Damer, damer, damer
Kvinnene tar kontrollen! 
Og lakkerer neglene sine. 

HANDLER OM: 
Sosietetsvenninnene får sine polerte liv snudd på hodet når det viser seg at ektemannen til Mary har en affære med den lekre dama i parfymedisken. 
De forener seg i kampen for å vinne ham tilbake, men intrigene utvikler seg også innad i gruppa. 
Snart er det det kvinnelige venn- og fellesskapet kampen står om, og det er det som er denne filmens egentlige anliggende. 

DOM: 
«The Women» er basert på en film fra 1939, som igjen var basert på et teaterstykke. 
Den følger en klassisk og etterhvert forslitt mal for drama/komedie om rike venninnegjenger på Manhattan, med én egen tvist: 
Her er det ikke en eneste mann på lerretet. 
Det er en vri som antakelig gjorde inntrykk på 1930-tallet, og selv om det er en besnærende idé, finner jeg det mest irriterende her. 
Det gjøres et stort nummer ut av at dette er en «kvinnelig» film, som betyr rekker av intriger og personlige fadeser i undertøysforretninger, neglsalongen og andre steder hvor finere frøkner beveger seg. 
Det er intime samtaler i strandstolene og ekstrem bitching over parfymedisken. 

Det stjernetunge skuespillerlaget gjør som de skal i rollene deres som i alle fall er varierte, filmen har et høyt tempo og rekker ikke bli langtekkelig. 
Men gud så generisk denne suksessrik, sterk-men-sårbar, noe-innen-media-kvinnerollen begynner å bli! 
Det er nok Candace Bushnells damer (i ikoniske «Sex And The City», og undervurderte «Lipstick Jungle») som ruler Manhattan for øyeblikket, og «The Women» blir i så måte en lite nødvendig repetisjon. 
