Gavin DeGraw «Gavin DeGraw»
J Records/Sony BMG 

«I Don't Wanna Be», sang han sist. 
Han holdt ikke løftet tittelen bar. 

Mange klaget over at 2006-kullet i «Idol» var kjedelige. 
Denne karen var en favoritt hos mange av dem. 
Om det er en sammenheng eller ei - fyren er utvilsomt skikkelig døll. 

DeGraw er en slags Bryan Adams for postgrungegenerasjonen; den verst tenkelige konsekvensen av Eddie Vedder. 

Her er intet triks for billig. 
Det er feig rock som filtrert gjennom en dårlig radiohøyttaler kan forveksles med ganske bra rock. 
Tar man DeGraw litt nærmere i øresyn dukker det frem et monster som argumenterer for nasal sang, paddeflate tekster og klisjéstappede låter i et traust, grøtete lydbilde. 

Platens andre halvdel er marginalt bedre enn den første; den første har til gjengjeld en større underholdningsverdi i form av «Cop Stop» - antagelig årets verste låt til nå. 

ANBEFALTE KJØP: 
«Young Love», «Relative» 
