Bokanmeldelse:Sun Heidi Sæbø: 
«Kim Jong-un, Et skyggeportrett av en diktator» 

Forfatteren vil så gjerne skrive en grundig og god bok om Kim Jong-un. 
Men hun er blitt sviktet av forlaget sitt. 

Ingen ting å si på timingen av denne boken: 
Nord-Korea og landets unge diktator har lenge ligget høyt i nyhetsbildet, og det blir garantert ikke mindre å skrive om nå når «little rocketman» skal møte Donald Trump. 
Sun Heidi Sæbø har åpenbart satt seg svært godt inn i historien om Nord-Korea og Kim-dynastiet som i tredje ledd styrer dette kommunistdiktaturet. 

Alt er sånn sett på plass – både historikken, researchen og det dramatiske anslaget som boken begynner med: 
Nemlig attentatet mot Kim Jong-uns halvbror Kim Jong-nam på flyplassen i Kuala Lumpur i fjor. 

Håndverksmessig gjør Sæbø det meste riktig når hun bygger bro mellom dagens dramatiske begivenheter, regimets satsning på et atomvåpenprogram som skal «redde regimet fra undergang» og den bredere historien om staten Nord-Korea og familiedynastiet som fullstendig dominerer landets politikk. 

Vi blir presentert for den statsbærende juche-ideologien med sin vektlegging av hierarki, patriarkat, personkultus og selvforsyning, og vi få mange og solid kildebelagte innblikk i livet under mer eller mindre uforutsigbare diktatorer. 

Men det er altså ikke nok å samle en stor mengde informasjon for at man skal kunne kalle en dokumentarbok vellykket. 
«Kim Jong-un, Et skyggeportrett av en diktator» lider akutt under savnet av et selvstendig litterært og dramaturgisk grep. 
Forfatteren har et tørt og rapporterende språk, oftest rent refererende og sammenfattende og preget av standard journalistfraser. 

Noen ganger blir klisjeene stablet nærmest til trengsel, andre ganger kommer det lange og omstendelige setninger som leder fram til ganske åpenbare konklusjoner. 
Som for eksempel det nokså innlysende poenget at propagandaen har vært med på å skape vårt bilde av Kim Jong-un. 
Ja, hva ellers? 

Detaljnivået blir til tider meningsløst høyt, særlig når savnet av egne analyser er ganske påtrengende. 
Rent språklig ugress har fått stå i fred, som når noen i en og samme setning har «…gått høyt ut og kastet ut et vidt nett». 
Det blir ikke bedre av at hun spekker setningene med ord som «bekreftelsesbias», «uskyldspresumsjon», «introversjon» og «sybaritt». 
Eksemplene på dårlig språk er altfor mange til at de kan unnskyldes. 

Jeg tror at Sun Heidi Sæbø kunne ha skrevet en lesverdig og spennende bok om Nord-Korea og Kim Jong-un. 
Men da måtte hun ha blitt redigert, og fått grunnleggende språklig hjelp. 
Det er slikt vi har forlag og forlagsredaktører til. 
Cappelen Damm har sviktet forfatteren sin grovt i dette tilfellet. 
