Forutsigbar manndomsprøve
Gjør ikke mye godt for karrieren til Will og Jaden Smith. 

«Den sjette sansen» fikk hele seks velfortjente Oscar-nominasjoner. 
Det er så man nesten kan lure på om M. Night Shyamalan virkelig skrev og regisserte den selv. 

Etter suksessen har Shyamalans karriere rutsjet jevnt og trutt utfor bakke. 
Høydepunktet i lavmål ble nådd med den nesten uvirkelig dårlige «The Happening». 

«After Earth» er ikke fullt så ille. 
Bare nesten. 

Med litt velvilje kan man kreditere Shyamalan og produksjonsdesignerne for noen relativt sett stilige bilder fra Nova Prime, planeten menneskene måtte flykte til etter en naturkatastrofe, 1000 år før fortellingen om far Cypher (Will Smith) og sønn Kitai (Jaden Smith) begynner. 

Resten er et uoriginalt, pompøst og uinspirert oppgulp av tradisjonelle sci-fi-klisjeer, pakket inn i et konfliktfylt far/sønn-forhold og spilt ut som en manndomsprøve av dimensjoner for tenåringen Kitai. 

Han er med sin far på oppdrag da romfartøyet flyr inn i en meteorstorm og krasjlander på jorden. 

Hard skadet ser Cypher seg nødt til å sende sønnen ut for å finne nødpeilesenderen, som befinner seg i fartøyets haleparti, 100 nærmest ufremkommelige kilometer unna, i et landskap av ville dyr og soner med brå, fryktelig kulde. 
I tillegg kommer ursaen, den fryktinngytende og livsfarlige urinnvåneren fra Prima Nova som romfartøyet — av kun dramaturgisk forståelige grunner - var lastet med. 

Handlingen siger frem, klønete og uelegant, spekket med kvasifilosofiske utsagn om å beseire frykten, ispedd forutsigbare spenningsmomenter og klumsete tilbakeblikk som skal kaste ytterligere lys over forholdet mellom far og sønn. 

Shyamalan har en egen evne til å dra handlingen ut i latterligheter, men fortjener kred for noen visuelt gode scener fra Kitais flukt gjennom skogen, og en overraskende søt og munter scene der unggutten våkner i et kjempeørnerede av at en diger fugleunge drar ham i øret. 
Den torpederes raskt av regissørens selvhøytidelige sentimentalitet, men i dette universet griper man begjærlig ethvert lysglimt. 

Will Smith har tidligere vist at han kan spille seriøse roller med helt ålreit resultat. 

Sønnen Jaden var en åtte år gammel hjerteknuser da han debuterte i «The Pursuite of Happiness», også da i samspill med sin far. 

Han greide seg etter måten bra i Harald Zwarts' «Karate Kid». 
Da var han 12. 
Will Smith har selv skrevet «After Earth», og produsert den sammen med konen Jada Pinkett Smith. 
Kanskje så de filmen som et karrieremessig steg videre for den nå 15 år gamle sønnen. 
I så fall burde de ikke lagt prosjektet i hendene på en regissør som gang på gang vist seg som en mester i å få habile skuespillere til å te seg elendig på lerretet. 

Så også her. 
Verken far eller sønn overbeviser, skuespillet er flatt og overtydelig, for Jadens del ubehjelpelig, av og til. 
Om karrieren hans overlever, blir det på tross av, ikke på grunn av «After Earth». 

Er du enig med anmelderen? 
Si din mening her: 
