Hjemkomst i triumf
Jazzblåseren Marius Neset er et oppkomme av musikalske ideer og skjeve innfall. 
Med gjestespill av byens store klassisk-stjerne. 

For femten år siden dro han til København for å bli jazzmusiker. 
Fredag kveld var han tilbake i Bergen. 
Marius Neset fra Os – en av de sentrale skikkelsene på den internasjonale jazzscenen i disse årene. 
Saksofonist og – ikke minst – komponist. 

Med seg hadde Neset sine fire faste medspillere – Ivo Neame (klaver), Jim Hart (vibrafon og marimba), Petter Eldh (akustisk bass) og Anton Eger (trommer). 
I tillegg medvirket den klassisk utdannede cellisten Andreas Brantelid under store deler av konserten. 
På programmet sto utdrag av «Circle of Chimes», en suite Neset og musikerne hans fremførte på nyttårskonserten i Köln i 2017 og som kom ut på plate om høsten samme år. 

Håkonshallen var fullpakket. 
Det samme kan sies om programmet. 
For Neset er en altetende, grenseløs musiker, et oppkomme av ideer og innfall. 
Musikken hans er som en dampende kompostbinge av materialer og inspirasjoner og ville assosiasjoner. 
Som saksofonist samler han opp og setter sammen stumper og stykker fra hele den nyere jazzhistorien. 
Han beveger seg ubesværet fra kantede postbop-fraser til rasende frijazz, fra ekstatisk messende klager og rop til enkle, lyriske folketoner. 
Og som komponist mikser han samtidsmusikalske klanger og teknikker med brå, stadig skiftende rytmer og arbeider det hele sammen til store, skjeve og forunderlige byggverk. 

Neset er en musiker som krever plass omkring seg. 
Men underveis ble det også kortere sekvenser der Ivo Neame og Jim Hart fikk utfolde seg. 
Og mot slutten av konserten spilte Neset sin egen «Music for Drums and Saxophone», en finurlig komposisjon der han bruker saksofonens klapper som rytmeinstrument i dialog med Anton Egers trommer. 

Det var enda en musiker i Håkonshallen lørdag kveld: 
Leif Ove Andsnes var innom på en kort visitt. 
Han satt først alene ved flygelet og spilte to stykker fra Claude Debussys «Estampes»: 
Det var klanger av spanske gitarer og kastanjetter i «La soirée dans Grenade» («Kveld i Granada») og det trakk opp til rivende, piskende regnstorm i den halsbrekkende «Jardins sous la pluie» («Hager i regn»). 

Men Andsnes var ikke bare kommet til Håkonshallen for å minne oss om Debussys virtuose klaverstykker, han var der også for å spille sammen med Neset. 
Siste år skulle de to ha medvirket ved et av Frank Aarebrots arrangementer. 
Samarbeidet måtte avlyses på grunn av Aarebrots død, men lørdag kveld ble det så gjenopptatt. 

Konkret dreide det seg om «Introduction to Prague’s Ballet», et av Nesets stykker fra «Circle of Chimes». 
Det er i utgangspunktet et stykke musikk for klaver og cello, en liten pastisj som henspiller på de sentraleuropeiske kafeers underholdningsmusikk tidlig i forrige århundre. 
På platen er stykket ganske kort, og det er Brantelids smektende cello som er i sentrum. 
På konserten i Håkonshallen var det utvidet med en lengre solo av Neset på sopransaksofon. 
Det var ikke meningen at Andsnes skulle opptre som improviserende jazzpianist denne kvelden. 
Men vi fikk oppleve ham som konsentrert akkompagnatør under en av Nesets store, frie utflukter. 
