Mummitrollet som tegneserie
Essensiell nyutgivelse av finsk tegneserieklassiker. 

De fleste kjenner Mummitroll-historiene fra bildebøkene og tegnefilmene. 
Men på 1950— og 60-tallet var også Mummitrollet en populær stripetegneserie. 

Den startet i London-avisen Evening News 20 september 1954. 
To år tidligere hadde Charles Sutton, syndikatsjefen i Associated Newspapers Ltd., overbevist Mummi-mammaen om å lage tegneserie basert på historiene om Mummitrollet og hans venner. 

Han fikk den finske forfatteren og illustratørens ja. 
Siden skrev hun følgende i et brev til Sutton: 
«Om jag är mummintrollens mamma är du sannerligen deras pappa, Charles, för det var under de där regniga dagarna i Helsingfors som allt började.» 

Mummitrollet er en underfundig, og tidvis nesten skremmende humorserie. 
Og annerledes alt annet som ble produsert av syndikaliserte humorserier på 1950-tallet minus «Pogo» til amerikanske Walt Kelly. 

Janssons tegninger har et rent og drømmeaktig preg, og hun gjør bevisst bruk av svarte flater. 
Hun leverer dessuten en serie som regelmessig bryter med sjangerforventningene. 
Serien har et episodisk dag til dag-preg, men er samtidig en fortsettelsesserie med tydelig avgrensete episoder. 

Mummitrollet preges også av en nervøs undertekst: 
Mummitrollets tause og mange slektninger er rent ut skremmende og bustetrollet Stinky spiser alt han kommer over - inkludert det godhjerta Mummitrollets hus. 
Også Snusmumrikken er en underlig krevende og komplisert figur. 
Slik fortsetter det: 
Vi blir kjent med en rekke sammensatte figurer som man aldri blir riktig klok på. 
De bryter tydelig med humorseriens forventninger om trygg gjenkjennelse. 

Mummitrollet sjøl, seriens nervøse hovedfigur, må takle alskens utfordringer i hverdagen. 
Han er kreativ, men nesten alltid uheldig og på etterskudd. 
Og han kastes jevnlig ut i hverdagseventyr som presses framover på drømmeaktig forvrengte spor preget av filosofisk undring og eksistensiell angst. 
Mummitrollet er det visuelt interessante drømmeversjonen av det senere så skremmende finske fjernsynsteatret. 

Bind 1 er utstyrt med klokt, men layoutmessig sammenpresset etterord av oversetter, fan og forlagsredaktør Anders Heger. 
