En klissete smørje
«Blandede følelser» («Blended») følger en oppskrift som er omtrent like avansert som formelen for eggedosis. 
Og da mener jeg den amerikanske varianten – som jeg antar har ekstra mye sukker. 

Eggedosis er riktignok godt i små doser, men man kommer ikke unna at det er en klissete smørje. 

Har du sett noen av de andre filmene til Happy Madison Production med Adam Sandler i hovedrollen, vet du sannsynligvis hva jeg snakker om. 
Det begynner å bli lenge siden "Billy Madison" (1995) og "Happy Gilmore" (1996). 
Etter dette er det vel få som vil beskrive Sandler som nybrottsarbeidernes mester. 

Det mest "moderne" med "Blandede følelser", er tematikken familiekonstellasjoner med mine og dine barn, og godt voksne mennesker som går på blind-date. 
Det er nemlig på denne måten Jim (Adam Sandler) og Lauren (Drew Barrymore) møtes for første gang. 

Selvfølgelig går det ikke bra. 
Og selvfølgelig møtes de igjen. 
Og igjen. 
Og plutselig er de på familieferie sammen i et stereotypisk Afrika. 

Frekke kommentarer, masete unger og et utrolig irriterende kor som dukker opp overalt til upassende tider, er på en måte den røde tråden som leder filmen inn i det erkeamerikanske feel good-sporet vi kjenner så godt fra før. 

Heldigvis er ikke alt fullstendig håpløst. 
Drew Barrymore klarer seg ganske så fint og jeg har sett Sandler verre. 
Noe av den forutsigbare humoren er også til å leve med. 
Men alt i alt er dette en film du allerede har glemt idet rulleteksten popper opp og skuespillerne får vise hvor flinke de er blitt til å danse afrikansk dans. 

Se traileren her: 
