Eventyr-hastverk
Det finnes såvidt jeg husker fire tilfeller av ganske vellykka 3D, ellers er den andre Journey-filmen en slags presentasjonstur av påfunn, der det aldri blir spennende, bare eksotisk. 

The journey 2 — Den mystiske øya. 

USA. 
2012. 
1 time, 34 minutter. 
7 år. 
Regi: Brad Peyton. 
Med: 
Dwayne «The Rock» Johnson, Michael Caine, Josh Hutcherson, Vanessa Hudgens, Luis Guzman. 

»The journey 2» er rastløs som en litt kvikk eventyrland-tur, noe man haster gjennom med pappa mens mamma går i butikker. 

Filmen føyer seg fint inn i overflødigheten av effekt-dominerte barnefilmer. 
Den har et strukturert, men fantasi-strippa manus, den har huntonitt-tørre replikker og er dessuten som en motvillig Dagblad-satire: 
Slik blir ferien din med bestefar. 
Hvordan skal du kommunisere med stebarnet i ferien. 
Edderkopper og tusenbein er farligere enn du tror. 

Dwayne «Einstein» Johnson spiller stefar til Josh Hutcherson, som er en plakatfrisk geni-guttunge med motorsykkel og eventyrlyst. 
De to dechiffrerer meldingen fra bestefar Michael Caine fortere enn sudoku, og så flyr de med Luis Guzmans helikopter rett inn i en virvelstorm. 
Boms ned på øy. 
Vanessa Hudgens fra «High school musical» spiller Guzmans fornuftige dattersnuppe med så høye barnebryster at de ser ut som dobbelthaker. 

Filmens idé er at alt det fantastiske man kan finne i Jules Vernes (og noen andres) bøker er helt sant. 
Handlingen raser av gårde fra hendelse til hendelse, og alle farer blir tackla øyeblikkelig og uten egentlige anstrengelser eller redsel. 
«Nå hopper vi ut i vannet og finner The Nautilus». 
De hopper i vannet. 
«Der er The Nautilus!» 
Dette er den digitale utstyrsfilmen viktigste kjennemerke: 
Det forventes at it-folka skal lage skumle skyer, buldrende vulkaner, mørk sjø og nydelige pastoraler. 
Regissøren skal bare flytte folka mellom de forskjellige nivåene i det virtuelle landskapet. 

Dataspillet kommer til å bli skumlere. 
