Klovn-nedtur i Hollywood
Tissen til Frank står litt i veien for klovneriene. 

"Klovn forever" er på alle måter en nedtur, både sammenlignet med den fantastiske tv-serien og den første filmen. 
Casper, som er gått lei Danmark, flytter til Hollywood, og selvsagt flyr Frank etter for å redde vennskapet. 

En håndfull ganger klarer Frank og Casper å gjenskape Klovns styrke, den klamme, vonde, pinlige følelsen av å se på kombinasjonen idioti, uflaks og elendige valg. 
Det er noen virkelig fine scener her, et par nydelige dialoger og noen øyeblikk som er klamme som innsiden av en regnjakke når solen melder seg. 
Men jevnt over har "Klovn forever" blitt en litt for kjedelig film som bruker for lang tid på å sette opp sketsjene og, for å holde oss til sjargongen, for slapp utløsning. 

Filmen byr ikke på særlig sjokkerende scener, verken hva angår nøgenhed eller andre ting som har fått mye buzz i forkant. 
Mon tro om ikke filmen er snauklippet for snusk? 
I klassisk Klovn-tradisjon får man rikelig anledning til å se tissen til Frank, men den står stort sett i veien for noe som kunne blitt riktig morsomt. 
Det blir faktisk ikke drøyt nok til av vi vrir oss i stolen. 
Det festligste øyeblikket i de for mange minuttene filmen varer kommer når Frank krasjer en Hollywood-fest med en noe spesiell uttalelse om indianere. 
Da er han fullt påkledd. 

Overraskelsen er at våre danske venner faktisk klarer å lage en film som, tross tidvis impotent komikk, forteller en fin historie om vennskapet til to menn godt ut i 40-årene. 
Casper og Frank er egentlig olje og vann, men de trenger hverandre. 
Franks slitsomme dragning mellom A4-livet med kone og barn og Caspers elleville partyliv er også godt skildret, og kimen til de aller fleste morsommheter. 
