Skrekkblandet fryd i forfallen herregård
Den skal tidlig skremmes som grøsserfan vil bli. 
Med «Fakiren fra Bilbao» har den danske regissøren Peter Flinth laget en familiefilm som balanserer utmerket mellom det skumle og det morsomme. 

Tvillingene Emma og Tom, som nylig har mistet faren sin i en ulykke, flytter med mor til en landsby der hun har fått jobb. 
Det falleferdige herskapshuset de kjøper, viser seg snart å inneholde spor av skatter og skummelheter fra fortiden. 

Regissøren har et godt håndlag med klassiske grep for å sette en støkk i oss: 
Spindelvev i krokene, rotter i kloakken, lyssetting som kaster lange skygger, dører som knirker stygt og åpner seg brått, musikk som skaper spenning, ubudne gjester som banker på i mørket. 

For ikke å snakke om kister og døde menn. 
En herlig karikatur i filmen er skuespiller Ole Testrups tenna-på-tørk-bedemann. 
Han gnir seg i hendene straks han får et lik å brenne i kremeringsovnen. 

Høres det ille ut med døde i en barnefilm? 
Jeg tror ungene takler dette aldeles utmerket. 
Svart-grå-hvite nyanser settes stadig i kontrast til lystige farger. 
Særlig fascinerende er dødningen som kommer ut av lokket på en kulepenn og blir til en sjarmerende fakir fra Spania, stilig spilt av tyske Moritz Bleibtreu. 

Etter hvert avtar grøssene, og handlingen blir mer av en underholdende historie om jakten på en forsvunnen diamant og et elghode. 
Den svenske skuespilleren Fares Fares har en fornøyelig rolle som dame-utspjåket skurkekone. 
Sidse Babett Knudsen framstiller verdens mest naive, godtroende mor. 
Også Julie Zangenberg og Aksel Leth som spiller tvillingene, gjør en streit innsats for å formidle skrekkblandet fryd. 

Gå og grøss dere litt. 
