Album:Leken sommerhit fra Superorganism 

Oktetten mestrer kunsten å ha det gøy med fengende popmusikk. 

Bylarm-aktuelle Superorganism har fått mye oppmerksomhet siden oppstarten i fjor. 
Den internasjonale oktetten møttes via tilfeldigheter og bygget bånd gjennom en felles interesse for internettkultur og nye musikalske muligheter. 

Musikerne har opprettet base i England, hvor de bor sammen og kontinuerlig jobber med musikken. 
Nå er de klare med debutalbumet, hvor de tar pulsen på popverdenen anno 2018. 

Ikke bare tilfeldig lek 

Dette er et album med en gjennomført stil. 
Man får smaken på hva gruppen holder på med allerede i første låt, «It's all good». 
Tilbakelent og leken elektronisk musikk, med innslag av tradisjonelle instrumenter, småpsykedelisk gitararbeid og artig bruk av sampler. 

Melodilinjene kleber seg lekkert til rytmene, mens bassen brummer og vokalen flyter fjærlett over det hele. 
Alt er pakket inn i en produksjon full av små detaljer og omgitt av sløye beats. 

Superorganism har allerede en idiosynkratisk sound. 
Oktetten bruker moderne digitaleffekter på en catchy måte og er ikke redd for eksperimentering – uten at det går utover popteften som binder låtene sammen. 

Vokalist Orono Noguchis stemme forvrenges, utsettes for ymse tempoendringer og plasseres i forskjellige toneleier, mens musikken rundt bykser mellom ulike lyder, planlagt ned i minste detalj. 
Flere av de samme grepene går igjen i løpet av albumet og skaper en helhetsfølelse. 
Dette er ikke bare tilfeldig lek som tilfeldigvis har endt opp som et album. 

Våger å gå egne veier 

Det er rett og slett gøy å høre på. 
Dette er poplåter med en naivistisk stemning som bringer tankene til internettartister som Anamanaguchi eller Becks hyperaktive glansdager. 
«Nobody cares» er et godt eksempel, med sin tunge, knirkete bass og døsige stemning. 
Det lyder kjent, men samtidig nytt. 
Man hører at gjengen koser seg i studio og ikke er redd for sære innfall. 

På albumets siste tredjedel er de blitt varme i trøyen og gir oss musikk som minner om lydcollager. 
En låt som «Nai's March» kan nok bli litt sær for mange lyttere, men er samtidig sjarmerende med sin fjasete fremtoning. 
I tillegg får vi «The Prawn Song», som er langt mer fengende enn den har rett til å være i sin humoristiske ekstase. 

Halve albumet er allerede sluppet som singler, men blir her satt i en sammenheng som gir dem ny vigør. 
Superorganism benytter seg av alt de har for hånden og tør å gå sine egne veier. 
Kalaset ender her med lyden av en mobiltelefon som ringer og vekker bandet fra det som tilsynelatende har vært en drøm. 

Vel, denne drømmen er en garantert sommerhit. 

Spiller under Bylarm, fredag 20.30 på Blå, lørdag 01.00 på Sentrum Scene. 
