Ukulere enn kald Grandiosa
Jonah Hill sitter barnevakt for tre uoriginale velstandsbarn med barnevernsbehov. 
Det ble mye barn i en setning. 
Det blir mye barn i en film. 

«The sitter»: 
Amerikansk komedie. 
2011. 
1 time, 21 minutter. 
11 år. 
Regi: 
David Gordon Green. 
Med: 
Jonah Hill, Sam Rockwell, Ari Graynor, Kylie Bunbury. 

Mye verre har det gått med kerub-geeken Jonah Hill i en komedie om hvordan det er å sitte barnevakt for psykopatiske, velstandsskadde barn fra kjølige familier der pappa perker pulostenten sin. 
Jeg vil gjerne ha sagt at jeg ikke vil at ungdom skal være ute i verden. 
De skal sitte inne med micro— og potetchips, og så får heller verden levere marihuana på døra. 
Men sånn går det ikke. 

Filmen starter med at ei søt allværsjente går ned på Hill, men han har ikke skikkelig jobb, så etterpå skal han sitte barnevakt for fru Pedulahs bryster. 
Barn faktisk. 
Ungene er eksentriske som amerikanske beatpoeter, og av grunner som bare manusforfattere ville feste lit til (høste lit til ville vært et fint uttrykk) havner han på kjøret med ungene på slep. 
Narkodilerne er etter ham, adopterte Rodrigo sprenger restaurant-toaletter (fordi han er lei seg) og Hill involverer seg i vennskap med den hettebærende overklassen av slumbrødre. 

Filmen består stort sett bare av scener som ordentlige regissører ville ha refusert og ender med at de fargerike ungene blir helt normale av at Hill snakker ut med dem. 
Det er bare latterlig, for folk blir ikke en gang snille av samtaler med Lippestad. 
