«Bye Bye Germany»:Tyskerne ler av krigen 

En tysk film som med humor skildrer jødiske overlevende etter Holocaust må sies å være et gjennombrudd. 

Tyskerne har begynt å le av krigen og det arrangeres seminarer i Norge om tysk humor på film og TV. 
Derfor overrasker det ikke at en tysk filmskaper nå forsøker å se på jødiske overlevende fra Holocaust med et humoristisk blikk. 
Amerikansk-jødiske komikere som Larry David har for lengst brøytet ny grunn med overskridende humor innen denne spesielle sjangeren (sjekk ut hans Survivor-sketsj på YouTube). 
Den tysk-jødiske regissøren Sam Garbarski har tidligere berørt Holocaust indirekte i mer alvorlige dramaer, og er ingen utpreget humorist. 

Befriende rollegalleri 

Med utgangspunkt i manusforfatter Michel Bergmanns bok om sin egen families tilværelse i Tyskland, veksler han forsiktig mellom drama og komedie i skildringen av jødiske menn som forsøker å overleve som dørselgere i Frankfurt etter krigen. 
Hovedpersonen David Bermann (Moritz Bleibtreu) er en sjarmerende opportunist med hjertet på rett sted som alltid finner en måte å lokke de krigsherjede tyskerne til å åpne lommeboken. 
Ja, han er en sleip selger, og det er nettopp det som er befriende med skildringen av det jødiske rollegalleriet i filmen: de er ikke hellige kuer, men mennesker av kjøtt og blod som forsøker å overleve. 
Og de går ikke av veien for å bruke Holocaust om det får et salg i havn. 

Jødisk galgenhumor 

Dette dristige grepet hadde naturligvis ikke gått, om ikke det lå et alvor bak. 
Den nære familien til de fleste av mennene ble utryddet i gasskamrene, og de slites mellom skyldfølelse, desperasjon og drømmen om Amerika. 
Derfor blir humoren innad i gruppen så viktig, og de kan le av sin ”hevn”. 
Men etter hvert blir det ikke så gøy for dem heller lenger, å spille på karikaturer av jøder, og filmskaperne forlater mye av humoren til fordel for tradisjonelt drama i siste delen. 
Filmen får dermed en verdig avslutning, men det er som om noe av gnisten forsvinner, som om det genuint jødiske ved filmen (les: galgenhumor) hviskes litt ut. 

Kostymene skinner for sterkt 

For selv om Garbarski har med seg filmskuespillere i europeisk toppklasse, så makter han ikke som regissør å kvitte seg med gjenskinnet fra et polert kostymedrama. 
Det er noen ganger vanskelig å la seg bevege når studiosettingen er så tydelig – fra Davids dresser til de renvaskede veteranbilene. 
Det er ikke direkte forstyrrende, men nok til å skape avstand til de traumene mennene bærer på. 
Det gjør denne filmen litt for gemütlich for min smak. 
