Step Up Revolution
Tynn historie, men god dans og fet musikk. 

Step Up Revolution er en musikkvideo på 99 minutter. 
Historien er anorektisk tynn, kjærlighetsdelen av den er kjølig, og skuespillerne mangler karisma. 
Noen av dem også talent. 
Men danse kan de! 

Jeg lar meg imponere av koreografien og stilige sekvenser med spenst og variasjon. 
Musikksporet er overraskende potent, så fansen får kanskje det de vil ha. 

Men jeg skulle virkelig ønske en sterkere historie. 
Her virker det som om man ikke har anstrengt seg i det hele tatt for å skape figurer jeg kan bry meg om. 

Vil rive nabolaget 

Vi er i Miami, der flashmobgruppa The Mob setter sine spor i bybildet, under ledelse av Sean (Ryan Guzman) og kompisen Eddy (Misha Gabriel). 

Vennskapet settes på prøve når Sean forelsker seg i den aspirerende danseren Emily (Kathryn McCormick), og tar hun med i The Mobs innerste sirkel. 

Og det blir enda mer komplisert når det viser seg at Emilys far (Peter Gallagher) er den rike hotellmagnaten som vil rive ned nabolaget for å bygge nytt. 

Energisk soundtrack 

Filmen er bygget over floskelen om at alle har en stemme, og at man må følge sine drømmer. 
Hurra! 
Men det er ikke historien det handler om i Step Up Revolution, det er dansen, musikken, uttrykkstrangen og ungdomskulturen. 

Soundtracket er det beste ved filmen, med energiske spor fra artister som Timbaland og Ne-Yo, Diplo og Lil Jon, M.I.A og Justin Bieber. 
Noen av låtene er i overkant Skrillex-inspirerte, en lydbruk jeg har gått litt lei av. 

Men til gjengjeld brukes den nydelige låta 
To Build a Home med The Cinematic Orchestra til den romantiske avslutningen. 
Det er en fryd for ørene å høre denne musikken i en kinosal med godt lydanlegg! 

Tannløs romantikk 

Skuespillerne i filmen er i all hovedsak dansere som også kan levere dialog foran et kamera. 
Ikke alle får det til like godt. 

Hovedrolleinnehaverne Ryan Guzman og Katryn McCormick klarer seg tålelig bra, men romansen mellom dem er dessverre tannløs og lite overbevisende. 

McCormick ble USA-kjent etter danseshowet So You Think You Can Dance i 2009, og danse er noe hun kan, men hun må studere en hel del om hun skal få seg en større karriere som skuespiller. 

Guzman er ålreit, men irriterende kjekk. 
Ja, det trekker ned! 

Godkjent under tvil 

Dette er den fjerde Step Up-filmen. 
Og det finnes et publikum for den. 

De hadde fortjent et like sterkt fokus på historiefortelling som på musikk og dans. 
Da kunne resultatet blitt mye bedre. 

Men regissør Scott Speer får godkjent under tvil, fordi dansesekvensene så absolutt er kompetent filmet, og fordi jeg liker soundtracket! 
