Enda ei jeg aldri fikk draget på
For sånn der 13 år siden bodde jeg på studenthjem i fremmed by. 

På naborommet flyttet ei spesielt langbeint jente fra Tananger inn, noe som fikk meg til å vurdere om mine 110 kilo kanskje burde få trimme seg litt. 
Ingenting var da mer naturlig enn å begynne med kampsport, siden det i tillegg til flat mage kunne gi meg et stilig image. 

Gjensynet med kampsport i spillet «Eye Toy Kinetic Combat» er derfor gledesstrålende, for antakelig finnes det knapt nok en morsommere treningsform, når du nå først må bedrive den slags. 

Kinetic Combat byr på et 16 ukers treningsopplegg med vanskelighetsgrad som justeres alt etter hvilken erfaring du har og form du er i. 

Her skal du også ha kameraet Eye Toy, så klart, for du kan se deg selv på skjermen og sammenligne bevegelsene dine med trenerens. 

Denne biten fungerer som den skal. 
Den norske oversettelsen er virkelig god, og du kan slå av den masete musikken. 

Verre er det med småspillene. 
Du ser deg selv på skjermen og skal delje til eller unnvike kunstige motstandere som dukker opp, om det nå er skygger, dingser eller tigre det er snakk om. 
Her vises Eye Toys begrensninger og spillet er altfor upresist. 
Jeg fikk toppkarakter ved å klaske til katter og gubber med flathanda eller gi dem et skikkelig Obelix-dunk i knollen. 
Ikke mye teknikk her. 
Men god trening. 

Mest minner dette om en avansert treningsvideo med et par lite vellykkede leker lagt på. 

Dama fra Tananger fikk jeg for øvrig aldri draget på heller, og jeg fikk isteden et godt øye til ei som ikke hadde noe imot at jeg spiste baconpølse med sennep. 
Jeg sluttet straks å trene. 
Det hele varte i 16 uker. 
Rart sammentreff. 
