Avskylig sexer
Menneskene er motbydelige grafsere. 

Menneskene er som griser, som grynter og stønner og roter med trynet sitt i Guds skaperverk med en uventet ufølsom evne til fråtsing og vulgærforbruk. 

Dette skjuler vi for oss sjøl og andre ved å eufemisere den barbariske fortærelsen av for eksempel kjønn og mat, og kanskje hadde vi aldri oppdaget hvor uestetiske vi egentlig er, hvis det ikke hadde vært for den ungarske filmskaperen György Pálfi og hans sadistiske sjikane. 
Pálfis film «Utstopperen» skildrer menneskenes uskjønnhet på en så genialt ond måte at det føles som om filmkunsten blir gjenoppfunnet. 

«Taxidermia» består av tre noveller – og i den tredje avslutter en mann de forrige generasjonenes uverdige liv ved å fjerne innsida av den feite far sin. 
Deretter stopper han ut sin egen magre kropp og omgjør den til en hodeløs David-skulptur. 
Mennesket er tilbakeført og tilbakefrelst til den opprinnelige drømmen om et guddommelig vesen. 
En blek og patetisk, men edel flukt til det rene, ukroppslige, åndelige. 

Familien starter temmelig ille. 
Den første episoden inneholder kanskje den psykologisk råeste samleiescenen noensinne. 
Den mentalt uskjønne soldaten som kan skyte flammer med penis (som et boretårn), har samleie med et flådd grisekadaver mens han vekselsvis ser for seg kommandantens kjønns-stønnende, digre hustru og ansiktet til en ung kvinne. 
Ungareren river pubertets-romantikken ut av den fysiske drifts-handlingen og forteller oss at mannen kan stikke lemmet sitt inn i hvasomhelst så lenge han forsyner den lystskapende fantasien med kåte dagdrømmer. 
En surrealistisk Peer Gynt-logikk fører i til at kadaver-samleiet gjør kommandantens hustru gravid. 

Hun føder et barn med grisehale. 

Barnet vokser opp til å bli sportspiser, og med det oppnår Pálfi to uappetittlige ting: 
For det første lager han en bilde-sarkasme over forholdet vårt til mat, som er bulemisk og nytelses-fanatisk og egentlig så grådig-grimt at vi aldri i verden kan være skapt i Guds bilde. 
Dessuten satiriserer han idrett, som egentlig bare er en måte å nedverdige kroppen sin på gjennom gjentatte, unaturlige plager. 
De fleste som har stussa over skiskytternes slengete snørr ved målplassering, vil finne takknemlig gjenkjennelse i denne skildringen. 

Fordi matletens hustru er utro, blir han far til en sørgelig, tynn liten gutt som går andre veier. 
Sønnen lider under familiens uskjønnhet og utdanner seg til utstopper. 
Hva gjør egentlig en utstopper? 
Han fjerner det ekle innholdet i skapninger og bevarer dem som fine overflater. 
Faren er blitt feitere enn Jabba The Hut, og han blir utstoppet. 
Deretter finner gutten opp en maskin som gjør at han sjøl kan leve uten innvoller – som en statue, som en guddom. 

I «Taxidermia» er det mange scener du skulle ønske du aldri hadde sett. 
Jeg bare nevner det. 
