Velkommen til «Kentucky, Norge»
Imponerende andre servering fra norsk bluegrassband. 

ALBUM: 
Bluegrass er en stivnet form, fordi reglene er så strenge — særlig i forhold til hvilke instrumenter man kan og ikke kan benytte. 
Det må være akustisk, og trommer er forbudt. 

Derfor handler det om å forvalte tradisjonen på best mulig måte, og det norske seksmannsbandet Earlybird Stringband har tatt enda et stort steg videre på sitt andre album. 

Bandet ble etablert i 2006, og medlemmene kunne like gjerne vokst opp på landet i amerikanske Kentucky, staten der bluegrassmusikken ble født på 40-tallet — oppkalt etter Bill Monroes backingband The Blue Grass Boys. 

Universell 
På grunn av sin strenge formel er bluegrass en universell sjanger. 
Og Earlybird Stringband er blitt lagt merke til også i utlandet. 
De kom i fjor på andreplass i en bluegrasskonkurranse i Nederland, og om noen dager står en liten europaturné for døra — med stopp i Danmark, Nederland og Finland, før flere norske festivaler får besøk i juli. 

Låtene 
Mye står og faller på låtmaterialet i bluegrass, og de gode taktene på debuten følges opp med glans her. 

Låtskriver Hans Martin Austestad (vokal/banjo) er virkelig på trygg grunn, både musikalsk og tekstlig. 
13 nye låter har han levert, mens to reinlendere fra Rogaland er dette albumets folkemusikkinnslag (på debuten var det riler fra Agder). 

Snø Tekstene handler om livets blindsoner og om de små ting, om tak som lekker, om duer som jages av kråker, om den gamle veien du hørte om da du var barn og om parkbenker som snakker til deg. 
Og — har du tenkt på at det kan bli god poesi av noe så prosaisk som snø? 
«These months might seem a little cruel / The winter wind is always cool / But, when up close, a flake of snow / looks like a little jewel / Countless winter jewels are drifting by my window / Each one like a gift from the sky / Kiss those winter jewels a last goodbye», synger Austestad i «Winter Jewels». 

Men den virkelige juvelen i smykkeskrinet er melankolske «Long Goodbye», en fantastisk sang med flotte harmonier som du får lyst til å høre igjen og igjen. 
Her går tankene like mye til Irland som til USA — og så tilbake til blågrasslandet Norge. 
