Filmanmeldelse «Kometen»:Ufokusert stjerneskudd 

Nærkontakt av varierende grad. 

DRAMA 

«Kometen» 

Norge. 
6 år. 
Regi: 
Bård Røssevold 

Med: 
Axel Bøyum, Julian Borchgrenvink Næss, Cecilie Mosli, Jørgen Langhelle, Theresa Eggesbø og Trond Espen Seim. 

Det er gode kinodager for Den norske filmskolen. 
«Ekspedisjon Knerten» har en tidligere student i registolen. 
Her kommer en debut fra masterstudentene. 
Den antyder en fortelling med samme magiske undring og mellommenneskelig forståelse som for eksempel Steven Spielberg. 
Som seer håper man lenge den i alle fall vagt skal innfri noen av disse forventningene. 

Beklageligvis gjør den ikke det. 

I stedet snubler manus ganske forutsigbart, og klarer - tross en befriende avklaring mot slutten - ikke å lande der den kunne. 

Les også: 
Filmanmeldelse: 
«Hjemsøkt» 

Gustav (Axel Bøyum og Julian Borchgrevink Næss) tror selv i voksen alder på en nattafortelling fra faren om at UFOer gjemmer seg i komethaler. 
Faren (Trond Espen Seim) forsvant, og Gustav er overbevist om at pappaen er fanget av en forbipasserende komet og en dag vil komme tilbake. 

Denne forestillingen deler han med en lokal forsker. 
Rogalendingen Bill (Jørgen Langhelle) har muligens fått navnet sitt som et hint til Bill Haley og Halleys komet. 
Han vet i alle fall at kometen kommer tilbake om ti år og 2 måneder. 
Som en slags lokal Fox Mulder med universitetsstilling gir han Gustav håp om at de kan få tilbake faren. 
Noen dager før disse ti årene har gått, monterer han derfor sammen med Gustav tonnevis av måleutstyr i skogen. 
Disse skal angivelig kunne fange UFOen. 
Tenk E.T., bare omvendt. 

Axel Bøyum («Øyevitne») er trygg, men litt i villrede som ensom UFO-nerd. 
Theresa Eggesbø («Skam») prøver å få ham ned på landjorda igjen. 
Jørgen Langhelle («Torpedo») er en trygg og troverdig farserstatning, mens Trond Espen Seims rolle virker som om den er basert på en PR-konsulent, en slik der sannheten alltid kan forhandles bort. 

Les også: 
Filmanmeldelse «Suburbicon· 
Klønete Clooney 

Håndverket er tydelig, helheten viser gode tendenser. 
Filmen framstår som en novellefilm dradd ut i et mindre langfilmformat (den varer bare i knappe 75 minutter). 

Dette Spielbergske i barn og ungdom som er og blir forsmådd, voksne som er og blir idioter og teknologi og universet som er større enn oss alle blir for uavklart. 
Manuset sliter med forutsigelighet og litt forsiktig personlige motivasjon. 
Noe selv ikke stødig regi og foto klarer å redde. 
Man skulle ønske resultatet hadde mer av det nære og mystiske i starten i seg. 
«Kometen» strekker seg mot stjernehimmelen som eksamensoppgave. 
Som kinofilm når den dessverre ikke like høyt. 
