Filmanmeldelse:«Irenes to liv» 

En film om assistert dødshjelp hadde fortjent mye bedre enn dette. 

Talia. 
Regi: 
Valeria Golino. 
11 år. 

MED: 
Jasmine Trinca, Carlo Cecchi, Libero de Rienzo, Vinicio Marchioni, Iaia Forte, Roberto De Francesco, Barbara Ronchi. 

Vakre 
Irene har viet livet sitt til å hjelpe uhelbredelig syke mennesker til «en verdig død». 
Det er den ene halvparten av livet hennes. 
I den andre delen er hun en litt eksentrisk, trett student med en ordinær elsker, nokså vanlige venner og familie. 

Et paradoksalt liv? 
Vel, Irene er i det minste en grundig og omsorgsfull dødshjelper. 
Med mye og alvorlig empati, dessuten. 
Hvorfor hun er akkurat det, er vel hva denne filmen forsøker å finne ut av. 
Til ytterst liten nytt. 
Er hun følelsesavhengig av tragediene? 
Er det en slags egen dødslengt? 
Er hun egentlig bare det ekstremt omsorgsfulle mennesket? 

Da finner man aldri riktig utav. 
Midt i filmen får Irene en utfordring gjennom en «klient» som slett ikke passer til de kategorien lidende som Irene gjerne vil hjelpe. 
Hun utfordres etisk og emosjonelt - og dras nokså merkelig mot en mann hun ikke forstår. 

Og her kommer mitt store problem: 
Eutanasi - aktiv dødshjelp - er et særdeles vanskelig emne, på alle plan. 
Å lage en film om dette, som nokså rådvilt også handler om et rotløst ungt menneske på jakt etter en mening med tilværelsen, blir for meg en lettvektsbelysning som langt fra bærer den grunnleggende problematikken. 

I alle fall i dette tilfelle. 

JON SELÅS 
