Alejandro Escovedo: Deprimert, men energisk
Backingband fra øverste hylle for en artist som flere burde kjent navnet på. 

Alejandro Escovedo: "Burn something beautiful" (Fantasy/Border) 

Denne kom ut i oktober i fjor, men den norske distribusjonen har latt vente på seg. 
Dermed får ikke Alejandro Escovedo den oppmerksomheten han fortjener, for sangeren og låtskriveren fra San Antonio i Texas er en mann verd å lytte til. 

Han var med i The Nuns på 70-tallet og lot pønken få en countryvri i herlige Rank and File på 80-tallet. 
Så ble det alternativ country i studio da Ryan Adams og Whiskytown spilte inn "Strangers almanac" i 1997. 

På 2000-tallet har han vært plaget med hepatitt C, men samtidig frisk nok at å erklære at han aldri kom til å framføre sin egen sang "Castanets" så lenge George Bush var president og hadde den på Ipod-en sin. 
Hva sønnen av meksikanske innvandrere mener om det kommende, murbyggende regime i USA, kan man kanskje forestille seg. 

På sitt 12. soloalbum har han med seg Peter Buck (R.E.M./Minus 5) og Scott McCaughey (Minus 5) som produsenter, musikere og medlåtskrivere. 
De avløser de siste års samarbeid med Tony Visconti og Chuck Prophet. 

I tillegg har vi saksofonist Steve Berlin (Los Lobos) og trommis John Moen (Decemberists) i studio. 
Og ikke minst er Kelly Hogan (Neko Case) og Corin Tucker (Sleater-Kinney) med, noe som gir en koring som virkelig løfter låtene. 

Han åpner med skurrende gitarrock og refreng-rop i "Horizontal" og drivende countryrock med popkoring i "Heartbeat smile". 
Siden fortsetter det slag i slag gjennom 13 låter, uten noen nedtur underveis. 

Escovedo har evnen til uanstrengt å blande Marc Bolan med Steve Earle; Velvet Underground med The Byrds. 
Hans mange år med glam, pønk, rock og country glir sømløst i hverandre. 
Det er ikke rart at han er en etterspurt mann når hyllestplater skal settes sammen. 

Titler som "Farewell to the good times" og "I don't want to play guitar anymore" viser samtidig at 66-åringen erkjenner å ha sine beste år bak seg. 

I den første synger han: 

Farewell to the good times 

They never promised to be true 

There's nothin' left to believe in 

Nothin' left here for me and you 

Den andre er ikke spesielt mer optimistisk: 

When there's no stories left to sing 

That's the end of everything 

Heldigvis virker det som om han fortsatt har noen fortellinger på lager. 
Ingen grunn til å pensjonere seg ennå, Alejandro. 

Et håp om flere plater finner vi i spreke "Shave the cat", en låt som låner riffet til T. Rex' "Bang a gong": 

So take me home. 

But not now. 

I don't want to get off, get off of this cloud. 

Festen er kanskje slutt, men vi behøver ikke gå hjem riktig ennå. 
For som han sier: 

Burn the rug. 

Blast the hits. 

There's a baritone sax that just won't quit. 

Beste spor: 
"Shave the cat", "Heartbeat smile", "Sunday morning feeling", "Luna de miel", "Suit of lights". 
