En komedie som ikke bryr seg om å henge på greip
Til gjengjeld byr «Warm Bodies» på en zombie å forelske seg i. 

FILM: 
Helten i «Warm Bodies» heter noe på R og er klønete når han treffer jenter, delvis fordi han er død. 
Han bor sammen med de andre zombiene på en flyplass der ingen passer rutetidene. 
Når R (Nicholas Hoult) og vennene blir sultne, drar de ut på jakt etter mennesker som har overlevd apokalypsen. 
Denne gangen har de flaks, siden Julie (Teresa Palmer) og hennes bevæpnede militia har våget seg utenfor bymuren. 
R kaster seg over en fyr og spiser hjernen hans, men så oppdager han Julie og blir dødelig forelsket ved første blikk. 
Hun er mer skeptisk. 

Teresa Palmer er en blidere og mindre tilgjort nervøs utgave av Kristen Stewart. 
R synes hun er til å spise opp, men klarer å styre seg, slik Robert Pattinson gjorde i «Twilight»-filmene, som for øvrig ble produsert av samme selskap som «Warm Bodies», dels fordi Stephanie Meyer likte romanen filmen bygger på, skrevet av Isaac Marion.Det er i det hele tatt mye idémessig innavl innen «young adult»-sjangeren, der søt musikk oppstår mellom smarte, pene jenter og sultne, døde gutter. 

Hjerne for meg «Warm Bodies» er en halvveis vellykket hybrid av zombiekomedie og ungdommelig romantikk. 
R har vanskelig for å snakke, men fortellerstemmen hans er selvironisk og morsom. 
Han er et «kadaver», som menneskene kaller dem, men han har følelser og inviterer (kidnapper) Julie til sitt lille krypinn, et forlatt passasjerfly, der han chiller med Dylan og Guns N? 
Roses på vinylspilleren, slik zombier gjerne gjør. 

Julie mykner gradvis og blir nysgjerrig på den keitete R, som sier til seg selv: 
«Don?t be creepy! 
Don?t be creepy!» 
En helt normal tenåring, med andre ord. 
Forholdet kompliseres ytterligere av at R nettopp har spist deler av hjernen til Julies kjæreste, Perry, noe som gjør at han overtar Perrys minner. 
Virkningen er imidlertid kortvarig, så R gjemmer resten av hjernen i en doggybag, og tar en bit i ny og ne for å friske opp Perrys hukommelse. 
Det er ekkelt å se på, men hva gjør man ikke for å føle seg i live! 

Rotete Resten av handlingen er plankekjøring. 
Menneskene, under ledelse av John Malkovich, slåss mot kadavere og «beinrangler», som er enda mer dødelige. 
Det som holder filmen i live, er kjærlighten mellom R (Romeo) og vakre, tøffe Julie. 
Likevel trekkes helheten ned av utallige logiske brister. 
Zombiene er både langsomme og raske, de både snakker og kan ikke snakke, mens Julie har noen pussige reaksjoner, og så videre. 
