Finnes det foreldre som stresser fordi barna ikke spiser nok avokado?
Litt lettvint bok om småbarnslivet, fra Casa Kaos-blogger Marte Frimand-Anda. 

Mitt første møte med «Casa Kaos», bloggen til Marte Frimand-Anda, føltes litt som å synke ned i sofaen etter å ha brukt to timer på å krangle treåringen i seng. 
Ah, det var deilig! 

Jeg var nyinnflyttet i et oppussingsobjekt og hadde forlest meg på interiørblader. 
Og her kom hun med sin ironiske bildeserie av skittentøy på spisebordet og USB-kabler på servanten. 
Slik kan også et hjem se ut. 

Innleggene hennes byr på humor og trøst om hverandre. 
Ikke rart hun har blitt kåret både til årets gullpenn og årets mammablogger. 
Hun er dama som forteller oss at vi er bra nok, selv om vi ikke legger hjerteformede egg i matpakka. 
Det er ikke så farlig om vi scroller litt på Facebook mens barna henger i klatrestativet, eller om de spiser det samme til frokost og middag i tre måneder. 
Du føler deg litt mer velfungerende som forelder etter å ha vært innom denne bloggen. 

Men det betyr ikke at boka fungerer. 

Kaster brannfakler 

Kaster brannfakler 

Men derfor stusser jeg også en del på alt jeg ikke kjenner meg igjen i. 

«I dag blir vi kvinner definert som mødre, og kun det, fra det øyeblikket vi får barn», 

Boka består av mange korte kapitler, flere av dem er omskrevne blogginnlegg. 
Hun liker åpenbart å kaste brannfakler, sette ting på spissen. 
Det funker fint i humorinnlegg og små vekkere. 
Men en debattbok kan ikke bygges på sviktende argumentasjon. 
Altfor ofte lener hun seg på anekdotiske bevis knyttet til egne erfaringer. 
Det som dukker opp av ekspertuttalelser og statistikk, er nesten utelukkende annenhåndskilder — løsrevne sitater fra avisartikler som hun bruker som det passer henne. 

Litt for lettvint 

Litt for lettvint 

Det uperfekte er en sterk trend i mediebildet, og godt er det. 
Jeg håper Frimand-Anda har rett i påstandene om alt som ikke er så farlig. 

Men den lettvinte argumentasjonen er litt lettere å følge når det dreier seg om fancy cupcakes (selvsagt er det ikke det som gjør oss til gode foreldre), enn når hun snakker om mer omstridte temaer som tidlig barnehagestart. 
Litt for ofte blir vi avspist med «jeg tror», og en henvisning til den udefinerbare gruppa «ekspertene», som «tar feil». 

Boka er dessuten slapt redigert og full av gjentakelser. 
Jeg lurer på om Aschehoug har sett på dette som en lettvint utgivelse fra en populær blogger, ei som har vist at hun kan både skrive og markedsføre seg selv, og som har mange faste lesere som vil kjøpe boka hennes uansett? 

Både hun og leserne hennes hadde fortjent bedre. 
