Kosestund i den musikalske snadderkiosken
Dirigent: 
Giordano Bellincampi 

Konferansier: 
Janne Formoe 

Endelig var Kildens store konsertsal smekkfull. 
Det må visst en ønskekonsert til for at det skal skje. 
Kristiansand Symfoniorkester har på sine vanlige torsdagskonserter ofte mange ledige plasser, men «Fædrelandsvennens ønskekonsert» onsdag kveld viser at det er mulig å trekke fullt hus. 
Arrangementet vil trolig rekruttere nye abonnenter til orkesterets vanligvis glimrende konserter. 

Flere av numrene i denne konserten var for mange år siden min inngang til den klassiske musikken. 
Finlandia av Sibelius, Johann Strauss’ Pizzicato Polka, Ketelbeys 
På et persisk marked, Korsakovs Humlens flukt og Leroy Andersons Bugler’s Holiday — alle disse er lettfattelige, iørefallende, smektende og velklingende verker, med appell til et stort publikum. 

Jeg er overbevist om at denne musikken fremdeles kan være en slik inngang for folk, og derfor er det veldig viktig at det spilles av KSO og dermed blir et tilbud til et stort publikum. 
Og så må det sies at orkesteret sammen med dirigent Bellincampi viste seg fra sin aller beste side. 
Virtuost spill fra ende til annen. 
Og med hensyn til Bugler og hans ferie, for noen trompetister vi har i byen. 

Vi som er så gamle at vi vokste opp med «Ønskekonserten» i NRK Radio , fikk også ønskekonsertmelodien framfor noen: 
Bojarenes inntogsmarsj av Johan Halvorsen, ikke til åpning, men som avslutning på første avdeling. 
Det slår meg, når man får den «live» som det heter på godt norsk, at den er en liten genistrek av en komposisjon. 

Ellers fikk vi høre første satsen av Skjebnesymfonien, ouverturen til Figaros bryllup av Mozart, Griegs Våren, Elgars Nimrod - og mye annet snadder. 

Janne Formoe var morsom, ledig og passelig fjollete som konferansier. 
Trolig representerer hun et gjennomsnittlig nivå av kunnskap om den klassiske musikken når hun sier «Jeg kunne alle sangene fra før». 
Og i denne sammenheng er jo det helt ok. 
Dette skulle være en folkelig konsert med klassisk musikk. 
Det ble det, og Janne Formoe var med på å gjøre den til det. 
