Jule-Nilsen leverer ikke gavene
Kurt Nilsen synger ikke inn julen. 
Han glatter over den. 

Nå skal du høre noe litt snålt. 
Kurt Nilsen-konserter finnes ikke. 
Han dukker opp rett før jul, synger på tv og på eventer. 
Kurt Nilsen er egentlig Sissel Kyrkjebø i dress og bart. 
Men i motsetning til sin byvenninne har han ikke helt draget på julekonsertene. 
Han har et spinnvilt drag på publikum (seks! utsolgte konserthus i Stavanger), men selve konserten var som en hard pakke som viser seg å være nok en pologenser. 

Kurten kommer inn og synger "Have Yourself A Merry Little Christmas" mens bandet smilende visper trad.-arrangementet i bakgrunnen. 
"White Christmas" kommer med den samme mediuminspirerte musikklinjeskjemajazzen. 
Flinkt, riktig og oppfinnsomt som fruktutvalget på Prix. 
På toppen flyter Kurt med sin sedvanlige utdragning av laaange toner. 
Han synger pent, men noen stor crooner er han ikke. 
Trivelig og jovialt, med sløyfe og litt hallaien. 
Han synger absolutt alle sanger omtrent likt, gjerne med litt popsnirkling på toppene. 
Målet er nok en slags Jamie Cullum/Michael Bublé-miks av swing, smooth og smil. 
Meeeeeen.... 

Før han sveiver opp "The Christmas Song", den med nøtteristingen over åpen flamme, smiler han og sier til applausen: 
"Dokk e altfor snill". 

Well, I do agree. 

Så en...klassiker! 

Ingen klassiker fra Amerika slipper unna denne kvelden. 
Heller ingen julefortelling med rot i virkeligheten for å introdusere sangene, sånne av typen "Når eg var liten...". 
Da/når-regelen er én ting, men smil og munterhet til tross, det lukter litt innstudert repetisjonsøvelse av både drøs og sang. 

DumDum Boys' "Stjerneskudd" kommer i en nerveløs "Hver gang vi møtes"-versjon, inkludert dramatisk lys og dempet voksenpop. 
"When You Wish Upon A Star" er et to toms fire-plankekjøring der han nagler den høye tonen til slutt — han er tross alt en flink sanger - men fram til nå har vi ikke fått noe som rører, noe som varmer eller som kjennes i sjela.It's entertainment, but that's all. 

Så, inn fra høyre, kommer Christel Alsos. 
Som Sissel tar Kurt seg en pause midt i adventstida. 
Alsos åpner med "I denne søte juletid", vakkert sunget, selv om det er nok et innslag i julekonkurransen "Hvem kan synge salme seinest?". 
Alsos snuser på en pallplass. 
Nu vel, Alsos er kanskje ikke like lettbeint, rundtsmilende og schwungen som Kurten, men hun bringer endelig litt nerve og intensitet til scenen. 
Skomakergatasentimentalitet, med tilhørende (grammatisk riktig) "Da jeg var barn.."-introduksjon, kommer med "Vi tenner våre lykter" i en akkordommøblert versjon - greit nok - mens kveldens definitive høydepunkt er en ujålete, ektefølt orgelfulgt "Nordnorsk julesalme" 
- God bless Trygve Hoff - som til alt overmål ikke går grusomt seint. 

Pynt til jul 

Det var dessverre mer som tangerte den importerte plastjulepynten enn som vekket kjenslelivet denne kvelden. 
Alsos vinner duetten på "Baby it's cold outside", selv om Kurt egentlig klarer seg finfint på den. 
"Walking In The Air" fra filmen "The Snowman" er det gjort mange fæle versjoner 

av. 
Kurts er ikke den verste, men det er heller ikke veldig god. 
Og omtrent her ligger pinnekjøttet av hund begravet. 
Kurt Nilsen og hans menn gjør inne noe galt, men de gjør heller ikke så mye riktig. 
De synger bare gjennom sangene slik andre har gjort bedre før ham. 
"Himmel på jord", for eksempel, fikk meg til å savne Maria Arredondo, en setning jeg ikke tidligere har formulert verken skriftlig eller muntlig. 
Bortsett fra moduleringen er det ikke lite som skjer i den sangen. 
"Walking in a Winter Wonderland" følger samme mønster. 
"Little Drummer Boy" velger jeg å forbigå i stillhet. 
Det burde Kurt Nilsen også ha gjort. 

Sondre Bratlands "Gi meg handa di ven", duett med Alsos, avslutter den snaue timen hovedsettet varer. 
Ikke akkurat et sentralt stykke i julekanonen, men la gå. 

Ekstranumrene åpner med "Silent Night". 
Den forholdsvis kjente sangen synger Kurt fra start til slutt. 
Mer er det ikke å si om den saken. 
Jeg fryktet han ville runde det hele av med "O helga natt", men i stedet får vi beskjed om å reise oss og synge...spenningen stiger... 
"Deilig er jorden"! 
Alle triks i boken der, altså. 
Sjelden har Guds prektige himmel, sjelenes pilgrimsgang og fred over jorden blitt sunget med et slikt avdempet og halvhjertet inderlighet. 

Formildende omstendigheter 

Disse julekonsertene til Kurt er altså ekstremt populære. 
Jeg forstår på sett og vis at folk liker dem. 
Her er strengt tatt noen formildende omstendigheter. 
Bandet består av bra folk, Kurt synger pent, stemningen er god. 
Pakken er koselig, mild, mjuk, kjent og fin og Kurt Nilsen slår meg som en alle tiders fyr. 
I julestria er det tilgivelse for å ikke være oppfinnsom, men det får da være måte på. 

Her, folkens, dere som renner ned dørene på disse konsertene, her skilles våre veier. 
Litt må artistene legge i det, og denne kvelden hadde eimen av å sope sammen løstsittende førjulskronasjer. 
Jeg har voldsom respekt for musikere med næringsvett, men musikk kan være bra, selv om det er jul. 
