Tamme troll
«Troll - Kongens hale» bringer ikke til torgs en eneste original idé, men er et trygt og trivelig eventyr for ungene. 

Troll 
- Kongens hale 

Sjanger: Animasjon / Eventyr / Familiefilm Norske stemmer: 
Anders Baasmo Christiansen, Toralv Maurstad, Marie Blokhus, Eldar Vågan, Knut Anders Sørum, Ronja Kulstad-Andersen, Pål Christian Eggen, Oskar Fjeldstad-Bergheim 

Regi: 
Kristian Kamp, Kevin Munroe 

Norge, 2018 

Lengde: 1 t. 25 min. 

Aldersgrense 6 år 

De beste animasjonsfilmene for barn klarer å legge inn en del humor og referanser forbeholdt de voksne, og gjør seg dermed lekre for både store og små. 
«Troll - Kongens hale» har dessverre lite av denne kvaliteten. 
Den er til gjengjeld actionfylt og lettfattelig nok for de minste, har mye godt stemmeskuespill, store mengder lettvint slapstick-humor og flotte animasjoner. 
Filmen låner fra både eventyr, folketro og norrøn mytologi, og smir det sammen til et eventyrrike som ofte er fint og detaljrikt, men sjelden direkte magisk. 

Men, og dette er et stort men: 
Historien er så midt på treet som det går an å komme, og helt usedvanlig lite original. 
Med et svimlende budsjett på 100 millioner kroner, burde det latt seg gjøre å skru sammen noe sprekere enn dette. 

Hovedpersonen i filmen er den lille trollgutten Trym, som lever et forholdsvis sorgløst liv i kongeriket Ervod, hvor hans snille og populære far regjerer. 
Men så blir faren lurt opp i stry av en misunnelig, tarvelig slektning, som røver til seg tronen etter at den ekte kongen er satt ut av spill. 
Trym og noen gode hjelpere må deretter legge ut på en farefull ferd for å redde faren og hele kongeriket, og underveis treffer de mange morsomme, skumle og spennende skikkelser. 
Noen av dem er ikke sånn som de først tror. 
Hørt det før? 
Jepp. 

Nå er ikke originalitet nødvendigvis noe ufravikelig krav for å lage en god film. 
Det er grenser for hvor mange ganger vi kan finne opp kruttet på nytt. 
Men denne filmen mangler den typen sjarm og særegenheter som gjør at det er lettere å glemme at historien er såpass tynn som den er. 
Det er også lett å bli litt oppgitt av den krampaktige moralen i slutten. 
Kort sagt: 
Dette er kurant håndverk, men x-faktoren som skiller de gode fra de beste glimrer med sitt fravær. 
