Denne Tegneserie-reiseboka har hatt litt for lave ambisjoner
Men Øystein Runde og Ida Neverdahl er en original reisebokduo. 

Reiseskildringer i tegneserieform har blitt en populær sjanger. 
Franske Guy Delisle har skrevet fra Nord-Korea og Israel, og norske Jason har utgitt bok om en pilegrimstur i Spania. 

Øystein Runde (f. 1979) og Ida Neverdahl (f. 1993) etablerte seg som en original og morsom reiseduo med boka «Moskva» fra 2013. 
Gjennom både sine særegne stiler og sans for det sære, ga de et spennende innblikk i Russland. 
Nå har de vendt nesa andre vei, mot USA. 

Historiemessig utakt 

Historien begynner med Neverdahls avrundede og mangainspirerte tegninger i pastellfarger. 
Neverdahl har kommet til Los Angeles en god stund før Runde. 
Allerede her begynner historien å trave i utakt. 
De to vennene har ikke noe felles mål, annet enn at de skal være i L.A. en stund. 

Rundes tegninger er mer stringente og fokuserte, og han skriver på nynorsk. 
Vekselvirkningen mellom de to tegnernes stiler fungerer like godt her som i «Moskva». 
Det er også morsomt å se deres ulike framstillinger av samme mennesker og situasjoner. 

Slurv og surr 

Bokas problem ligger i det fortellertekniske. 
Hele prosjektet virker vagt og hastverksmessig gjennomført. 
Tittelen, «Hvordan kan Los Angeles knuse hjertet mitt?», får vi aldri noe svar på. 
Tematikken begrenser seg til at Runde har fått en kjæreste i Norge mens Neverdahl dater flere i L.A. Særlig Neverdahls deler inneholder også unødvendig mange skrivefeil og en slurvete font. 

Når Jack Black plutselig går forbi og sier «cool art», minner det raske møtet meg først og fremst om at boka er litt som Black’s dårligste filmer: 
En rekke sketsjer og hendelser uten en klar handlingskurve. 
For hvor denne fortellingen skal, bortsett fra hjem igjen, er aldri et spenningsmoment. 

Slapp satire 

I «Moskva» byr Runde og Neverdahl på en ellevill Putinfantasi som er ganske morsom. 
Trump er kanskje vanskeligere å karikere, han er jo allerede ihjelkarikert. 
Men å tegne han som en babyaktig mann i bokser blir vel fantasiløst. 
Runde og Neverdahl underbygger også denne kritikken ved å trykke Christian Blooms karikaturtegning av Trump på baksiden av boka. 
Ambisjonene har ikke vært høye når de heller trykker andres karikaturer enn å lage noen nytenkende selv. 

«Moskva»-boka var leseverdig fordi Runde og Neverdahl har en utvilsom kjemi, samtidig som de så byen på nye og friske måter. 
Å lage noe originalt om USA er mer krevende. 
Og det virker ikke som de har prøvd heller. 
Boka er mest et referat av tilfeldige ting de har gjort. 
Neste gang bør de to reisepartnerne derfor dra til et mer eksotisk sted, eller i det minste forsøke å formidle mer om det landet de er i. 
