Venstrehåndsarbeid fra Waaktaar-Savoy
Han har levert mye bra på utsiden av a-ha. 
Her lunter og slentrer Paal Waaktaar-Savoy uten mål og mening. 

Han bør kanskje ikke få skylden alene for at dette albumet er verdt å holde seg unna. 
Savoy er tross alt en trio, med hans kone med på laget, og med Frode Unneland som tredjemedlem, men det er Paal som er den store sangskriveren. 
Han var i alle fall det før. 
Men Paal er et godt stykke unna sine beste melodisnekker-øyeblikk på dette albumet. 

Savoy leverte så det holdt med sitt debutalbum i 1996 «Mary Is Coming». 
Det hørtes ganske bra ut på de neste albumene også. 
Det er ti år siden siste utgivelse, og her går det meste på tomgang. 
Musikken er mer programmert nå enn før, og Paal synger de fleste låtene med skrudd vokal i autotune. 
Det kunne ha funket om låtmaterialet hadde vært bedre, men slik er det altså ikke. 

Det ti låter lange albumet åpner forholdsvis bra med "Night Watch". 
Låten er stemningsfull med et langt instrumentalt mellomspill. 
Det høres heller ikke så verst ut på den gitarbaserte, "Manmade Lake" og på den småfengende "Sunlit Byways". 
Men mesteparten av resten er skurrete, haltende og uferdig. 

Savoy var mye bedre for tjue år siden. 
Nå virker det som om gnisten har sluknet i Paal sitt sangskriverhjerte. 
Overskuddet til å gjøre noe bra og sterkt med Savoy er i alle fall fraværende på dette albumet. 
