Anmeldelse av Narvestad på ferie:Hasjkaker, homoshow og helvetes forgård 

Ti år etter Borettslaget drar Roy Narvestad på ferie. 
Burde han holdt seg hjemme? 

Det kan slå alle veier når man tar suksessfigurer ut av sine naturlige habitat. 
Tenk bare på psykiateren Frasier Crane, som ble en humorklassiker da han dro fra Boston-baren Cheers til sin egen praksis og TV-serie i Seattle? 
Samtidig har de færreste sterke minner knyttet til The Tortellis, den kortvarige serien rollefiguren Carla Tortelli fra samme bar fikk tildelt. 

Snart ti år etter han var det morsomste bekjentskapet i Robert Stoltenbergs NRK-suksess Borettslaget, er det Roy Narvestads tur. 
Den pertentlige vaktmesteren i Tertitten Borettslag bedreviret seg inn i norske TV-hjerter gjennom gjenkjennelig regelrytteri, så det føles egentlig naturlig å sende ham ut i verden for å teste grensene hans. 
Eller som det heller blir: teste verdens tålegrenser for Roy Narvestad. 

Narvestad spiser hasjkaker i helvetes forgård 

Ideen om at Narvestad bestiller rom via Airbnb er god, slik sklir han rett inn i folks hjem uten mer forklaring. 
Med skjegg, skinnvest og hestehale turer han av gårde til København, Kenya, Berlin og Tokyo, og kulturkræsj, misforståelser og solid norsk ferierus slåss om oppmerksomheten. 

Vaktmesteren har ikke vært lenge i København før han valser inn i fristaden Christiania, og det tar heller ikke lange tiden før en sjokoladekake med hasj forsvinner inn i gapet hans. 
Narvestad fniser og peker og finner sin indre hippie, men scenene fra fristaden er egentlig morsommere før hodet hans forsvinner inn i latter og gumling. 

Narvestad omtaler Christiania som et anarkistisk sted uten regler, en «helvetes forgård» for en vaktmester avhengig av nettopp regelverk. 
Et øyeblikk håper man på noen krasse konflikter med Københavns frieste, men et par minutter senere er skepsisen forduftet som røykskyen fra en gammel vannpipe. 

Gintonic-marinert norsk vaktmester på safari 

København-episoden fylles opp med kjedelige og forutsigbare besøk til Den lille havfrue og Tivoli, og det virker som Narvestad knapt nok har fått utdelt et ferdig manus. 
Episoden er heldigvis den svakeste av de tre første, og det blir betraktelig bedre når sjiraffene i Kenya får besøk av en gintonic-marinert norsk vaktmester. 

Roy Narvestad med nyflettet hår i et safaritelt i Kenya er et nydelig skue, og når han fyllesyk irriterer vettet av sine internasjonale medturister er han i sitt passivaggressive ess. 

Narvestad er bedre som lagspiller 

Berlin-episoden har også sine høydepunkter når Narvestad får rom hos et par som tar ham med på show i homostrøket i Schöneberg. 
Narvestad er grenseløst enerverende som norsk besserwisser, men også fin som rørt bursdagsbarn blant drag queens i den tyske hovedstaden. 

Episoden blir et foreløpig høydepunkt i serien, men klarer ikke annullere inntrykket av at Narvestad tar ferie er en litt hastig planlagt oppfølger til en av NRKs største humorsuksesser. 

Handlingen er ikke engasjerende nok til at vaktmesteren kan bære hele episoder alene, Stoltenbergs motspillere er så lite engasjerte at de av og til bare mumler seg bort fra ham, og for ofte er den bærende ideen å slippe Narvestad løs og bare håpe at det skal skje noe. 

Komediegull oppstår ikke av seg selv, og Narvestad tar ferie viser at det ikke er nok bare at hele Norges favorittvaktmester er på tur alene. 
Han var bedre som lagspiller hjemme i Borettslaget. 
