Dra meg baklengs inn i verktøykassa!
Modig er den som tør å lage en ny Flåklypa-film etter tidenes største norske filmsuksess i 1975. 
Å slå de kvalmeskapende bilrace-scenene er umulig. 
Men Rasmus A. Sivertsen og hans team har laget en herlig vinterhistorie, full av fyndige replikker fra et knippe merksnodige figurer. 

"Solan og Ludvig. 
Jul i Flåklypa". 
Regi: Rasmus A. Sivertsen. 
Med: 
Reodor Felgen, Solan Gundersen, Ludvig. 
Manus: 
Karsten Fullu. 
Norge 2013. 
1 time 16 minutter. 
Aldersgrense: 
Tillatt for alle. 
Egnethet: 
Familie. 
Norske stemmer: 
Trond Brænne, Trond Høvik, Kari-Ann Grønsund, Kåre Conradi, Jon Brungot, Anders Bye. 

Minnet om Flåklypa Grand Prix har bleknet noe i mitt hode. 
Dermed gjør det ikke noe at den nye versjonen av våre alvdøltalende dukkevenner ikke ligner helt på Ivo Caprinos. 
Sykkelreparatør Reodor 
Felgen er blitt høyere og har et lengre fjes, den rappnebbede skjæra Solan og det storøyde pinnsvinet Ludvig ser rundere ut. 

Det er tøft at animatørene har hatt tålmodighet til å lage filmen på den møysommelige gamlemåten med ekte dukker og stop motion-teknikk. 
Det eneste minuset dette fører til, er at antallet personer i Flåklypa-bygda er særdeles få. 
Det skal jeg komme tilbake til. 

Gode stemmer 

Hovedpersonene på Flåklypa-toppen fungerer strålende: 
Reodor, Ludvig og Solan er plassert i et interiør av de rareste oppfinnelser, fra en festlig kaffemaskin til en finurlig listeviser som avslører hvem som ringer i telefonen. 
Det helt avgjørende er at stemmene gir riktig tone til hver enkelt: 
Trond Brænne skaper en lun, tålmodig Reodor, Trond Høvik er passe forskremt som Ludvig og Kari-Ann Grønsund herlig pågående som Solan. 
De gode replikkene sitter løst. 
Bra! 

Men et hyggelig gjensyn med figurene til Kjell Aukrust hjelper lite uten en ordentlig handling. 
Og heldigvis, den er på plass. 
Karsten Fullu har laget et utmerket filmmanus over boka "Solan og Ludvigs jul" av Harald Sommerin Simonnæs. 
Ganske snart forstår vi at det skal handle om å gi innbyggerne i Flåklypa den rette julestemning. 
Men det hjelper ikke med skjønne isroser på vinduene all den tid ikke et eneste snøfnugg dekker høyreiste graner og skeive hus. 

Her utvider filmen persongalleriet på deilig vis. 
Varsler om snø er til stadighet, men forgjeves meldt av Flåklypa Tidende, til avislesernes stigende irritasjon, noe som avføder mengder av spott og spe over redaktør Frimand Pløsen. 
Gled dere til å møte ham, samt hans slitne medarbeider Melvin Snerken og en fantastisk presserobot, alle framstilt i en kostelig parodi på tabloidjournalistikk og glitrende tolket av Kåre Conradi, Jon Brungot og Anders Bye. 

Herlig smømaskin 

Smått om senn lar Reodor seg overtale til å lage en vidunderlig snømaskin. 
Solans klassiske replikk "dra meg baklengs inn i fuglekassa" blir til "...inn i verktøykassa!" 
Jeg kan røpe at i Felgens verksted går ikke alt etter planen. 
Visse kraftfulle dråper gjør plutselig folk og fugl usynlige, parallelt med at snømaskinen havner i helt gale hender og kommer ut av kontroll. 
Herlig! 

Men så dramatisk som snøfallet utvikler seg i Flåklypa, er det synd vi får se så få av bygdas folk. 
Hvor er korpset og barnekoret som øver til julegudstjeneste, hvor er presten som bør fortvile over at kirketårnet brukes til alt annet enn klokkekiming på selveste julaften? 

Men det ville krevd langt flere dukker og enda flere opptakstimer. 

Dette er likevel pirk. 
Alt i alt er "Jul i Flåklypa" blitt en fornøyelig opplevelse, bare du ikke tenker at den skal utkonkurrere forgjengeren. 
Gå og kos dere. 
