Robinson og Fredag:Sørgelig tapas på Salsa de Paris 

Lyst på tapas? 
Det finnes mye bedre alternativer i Oslo. 

- Hva passer bedre enn litt fyrig spansk tapas en kald høstkveld, smilte Robinson forventningsfullt og forsvant ned trappa på en rød løper, til kjellerlokalet som huser Oslos eldste tapasrestaurant. 

Det er i hvert fall det de reklamerer med på hjemmesiden. 

Franske fristelser 
Og med nye eiere har det gamle stedet lagt til franske fristelser blant tapasrettene. 
Dessuten er de tre hovedrettene merket med franske stavemåter. 

Lokalet derimot ser ikke ut til å ha gjennomgått nevneverdige forvandlinger. 

- Befriende ujålete, ikke en eneste restaurantstylist har vært innenfor disse mursteinsveggene, bemerket Robinson og så på dekoreringen med vinflasker og en broket forsamling malerier. 

- Men hva gjør den ridderrustningen med to norske flagg under armene? undret Fredag, før en smilende servitør viste vei til bordet, og la fra seg menyer og et slitent eksemplar av vinkartet. 

Robinson og fredag mente cava var passende følge når menyen skulle granskes. 

Servitøren som skjenket vann, kunne ikke nok engelsk til å fikse akkurat det, men hentet raskt hjelp. 

Ingen god start Franske og spanske flagg ved hver rett gjorde det enkelt å manøvrere blant landenes spesialiteter, og mens Robinson mente manchego-ost var et must for ethvert tapasmåltid, lot Fredag seg friste av foie gras dampet i konjakk, vel vitende om at det kunne ende med debatt i spaltene. 

- Tataki Saumon, saltet laksefilet som er lagt i havsalt i seks timer og deretter vært innom stekepanna, det har jeg lyst til å prøve, sa Robinson. 

- Dessverre, vi er gått tomme. 
Vi lager bare litt hver dag fordi det ikke tåler å ligge så lenge, meldte servitøren. 

Robinson så på klokka, og syntes halv sju var vel tidlig å gå tom for en rett. 

Så ble det i stedet kamskjell, tortilla, scampi og dadler. 
Og brød og aioli. 

- Hm, olivenbrød som likner mistenkelig det man kjøper på Meny, og aioli som smaker kjøpemajones med hvitløk, var ikke en god begynnelse, konstaterte Fredag. 

- Og når man serverer skinke på en spansk restaurant, bør den smelte på tunga, påpekte Robinson og tygget og tygget. 

Hvor blir det av den fyrige spanjolen? 
Både Robinson og Fredag mente rødvin på glass passet en helt vanlig tirsdagskveld, og da var valget enkelt, Salsa de Paris har én rødvin på glass, nemlig en Hacienda Lopez de Haro, Crianza. 

- Til en pris av 79 kroner glasset kan vi kanskje ikke vente oss det beste, men dette var kjedelig, her burde valgene vært flere, sukket Fredag, tok en bit av kamskjellet med ertepuré, og sukket nok en gang. 

- Nå føler jeg meg sytete, men bitte små kamskjell uten stekeskorpe, og med en anonym puré til, hvor blir det av den fyrige spanjolen? 
Gambas al peri peri, burde da være et godt valg, men igjen endte det med skuffelse. 

Her hadde ikke kokken vært rundhåndet med verken chili eller hvitløk. 

Sausen hadde en god tomatisert smak, men uten antydning til spenning. 

- Vel, vi har i hvert fall fått mat, jenta på nabobordet lurte nettopp på om de noen gang kom til å få noe å spise på, sa Robinson og la til at akustikken under mursteinsvelvingene ikke var den beste. 

Velg en tag for type anmeldelse! 
En av disse: 

Og når bordene står er plassert tett, er det lett å føle at man er en del av nabogjestenes samtale. 

- Nam, dette var i hvert fall godt, smilte Fredag og gomlet dadler surret med god og sprøstekt bacon. 

Tortillaskuffelsen 
Dermed gjensto det å smake på tortillaen som var siste rett på bordet. 

Robinson så for seg tortilla sånn man får den i et hull i veggen i en spansk by, med mye potet og løk. 
Så var det verken mye potet eller løk, det var en del sjampinjong og altfor mye egg. 

- Som å spise omelett, surmulte Robinson og konkluderte med at når regningen for seks tapasretter og fire glass vin nærmer seg ni hundrelapper, bør smakene være langt mer spennende. 

- Denne byen har nok av gode tapasrestauranter å velge mellom, da holder det ikke å være den eldste, påpekte Fredag. 
