Prince fra 1983:Rått opptak av et geni i arbeid 

Et herlig innblikk i Princes lekenhet og enorme kraft som artist. 

«Is that my echo», spør Prince og ber noen om å skru ned lyset før han delvis spiller, delvis hamrer i vei på pianoet i sitt hjemmestudio i Chanhassen, Minnesota. 
«Good God», utbryter han og drar i gang låten «17 Days». 

Ifølge BBC er det januar 1983, og mannen som ennå ikke er den superstjernen han blir med platen og filmen Purple Rain året etter, spiller seg gjennom en drøy halvtime med gamle og nye låter på pianoet. 
Prince tar det opp på en kassett og legger den blant så mye annet i sitt etter hvert berømte lager The Vault. 
Der har kassetten ligget. 
Til nå. 

Første ut fra hvelvet 

Piano & A Microphone 1983 er det første albumet som gis ut posthumt fra det såkalte The Prince Estate. 
Ryktene sier at det skal komme mengder herfra i årene fremover, kanskje hundrevis av plater. 
Det var ingen grenser for hvor mye denne artisten skapte, tok opp og lagret i hvelvet. 

Deler av dette opptaket skal ha figurert som en bootleg, men ikke alle av oss er der. 
Derfor er det en nytelse å høre kreativiteten, lekenheten og kraften som oser ut her. 
Et rått opptak av et geni i arbeid. 

Samtidig gjør det vondt, fordi en slik «piano & mikrofon»-turné er det Prince for aller første gang hadde startet opp da han døde av en overdose av opiatet fentanyl i april 2016. 
Et slags innblikk i noe av det verden har gått glipp av, altså. 

Enormt spenn i stemmen 

Låtene Prince spiller her, er ikke blant hans mest kjente, selv om et drøyt minutt med en sår versjon av balladen «Purple Rain» dukker opp. 
To-tre av låtene er heller aldri gitt ut tidligere. 

Musikalsk ligger pianospillet her nærmere sjangere som gospel, blues og jazz enn den skitne funken han drev med frem til 1983. 
Og samtidig et stykke unna popen og rocken han skulle bli mildt sagt verdenskjent for. 

Det som likevel gjennomsyrer alt, er den store musikaliteten som ligger i spillet og det enorme spennet i mannens stemme. 
Fra dyp bass via hviskingen i starten av Joni Mitchells låt «A Case of You», til de mer seksualiserte primalskrikene. 

Utrolig kraftfullt 

Hør lekenheten i «Strange Relationship», som ble gitt ut på klassikeren Sign o’ the Times fire år senere. 
Det smygende balladeriet i «International Lover», som var gitt ut på 1999 året før. 
Rå blues i spiritual-låten «Mary Don’t You Weep». 
Det utrolig funky pianospillet i uutgitte «Cold Coffee & Cocaine». 
Den fortvilte kjærligheten i «Wednesday» og «17 Days». 

Noe spilles trygt og rolig, andre ting oser av energi der artisten tramper med beina i tillegg. 
Kun avsluttende «Why the Butterflies» føles litt tam. 
Her sitter altså Prince alene i et rom med et piano, og så høres det så kraftfullt ut. 
Det kreves noe spesielt for å få til det. 

Ikke rart han utbrøt «Good God» til seg selv. 
