Håp i elendigheten
For en sorgvakker film. 

Shane Meadows skildrer tapernes England under Maggie Thatchers 80-tallsregime. 
Drivende godt forteller han om barn og unge i en uflidd gjeng av pønkere, skinheads og nasjonalromantikere. 

I sentrum står 11 år gamle Shaun som har mistet faren sin i Falklandskrigen (merk navnelikhet med regissør/manusforfatter Shane, her er mye selvopplevd). 
Det hjelper ikke på tristhet og savn at gutten stadig mobbes av klassekamerater. 

Fortellingen er en vidunderlig nær typeskildring av samfunnets underdogs, av en gruppe barn og unge som gjemmer sårheten sin bak tøffe tryner, svart sminke og barberte skaller. 
Meadows får fram at de på innsiden bare er en vennegjeng, ledet av skvære Woody og med et helt streit behov for fellesskap. 

For ikke å snakke om gryende kjærlighet. 
Skildringen av lille Shaun og hans eldre, høyere og oversminkede venninne er riktig gripende. 

Dramaturgisk krutt legges inn nå Meadows introduserer den mest sårede mannen av dem alle, Combo, tøffingen som kommet ut etter en fengselsdom. 
Hvem skal maskoten Shaun holde med – de moderate i gjengen, eller de som ville kjempe for Englands rene, nasjonalistiske ære? 

Dramaturgien i «This is England» er utmerket, skuespillerne glitrende, ikke minst 12 år gamle Thomas Turgoose. 
Hans rolletolkning er imponerende. 
Slik blir dette et sterkt drama om å bevare vennskap. 
Helt uten pedagogisk pekefinger. 
