Anmeldelse:Øystein Lønn er krassere enn på lenge, i høyaktuell roman 

Misliker norsk selvgodhet. 

I mange år var Øystein Lønn «forfatternes forfatter;» den litterære begavelsen ukjent for det brede, lesende publikum. 
Novellesamlingen «Thranes metode» fra 1993 satte en stopper for det. 
Boka fikk Bragepris og Kritikerpris, ble filmatisert, og etterfulgt av «Hva skal vi gjøre i dag og andre noveller,» som fikk Nordisk Råds Litteraturpris i 1996. 

Nå, femti år etter debuten og i sitt åttiende år, er Lønn ute med ny roman. 
Men den som hadde ventet en konturløs, mild, aldrende observatør må tro om igjen. 
I «Fluktens nødvendige blindveier» er Lønn krassere enn på lenge. 

Syndere i sommersol 

Syndere i sommersol 

I elleve år har Helen og Svend møttes. 
Hun er en berømt, gift bratsjist, han jurist i politiet, med ansvar for flyktninger. 
Nå skal en viss Eds sendes ut. 
Eds som også Helen kjenner, intimt. 

Den snarlige utsendelsen gnager i Svend disse dagene, som bare skulle være solfylte og begivenhetsløse. 
Elskernes forhold skurrer. 
De er begge på vei, i flukt mot et annet sted. 

Flyktninger 

Flyktninger 

Tom er Helens bror. 
Familien hans adopterte Helen da hun kom som flykning til Norge for trettifem år siden. 
Tom og Svend kjenner hverandre gjennom arbeidet. 
I løpet av disse augustdagene endres alt for trioen. 
De innhentes av en historie om svik og flukt. 
Men også om anstendighet. 

Lønnlig Lønn 

Lønnlig Lønn 

Romanene hans er da også blitt kalt handlingsfattige. 
Det skjer tilsynelatende ikke mye i «Fluktens nødvendige blindveier» heller. 
Svend driver litt på egenhånd, gåtefulle samtaler føres, paret sitter ved stambordet eller ligger i sengen. 
Før fortellingen er over, har likevel dramatiske omveltninger skjedd. 

Lønns lønnlighet er et signaturtrekk ved forfatterskapet. 
Kanskje derfor har Lønn flere ganger lent seg på krimsjangeren. 
Det gåtefulle, tildekte og usagte er dominerende. 

Samtalene som Helen og Svend fører oser av det, er springende, og kan være frustrerende for leseren: 
«Jeg skal levere et brev,» sa han. 
«Til hvem?» 
«Han skal utvises.» 
«Hvem skal utvises?» 
«En bekjent,» sa Svend. 
«Hvorfor det?» 
«Dette vet du.» 

Diagnoseroman 

Diagnoseroman 

Samtidig er romanen tydelig som samfunnskommentar. 
Som før knytter Lønn en eksistensiell og politisk tematikk sammen. 
Det handler om enkeltmennesket, og det handler om vår egen tid. 
Romanen handler om oss. 

Oss mellom 40 og 50, «som har fått det meste uten omkostninger.» 
Om oss nordmenn, den norske rikdommen, «de blåbrune klanene». 
Grumset i vår tid, hyllet inn i sørlandsk sollys. 
Avsmaken for det som skjer «i kuldens tid», «i uberørthetens tid», og ikke minst «i massefluktens tid. 
I flyktningenes tid». 

Cool 

og 

Cool 

«Fluktens nødvendige blindveier» er en interessant og uhyre velformulert roman om anstendighet, medmenneskelighet og kjærlighet, og et fint tilskudd til et av våre mest verdifulle og markante forfatterskap. 
