Hjerteskjærende fra Sveriges største podcaststjerne:Bokanmeldelse Alex Schulman: 
«Glem meg» 

En viktig selvbiografisk bok om å leve med en alkoholisert mor. 

Ifølge en ny norsk studie vokser mer enn 30.000 norske barn opp i hjem med alvorlige rusproblemer, hovedsakelig alkoholisme. 
Selvbiografiske bøker om temaet finnes det flere av, senest i år kom Anne Bitsch ut med boken «Går du nå, er du ikke lenger min datter », og mange vil sikkert huske Åsa Linderborgs sterke «Meg eier ingen» fra 2008. 

Den svenske journalisten og bloggeren Alex Schulman er et annet skrivende menneske som nå deler sin historie. 
Schulman «mistet» sin mamma, Lisette, til alkoholen i en alder av åtte år. 
I tredve år levde han og brødrene med skammen, skyldfølelsen og fortielsen som omga morens rusproblem. 

Schulman vokste opp i et dannet og såkalt «møblert hjem», en familie bestående av sterke personligheter, der flere har gjort seg bemerket i svensk offentlighet. 
Lisette Schulman var selv journalist og kommunikasjonsdirektør, en svært skarp dame med en lysende karriere. 
Likevel gikk det galt, fryktelig galt. 

Schulman har skrevet et hjerteskjærende portrett av en mors fall. 
Fra å være en kjærlig mamma til å bli en oppfarende, truende skikkelse, som i flere dager i strekk lå i sengen på et mørkt rom og led av en «mystisk» sykdom. 

Han minnes hendelser fra barndommen, både de lyse øyeblikkene da moren fremdeles var rusfri, men også de aller mørkeste, når hennes avhengighet var på sitt verste og mest nådeløse. 
Schulman skildrer hvordan alt i hverdagen etter hvert dreide seg om å fortie og skjule at hun var syk. 
Særlig avvisningene hennes, spydighetene og krenkelsene, har vært vonde å leve med. 

«Glem meg» er kategorisert som roman, men det synes jeg er å strekke det langt. 
Alt som har skjedd, er sant. 
Alle navn er ekte. 
Med forståelse for at andre kanskje ville ha skrevet en annen versjon av virkeligheten, har Schulman tilegnet boken til sine brødre Calle og Niklas «med respekt for at dette er min historie og at deres kan være en annen.» 

At «Glem meg» har vært nødvendig å skrive, merkes på hver side. 
Boken har et stort driv, er lettlest og bevegende i sin ærlighet. 
Enkelte ganger gjentar den seg selv, og en strammere redigering hadde løftet språket rent litterært. 

Når det er sagt, synes jeg dette er et vellykket portrett av et krevende mor- og sønn-forhold, rett og slett sterk og medrivende lesning fra første til siste side. 
Det er godt gjort. 

Anmeldt av: 
Gabriel Michael Vosgraff Moro 
