Teaterpremiere:«Billy Elliot» 

«Billy Elliot» er en forundringspakke av en musikal: 
Ny, spennende og annerledes. 
Premieren i Folketeateret i Oslo i kveld ble en fest! 

Historien burde være kjent; den var en makeløs suksess som kinofilm i 2000: 
Billy er gruvearbeidersønnen fra Nord-England som mot alle tradisjoner og alle forventninger blir ballettdanser. 

Det starter i 1984: 
Den britiske statsministeren Margaret Thatcher levde opp til sitt rykte som «jernkvinnen». 
Etter at hun hadde vunnet Falklandskrigen på utebane, gikk hun på hjemmebane løs på de britiske fagforeningene og deres makt. 
I Billys hjemby førte det til en langvarig streik, som ikke førte til noe – for noen parter. 
Men for unge Billy var det altså ikke bare å ta dansetrinn ut av sin egen bakgrunn; denne hjemlige bakgrunnen – hele hjembyen hans – kjempet for sin eksistens. 
Og da er det vel mye som er viktigere som står på spill enn at en 11-åring skal lære seg ballett? 

Disse politiske linjene har fått overraskende stor oppmerksomhet i musikalen. 
Og det tilfører en hundre prosent seriøst, men ikke desto mindre velkommen dimensjon. 
(Nesten morsomt å høre et ellers ekstatisk premierepublikum bli litt forbeholden i sin applaus etter en julesang på Folkest Hus: 
«God jul, Maggie Thatcher, det er ett år nærmere din død…!) 

Så historien en ny og dramatisk og ujålete så det holder. 
Musikken er god, manus en glede. 
Sangtekstene holder imidlertid ikke alltid mål, med litt for haltende ordvalg og noen naive rim. 
En skikkelig låtskriver burde vært hyret inn! 

«Billy Elliot» hviler i bunn og grunn på en 12-åring. 
Kevin Haugan heter han, selveste Billy. 
Han er et naturlig scenetalent av de helt sjeldne. 
Han synger godt og danser utmerket. 
Men har som aller sterkeste side et smittende og naturlig scenenærvær, som faktisk aldri blir borte, uansett hvor mange andre sceneaktører som er rundt ham eller musikk som buldrer. 
Fantastisk godt gjort! 

Samtidig er han omgitt av til dels meget rutinerte folk, som vet hvordan en sentral figur skal støttes: 
Nils Ole Oftebro som den hardt prøvde faren, uforglemmelig og vitalt glemsomme Janny Hoff Brekke som mormor, Hilde Lyrån som danselæreren som ikke lengre har egne drømmer – men Billys! 

Bra; virkelig bra! 

JON SELÅS 
