Berenger i vorspiel-fjas
Dette er en vorspiel-film for glade helge-troll som drikker smågodt i brusen og jubler «han kjenne’ eg; han spelte med Dybdahlen eller i Lura skolekorps» når mistenkelig lyshåra grumlegangstere utarter sitt talent for tomt tryne. 

Jeg tror det var sånn at filmen skulle handle om en irrasjonell, smågal morderske, men skuespilleren ser egentlig ut som ei enslig fembarnsmor som har stått i butikk siden hun var fjorten og nå har åreknuter helt opp under armhulene sånn at hun alltid må ha mimikken til et aldrende bokstavbarn med klimakterie-migrene. 

Ute på en slags California-hacienda med usynlige slyngplanter, hvite sko og hvite bukser sitter en greker som ser ut som Tom Berenger etter tolv måneder med karamellpudding på griselabbene. 
Mannen har gult hår. 
Han er Berenger. 
Til gjengjeld er William Forsythe kledd ut i mørkesvart hår og namsos i snusbarten. 
Dette er virkelig et lite karneval uten handling eller vett eller egentlig forstand, og hovedpersoninnen kommer tydelig fra den baksida av månen der hjernene drar for å dø. 
Hun får melding om at Virrrgilll er levende likevel. 
Det skjønner jeg ikke mye av, men kniven hennes var vel ikke ladd da hun stakk ham i hjel. 

Jeg fikk aldri tak i handlingen, men fin var den ikke. 
En mann blir torturert med slipemaskin. 
Tom Sizemore blir skutt med så mye bly at han kunne gått skadefritt gjennom Tsjernobyl. 
Her finnes gjengen «Nazister for Jesus», og nei, filmen er ikke laget av Tommy Wirkola. 
Regissøren heter Nick Vallelonga. 
Han burde egentlig ha laget «Max Manus». 
