Sex, drugs & eksemplarisk svenskepop
Tredjealbumet til Tove 
Lo er et hedonistisk studie i søta brors pop-ekspertise. 

ALBUM: 
I likhet med fjorårets pirrende, men ikke fullstendig klimatiserende «Lady Wood», bruker «Blue Lips» kun et lite minutt på oppvarmende forspill før Tove 
Lo går rett til poenget med dansegulvperlene «disco tits» og «shedontknowbutsheknows». 

Å sparke i gang gildet med to av årets beste låter kan fort være risikabelt, men denne gangen har den svenske popstjernen heldigvis bygget opp en utholdenhet som tilfredsstiller over atskillig lenger tid. 

Preget av sangerens tilbakevendende favorittemner – sex og narkotika – er «Blue Lips» et hedonistisk og dramatisk stykke arbeid som igjen domineres av samarbeidet med Jakob Jerlström og Ludvig Söderberg i The Struts. 

Produsentduoen står blant annet bak nevnte pangstart, før Malmø-kollegaen Ali Payami tar over stafettpinnen med «dont ask dont tell». 
En vakker låt med de kanskje mest beroligende ordene man kan si i et nytt forhold («Already know you're fucked up / And it's cool with me»), før Tove blir ærlig om forholdet til sine kvinnelige groupies på «bitches» («Bitches, I don't trust 'em, but they give me what I want for the night / Bitches, I don't trust 'em, but 
I tell 'em and they do what I like»). 

Til tross for å være et imponerende studie i söta brors årelange pop-ekspertise, er det likevel hovedpersonens låtskriveri og vokal som tar «Blue Lips» helt til høyden. 
30-åringens uimotståelige, ukompliserte stemme bærer samtlige spor med en særegen selvsikkerhet – enten hun er på sitt mest tilbakelente i «romantics» eller danser seg over gulvet med «cycles». 

Og der den nevnte 2016-utgivelsen altså kjølnet noe av underveis, holder Tove og hennes studiomakkere potensen helt til siste dråpe gjennom en variert og velfungerende finale bestående av «9th of october», «bad days» og flotte «hey you got drugs?». 
