«En berikelse for øregangene og den generelle helsetilstanden»
Svensk musikkgull - igjen. 

||| 
ALBUM: 
Dungens strengt retrospektive, men samtidig frie, løsslupne, organiske og levende tolkning av svenske hippierockarvegods blir aldri dårlig. 

Til det er gruppas musikalitet, elastiske sjangerferdigheter og sjarm for overveldende. 

Frittgående 
Så får man heller gradere dem etter smak-og-behag-prinsippet; hvorvidt man foretrekker at Gustav Ejstes og hans kolleger (inkludert gitarhelten Reine Fiske) gjør sine retroøvelser nærmest et stringent popformat eller i mest mulig frittgående, eksessive instrumentalmodus. 

Eller om man ønsker dem i mer nedpå folkprogomgivelser, som fuzzbesatte Hendrix-disipler eller som unge, respektløse utøvere av en slags oppdatert slengbuksejazz. 

«Skit i allt» skiter mer i den slags skillelinjer enn forgjengerne, og er slik sett noe mer ujevn og løssnippet helhetlig sett. 

Bra for sinnet Hvorvidt den underliggende musikalske overlegenheten i seg selv dekker over eventuell idétørke, eller om nyhetens interesse kanskje har dabbet litt av for Dungen her på gruppas sjuende album, er begge tanker som entrer bevisstheten underveis her, for hva det måtte være verdt. 

Men Dungen er, som vanlig, først og fremst en berikelse for øregangene, for sinnet og for den generelle helsetilstanden til det utvidete popmusikkfeltet. 

Les intervju med Dungen i kommende utgave av Dagbladet FREDAG. 
