Velkommen, Solidaritet
Fascinerende portrett av en mann og en tid. 

Vi som har levd lenge nok, glemmer aldri de utrolige nyhetene om streik ved Leninverftet i Gdansk i august 1980. 
I spissen for arbeiderne sto en elektriker ved navn Lech Walesa. 
Ikke visste vi da at opprøret skulle bli et viktig bidrag til begynnelsen på slutten for kommunistregimene i øst. 

Nå er denne sentrale delen av nyere europeisk historie festet til lerretet av polsk films grand old man, Andrzej Wajda. 
Filmen tegner ikke bare et høyst sammensatt portrett av en noe kjepphøy og karismatisk Walesa, den viser også at Wajda, i en alder av 87, fremdeles er i stand til å skape energisk og engasjerende filmkunst. 

Strukturert rundt et intervju den berømte — og senere omstridte - journalisten Oriana Fallaci gjorde med Walesa (Robert Wieckiewicz), veksler filmen sømløst mellom svart-hvitt og farger - av og til kornete, noe som gir anledning til å klippe inn autentisk arkivmateriale. 
Det gir filmen et dokumentarisk uttrykk, visuelt og innholdsmessig. 
For Wajda går grundig til verks. 
Han tar for seg forløpet til dannelsen av den frie fagbevegelsen Solidaritet, og viser den politiske og dagligdagse situasjonen og utviklingen i Polen, fra midten av 60-tallet og frem til rundebordskonferansen i 1989, der grunnlaget for frie valg ble lagt. 

Han vier også stor plass til Walesas kone Danuta, spilt av Agnieszka Grochowska, som vi husker fra Sara Johnsens «Upperdog». 
Med seks barn i en trang leilighet og en mann som stadig satt fengslet eller risikerte livet, var hun ikke bare en sentral støttespiller, hun var selv en markant personlighet. 

Wajdas grundighet gjør at filmen kanskje henvender seg mest til historisk interesserte. 
Den tegner et presist tidsbilde som både opprører og fascinerer, og spiller samtidig fint på de mange absurditetene som utspant seg under kommunistregimet. 
