«The Forbidden Room» en fryd for øyet
I Guy Maddins uforlignelige univers eksisterer hele filmhistorien samtidig. 

FILM: 
Kanadiske Guy Maddin er en av vår tids mest særpregede og interessante filmskapere, men ettersom svært få av filmene hans får kinodistribusjon, har han i stor grad forblitt et navn for de mest dedikerte cineastene. 
Derfor er det høyst gledelig at cinematekene i Oslo og Bergen nå setter opp den ferske «The Forbidden Room» som månedens film. 

Fantasmagorisk Maddins filmer likner ikke på noe annet. 
De er mystiske, humoristiske og surrealistiske febervisjoner som låner virkemidler og stilgrep fra hele filmhistorien, og pusler dem sammen til komposisjoner hvor digresjonene ofte er viktigere enn selve fortellingen. 
Dette gjelder ikke minst i «The Forbidden Room», som byr på så mange digresjoner inni digresjoner inni digresjoner at man til slutt går seg fullstendig vill. 

Filmen begynner med en eldre herremann som skal lære publikum å ta seg et bad. 
Deretter forflytter handlingen seg til en ubåt hvor mannskapet er i ferd med å gå tom for luft, men plutselig dukker det opp en mystisk tømmerhogger som begynner å fortelle en usammenhengende historie om å redde en vakker kvinne, som har mistet hukommelsen, fra en gruppe hulemennesker — og det er bare begynnelsen. 

Forvirrende «The Forbidden Room» en fryd for øyet. 
Fargene er sterke, varme og ustadige, og komposisjonene er energiske collager hvor motiver, stilgrep og tekstplakater går opp i en høyere enhet. 
Her finner man stumfilmvirkemidler side om side med bilder som ser ut som om de er hentet fra østeuropeisk dokkefilm og scener som sender tankene hen til regissører som Wes Anderson, David Lynch og Tony Scott på hans mest eksperimentlystne — og helst alt på én gang. 

På sitt beste sitrer «The Forbidden Room» av campy, humoristisk overskudd, men digresjonene og det frenetiske tempoet gjør det tidvis vanskelig å henge med i svingene. 
Samtidig spørs det om det ikke er dette som er hele poenget — for det er når publikum mister fotfestet at Maddin virkelig makter å oppheve skillet mellom drøm og virkelighet, fortid og nåtid. 
