Spillanmeldelse:«Solatorobo: Red the Hunter» 

Hund og katt på samme plass er som kjent en oppskrift på trøbbel, og «Solatorobo: Red the Hunter» er intet unntak. 

Den hundelignende eventyreren Red Savarin jobber som dusørjeger godt hjulpet av søsteren Chocolat og robotmaskinen Dahak. 
På et oppdrag finner Red en mystisk medaljong og en like mystisk kattejente, og vikles dermed inn i en kamp for å forhindre at verden går under ved den onde Lares' makt. 

Et høyst fargerikt og detaljert univers er Solatorobos store trekkplaster. 
De forskjellige stedene Red reiser til er vakre å se på, og de to DS-skjermene utnyttes virkelig i filmsekvensene. 

I løpet av spillet har man frihet til å utforske byene og å gjøre sideoppdrag. 
Denne friheten blir forholdsvis begrenset, da spillet gang på gang krever at jeg har x antall poeng for å gå videre - poeng som kun kan samles ved å gjøre disse «valgfrie» sideoppdragene. 

Noen av oppdragene viser litt kreativitet, men det blir repetativt når jeg for syttende gangen må flytte noen kasser for han eller fjerne noen insekter for henne. 

Noe av det jeg virkelig savner i spillet er utfordringer, for Solatorobo er overdrevent snilt med spilleren. 
Etter fire gjentakelser i uthevet skrift, med alskens franske pipelyder på toppen, forstår jeg at jeg muligens burde trykke på den store røde knappen som fyller opp halve rommet for å åpne den låste døra rett foran meg. 

Det er noe herlig absurd med Solatorobo. 
Fransktalende hunder og katter som bor i skyene med robotene sine er ikke hverdagskost. 
Tegningene og animasjonene er sjarmerende japansk kunst. 
Dessverre opprettholdes ikke kvaliteten og fantasien når spilleren tar over styringa, og på grunn av vanskelighetsgraden kan det nok være mer å hente her for et yngre publikum enn for de litt eldre. 

RAGNHILD SOLBERG 

SOLATOROBO: 
RED THE HUNTER Plattform: 
Nintendo DS Genre: 
Rollespill Alder: 7+ Utvikler: 
CyberConnect2 Utgiver: 
Nintendo 
