Ola Bremnes:Gjenhør med en visens mester 

Ola Bremnes ønsker oss i hus, der innbyr han til nærhet, og et knippe strålende nye viser. 

Musikk kan gi oss både trøst og håp, og i en urolig verden kan det ligge mye glede i en god vise. 
Og en av de fremste i faget er Ola Bremnes. 
Han har blikk for det nære, og det er i det gjenkjennelige vi kan gi tankene vinger. 
Molo er noe av det fineste denne mannen har kommet opp med. 
Hvert ord, hver tone og hver fortelling har en mening utover dens stemningsleie. 
Etter 35 år som plateartist, har han kanskje aldri sunget flottere enn nå. 
Det sier sitt. 

Dette er låtene du ikke bør gå glipp av denne uken: 

Kystfolkets trubadur 

Ola Bremnes (60) har så å si i hele sin karrière sunget om, beskrevet og hyllet det nordnorske. 
Trubaduren, forfatteren, visesmeden og musikeren fra Kvæfjord har gitt oss mang en flott vise om kystfolkets liv og strabaser, gleder og sorger, og deres ydmyke kjærlighet til storhavet der ute. 
På sitt lune vis har han i ord og tone satt folket i nord, og Troms spesielt på kartet slik at selv oss søringer kan la oss begeistre. 
Han er storebror til artistene Kari og Lars Bremnes. 
Nå er han ute med nytt soloalbum, hans 13. plate totalt. 

Glad i musikk? 
Få med deg anmeldelsen av Adeles nyeste plate her: 

Mer som binder enn skiller 

Ola Bremnes viser i praksis gjennom sine sanger at det lokale kan ha betydning for det globale. 
Vi mennesker er ikke så forskjellig som vi tror, omgivelsene og kulturen kan være ulike, men vi har mye mer til felles enn det ytre kan tyde på. 
Dermed blir Bremnes nordnorske perspektiv en spore til så vel ettertanke som refleksjon. 
Det er mer som binder oss sammen enn som skiller oss ad uansett ståsted. 

Albumtittelen Molo blir i så henseende et flott bilde på hva det hele dreier seg om – å finne en trygg havn, søke beskyttelse og å ha noe å gjemme seg bak. 
Som han synger i sangen «Verden flyt og verden gynge over din forstand». 
Musikken har noe av storhavet i seg, samtidig som moloen blir symbolet på det trygge ytterpunktet før mørket der ute siger på. 

Les Erlend Loes anmeldelse av den nye filmen Søstre: 

Fellesskap og utferdstrang 

Motsatsen til moloens trygghet er frihetstrangen og fellesskapstanken i «To svarte skarva». 
En nydelig sang om hvilken gave det er å finne sammen. 
Her har musikken en ettertenksom tone, der du kan fornemme følelsen av å sveve utover horisonten. 
Disse flotte visene handler om fellesskap, om forgjengelighet, kjærlighet, gjensynsglede og velkomst. 

Han balanserer undring og tvil, usikkerhet og nøktern fornuft med et åpent sinn. 
Ting er ikke alltid det du tror, noen ganger er selv det kjente ugjenkjennelig. 
Dette dilemmaet legemliggjør han på fortreffelig vis i den varsomt vakre «Bror». 

Her kan du lese anmeldelsen av den delvis norskproduserte filmen «Every thing will be fine»: 

Nordnorsk melankoli 

Vi kommer heller ikke unna den nordnorske melankolien, men i hans hånd er stemningen aldri forbundet med noen form for ensomhetsfølelse. 
Den er heller litt som den magiske, blå timen rett før mørket omslutter oss. 
«Vinternatt», en melodi av Ragnhild Furubotten har en egen storhet over seg i all sin tidløse enkelhet. 
En annen sang som fester seg umiddelbart er «St. Nicholas» med sitt distinkte strengespill. 
Mens den uhøytidelige «Kommer a sæ sjøl» napper godt i foten. 
Høydepunktene er mange, det samme er samspillet og de flotte arrangementene. 

Se Aftenposten Kultur baksnakke kulturlivet i nytt program: 

Trenger du TV-tips? 
Her er ti serier du bør få med deg i høst: 
