Bakpå på Baldr
Man bør ikke love mer enn man kan holde. 

-Nå skulle det smakt med en burger, sukket Fredag og sendte lange blikk over til naborestauranten Beach Club på Aker Brygge. 
På Baldr Spiseri lot nemlig maten vente på seg. 
Etter en time ved bordet, var savnet av Robinsons og Fredags forretter begynt å bli merkbart. 
Ikke engang en kurv med brød hadde de to fått å stille sulten med, før de til slutt ba om det. 

-Man blir kanskje litt nervøs når en restaurant finner det nødvendig å understreke at den ikke bruker posesaus?undret Robinson, etter å ha lest at alt fra brød til sauser produseres på Baldrs eget kjøkken. 

Derfra tilbys et bredt utvalg enklere retter som Cæsarsalat, Club Sandwich, blåskjell, fiskesuppe, omelett og biffburger, samt en à la carte-meny etter klokka 15. 
Fra menyen valgte Fredag akevittgravet filet av elg med urtesalat, rødbeter og tyttebærrømme til forrett, mens Robinson gikk for kamskjell med grønn ertepuré og soyasaus. 
Kanskje kunne de fordrive minnet om noen litt gummiaktige kamskjell fra en asiatisk restaurant noen uker tilbake? 

Det kunne de ikke. 
Da forrettene omsider kom - etter at den hyggelige og velmenende, men ofte fraværende kelneren hadde opplyst at de var for få folk på jobb og at det dessverre gikk tregt på kjøkkenet fordi kokken var under opplæring (!) - måtte vår mann nok en gang minne seg selv om at man skal være varsom med hvor man bestiller kamskjell. 
-Viskelær fra frysedisken igjen, sukket Robinson, og fant lite trøst i at ertepureen, i overkant rundhåndet servert på slappe og sørgmodige salatblader, var frisk og god. 

-Den gravede elgen er god, men det er mindre kjøtt i denne retten enn i en skive Parmaskinke. 
Tilbehøret overdøver kjøttet, sa Fredag og løftet en flis av elg vekk fra en meget sjenerøs porsjon tyttebærrømme. 

Kelneren hadde, noe overraskende, ment at rødvin ville passe godt også til kamskjellene. 
Konservativ som han er, gikk Robinson for en hvit portugiser, en Porta de Ravessa Branco 2010. 
Fredag drakk en enkel, men hyggelig Barbera D'Asti 2007 fra Cascina Desderi, som de to også skulle ha med videre til hovedrettene. 
De måtte de vente lenge på, mens tallerkenene fra forrettene ble stående. 
I mellomtida konstaterte de at det var mer eller mindre fullsatt på Baldrs uteservering, mens restaurantlokalet inne var glissent befolket. 
Det virket som de fleste var kommet for noe å drikke og en smårett, i den fine kveldssola torget på brygga er velsignet med. 

-Anda er overstekt, konstaterte Fredag, da hovedrettene smått om senn ankom. 
Han pirket i gråstekte skiver av andebryst med honningglaserte gulrøtter, asparges, søtpotetpuré og portvinssaus. 
Kelneren sa seg enig i at kjøttet var for mye stekt, men tilbød ikke å servere retten på nytt. 
Fredag var for sulten til å krangle. 

Robinsons urtemarinerte lammecarré med sherrysaus var derimot fint rosastekt, saftig og smakfull, men dessverre nesten kald da den kom på bordet. 

-Å steke kjøttet riktig, og å få maten varm ut til gjestene, er vel et slags minimum av hva man bør kunne klare? spurte Fredag retorisk. 
Etter hvert registrerte de murring ved flere bord. 

- Får vi ikke forrettene nå, går vi, sa mannen på sidebordet til kelneren. 
Da hadde Robinson og Fredag forbarmet seg over naboparet med litt vin fra sin egen flaske. 
Den sultne borddamen hadde for lengst gjort kål på kuvertbrødet. 
- Jaja, brød og vin, det er jo mange som har overlevd på det, sa damen med galgenhumor. 
Robinson og Fredag tok dette som et hint om at det ikke var noe poeng i å vente på dessertmenyen, og ba om to kaffe og regningen. 

-Baldr kaller seg en «restaurant som setter gjestene og maten i fokus». 
Det er en påstand de bør jobbe en god del hardere for å underbygge, fastslo Robinson. 
