Fantastisk Mongolland
Egentlig tror du at Djengis Khan var en utagerende frilufts-barbar som tygde i hjel gryende sivilisasjoner med takkete hjørnetenner og voldtok maten før han spiste. 
Det er åpenbart feil. 

Filmen til russeren Sergei Bodrov forteller om en mann med ære, og det er en så behagelig avveksling at jeg tror jeg kunne bli avhengig av det. 
Riktignok tok Djengis (som egentlig het Temudjin) livet av fiendene sine med tarantinisk blodskvett, men han sa aldri opp folk for å beholde aksjonærenes utbytte. 
Djengis var en mann av ære. 
De finnes ikke lenger. 

Det kazakhstansk-russisk-mongoliske dramaet forteller en historie som fanger deg etter få sekunder og holder deg våken til etter Kveldsnytt. 
I tillegg er Bodrovs film vakker på en (på samme tid) gammeldags og oppfinnsom måte, for han bruker den nesten verdensromsfjerne naturfølelsen og rollenes steppeklare hudfarger som om de var en del av historien til det mongolske stammefolket. 
I det ene øyeblikket får de se Temudjin og hans elskedes ansikt i en lysklarhet som gir illusjoner om etnisk fellessjel, i det neste øyeblikket beveger de seg rundt i et flatt scifi-landskap som er så egenartet og så fortærende vakkert at du skulle ønske du kunne ta det med deg i bånd eller eie det innvendig. 

Filmen starter med at ni år gamle Temudjin og hans småkhan-pappa skal dra til merkitene og velge gutten en brud. 
Underveis stanser de på folkeeventyr-vis i en liten steppestamme, og der møter Temudjin 10 år gamle Bourtai (i filmen heter hun Borte). 
Han lurer far sin og velger Bourtai, for han er en spesiell gutt som vil velge sjøl allerede som barn. 
Fra det øyeblikket er du hekta på skikkelsen. 
Den stillferdige gutten og den rolige mannen har en besnærende integritet. 

Vi får følge barnet og den unge mannen i mange års grotesk motgang, men han setter sin lit til Tengri-ulven (mongolenes tordengud), og i det avgjørende oppgjøret blir han mirakuløst belønnet. 

Her finnes ro, her finnes troverdige fpolkelivsskildringer og framfor alt magiske scener. 
Som da fyrstens munk ser at den forkomne fangen kommer til å bli mongolenes fører og vandrer seg til døde i ørkenen for at han i framtida skal skåne klosteret med de verdifulle skriftene. 

Jeg tror ikke alt i filmen er strengt historisk korrekt. 
Blant annet ble vel bestevennen Jamukhas skjebne litt annerledes. 
Det betyr ingenting. 
