Halvskummelt julegrøss
FILM: 
Solid Macody Lund i sakte norsk julegrøssar som gjerne kunne vore skumlare. 

Hjemsøkt 

Sjanger: Spenning/skrekk. 
Med: 
Synnøve Macody Lund, Ebba Steenstrup, Ken Vedsegaard, Robert Skjærstad. 
Regi: Carl Christian Raabe. 
Manus: Maja Lunde. 
Nasjonalitet: Norge, 2017. 
Lengde: 
1 t. 19 min. 
Aldersgrense: 15 år. 

Cathrine (Synnøve Macody Lund) er ei vellukka, ung kvinne med dansk mann, dyr bil og eit foster i magen som ho har tenkt å ta bort - utan at mannen veit det. 

Så døyr faren, og Cathrine må dra tilbake barndomsheimen på Gran på Hadeland, der familien feira jul i gamle dagar, for å selja unna boet. 
Der skal Cathrine koma i kontakt med fortida på skremmande og uventa måtar. 

«Hjemsøkt» er Carl Christian Raabes langfilmdebut som regissør, men han har tidlegare vore i crewet i storproduksjonar som «Hodejegerne» og «Kon-Tiki». 
Manuset står suksessforfattaren Maja Lunde bak. 
Ambisjonen er altså å laga norsk juleskrekk, i ein produksjon laga utanom det norske støttesystemet. 

Det går ok, men utan å skilja seg ut eller skremma vatnet av deg. 

«Hjemsøkt» er flott filma, det norske vinterlandskapet er ein fantastisk kulisse for iskald spenning. 
Det store trehuset er ei passe blanding av staselig og skummel location for mystikken. 
Musikk, lyd, bilete og det tekniske er bra på plass. 

Men det er grenser for kor originalt eller spennande det er med ei kvinne som går aleine rundt i eit gammalt hus med skumle lydar og dører som går opp og igjen. 
Det har me sett mange gonger før, og det skal noko til å overraska - sjølv med alle dei formelaktige skremmande elementa på plass. 

Me kjenner Macody Lund frå fleire filmar og tv-seriar, men dette er faktisk debuten hennar i hovudrolla i ein langfilm. 
Med så mykje aleinetid på lerretet, ber i praksis Macody Lund store delar filmen. 
Og det gjer ho godt. 
Dei andre rollene blir for ein stor del bifigurar, og ganske eindimensjonale i sin funksjon. 

«Hjemsøkt» er ikkje skrekkfilm av den hektiske eller spesialeffektspekka typen. 
Oppbygginga av spenninga går sakte, etter ein halvtimes tid tenkte eg at det kanskje gjekk litt vel sakte. 
Og sjølv om det etter kvart spissar seg til, kunne det spissa seg meir til. 

«Hjemsøkt» blir nok ingen norsk filmklassikar, men er eit heilt ok svennestykke. 
