TV-anmeldelse«Da vi styrte landet»: 
Hver gang vi bestemmer 

Kjendispolitikere snakker ut! 
Og de er verdt å høre på. 

«Da vi styrte landet» 

Norsk dokumentarserie i seks deler 

NRK 1, premiere søndag 29. oktober kl. 20.10 

Med: Gro Harlem Brundtland, Kåre Willoch, Kjell Magne Bondevik, Thorbjørn Jagland, Jens Stoltenberg og Erna Solberg 

Fem tidligere statsledere og én nåværende statsminister setter hverandre i stevne rundt et middagsbord. 
De skal snakke om karrierene sine, spise digg mat og heie på hverandre. 
TV-kameraene sirkler dem. 

Hvem blir sendt hjem etter første episode? 

Nå tøyser jeg fælt, selvsagt. 
Faktum er likevel at «Da vi styrte landet» ganske riktig oppleves som en mer elevert og offisiell form for virkelighets-TV. 

Les om dramaet bak det historiske møtet 

Det journalistiske fokuset er det samme. 
Det dreier seg om underholdningsverdi og fremfor alt det personlige (helst det tunge). 
Estetikken er ikke til å ta feil av. 
Kameraet leter i ansiktene etter talende uttrykk som kan brukes til (noen ganger tendensiøse) innklippsbilder. 
Musikken svulmer sentimentalt og skjebnesvangert. 
Den alvorstyngede fortellerstemmen gnir det stadig inn: 
Å være statsminister er jammen noe av det mer alvorlige man kan jobbe som her i landet. 

Les også: 
Skattelistene: 
Erna Solberg doblet formuen 

Hver av de seks får ett program dedikert til sin historie. 
Første episode er «Gros dag». 
Landsmoderen stråler av en betydelig livsglede og slagkraftighet, og demonstrerer dessuten en sunn appetitt. 
Hun forteller om den politiske karrieren i et separatintervju. 
De fem andre får komme med kommentarer, og fungerer som en slags cheerleader-gjeng i scenene rundt middagsbordet. 
(Kjell Magne Bondevik synes å ha ikledd seg selv rollen som toastmaster). 

Serien ønsker som sagt å gå så privat som mulig, og i episoden om Gro er det ikke vanskelig å rettferdiggjøre denne policyen. 
I hennes tilfelle var det personlige politisk: 
Hun var kvinne, og det hun gjorde for kvinner i norsk politikk var høyst sannsynlig det viktigste hun gjorde. 

Fortellingene illustreres med ubetalelige klipp fra NRKs rikholdige arkiv. 
Aller best er selvsagt de gamle duellene med Willoch. 
«Hothead» Gro og «cool customer» Willoch: 
Det var på omtrent dette punktet på 1980-tallet at norsk politikk ble til en slags gren av underholdningsbransjen, og politikerne ble kjendiser. 
Et utvikling som denne serien er en følge av. 

Nå i 2017 sender de to hverandre noen artige blikk over bordet. 
Willoch – som kan forandre mening, men misliker å ta selvkritikk – ønsker fremdeles ikke å beklage at han konsekvent kalte henne «fru Brundtland» den gang da, noe «fruen» syntes var nedsettende. 
Noe annet skulle tatt seg ut for en mann med dannelse på den tiden, protesterer Willoch. 
Han har sikkert et poeng, som han pleier å ha. 

Les også: 
NATO-sjef jens Stoltenberg vil ikke ha forbud mot atomvåpen 

«Da vi styrte landet» er ikke laget for å tekkes politikkjunkies og akademikere. 
I Gro-programmet vies søknaden om OL på Lillehammer mer tid enn de økonomiske vanskelighetene på slutten av 1980-tallet. 
Motgang i det private livet veier tyngre enn politiske kamper. 
Det er et veivalg denne serien har tatt, og det er greit nok. 

Alle virker dessuten til å være strålende gode venner. 
I episode to, der Kjell Magne Bondevik får boltre seg, får moldenseren riktignok kjeft av Willoch for å ha sendt norske soldater til Afghanistan, hvorpå den yngre mannen ser ut som han må stå skolerett for Høyre-patriarken. 
(I denne episoden blir det snakket mye om at Norge slo Brasil i fotball i 1998, en triumf den riktignok svært fotballinteresserte Bondevik neppe kan ta mye av æren for). 

Bondevik virker ellers å være en mann som nøt å være statsminister. 
I alle fall helt til han ble psykisk syk av det. 
Han forteller med stor tilfredshet om da han røykte sigar med Bill Clinton («da var vi gutta i røyken»), tilsynelatende uten å koble at sigarer og Bill Clinton – vel, du vet. 

«Da vi styrte landet» tar ikke mål av seg til å si «siste ord» om verken Brundtland, Willoch, Bondevik, Jagland, Stoltenberg eller Solberg (og i hvert fall ikke Odvar Nordli, som av uvisse årsaker ikke er med), og det er fristende å kritisere den for alt den ikke er. 
Men det ville ikke vært helt rettferdig. 

Målet har vært et annet: 
Å lage underholdende TV. 
Det er en legitim ambisjon, som «Da vi styrte landet» lykkes i. 

Anmeldelsen er basert på de to første av seks episoder 
