Ingen nåde
«Priest 3D» vender ikke det andre kinnet til. 
Da får den heller ingen medynk tilbake. 

FILM: 
Linjen «Du kunne vært prest» betyr noe ganske annet her enn det ville gjort i en, si, sedat britisk landsbykrim. 
Denne presten (Paul Bettany) er den av en slags krigerkaste, og teologistudiet har dreid seg om å lære å nedkjempe vampyrene i en gold fremtidsverden. 

Når han ikke spjærer opp skrømt - disse vampyrene er ikke «Twilight»-herremenn, men onde utysker med mye slim og mange tenner - går han rundt i den dystre menneskeenklaven Cathedral City og kjøper ferdiginnspilte syndsforlatelser fra små boder som ligner festivaldoer. 

«Priest 3D» er ingen lystig affære. 

Scenografien, både i den glatte futuristiske byen som fremstår som et slags religiøst diktatur og i den hvite ørkenen utenfor der kampene utkjempes, er satt opp for å skape ubehag. 
Stemningsleiet er gravalvorlig. 

Skummel Bettany 

Men ingen kan være gravalvorlig riktig som Paul Bettany. 
Bettany burde gjøre flere slike roller. 
I det papirhvite ansiktet med brennende blikk er det noe høvelig asketisk og nesten fanatisk, han virker senete og sterk, og skummel i sin isolerte fremmedhet, selv om han er vår mann. 

Hans klerikale våpensøster Maggie Q har noe av det samme: 
Hun er fullstendig troverdig både når hun sparker ned slemminger og når hun lirer av seg den ene absurde replikken etter den andre. 

Verst av skuespillerne er Cam Gigandet, hunk du jour, som går rundt med et konstant «hei, søta»-smil og i det hele tatt oppfører seg som om han er på Santa Monica Beach og ikke i en vemmelig vampyrgrotte for å redde menneskeheten fra utslettelse. 

Likegyldig 

Ikke at eventuelle skuespillerevner kan redde noen her. 
Regissør Scott Charles Stewart lar de tre virvle rundt i en og annen vakker voldspiruett i sakte film og noen susende nærkamper. 
Det er pent å se på, men knapt originalt. 

Og når de tre ikke slåss, må de bære det åk det er å forklare den løsrevne og likegyldige historien for publikum og for hverandre. 
Det finnes ingen egentlig spenning verken i historien eller mellom hovedpersonene, det er som om man bare går matt gjennom bevegelsene til et aerobic-program man har gjort hver torsdag i ti år. 
«Priest 3D» eier ikke innhold. 
Da blir høytideligheten hul og svulstig. 

Tatoverte kors 

Å la helten føre en slags hellig krig virker da også i utgangspunktet noe tonedøvt. 
Filmen er basert på en grafisk roman fra Sør-Korea, der man lettere kan la prester med kors tatovert i pannen nedkjempe troens fiender enn i land med mer blodstenket historie. 

«Priest 3D» er i sitt hjerte, og dels i sitt ytre, en western, komplett med cowboyhatter og seksløpere og bortførte ungmøyer i korsettkjoler og tog som løper løpsk. 

Vampyrene, som er blitt tvunget tilbake til egne reservater, fyller funksjonen siouxer og apacher har hatt i lignende fortellinger før, i en litt ubekvem parallell. 
Her er det mye som lugger. 

3D-formatet gir deg, som vanlig, lite annet enn røde merker over nesevingene. 
