«Natta pappa henta oss:»God historie om en mors svik 

Animert dokumentar om vanskelig og sårt tema. 

– 
Jeg elsker deg, Steffan. 

Steffan greier ikke å svare. 
Moren sier alltid at hun elsker ham og broren Robert, men gjør hun egentlig det? 
Elsker hun ikke alkohol og festing mer? 

Natta pappa henta oss er regissør Steffan Strandbergs oppgjør med barndommen. 
Det handler om tap av uskyldighet og forholdet til en alkoholisert mor. 

Filmen veksler sømløst mellom arkivfoto for å skape tidskoloritt, gamle Super 8-opptak, animasjonssekvenser og betraktninger gjort i dag. 
De vonde minnene – de små øyeblikkene som huskes fra sommeren 1980 – fortelles som tegnefilm. 

Scenen hvor de to brødrene samler flasker og ser moren sin full i parken er hjerteskjærende også som tegnefilm. 
Guttene går bort til henne, og hun later som om hun ikke kjenner dem. 
Det er sterke minner om en mors svik. 
Fortellerteknikken er effektiv, men ikke original. 

Skrekkelige barndomsminner 

En av de første gangene animasjon ble brukt i en dokumentar var så tidlig som i 1918 i The Sinking of the Lusitania (Regi: Winsor McCay). 
Senere lagde filmskaper Paul Fierlinger mange filmer hvor han blandet intervjusekvenser og animerte illustrasjoner. 
I And Then I'll Stop ... Does Any of This Sound Familiar? 
(1990) bruker han fortellerteknikken i en historie om narkotikamisbruk. 
Strandbergs film plasserer seg fint inn i Fierlingers-tradisjon om å formidle vanskelige temaer med animerte streker. 

Tegnefilm egner seg godt til å formidle de skrekkelige barndomsminnene Steffan og broren har. 
Idet huset invaderes av fulle voksne som fester dager i strekk, låner de animerte sekvensene grep fra skrekkfilmens univers. 
De voksne blir grusomme monstre. 
Når voksne skifter personlighet i fylla, blir verden et skremmende sted for et lite barn. 

Gode analyser 

Natta pappa henta oss er ingen sentimental film. 
Den formidler gode tanker rundt det som skjedde, og hvordan den totale ansvarsfraskrivelsen fra en omsorgsperson påvirker barn. 
Steffan tilbrakte store deler av sitt voksne liv med å hate sin mor. 
Det er kanskje helt naturlig, men det er også vondt. 

Steffans historie er ikke unik, men den er viktig. 
Faren ble guttenes redning. 
I en tid da det omtrent var uhørt at en far fikk foreldreretten, gikk saken helt til Høyesterett. 

Historien er nær, vond og godt formidlet. 
De fine animerte sekvensene bringer liv til fjerne barndomsøyeblikk og gjør dem levende for oss i dag. 
Det er et godt cinematisk grep som drar publikum inn i historien. 
