Plateanmeldelse:Håkan Hellström 
- «Illusioner». 
Bløtkake à la Hellström 

Slapt og sløvt fra symfo-Håkan. 

Håkan Hellström 

«Illusioner» 

Warner 

La oss starte med coveret. 
Håkan Hellström tenner en sigg med et brennende sjutommer-eksemplar av debutsingelen og gjennombruddslåten «Känn ingen sorg för mig, Göteborg» – et intenst, euforisk og epokegjørende øyeblikk han fortsatt har til gode å toppe, vil nok enkelte hevde. 

Dette niende studioalbumet, et samarbeid med Göteborgs symfoniorkester, er i så måte en gulnende langfinger til det tidlige 2000-tallets hyper-Håkan. 
Og hvorfor ikke? 
Det må være lov å bli voksen, også for viltre popmatroser. 
Og 44-åringen har i all sannhet hatt opptil flere vellykkede noteringer etter den kreative storhetstiden, og fått en langt større kommersiell og folkelig appell i samme slengen. 

Men det er og blir noe fattig og likegyldig ved «Illusioner». 
Om man finleser tekstheftet forekommer det gullkorn («jag hadde kvar ett sista trick/ vad som var tomt i mig skulle bli musik»), men altfor ofte kles middels gode låter opp i symfoniske gevanter som gjør lite for å skjule banale melodier. 

Hør hva Håkans sønn, Sigge, mener om pappas musikk, under annonsen! 

Åpningslåten «I dina armar» minner mistenkelig om Stings «Fields of Gold», som for øvrig ikke er noen ueffen referanse for hele prosjektet – kjempekompetent pop møter superkompetente strykere møter en myk og kvelende vegg. 
Vår mann synger gjennomgående som om han helst ville vært et annet sted. 

Virkelig grufullt blir det først når Hellström gir seg i kast med Joni Mitchell på «Båda sidor nu» («Both Sides Now»), som høres ut som en forkastet Disney-demo sunget av en ung og forvirret fyr som har hørt for mye på Ulf Lundell, uten å skjønne stort. 
Det påfølgende, anemiske landeveisrøveriet av «The Long and Winding Road», syltynne «Tro på livet», er ikke stort bedre. 

Mot slutten tar det seg en liten smule opp. 
«I Love U Stupid» går fra en Messiaen-aktig åpning til androgyn jazz-crooning, og «Gott nytt» benytter seg med et visst hell av grep som faller til jorden i andre sanger her 

Men «Illusioner» er kun for virkelige, virkelige blodfans. 
De som elsker diksjonen, sveisen, oppsynet, de velkjente akkordene og de enda mer velkjente tekstene. 
Mennesker Håkan har en hel del av, også her til lands. 
De hadde fortjent noe bedre enn dette. 

BESTE LÅT: 
«I Love U Stupid» 
