Stjeler spillhjerter
Mestertyven Sly og vennene hans treffer blink på andre forsøk med et herlig eventyr for barn i alle aldre. 

jeg stiftet bekjenskap med Sly Cooper, Murray og Bentley, sutret jeg over at det var for kort og at det burde ha vært oversatt til norsk. 

En ellers unik, oppfinnsom og morsom spillopplevelse kom til kort i forhold til «Ratchet & Clank» og «Jak and Daxter», samtidig som en åpenbar målgruppe - de minste - ikke hadde mulighet til å få med seg alt som skjedde uten å spille med engelskkyndige. 

I «Sly 2: Tyveribanden» er begge deler tatt hånd om til gangs. 
Lengden er doblet - minst - og den norske oversettelsen sitter som et skudd. 
Dermed er det duket for en fantastisk spillopplevelse for yngre spillere, samtidig som eldre tilhengere av denne typen spill får mer enn nok å kose seg med de også. 

Som i forgjengeren, handler det om å snike, hoppe, svinge og krype deg frem mest mulig usynlig. 
Avbrutt av endel slåssing, ikke minst mot noen veldig morsomme bosser (selv om ingen av dem kommer i nærheten av Ms. Ruby i «Sly Raccoon»). 
Det er derimot mye mer utforsking og tankearbeid som må til for å finne frem denne gangen. 

Hvis du blander «Super Mario» med «Prince of Persia», «Den rosa panteren» og «Mission: Impossible» og legger på en glasur av tegnefilm-grafikk, har du «Sly 2» i et nøtteskall. 

Alle brettene er lagt opp som et digert område du kan bevege deg fritt i. 
For det meste styrer du vaskebjørnen Sly, som smyger seg rundt for å stjele, sabotere og slenge fra seg en sarkastisk kommentar her og der. 

Du får i tillegg styre både flodhesten Murray, som bidrar med rå styrke, og skilpadden Bentley, som er god til å knekke koder, komme forbi sikkerhetssystemer og fly radiostyrt helikopter med bomber. 

Brettene kan i utgangspunkte virke noe uoversiktelige, men alle oppdrag du kan gjøre (gjerne i den rekkefølgen du selv ønsker) er tydelig merket av når du tar frem kikkerten. 
Du blir gradvis lommekjent, og kan konsentrere deg om å nyte en bortimot perfekt spillbarhet. 

Bevegelsesregisteret er nemlig helt fantastisk, fra å klatre opp rør til å hoppe fra spir til spir eller smyge rundt hjørner. 
Ved å stjele verdifulle gjenstander og samle opp penger, kan du i tillegg kjøpe flere spesialbevegelser og nyttige gjenstander til alle tre. 

Flyten i spillet, kontrollen over figurene og kamerastyringen er så herlig elegante at de fremstår som klokkerene utfall av kompliserte matematiske ligninger. 
Spillverdenens E=MC2, liksom. 

I tillegg til oppdragene, som stort sett er humoristiske vrier på storstilte operasjoner i filmer som «Mission: Impossible» og «Ocean's 11», kan du bruke masser av tid på deilig utforsking. 
Det er 30 delvis godt skjulte flasker å finne på hvert brett, som samlet gir deg tilgang til en safe hvor en ny egenskap til Sly venter innlåst. 

Den visuelle stilen er like feiende flott som sist, det samme gjelder animasjonene og lydbildet. 
Slåssingen er også mer gjennomført og elegant, spesielt etter at du får tilgang til nye, mer effektive angrep underveis. 

Historien er dessuten strålende, med masser av humor og spenning pakket rundt det dype vennskapet mellom Sly, Murray og Bentley. 

Vi snakker om et utrolig sjarmerende, engasjerende og sterkt vanedannende spill. 
En realisering av alle konseptene og idéene forgjengeren hintet om. 

Det kan også være verdt å vite at du kan koble til USB-headset (følger med «SOCOM» eller kjøpes separat) for å få beskjeder fra Bentley og Murray på øret mens du spiller. 
Plusser på innlevelsen på en herlig måte. 

Hvis jeg skal pirke på noe, er det først og fremst at jeg tror spillet blir litt vel vanskelig for de yngste av og til, samtidig som eldre, mer erfarne spillere ikke støter på store utfordringer særlig ofte. 

Ingen av delene burde derimot være uoverkommelige, men jeg stiller meg undrende til at dette er et spill for treåringer. 
Særlig den siste bossen fikk selv meg til å gnisse tenner i frustrasjon. 

«Ratchet & Clank»- og «Jak»-seriene har utviklet seg til å bli noen av de mest overbevisende argumentene for å skaffe seg en Playstation 2. 
Fantastiske opplevelser i en genresmeltedigel ingen av konsoll-konkurrentene er i nærheten av. 

«Sly 2: Tyveribanden» kan fint sammenligne muskler med begge, samtidig som det har særpreg nok til å skille seg ut. 

En stort mer helhjertet anbefaling enn det kan jeg ikke gi. 
