Filmanmeldelse:Stor filmkunst i åpent landskap 

Ta deg tid til denne underfundige opplevelsen av svart-hvit feelgood-film befolket med et fargerikt persongalleri. 

Alexander Paynes observasjoner av et noe stusselig liv i Midt-Vesten har noe av dramatikeren Becketts absurde komikk i seg; mennesker som i påvente av livets endelikt havner i høyst uforutsigbare situasjoner. 

I dette tilfellet har gamle Woody - strålende spilt av karakterskuespiller Bruce Dern - fått det for seg at han har vunnet en million dollar. 
Stabeisen er lett rørete, av alkohol og alderdom, og overser totalt sønnens forsøk på å forklare at dette dreier seg om misvisende tøv i et reklamebrev. 
Han insisterer på personlige å innkassere penga fra avsenderadressen i Nebraska. 

Sønnen følger far i en film som langsomt utvikler seg til å bli en reise i forgangent liv. 
Det vidstrakte, åpne landskapet - alt filmet i svart/hvitt - skaper en stemning av uendelighet. 
Dialogen er knapp og tilhugget. 
Tonen er røff, det samme er humoren. 

Familiær fortid og skjulte gråsoner skvulper til overflaten ettersom familie og gamle venner/uvenner får nyss om den potensielle millionen. 
Velkjente egenskaper som grådighet og misunnelse kan vokse seg til truende elementer når gammelt grums når overflaten. 

Samtidig er det noe sårt og varmt i reisen far og sønn foretar seg. 
Sønnen oppdager at far har en gang hatt et liv han også. 
Avsløringene fra fortiden er ikke bombastiske, men fremført med stillferdige nyanser som er desto mer rørende. 

Etter hvert får duoen følge av Woodys geskjeftige kjeftesmelle av en kone og parets andre sønn. 
Det bjeffes og snerres, men med ikke uten solid hjertevarm i bunn. 

Dette er en rotekte tilstandsrapport fra moderne amerikansk prærieliv med bygdesladder på nivå med et gjennomsnittlig utgangsstrøk hvor som helst i verden. 
Folk i denne absurde fortellingen holder kjeft, eller de skravler med rappkjefta tunge, mens de drikker boksøl og ser på TV. 

Men Payne løfter denne tilstand ut av klisjéene og inn i den lune komediens verden. 
Og gjennom hver millimeter i dette dvelende universet vakler og virrer og briljerer gode, gamle Bruce Dern med en porsjon stor skuespillerkunst. 
