Jenny Hval, «Viscera»
(Rune Grammofon) Surrealistiske provokasjoner. 

Allerede som Rockettothesky var Jenny Hval i randsonen av radiovennlighet. 
Første album under eget navn er enda mer teatralsk, vanskeligere tilgjengelig og provoserende vakkert i sin kunstneriske motstand. 
En sammenstilling av voldsom klang og svevende intonasjoner - lett å avfeie som en cocktail av Dali, Anja Garbarek og våtmarksentusiasten Einar Gelius. 
Ikke minst på grunn av de surrealistiske tekstene; kliniske og litt for nære på samme tid, slik produksjonen er organisk og varm, men også konstruert og kjølig. 

«Viscera» er den anatomiske fellesbetegnelsen for de indre organene. 
Hval åpner showet med en elektrisk tannbørste mot klitoris. 
Så kan de som liker å tolke slikt gjøre det. 

BESTE LÅT: 
«Golden Locks» TOR MARTIN BØE 
