Langt fra en bagatell
BIFF-aktuelle «Fornærmelsen» er et gripende og aktuelt rettssalsdrama. 

På papiret høres kanskje «Fornærmelsen» ut som et tørt, politisk drama. 
Men i realiteten byr filmen på et både spennende, lærerikt og nyansert bilde av en anspent, dagsaktuell konflikt. 

Filmen åpner med en disclaimer om at filmen ikke representerer libanesiske myndigheters politiske ståsted, og med det blir det tydelig hvor anspent tematikken er. 
Regissør Ziad Doueiri er ikke subtil i sin kritikk, men det behøver han heller ikke å være. 

Det hele begynner med en fornærmelse, en tilsynelatende bagatell. 
Yasser (Kamel El Basha) er palestinsk flyktning i Beirut, og jobber med reparasjoner i gaten hvor den libanesiske, konservative kristne Tony Hanna (Adel Karam) bor. 

Tony vanner planter på verandaen sin, og vannet som renner ut av et rør treffer Yasser i ansiktet. 
I irritasjon roper Yasser at Tony er noe sånt som en «jævla drittsekk». 
Tony svarer med et mye mer graverende utsagn. 
Derfra eskalerer konflikten i skremmende fart. 

For snart blir det rettssak, mennene får rivaliserende advokater, pressen stimler til, og plutselig har saken engasjert hele Libanon. 
Det blir opptøyer i gatene. 
Libanons historie er preget av krig og personlige traumer, og ut fra rettssalen bobler både sinne og sorg til overflaten. 

Bakteppet til denne filmen er altså flere tiår med borgerkrig, og politisk og religiøs uenighet. 
Til tross for at Tony er en hissigpropp, og at Yasser er sta som bare juling, hadde ikke konflikten gått på langt nær så langt om ikke det var for historien. 

At Tony tilhører den kristne høyresiden, og at Yasser er palestinsk, har alt å si. 

Selv med begrenset kunnskap om situasjonen i Libanon, får man underveis den informasjonen som er nødvendig for å forstå konflikten, og for å følge hvordan ting eskalerer. 

Gradvis nyanseres de to mennene, gradvis får man vite mer om deres bakgrunn, og forstår dem begge bedre. 

Tony, til tross for at han i starten fremstår som rett frem usympatisk, vil i utgangspunktet bare ha en unnskyldning. 
Problemet er at han egentlig vil ha en unnskyldning for noe mye større enn Yasser kan stilles ansvarlig for. 

Advokatene som engasjerer seg personlig for saken, på hver sin side, bringer også to ulike perspektiv til konflikten. 

Tonys advokat (Camille Salameh) er en eldre mann, som forsøker å vinne saken ved å spille på sin generasjons sinne og traumer. 
Yassers advokat er en ung kvinne (Diamand Bou Abboud), som representerer den yngre generasjonens noe mer nyanserte syn på historien. 

Skuespillet i «Fornærmelsen» er generelt på veldig høyt nivå, men blir tidvis hakket for melodramatisk i rettssalen. 
Dette er særlig på grunn av de to advokatene, som selvfølgelig har en relasjon som gjør det ekstra viktig å vinne over hverandre. 

Et rettssalsdrama kan kanskje by på veldig store overraskelser, men akkurat her hadde det ikke skadet med en uforutsigbar tvist. 

Jeg har følelsen av at filmen kanskje vil kunne virke litt for opplagt, hvis man har grundigere forståelse for Libanons historie og politiske situasjon enn jeg kan påberope meg å ha. 

Men det viktigste denne filmen gjør er kanskje nettopp å forklare den fremdeles svært anspente konflikten i Libanon. 
Da skader det heller ikke at den gjør det på et så underholdende, gripende vis. 
