Nesten full klaff for Villa Paradiso på Frogner
Topp atmosfære og service. 
Pizzaen kan bli enda bedre. 

Det klinger jo umiddelbart som en suksessoppskrift. 

Mens Jan Vardøens steinovnsstekte pizzaer tidligere har fordret en dristig taxitur over til østkanten, er det nå mulig for Frogner-folket å nyte italiano á la Løkka uten å forlate Solli plass. 

Robinson og Fredag banet seg vei mellom poloskjorter og silkebluser i den nyåpnede restauranten, før de fikk anvist bord oppe på galleriet. 

Luftig italiensk 
- For en total forvandling fra trang Rafens-butikk til luftig italiensk storstue i art deco-stil. 
Det er sprøtt å tenke på at jeg nylig kjøpte en termos her inne, humret Robinson og skuet ut over Frogner-crowden under dem. 

Det så ut til at samtlige av restaurantens 180 sitteplasser var besatt denne myldrende fredagskvelden. 

Likevel var støynivået behagelig og en oppmerksom servitør var straks på pletten med meny og engasjerte anbefalinger. 
De valgte å følge rådene slavisk. 

Dermed skålte de snart i hver sin prosecco-aperitiff, den ene smakssatt med ferskennektar, den andre med litt for rause mengder jordbærpuré i glasset. 

- Litt søtklissent for min smak. 
Vinen er nesten ikke musserende lenger, hvisket Robinson. 

Silkemykt og ferskt 
Så begynte oppturen. 
Italienske oster og spekemat til forrett slår sjelden veldig feil. 

Men her snakker vi om én porsjon som kjøkkenet omsorgsfullt hadde fordelt på to bugnende tallerkener: 
Silkemyk fersk caprino-geitost, rosmarin og fikenmarmelade. 

Speck, en saltet og kaldrøkt skinke fra Nord-Italia, samt sin mer berømte og lagrede fetter fra Parma. 

For ikke å glemme bøffelmozzarella, pecorino, flere forskjellige tapenader, samt uovertruffen focaccia og aioli. 

- Nydelig. 
Men... mektig, sa Fredag. 

Rykende varm Pizzaene var tross alt måltidets viktigste komponent, og nå gjaldt det å ha alle sanser skjerpet. 

Rykende varme og med løfterikt svidde kanter ankom de: 
En klassisk quattro formaggi til Robinson, duftende av mozzarella, parmesan, gorgonzola og pecorino. 

Fredag satte bestikket i sin Indiavolata og kunne nikke anerkjennende til frisk tomatsaus og bittet fra den spicy Calabrese-salamien som gjør all verdens pepperoni-pølser til skamme. 

Oliven, rødløk, pecorino og oregano var oppskriftsmessig på plass. 
Så hva skyldtes en plutselig liten rynke mellom øyenbrynene? 

- Bunnen. 
Selv om kantene er svidd, er den helt myk inn mot midten, påpekte Robinson. 

- Ekte napolitansk pizza skal stekes på opp mot 500 grader og i så fall holder det med 80 sekunder inne i varmen for å få oppnå den optimale flattbrød-sprøheten. 

Kanskje de ikke helt har fått opp fyren på ovnen sin ennå? undret Fredag. 

Nesten fulltreffer 
De bestemte seg for å legge godsiden til, siden det meste andre tross alt klaffet denne kvelden. 

Den anbefalte vinen var blant de rimeligere på menyen, men riktig god: Dyprød, fra Campania, med søte mørke toner, kjøttfulle bær og litt stall. 

Fredag prøvde også Birra Paradiso, restaurantens eget brygg fra Grünerløkka Brygghus, en overgjæret fruktig ale med snev av sitrus, som var leskende og friskt. 

Velg en tag for type anmeldelse! 
En av disse: 

Med en suveren tiramisu på deling til slutt og hver sin doble espresso, servert av servitøren de etter hvert nesten var blitt litt forelsket i, begge to, smilte de lett forspiste til hverandre da regningen på 1010 kroner ankom. 

- Atmosfæren og servicen er så solid at vi vel lar oss vippe opp på en femmer? foreslo Robinson. 

Siden maten også jevnt over holdt høy standard, gikk Fredag med på det. 

- Men neste gang må pizzaioloen perfeksjonere den sprø bunnen, noterer jeg meg med rød penn i margen. 
