Koselig monsterslakt
Action-rollespillet «Castle Crashers» er strengt tatt både simpelt, frustrerende og gir slitasjeskader fra frenetisk kontrolltrykking, men såpass morsomt at man fort glemmer det. 

Xbox Live Arcade-tittelen «Castle Crashers» er noe så sjeldent som et siderullende action-rollespill i kvasi-3D. 

Med litt andre ord betyr det at du kjemper deg i én retning bortover en gang, sti, vei eller liknende. 
Hver gang du blir angrepet, må du ta knekken på alle fiendene for å få lov til å fortsette. 

At du kan bevege deg opp og ned stien gir en liten illusjon av 3D, men det er bare snakk om få meter og angrepene dine fungerer kun i horisontal retning. 
Dessuten er figurene og bakgrunnene tegnet i ren 2D. 

Historien i «Castle Crashers» er vel neppe hva man vil kalle original eller særlig dyp. 
Slottet ditt er angrepet av slemminger og fire prinsesser er kidnappet. 
Som stolt ridder i pastelfarget rustning er det din oppgave å redde disse og gjerne også kverke noen fiender på veien. 

Og er det noe «Castle Crashers» ikke mangler, så er det slike. 
Bølge på bølge av hettekledde tyver, bombekastende livvakter, snåle ildsprutende monstre, svarte hårballer og mye annet rart prøver utrettelig å stikke kjepper i hjulene dine. 

Til disposisjon for å hindre slik kjeppstikking, har du to ulike grunnangrep, magi og en god porsjon kombinasjonsangrep. 
Etterhvert kan du også velge mellom flere titalls våpen og kjæledyr. 

Da mener jeg kjæledyr i svært liberal forstand, for om flyvende doruller egentlig kvalifiserer som «dyr» er jeg ikke helt overbevist om. 
Selv om den riktignok har både svart strekmunn og prikkøyne i samme farge. 

Når vi først er inne på doruller, så har «Castle Crashers» en god del toaletthumor. 
For de av oss som kanskje ikke blir så forferdelig entusiastiske av ugler med høylydt diaré, er det heldigvis også rikelige mengder med original, oppfinnsom slapstick og andre godbiter for lattermusklene. 

Mot fingermusklene er derimot ikke «Castle Crashers» spesielt trivelig. 
Ustanselig hamring på kontrollknappene blir litt slitsomt i lengden. 
Våger du deg ut på minispillet med kappspising er ikke krampen særlig langt unna, iallefall ikke hvis du spiller mot venner lokalt. 
Sistnevnte kan forøvrig absolutt anbefales, kampanjen støtter co-op for opptil fire personer. 

I teorien er det dessuten fullt mulig å spille over Xbox Live, men dessverre tar «Castle Crashers» navnet sitt litt for bokstavelig på onlinefronten. 
Å få startet et spill over nett er vanskelig nok, men å holde koblingen noenlunde stabil er nærmest umulig. 

Ellers lider også spillet av enkelte programeringsfeil. 
Selv om det ikke skjer særlig ofte, hender det at bosser henger seg opp i dødsøyeblikket og tvinger deg til å starte banen på nytt. 
Vanskelighetsgraden på bossene er til tider ganske brutal, noe som forsterkes av at du må spille gjennom hele banen på nytt dersom du dør. 

Allikevel kan jeg i bunn og grunn ikke annet enn å anbefale «Castle Crashers». 
Den nydelige, håndtegnede grafikken og det rikelige utvalget bakgrunnsmusikk danner en velsmakende glasur på en saftig kake av sprø humor og avhengighetsdannende spillmekanikk. 

Sammen med gode venner blir den da også, som kaker flest, enda noen hakk mer velsmakende. 

PS: 
Spillet er kun tilgjengelig på Xbox Live Arcade, og koster 1200 Microsoft-poeng (ca. 100 kroner). 

Trailer fra Xbox Live Arcade-spillet Castle Crashers. 
