Lykkesøkende solskinnspop fra dalstroka innafor
Marie Klåpbakken synger om det gode liv. 

ALBUM: 
På coveret til debutplata til Marie Klåpbakken er hun framstilt som et menneske som slipper fugler fri og lar dem sverme opp mot en lys himmel. 
De ser nærmest ut som om de har bygd rede i håret hennes. 

Man kunne hevde at et slikt bilde er helt på grensa til det søtladne. 
Men hvorfor ikke? 

Skulle det være noe galt i at også håpet og lyset finner sin plass innenfor et populærmusikalsk prosjekt? 

Lov å drømme Selvsagt ikke. 
Problemet er ofte at hverdagsfilosofiske tekster og optimisme blir uttrykt på en anstrengt, tilgjort og villet måte, med håpløse metaforer, åpenbar rimtvang og en tendens til å kaste seg inn i de mest velbrukte harmonier. 

Slik er ikke denne plata, som til alt overmål har fått tittelen «Framtida». 

Men det er faktisk dette plata dreier seg om, sangene og musikken tematiserer et ungt menneskes vilje til å drømme om at det er verdt å leve og at det fins et godt liv etter tenårene. 

Slik sett kan man si at lydbildet har en viss «Hvis jeg fikk være sola di?»-faktor. 

Sterk bakgrunn Marie Klåpbakken (26) er fra Vinstra. 

Hittil har hun først og fremst vært kjent som felespiller. 
Hun har en mastergrad ved Norges Musikkhøyskole og er blitt lagt godt merke til på Bylarm de to siste åra. 

Plata hennes består stort sett av sanger hun har skrevet selv, pluss enkelte instrumentale innslag. 

Spillet hennes minner om sangene; det er preget av en enkelhet som springer ut fra erfaring. 
Less is more, som det heter. 

Historisk klang Artister som Annbjørg Lien og Odd Nordstoga har vist hvordan folkemusikalske tradisjoner kan integreres i fengende pop. 
Grupper som Gåte og Valkyrien 
Allstars har på sin side lagd effektive mikser av folkemusikk og rock. 

Klåpbakken er definitivt på popsida i dette musikalske dalføret. 

Men sangene er ikke bare lyse og fagre, låter som «Lette tårer» og «Klokka går» rommer mollstemte stemninger, men de hengir seg ikke til mørket. 

Tekstene er befriende i sin søkende åpenhet, det samme er den lyse vokalen. 

Uten å forlate seriøsiteten i sin opprinnelige inspirasjon, framfører Klåpbakken melodier som har en historisk klang, samtidig som de kan spilles i en hvilken som helst nitime uten å skape rabalder. 

Dette er låter som uttrykker et ungt menneske i spennet mellom de første alvorlige erfaringene og forventningen om noe mer. 
Uttrykksfullt, og med en kyndighet og klokskap som bidrar til å gi denne plata et sterkt skinn av oppriktighet. 
