Bokanmeldelse:Min Jin Lee: 
«Pachinko» 

En rik og velskrevet familiesaga om koreanske immigranter i Japan. 
Min Jin Lees «Pachinko» bør kunne nå mange lesere. 

Du leser kanskje denne anmeldelsen i en koreansk bil eller på din koreanske mobil, men hva vet du egentlig om det delte landet øst i Asia? 
Det seneste året har den spente situasjonen på den koreanske halvøya igjen skapt overskrifter verden over: 
Vil Kim Jong-un stanse sitt atomvåpenprogram og finnes det håp for et gjenforent Korea i fremtiden? 
Koreansk historie i det 20. århundre er preget av lidelse, okkupasjon og krig, men også stor økonomisk og teknologisk fremgang i det kapitalistiske sør. 

I Min Jin Lees storslåtte, episke roman «Pachinko», følger vi en koreansk familie gjennom fire generasjoner, fra 1911 til 1989. 
Det begynner i en liten fiskerlandsby i nærheten av Busan. 
Okkupasjonsmakten Japan styrer landet med jernhånd og koreanere flest lever under svært trange kår. 
En ung jente, Sunja, blir på markedet forført av den mystiske Hansu, en rik, elegant koreaner som snakker flytende japansk. 
Hun er seksten, han trettifem da Sunja blir gravid, men Hansu har allerede kone og tre døtre i Japan, og skammen han har påført henne fører til brudd mellom dem. 
I stedet gifter hun seg med en koreansk, kristen pastor, som en stund har bodd i foreldrenes lille pensjonat og blitt pleiet for tuberkulose av Sunja og hennes mor. 

Isak ønsker å oppdra Sunjas sønn som sin egen, og sammen reiser de i 1933 til Osaka i Japan der han er tilbudt en jobb i kirken og der hans bror allerede har bodd i mange år. 
Livet i Japan er hardt for koreanske immigranter, som må ta til takke med dårlige jobber og daglig rasisme fra japanere. 

Min Jin Lee utforsker med universell tyngde immigranttilværelsens prøvelser og minoriteters utfordringer, enten de er kristne eller koreanere, for sistnevnte har i årtier blitt sett ned på og undertrykt i det japanske samfunnet. 
Skam og skyld løper som en rød tråd gjennom romanens mange karakterer. 
Fortellingen er tydelig inspirert av store 1800-tallsromaner og er ikke er fremmed for sterke følelser, hemmeligheter og gåtefulle velgjørere. 
«Pachinko» er derfor ingen original bok rent fortellermessig, til det er stilen og den gammelmodige, episke formen for konvensjonell, men som en berikende og kunnskapsrik familiesaga, fungerer romanen utmerket. 

Det skal ha tatt Min Jin Lee nærmere tredve år fra ideen til denne boken ble unnfanget til den endelige romanen var ferdigskrevet. 
Researchen må ha vært enorm, men kunnskapsformidlingen om koreansk og japansk kultur og politikk kommer sjelden i veien for fortellingens fremdrift og spenning. 
Bokens karakterer ligner kulene i det flipperaktige spillet Pachinko, som romanen også er oppkalt etter: 
Tilfeldigheter og flaks, ikke skjebnen eller høyere makter, avgjør om du blir en vinner eller taper i livet. 

Anmeldt av: 
Gabriel Michael Vosgraff Moro 
