Spillanmeldelse:«Assassin's Creed: Revelations» 

Hvert kapittel av «Assassin's Creed»-serien har bydd på solide forbedringer. 
«Revelations» er intet unntak. 

«Assassin's Creed: Revelations» er det tredje og avsluttende kapittelet i historien om Ezio Auditore. 
Denne gangen følger vi den aldrende florentineren på jakt for å avdekke snikmorderordenens gamle hemmeligheter i Masyaf, og skjebnen til spillseriens første helt, Altaïr. 

«Revelations» er satt til Konstantinopel (Istanbul), der det Ottomanske riket blomstrer på høyden av sin storhetstid. 
Tempelridderne er som alltid til stede for å korrumpere makten og motarbeide snikmorderne, og Ezio må finne svarene han søker med sultanfamilien både som fiender og allierte. 

Ezio har nå passert de femti, men er like sterk og akrobatisk som han alltid har vært. 
Denne gangen er han i tillegg utstyrt med en «hookblade» som gjør det lettere og raskere å klatre på bygninger, og gjør det mulig å bruke jernvaiere i bylandskapet som transportmiddel. 

Nytt er det også at Ezio kan benytte seg av bomber. 
Disse settes sammen av ingredienser man finner i kister eller på falne fiender. 
Bombene kan være dødelige eller avledende og gir en fin mulighet til å være kreativ i sine snikdrap. 

Det er derfor litt trist at bombene føles litt overflødige. 
Fiendene kan fortsatt bekjempes med de gode gamle metodene fra tidligere i serien og dette nye elementet blir derfor mer en kuriosa enn en nødvendighet. 

Med alderen følger det også ansvar. 
Ezio er mentor for Konstantinopels snikmordere og som i «Brotherhood» kan man både rekruttere og delegere sine undersåtter. 
Dette virker både dypere og mer gjennomarbeidet enn i forgjengeren og man blir også introdusert for et god gammel «tower defence», der Ezio styrer troppene for å forsvare snikmordernes tilholdssteder. 

Som alltid utgjør seriens tredje protagonist, Miles Desmond, rammen for historien. 
Siden Miles har glidd inn i koma og slik blitt fanget i Animus-maskinen som styrer minnesekvensene, er han ikke like sentral som i tidligere spill. 
Riktignok kan man samle inn små datafragmenter som åpner opp for minnesekvenser med Miles i hovedrollen, men disse sekvensene føles heller knotete og gir nok kun utbytte for de som er oppriktig interessert i å gå dypere inn i Miles sin historie. 

Utvikler Ubisoft tangerer seg selv i uovertruffen skildring av rennesansen. 
Som Roma var det i forgjengeren, er Konstantinopel en fargerik og detaljmettet metropol, med Bosporosstredet som en glitrende åre i midten av det hele. 
Når man klatrer opp på toppen av Hagia Sofia og kikker ut over byen skal man være bra kaldhjertet for å ikke føle en liten klump i halsen. 

Den eneste lille svakheten i miljøskildringene er dialogen og stemmeskuespillet. 
Ofte faller replikkene naturlig, men noen ganger stikker det til med gloser og aksenter som ville føltes mer naturlig å få servert under en smårasistisk bygderevy enn i femtenhundretallets Tyrkia. 

«Revelations» er det fjerde spillet i serien på like mange år og hver utgivelse har budt på forbedringer. 
Dette er intet unntak. 
Historieprogresjonen, byen og sideoppdragene sitter strammere enn noensinne. 
Man får også pumpet opp pulsen betraktelig i mer rendyrkede og svært vellykkede actionsekvenser. 

Ankepunktet er likevel at man sjelden møter på utfordringer. 
Har man spilt gjennom de tidligere spillene, går det meste på rutine. 
Når hele «Revelations» er bygd for å appellere til kjennere av serien er det merkelig at utviklerne ikke har lagt større energi i å stikke kjepper i hjulene for erfarne spillere. 

«Assassin's Creed: Revelations» er et vakkert, intelligent og engasjerende spill som setter prikken under utropstegnet for det som har vært en fantastisk trilogi om Ezio Auditore. 
Det er kun mangelen på de virkelig gode utfordringene som hinder «Revelations» i å få aller høyeste karakter. 

SILJE MIDTHAUG 

ASSASSIN'S CREED: REVELATIONS Plattform: 
Xbox 360, Playstation 3, PC Genre: 
Action Alder: 18+ Utvikler: 
Ubisoft Utgiver: 
Ubisoft 
Mer info (på Wikipedia) 
