lookalikes med enorme sverd. 
Duvende bryster. 
Spillmediet byr på mye rart, men sjelden noe det er lett å identifisere seg med. 

Derfor er det en glede å introdusere Vincent. 
Vincent er 32 år gammel. 
Han har kontorjobb, han liker å henge på bar med kompisene sine, han drømmer om romfart og de siste fem årene har han vært i et ukomplisert forhold med Katherine. 

Et bekymringsløst liv, inntil Katherine presser ham til å ta stilling til ekteskap og barn. 
Og det blir ikke akkurat mindre komplisert når den yppige, frilynte Catherine smyger seg inn i Vincents liv. 
Og seng. 

Allerede her er vi forfriskende langt unna normen i spillmediet. 
Men vi skal lengre. 

Dagene i spillet blir brukt til samtaler, tekstmeldinger, mat og drikke, men når Vincent sovner kastes han inn i en marerittverden. 
Her finner du fortvilte menn som ser ut som sauer. 
De må løse stadig mer komplekse klatre-puzzles for å ikke dø. 

Du skyver på bokser for å klatre høyere og høyere mens boksene under deg smuldrer opp og horrible monstere jakter på deg. 
Dør du her, dør du i spillets virkelighet. 

Subteksten er ikke akkurat subtil, men det ER i det minste en subtekst her. 
Eller i det minste en tematikk med en velkommen dybde. 
Det handler om det å bli såkalt voksen, om å stifte familie (eller ikke). 
Og under der igjen: hva er lykke, og hvordan blir man lykkelig? 

Dine valg styrer til en viss grad handlingen, og «Catherine» forsøker heller ikke å levere noen fasit. 
Spillet har hele ni forskjellige slutter, basert på valgene du har tatt under veis. 

Og dette er valg jeg har tatt i mitt eget liv. 
Jeg valgte min Katherine (som heter Catherine, faktisk!). 
Jeg fikk nettopp mitt første barn. 
«Catherine» treffer meg rett i mellomgulvet. 

Det er et sært spill. 
Men det ligger nærmere livet enn det meste i spillmediet. 

Livet mitt og livet til andre menn i etableringsfasen, i det minste. 
Kvinnene i «Catherine» er nemlig enten verpesyke eller ludderaktige, de er statister i guttas søken etter meningen med livet. 

Men det får bli en annen diskusjon. 
Her og nå vil jeg bare slå fast at «Catherine» er et engasjerende, givende, modent, ofte skummelt og alltid interessant spill. 

Det er dessuten herlig å få oppleve et spill hvor skaperne er så tydelige. 
Teamet bak, som for øvrig også står bak den anerkjente «Persona»-serien, ønsker helt opplagt å formidle noe som er viktig for dem personlig. 

Mer av dette, takk! 

PS: 
I salg fra 10. februar. 

CATHERINE Plattform: 
PS3 og 360 Genre: 
Puzzle/adventure/skrekk Alder: 18 Utvikler: 
Atlus Persona Team Utgiver: 
Deep Silver Mer info 
