deLillos - «Hjernen er alene»
«The Aller Beste». 

«Hjernen er alene» (1989) er Norges «The White Album» (1968) eller «Sign 'O' The Times» (1987) - simpelthen norsk musikks mest innholdsrike, varierte og dype godtepose. 
«Dyp» i alle betydninger av ordet: 
Disse 23 sangene utgjør et slags konseptalbum om det å være en «snill og smart», men trist og plaget ung mann i 20-årene. 

Det er den mest tilfredsstillende platen fra 1980-tallsrockens «fire store», om ikke annet så fordi den er så omfattende. 
Som alle de beste dobbeltalbumene, har «Hjernen er alene» plass til raus lek; fra det sjarmerende snodige til det simpelthen sublime («Sveve over byen», «Skulle bare være morsom», «Parkanlegg her», «Hva har du tenkt», tittelkuttet - sistnevnte er det musikalske motstykket til Munchs «uendelige skrik gjennom naturen»). 

For to dager siden fremførte deLillos platen i sin helhet i Operaen. 
Nå er også den etterlengtede nyutgivelsen her. 
Det opprinnelige lydbildets integritet er ivaretatt, omslaget er mye finere enn før. 
«Utkaster», inkludert på den gamle vinylutgaven, er tilbake i varmen, ellers er det ingen «nye kutt» her. 
Bra. 
For dette er et mesterverk som hviler i seg selv. 

MORTEN STÅLE NILSEN 
