Samvittighet i gyllent bur
Å lage god film om mennesker som kjempet for å overleve nazistenes konsentrasjonsleirer, er krevende. 

Her kommer et vellykket forsøk: 
«Falskmyntnerne i Sachsenhausen. 

Hva skjer når mennesker lokkes med overlevelse hvis de hjelper sine fangevoktere med en ondsinnet plan? 
Klarer man å følge sin moralske overbevisning hvis det fører til døden? 

Regissør Stefan Ruzowitzky bygger manuset på den sanne fortellingen om tyskernes «Operasjon Bernhard». 
Jøder med spesialekspertise innen bank— og trykkeribransjen ble hentet fra ulike leirer og plassert i en egen avdeling i Sachsenhausen. 
De fikk i oppdrag å forfalske engelske pund- og amerikanske dollarsedler. 

Kilden er en bok av Adolf Burger, en av falskmyntnerne. 
Filmens hovedperson bygges på russeren Salomon Smolianoff som allerede i 1927 forfalsket en engelsk 50-pundseddel. 

Det er et interessant valg, langt bedre enn om hovedpersonen var en i utgangspunktet moralsk høyverdig skikkelse. 
Nå følger vi den rufsete Salomon Sorowitsch, mesterfalskmyntner og bohem fra Berlin. 
Gjennom ham drøfter regissøren de etiske utfordringene som falskmyntneroppdraget gir: 
Er det rett å redde eget skinn ved å gjøre jobben godt når resultatet vil føre til at nazistene vinner krigen mot de allierte? 

Ruzowitzky får godt fram hvordan mennesker reagerer ulikt når deres samvittighet er fanget i et gyllent bur. 
Falsknerne ble plassert i to brakker isolert fra resten av leiren. 
Der fikk de privilegier som nok mat, ordentlig seng, sågar bordtennisbord å slappe av med. 

I tillegg til gode typetegninger av falskmyntnerfanger byr filmen på et interessant portrett av den tyske kommandanten som forlanger resultater. 

Alt i alt er «Falskmyntnerne i Sachsenhausen» en severdig film om valget mellom å redde skinnet og å redde samvittigheten. 
