Patetisk Oscar-vinner
"Argo" er en uformelig amerikansk fantasi om at det en gang i tida fantes en regjeringsansatt fyr som fikk ting til. 
Men Ben Affleck ser ut som en psykiatrisk spøk, og filmen burde vært en actionkomedie. 

«Argo»: Amerikansk drama.2012. 2 timer. 
15 år. 
Regi: 
Ben Affleck. 
Med: 
Ben Affleck, Bryan Cranston, AlanArkin, John Goodman. 

Det er ikke bare BenAffleck som er feil i Oscar-vinneren «Argo», men han gjør en storarta innsatsbåde som deprimerende skuespiller og uvederheftig regissør. 

Noen filmer brukerautentisitet slik rockemusikere bruker kokain. 
De sniffer seg litt opp påvirkeligheten for å virke interessante. 
«Argo» later som om den har etforklaret og saklig forhold til den iranske revolusjonen, for sjahenssikkerhetsstyrker hadde torturert sine motstandere, og USA hadde skylda, så nåmå president Hva Het Han Nå Igjen ta seg sammen i 1979. 
Det tilforlatelige i filmener at religiøst og nasjonalistisk overivrige studenter i Teheran hoppet overgjerdene og tok ambassadefolka som gisler. 
Det gikk bra med alle. 
Men sekstullinger flykta ut på gatene og klarte å få krøkke-asyl i den kanadiskeambassaden. 
Dermed var de et problem, og antakelig burde CIA ha sagt: 
Meld deresjøl og be om unnskyldning. 

Men i ambassaden kunne deikke sitte, og dermed kommer Ben Affleck inn i historien. 
Han har beatleshår,mullaskjegg og et dystert skilsmissetryne som man kan få mareritt av. 
Hanlikner coveret til ei Cat Stevens-plate og skal forestille intelligensbyråetsflukt-spesialist. 
Man kan spørre seg om hvilke flukter han har tatt seg av før,for jeg tror ikke amerikanerne har noen vellykka i det hele tatt. 

Så kommer den gode delen avhistorien. 
Etter å ha ydmyket alle de andre idiotene i amerikanskadministrasjon, finner han på at man skal feike en science fiction-film. 
I detøyeblikket du får se de spøkefulle produsentene Alan Arkin og John Goodman, vetdu at «Argo» burde vært en komedie av Lebowski-format, og Jeff Bridges burdehatt hovedrollen. 
Historien om mannen som flyr til Teheran for å innbillesnille iranere at han lager action-film er altfor god til å bli rota vekk iKon-Tiki-dokumentarisme med lygekryss. 

I stedet følger vi denuinteressante Affleck på Iran-tur, og etter hvert får han Canada-farerne ut avislamistenes klør i to-tre cliffhanger-redninger som er så hårfine at de ville havirka usannsynlige i en Lucky Luke-film. 
Filmen går fra søvngjengersk drama tilnervestimulerende overdrivelses-romantikk i løpet av noen minutter. 

Når Affleck kommer hjem tilden fraskilte kona og den farsbundne sønnen står det amerikansk flagg på porchen.Whatever. 
