Bill Callahan «Sometimes I Wish We Were An Eagle»
(Drag City/VME) 

Topp vare fra Bill-hyllen. 

Denne karen har en god del av æren/skylden for at mye av dagens amerikanske indierock låter slik den gjør: 
Under aliaset Smog har Callahan i over tyve år foredlet «americana» med sparsommelige virkemidler og en hang til å være vrang, men med en overordnet sans for det som snakker til hjertet. 

Under eget navn byr han her på en plate som peker seg ut som et karrierehøydepunkt. 
Uttrykket er lavmælt, men autoritært, og selv om grunntonen er akustisk er stemningen ofte elektrisk. 
Bruken av strykere er briljant, og selv om dette på overflaten kan fortone seg som enda en retroromantisk singer/songwriter-plate, er mannens uttrykk såpass karaktersterkt, hans melodier og tekster så betagende, at den lett skiller seg ut fra røkla. 
Det er omtrent slik man kan forestille seg at en eldre Lou Reed ville låte, dersom han hadde en smule verdighet. 

Og den nesten ti minutter lange avslutningslåten, hvor han funderer på om ikke tiden er inne for å «put God away», er jo nærmest verdt prisen alene. 

ANBEFALTE KJØP: 
«Jim Cain», «Eid Ma Clack Shaw», «Too Many Birds», «My Friend», «Faith/Void» 
