«Lyden av viktige begivenheter konstrueres ikke i etterkant»
Soulnostalgi i Obama-land. 

||| 
ALBUM: 
Inspirert av presidentvalget i USA for to år siden har John Legend og The Roots gått sammen for å lage det de selv beskriver som «et hipt, kult lydspor til den nye følelsen av rastløshet og engasjement». 

Allerede her er det noe som ikke stemmer. 
Den ekte lyden av viktige begivenheter kommer naturlig, den er ikke konstruert i etterkant. 

Gammel soul Paradoksalt er det også at «Obama-optimismen» manifesteres i form av en samling nokså tradisjonstro fortolkninger av mer eller mindre kjente soullåter fra 1960- og 70-tallet. 

Vi finner spor fra spesialistenes favoritter som Baby Huey og Donny Hathaway, men også allemannseie som Marvin Gaye og Nina Simone. 

Én nyskrevet Legend-trille er det også plass til, men betegnende nok blekner den ved siden av coverlåtene. 

Lånt tankegods 
Å trekke historiske paralleller kan selvsagt være givende og lærerikt. 

Og med versjonen av Bill Withers «I Can't Write Left Handed» lykkes gjengen med å revitalisere originalen og gjøre den relevant også i dag. 

Men skal man lage et kraftfullt og politisk engasjerende album, bør vel originale tanker og ens egen glødende energi være hoveddrivkraften både i komposisjoner og budskap? 

«Wake Up!» ender dessverre primært opp med å låte retro-mjukt og behagelig, omtrent som en sånn fløffy fløyelssixpencene man gjerne ser gjesterapper Common gå rundt med. 
Prosjektet føles dermed ikke viktig — verken musikalsk eller som aktivistisk vekker. 

Ut og kjøpe vinyl Det bør imidlertid ikke forbigås at «Wake Up!» inneholder flere store sangskatter, plettfritt utført av prima musikere. 

Likevel er følelsen sterk av at The Roots er redusert til backingband for en flink, men aldri sensasjonell Legend. 

Black Thought legger kun ned to vers, og fans av Philadelphia-gruppen bør heller vie sin tid til «How I Got Over»-albumet fra tidligere i år. 
Der er det nyskapning og refleksjon å finne, noe som mangler her i stor grad. 

En fotnote til slutt: 

Om det er én ting «Wake Up!» fremprovoserer, så er det en lyst til å kjøpe gamle soulplater på vinyl. 

Og rett skal være rett. 
Verden ville trolig vært et bedre sted om vi alle stod litt oftere og flippet gjennom bruktsjappens soulkasser. 
