Kontrastenes energi
Kristofer Uppdal: 
«Åt songa tå stjernom» 
Etterlatte dikt Red. av Jan Erik Vold 256 sider Kr. 369,- Aschehoug 

Ikke antydningens stille kunst preger Kristofer Uppdals poesi, men en uhyrlig energi som får selv enkle og kantete diktlinjer til å stråle opp som fakler i natta. 

Jan Erik Volds innfølende redigering av Uppdals 1920-tallspoesi utdyper bildet av et storslagent litterært livsverk. 

Uppdals dikt er gedigne, i tematisk bredde, i kontrastfylde og volum. 
Men de bærer også den geniale einstøingens preg: introvert skrivestil, arkaisk nynorsk, lokal trønderdialekt, særord, original apostrofbruk og dativ-/akkusativendinger. 

Epikeren og aforistikeren Uppdal gjenkjennes i dette ekspresjonistiske diktprosjektet, der sjelelivets største motsetninger billedformes i gigantiske anslag og gjennomføres med hardnakket konsekvens. 

Monomant til tider, men dikteren skriver med livet som innsats. 
Personlige jeg-dikt og skarpe «stuttdikt» veksler med brede fortellende tekster med temaer fra nasjonalhistorie og arbeidsliv. 

Uppdal står i slagfeltet mellom sola og det totale mørket, mellom isen og regnbuen, mellom stjerneklart kosmos og endeløse avgrunnsdyp. 

Han kan være nedbrutt bitter og trassig jeg-hevdende, maskulint heroiserende og følsomt sår. 
Men i dette stormfulle og sprengte diktersinnet ligger et grunnfjell av naturtilhørighet. 

Mange av disse rå, monolittiske, hardt tilhugde diktene finner klangbunn i naturens foranderlige uforanderlighet. 

De er selv et stykke natur. 
Uppdals natur. 
Og vår. 

ARNE HUGO STØLAN 
