Bruker lørdagskvelden på å rope seg gjennom ordboka
Grå gjettelek. 

TV 2s nye lørdagssatsing «Alt er lov» har en ganske misvisende tittel. 

Alt er virkelig ikke lov i dette gameshowet. 
Faktisk er svært få ting lov, annet enn varianter av selskapsleker hovedsaklig basert på miming og gjetting. 

Hvert program følger fire faste deltagere (en miks av TV 2-humorister og improtalenter fra Det Andre Teatret i Oslo) som sammen med to kjente gjester (de samme som også gjester alle andre TV 2-produksjoner) skal gjennom en rekke oppgaver. 

Hva mimer Else Kåss Furuseth? 
Hva tegner Jan Thomas på tavla? 
Hvilken gjenstand er det som kan stå bak den freselyden Jan Gunnar Røise lager nå? 

Hvilket ord forsøker Henriette Steenstrup å beskrive mens hun denges rundt på en matte av en MMA-utøver? 

— Leirduer! 

— Moreller! 

Om det å rope seg gjennom ordboka er noe man ønsker å bruke lørdagskvelden sin på, er dette perfeksjon. 

For andre vil det nok fremstå som temmelig monotone saker. 

Edruelig bli-kjent-kveld 

Det er forsåvidt ikke noe i veien med spontaniteten eller talentet til hverken Jan Gunnar Røise, Gunhild Dahlberg eller improveteranene fra Det Andre Teatret, men samme hvor flinke de er begrenses de av rammene i det de er med på. 

Riktignok klippes det ørten ganger til de gapflirende eller overraskede fjesene til programleder Solveig Kloppen og deltagerne som bevis på hvor hysterisk gøy dette er å være med på, men det blir ikke noe morsommere å være tilskuer av den grunn. 

Nesten alle oppgavene trekker ut i en følelse av «ferdig snart?» i et stadig svinnende håp om at det som kommer etterpå vil føles som noe annet enn å spionere på en edruelig bli kjent-kveld på en folkehøyskole. 

For sikkerhets skyld er deltakerne også delt opp i to lag, slik at ting som ikke var spesielt gøy den første gangen likevel må gjentas enda en gang til. 

Etter 15 minutter har vi bare rukket to selskapsleker. 

Og det er ennå 30 minutter igjen. 

Pluss reklamepause. 

Skrå scene 

Det er betegnende at det eneste virkelige tilløpet til moro er den siste oppgaven, hvor gjettingen legges bort til fordel for ren fysisk humor på en skrå scene med så bratt helling at det knapt går å holde seg oppreist. 

Der improviserer deltagerne alt fra innbrudd hos Henrik Elvestad til brylluper mens de snubler rundt i noe nær en oppdatert «Grevinnen og hovmesteren»-sketsj, som i motsetning til resten av konseptet faktisk tåler repetisjon. 

Om alt virkelig er lov finnes det likevel håp. 
Da kan man bare droppe alle selskapslekene og kjøre tre kvarter improteater i stedet. 
