Tungt og massivt fra Thåström
Snaut to timer med intens rock noir var akkurat passe i kveld. 

KONSERT: 
Mandag Nick Cave & The Bad Seeds, i kveld Thåström. 
Samme uke, samme sted, samme intensitet, kanskje til og med delvis samme publikum. 

Svensk Cave 

Sven Joachim «Pimme» Eriksson Thåström (60) er kanskje det nærmeste du kommer Cave (60) i Skandinavia, og han har sitt eget «Bad Seeds» i ryggen - en massiv lydvegg som heldigvis også senker guarden av og til. 

I motsetning til den konstant blytunge (og kortere) konserten på Øyafestivalen for to år siden, hadde han i kveld funnet fram til den perfekte dymanikken, der han vekslet velregissert mellom tungt og lett. 

Perler som «Kort biografi med litet testamente» og «Brev til 10:e våningen» blir nydelige pusterom og hvileskjær for ørene. 

Massivt 

Men 
- Thåström og hans armé på fem smeller i gang det hele med noe som kan minne om artilleriskyts, «Bluesen i Malmö», som også innleder årets album «Centralmassivet». 

Og massivt er det. 
Etter en noe mer dempet «Beväpna dig med vingar», messer Thåström «Jag är en idiot» - den eneste Imperiet-låten som har fått plass i årets turné. 
Men du er så langt unna den merkelappen det er mulig å komme, Thåström. 

MIndre teatralsk 

Nesten i mørke, inntyllet i røyk, virrer han fram og tilbake på scenen. 
Men faktene, de spastiske bevegelsene, er færre. 
Han er mindre teatralsk enn vi har sett ham før og derfor kanskje mindre visuell, men det betyr i stedet hundre prosent fokus på musikken. 

Han sier ikke stort, og når han snakker kommer det like gjerne et «værsågod» til oss som et «takk» fra ham. 

Pulserende 

Med «Old Point Bar», en av mange låter fra årets album, øker intensiteten ytterligere. 
Pulserende og suggererende - og utrolig tight - vogger musikken fram og tilbake. 
Iscenesettelsen er enkel. 
Lyset skaper stemning, men bare unntaksvis brukes bakveggen til levende bilder. 

Maskintungt 

«Old Point Bar» baner vei for maskintunge «Nere på Maskinisten» og en gjenganger på konsertene de siste åra, «Ingen sjunger blues som Jeffrey Lee Pierce» fra mesterverket «Skebokvarnsv. 
209» (2005). 
(Har du forresten lurt på hvem denne Jeffrey er? 
Han startet punkbandet The Gun Club i 1979 og døde 38 år gammel i 1996). 

Fra det 12 år gamle albumet kommer også «Stjärna som är din», en nydelig låt som avslutter det ordinære settet. 
Et kort takk, og Thåström labber ut. 

Men - det er mer krutt i den Berlin-bosatte 60-åringen, og et langt ekstrasett toppes med snart 30 år gamle «Alla vill till himlen». 
Selvfølgelig vil vi det, i hvert fall hvis det er håp om å få mer av dette. 

Karl Johan 

Helt til slutt kommer også den ferske kjærlighetserklæringen «Aldrig av med varandra», som nevner både 17. mai og Karl Johan i samme låt - et dempet høydepunkt fra et ellers mørkt album som faktisk gjør seg enda bedre i liveversjon. 

Er det rart vi elsker Thåström? 
