Begavet forfatter på bærtur
Amalie Kasin Lerstang får ikke utløp for talentet sitt i ny bok. 

For fire år siden utropte jeg Amalie Kasin Lerstang til årets debutant for hennes roman «Europa». 
Det var en intelligent, velskrevet og subtil bok. 
Derfor hadde jeg store forventninger til hennes andre bok. 
Men diktsamlingen «Vårs» innfrir ikke. 

Ujålete og pratsom 

Diktene er en slags hjemstavnsdikt, skrevet med utgangspunkt i Notodden – eller «Tødden», som det heter her. 
Allerede på første side kan vi lese om Sam Eyde, mannen bak Norsk Hydro, som «kjøpte fossefallene» i området. 
Ellers dreier det seg om tittelens «vårs», altså «oss», hovedsakelig folk fra den gamle arbeiderklassen, som nå fått en mer uklar identitet: 

«Jeg sier arbeiderklasse / veit ikke lenger hvem vi er / bærer tittelen som et smykke». 

«Vårs» er skrevet i et dirkete, ujålete språk, som dessverre også virker lettere uambisiøst, og i hvert fall ganske pratsomt. 
Det er lett å tenke at en viss form for gjenkjennelse i det lokalmiljøet som beskrives, er nødvendig for å ha fullt utbytte av diktene. 
Det er dessuten noe litt liksom-skittent med boka, som jeg får lyst til å avfeie som senpubertalt. 

Bedre som prosa 

Uansett går problemet med disse diktene ikke bare på innhold, men også på form. 
For gjennomgående er det snakk om prosa med ujevn høyremarg, såkalt knekksprosa. 
Som her: 

«Hvis noen fra Notodden lager smykkekolleksjon / skriver lokalavisa om dem / hvis noen fra Notodden er gründer / med en veldig god idé / skriver lokalavisa om dem / hvis noen fra Notodden tar en utdannelse i USA / eller er DJ på en tøff klubb / skriver lokalavisa / en gang fra Notodden / alltid fra Notodden». 

En slik passasje kunne fungert som del av en roman eller en novelle, men framstår altfor slapp når den er satt opp som dikt. 

Med dette mener jeg ikke å avskrive Amalie Kasin Lerstangs begavelse. 
Jeg er fortsatt overbevist om at den er betraktelig – i den grad at hun kan bli en ledende stemme i sin generasjon av forfattere. 
Men da bør hun etter alt å dømme skrive prosa og ikke poesi. 
