Rått, brutalt og sviende
Så fjernt fra «en hyggelig aften i teatret» — og så meningsfylt og viktig – takk og pris for dette gjestespillet. 

Dypt rystende er «Natten er dagens mor», Lars Norénsgjennombrudsverk fra 1982, med handling lagt til 1956. 
Og forferdelig rystendeer Riksteatrets og regissør Kjersti Horns versjon av stykket, allerede heftigbejublet, og endelig vist i Kristiansand, i en fullsatt Teater— og Operasalonsdag kveld. 

Enkelt sagt handler det om en alkoholikers langsomt virkendemen ytterst brutale ødeleggelse av en familie. 
Far (Terje Strømdahl) og mor(Ellen Horn) har to sønner, Georg (Glenn André Kaada) og David (Emil Johnsen)som akkurat nå fyller 16. 
Scenebildet fikk meg nesten til å tro at jeg hadde kommetfeil, da jeg entret salen. 
Glitter og glorete lys, rekvisitter i overflod, etkaotisk interiør som var både kjøkken og spisestue og tv-stue og kontor bak englassvegg, og der befant seg en heftig dansende ung mann, David, som førstykket begynner kler seg naken og poserer for seg selv og speilet mens hansminker seg feminint og gjemmer tissen mellom bena. 
Da-laaaa, inn kommerstorebroren og kan ikke nok få sagt hvor ekkel han syns lillebror er. 
Etterhvert mor og far inn. 
Far har vært tørrlagt en tid, og tror selv han er detfremdeles. 
Men vi ser han finner flasker overalt, forsyner seg, og Strømdahlspiller overstadig beruset så troverdig at man sitter og kjenner etter om detlukter av ham når han på et gitt tidspunkt raver oppover i trappene i salen. 

Her ser vi store skuespillerprestasjoner, i særdeleshet fraStrømdahl og unge Emil Johnsen, sistnevnte får spille ut den skadeskuttetenåringens ambivalens og manglende forståelse av mekanismene i alkoholikerenskyniske spill. 
Ellen Horn og Glenn Kaada står ikke tilbake for de to nevnte,men har bare en litt mer beskjeden plass i stykket, slik Kjersti Holm har valgtå legge det frem. 

Det var vondt å være vitne til denne forestillingen.Samtidig måtte jeg minnes en forfatter som en gang ble konfrontert med at hunlot sine personer gjennomleve så mye helvete: 
«Virkeligheten er enda verre», sahun. 
Huff. 
Og så har jeg ikke nevnt lyd og musikk – fantastisk bruk av dissevirkemidlene. 
En virkelig stor teateropplevelse. 
