Konstruert drama om en snill Will
Dette er et kroneksempel på hvor vanskelig det er å lage film av bare godhet. 

Det er så velment, det regissør Gabriele Muccino forsøker å få til. 
Men sentimentalitetsfaktoren blir etter hvert plagsomt høy. 

Italienske Muccino er tydeligvis klar over at det ikke er bare, bare å lage en to timers film om en mann som vil være snill og god. 
Følgelig lar han det lenge se ut som skatteinnkrever Ben Thomas (Will Smith) har ugler i mosen. 

Så lurer vi på det en god stund, hva slags ugler det er, mener jeg. 
Og hva den drepende maneten i akvariet skal brukes til. 
Hvorfor leter han opp sju mennesker som ikke har det så lett i livet sitt. 
Hva vil han med dem? 

Men fordi det egentlig ikke finnes noen krimgåte her, må regissøren omsider avsløre at dette skal bli et romantisk drama mellom Ben og Emily (Rosario Dawson). 
Will Smith får attpåtil vise fram de flotte musklene sine da han en natt lister seg inn for reparere et drog av en maskin i boden hennes. 
Visuelt fyll, spør du meg, men det øker følelsen av langdryghet. 

Så smører italieneren på med svulmende musikk og gylne bilder. 
Gåten som røper hva Ben vil gjøre med de sju menneskene, får omsider sitt svar. 

Men dessverre, plottet er så konstruert at jeg aldri blir berørt. 
Og Will Smith klarer aldri å fylle rollen som selvoppofrende soner. 
