Søppel av en annen verden
Mist: 
Tåke på engelsk, skitt og lort på tysk. 
Og sjelden har vel en oversettelse passet bedre. 

Språket fra landet nedenunder oppsummerer nemlig filmen på en prikk. 
Den amerikanske grøsseren tar livet av seg selv ved å bomme på sin viktigste misjon; det å skremme vettet av publikum og få hår til å stå i giv akt. 
Regissør Frank Drabont har rørt sammen en disig blanding av blod og gørr og utenomjordiske vesener. 
Historien er dårlig, slutten enda verre. 
At hovedpersonen David Drayton (spilt av Thomas Jane) i tillegg ser ut som en kopi av programleder Sturla Berg-Johansen, gjør ikke saken bedre. 
Kinosalens eneste tilskuer blir sittende og tenke «no deal, «no deal» i de resterende 124 minuttene. 
Lite tips: 
Tenk deg godt om før du risikerer det samme. 

Begynnelsen er faktisk ikke så verst. 
En tykk og dødbringende tåke siver inn over en liten landsby. 
Den river med seg flere mennesker og isolerer et helt supermarked fra omverdenen. 
Så begynner nedturen: 
Den unge lagergutten Norm blir drept i det han beveger seg ut for å finne ut hva som er galt med den pesende generatoren. 
Og hva er det han møter på? 
Jo, en klase av syntetisk glinsende fangarmer som river ham i filler. 
Dessverre stopper det ikke her. 
Designerne har simpelthen veltet seg i skrinet for dårlige effekter. 
Kreaturene som presenteres er så urealistiske og teite at alle broer mellom puls og piksler brennes momentant En kropp rives i to. 
Jeg tenker «oi», trenger ikke snu meg vekk engang. 
Det er jo bare et stakkars, sultent datadyr som har forvillet seg inn på lerretet! 

Manuset til «The Mist» er basert på novellen av Stephen King med samme navn fra 1980. 
Forfatteren kalles gjerne for kongen av psykologisk terror. 
Dette derimot, utartet seg som psykologisk terging. 
