Den stumme gnisten
Om du setter ord på det, forsvinner det. 
«Drinking Buddies» viser styrken i det usagte. 

Er det nødvendigvis slik at det er den du har best kjemi med, er det meningen at du skal være sammen med? 
Ja, er ikke det hele poenget med tosomheten, da? 
Hva skulle man ellers bygge et solid forhold på? 

Tja, kanskje det er andre faktorer som er vel så viktige? 

Dette er underteksten i «Drinking Buddies», Joe Swanbergs siste øvelse i mumblecoresjangeren. 
En sjanger som kjennetegnes av retningsløse, unge voksne, prokrastinering, hipstersykler, vinylspillere, beskjedne budsjetter og usikker (mumlende) dialog. 
Og den vanskelige kjærligheten, da. 

Historien kretser rundt kollegene Kate og Luke, som begge jobber på et mikrobryggeri i Chicago. 
De kan synes «som skapt for hverandre», men begge er bundet av forhold på hver sin kant. 
Flørten og tilnærmingen må derfor foregå på uuttalte premisser — med stjålne blikk og forsiktige kjærtegn. 
Det er den stumme gnisten. 
Om den tilkjennegis, forsvinner den. 
The love that dare not speak its name. 

Ord kan ødelegge det fineste mellom mennesker, og denne varsomheten med språket er mesterlig forvaltet av regissør/manusforfatter Swanberg. 
Den skjøre kjærligheten er da også hele mumblecoresjangerens hovedmotiv eller raison d’être. 
Dynamikken mellom Kate og Luke peker slik tilbake på indieklassikeren «Mutual Appreciation» (2005), der vi også finner et par i en potensielt farlig scene på sengekanten: to stykker, opptatt på hver sin kant, som begge ønsker at den andre skal ta hovedansvaret for det som kanskje er i ferd med å skje. 

Kritikere av mumblecoresjangeren har avskrevet den som et navlebeskuende filmprosjekt båret fram av hvite, privilegerte slackere som burde finne seg bedre ting å gjøre enn å sykle rundt med pappas kredittkort. 
Kritikken mister imidlertid øye for friskheten i prosjektet. 
I sine beste øyeblikk kan mumblecore lære Hollywood en lekse de innimellom ser ut til å ha glemt: 
Det er ingen dum idé om publikum faktisk kan kjenne seg igjen. 
De trenger ikke flere eksplosjoner. 
Deres dypeste lengsler handler om ting på hjemmebane. 

Er du forresten lei av «den nye ølkulturen»? 
Vel, da er ikke «Drinking Buddies» en film for deg. 
Amber ale, imperial stout, single hop IPA, red ale, wit her tylles det nedpå nye ølsorter i nær sagt hver eneste scene. 
Til frokost, lunsj, middag og kvelds. 

Ikke at det får tungen på glid. 
Noen ting lar seg ikke uttale. 
Selv ikke i fylla. 
