Hastverksarbeid med koselige tog
Faren med populære figurer for barn er at de så altfor lett videreføres til nye årganger uten at den kreative innsatsen høynes. 
Lokomotivet Thomas er en slik sikker vinner som det er opplest og vedtatt at små og store er glad i, nærmest uansett. 

"Lokomotivet Thomas — jernbanens konge". 
Regi: Rob Silverstri, Brian Lynch. 
Storbritannia 2013. 
59 minutter. 
Aldersgrense: 
Tillatt for alle. 
Egnethet: 
Barn. 

Når lokomotivet Thomas og vennene hans nå dukker opp som en times animasjonsfilm på kino, bør vi forvente mer enn de aller enkleste, velkjente grep. 
Vel er en slik fortelling beregnet på de absolutt yngste slik at skurke- og skumlenivået ikke må være for stort. 
Likevel, også tre- og fireåringer vet mye om tilværelsens slemme, dumme og triste krefter. 
Manusforfatter Andrew Brenner kunne derfor godt vært enda mer oppfinnsom når det gjelder å skape en story der den slags turneres. 

Slik det nå er blitt, får vi et hyggelig gjensyn med blå Thomas, grønne Percy, røde James og andre lokomotiver som tøffer rundt på øya Sodor. 
Dit har en rik greve vendt hjem igjen for å pusse opp et gammelt slott og lete etter en forhistorisk kongekrone. 
Prosjektet hans gir togene rikelig med last som de må frakte opp til slottet, men også lære å samarbeide om for å klare. 
Langt om lenge kommer også det gule damp- og gruvelokomotivet Stephen inn på banen, og en smule spenning oppstår. 

Man kan alltid komme i mål med å la de animerte togene takle småkriser og kappkjøre med hverandre. 
Det jeg savner er større karakterisering og individualisering hos de menneskeliggjorte lokomotivene, slik scenene med gule Stephen går i retning av. 
Men regissørene Rob Silverstri og Brian Lynch gjør det for lettvint for seg, som hadde de dårlig tid. 
