Barn i businessland
Hvis «Annie» er nuet, må vi klamre oss til troen på i morgen. 

FILM: 
Sjarm er ikke bestillingsvare. 
Det bevises ettertrykkelig gjennom «Annie», det laboratorieskapte kjærlighetsbarnet til publikumspaven Will Smith og hiphophertugen Jay-Z, som begge er produsenter. 
Oppdateringen av den klassiske barnehjemsmusikalen frontes dessuten av den karismatiske, elleveårige Quvenzhané Wallis. 
Og likevel: 
Når de tre forener krefter, blir resultatet anspent, oppkjaset og ubekvemt. 

Alle er kjipe 

Annie synger fremdeles om morgendagen, hun er fremdeles foreldreløs og lengtende, men hun har fått tyngre, urbane rytmer og flyttet fra 30-tallet til dagens New York. 
Hun er enerverende optimistisk og påtrengende eiegod, Wallis? naturlige jordnærhet til tross. 
Alle andre, slemme så vel som vordende snille, er oppsiktsvekkende kjipe: 
Glatte og harde, med en masete, klovnete spillestil. 

Verst er Cameron Diaz som den forfyllede barnehjemsbestyreren Miss Hanningan. 
Diaz, en sympatisk, selvironisk komedieskuespiller, har de siste åra tatt på seg stadig mer nedverdigende, krakilske roller. 
Her er hun en remjende maske. 
Jamie Foxx og Rose Byrne undertrykker det de måtte ha av karakter og kjemi i rollene som gründertopp med halvhjertede politiske ambisjoner og assistent med høye skuldrer som gir Annie et midlertidig hjem. 

Vammel hyllest 

Foxx? mobilmagnat Will Stacks er oppdateringen av originalens Daddy Warbucks, og åpner for en banal satire over både big business og politikk før det hele munner ut i en vammel hyllest av USA som landet av uslåelige muligheter som hvem som helst kan plukke ned fra epletreet. 
Åpningsminuttene, der seerne løper sammen med Annie gjennom gatene og byens lyder blir til akkompagnementet i «It?s A Hard Knock Life», er oppfinnsomme og synes å bære bud om noe bedre enn det som følger: 
Klønete klipp og kameraføring og lipsyncing som ikke stemmer med bildene. 

Regissør Will Gluck er selv en slags Will Stacks: 
En anonym corporate-fyr som ikke aner hvordan han skal snakke med barn, og derfor blir høyrøstet og nedlatende. 
Det kommer en dag i morgen, forhåpentlig kommer det også en ny film. 
