Årets «Spellemann» viser både respekt for fortiden og vilje til forandring
Tradisjon med egne vrier. 

MUSIKAL: 
Det var en gang et samfunn, i landsbyen Anatevka. 
Et sted med regler for alt. 
Hvordan man skal kle seg, hvordan man skal te seg, hva man skal spise, hvordan man skal be, og hvem som skal bestemme hvem man skal gifte seg med. 

Hvem bestemmer reglene? 
Tradisjon, og religion. 
Men nå rykker verden - kriger, revolusjoner og pogromer - stadig nærmere Anatevka, og tradisjonene utfordres. 

Følsomhet 

Svein Sturla Hungnes regisserte også «Spellemann på taket» for Oslo Nye Teater i 2007. 
Denne gang har han latt bifigurene utvikles, kanskje nettopp for å understreke samfunnsdimensjonen, kanskje for å tilføre mer komedie. 

Ekteskapsformidleren Yente (Karoline Krüger) er blitt tyvaktig, slakter Lazar Wolff (Gerald Pettersen) en slibrig karikatur, og skredder Motel (Frode Bjorøy) særdeles klossete. 
Men fortsatt står naturligvis forholdene på kryss og tvers i Tevyes familie, og Tevyes forhold til seg selv og sin Gud, i sentrum. 

André Søfteland synger med stor følsomhet, og hans spill viser trygg forståelse for melkemannens mange motsetninger. 
Tevye er drømmer og pragmatiker, uskolert og tenkende, hissig og mild. 
Pardynamikken mellom ham og kona Golde (Ragnhild Gudbrandsen) er i stadig utvikling. 
I starten utgjør de et arbeidsfellesskap, hun bestemt, han lettere redd for henne. 
Men etter hvert som døtrene i tur og orden gjør sine kjærlighetsvalg, begynner også Tevye og Golde å se nærmere på sine følelser. 
Denne utviklingen er fint ivaretatt av de to skuespillerne, støttet av reaksjonene til skuespillerne som spiller de tre eldste døtrene og deres friere - Katrine Dale, Monica Dybwad, Malin Soli, Frode Bjorøy, Sverre Breivik og Kristian Berg Jåtten. 

Musikalsk dialog 

Musikalsk lar DNS-versjonen stemmene være hovedinstrumenter, og med det blir også sangtekstene tydeliggjort formidlende. 
I et flertall av arrangementene går sangeren gradvis over fra talereplikker til sang. 
Snart svarer spellemannen (Rasmus Hella Mikkelsen) med sin fiolin, før orkesteret faller inn. 
Det fungerer som en musikalsk parallell til oppbygningen i Tevyes resonnementer; «på den ene side - - », «på den annen side - -», og «på den annen side - -» igjen. 
Også dette er med på å understreke samfunnets betydning i musikalen: 
Fortellingen gjelder flere enn den ene, enkelte familien. 

At spellemannen følger Tevye på nært hold, som en samtalepartner som fører sin side av dialogen gjennom fiolinen, bidrar til å understreke det samme. 

Enkeltord på jiddisk er beholdt i tekstoversettelsene, som ellers bruker vestlandsdialekten, også i sangtekstene. 
Et utvalg elementer fra jødisk kultur, i forenklede versjoner, er bevisst brukt i scenografi, kostymer og dans, fysiske bevis på ritualenes betydning, for menneskene. 
Siri Langdalens scenografi legger for øvrig vekt på fattigdommen i Anatevka. 
Flere av bygningsdelene som utgjør torg, hus og togstasjon viser tegn til forfall. 
Christina Loverys kostymer vitner om at klær har vært brukt i lang tid, med lapper og lurver, ofte flekker også. 
