Musikalsk CONkurs for Madcon
Lager fastfood med prima ingredienser. 

ALBUM: 
Der det norske rapmiljøet på et tidspunkt først og fremst var opptatt av å «holde det ekte», har holdningen blant den nye generasjonen av hiphop-kids vridd seg stadig mer mot idéen om kommersiell suksess. 
Artistprofiler på sosiale medier spyr ut mantraer om selvrealisering, hardt arbeid og misunnelige hatere som inspirerer dem videre mot toppen, og får ofte de unge rapperne til å høres mer ut som markedsbevisste forretningsmenn enn musikere. 

Det tidligere latterliggjorte poprap-fenomenet har glidd lenger og lenger inn i den tradisjonelle rapscenen, og i 2013 kan det til tider være vanskelig å skille mellom de en gang så bastante båsene «ekte» og «fake». 
Gruppa som har blitt selve legemliggjøringen av fenomenet, er Oslo-duoen Madcon. 
De klarte å ta steget opp til mainstreamstatus etter årevis i den norske hiphop-undergrunnen, og i dag har oppnådd tidligere utenkelige bragder på det internasjonale platemarkedet. 

Med sin blanding av gammel kred og ny suksesshistorie er de åpenbare idoler for oppadstormende rappere, samtidig som det etablerte hiphop-miljøet gir dem respekt på grunnlag av lang og tro tjeneste, og ikke minst enestående rapferdigheter. 
Men etter å ha hørt gjennom duoens sjettealbum, «Icon», er det et spørsmål som må stilles - hvor lenge skal vi egentlig fortsette å kalle Madcon for Norges største rapeventyr? 

For selv om gutta også tidligere har lagt seg på en til tider ekstremt kommers linje, tar «Icon» dette til et helt nytt nivå. 
Det er rett og slett uutholdelig for et gammelt fan å høre Madcon skvise ut platte og tacky oppskrift-hitlåter på rad og rekke, mens Yosef (muligens landets beste MC) her og der forsøker å holde fast ved en viss rapintegritet. 

Den imponerende lista med internasjonale stjernegjester (Kelly Rowland, Snoop Dogg, Estelle) gjør heller ingenting for kvaliteten på produktet, og når man ikke en gang klarer å plassere selveste Rick Ross på en fet låt, er det kanskje bare passende at Miami-bossen setter en strek på sporet, «Bottles» i form av håpløst utdaterte «YOLO - you only live once». 

Med fine «Miracle» (gjestet av Roc Nation-sangeren, Range) som eneste bidrag med en viss touch av sjarm og egenart, er «Icon» ikke bare en gigantisk skuffelse, men også et unødvendig steg videre ut i det masseproduserte og kreativitetskvelende hituniverset. 
Det samme universet dagens unge, norske rappere tror de er nødt til å begi seg ut i for å oppnå «suksess». 

Med flotte «Am I Wrong» beviste unggutta i Envy nylig at en catchy og internasjonalt fengende låt ikke trenger å bygge på den samme, generiske oppskriften som i 2013 forener boyband, reality TV-sangere og nå også rappere verden over. 
Jeg skulle ønske at Madcon valgte å gjøre det samme. 
