Film:Snikende kriger 

«Black site - Undisclosed location» står det på plakater som forklarer hvor vi befinner oss, som dukker opp flere ganger i løpet av denne gjennomdiskuterte filmen om kampen mot terror og jakten på Osama bin Laden. 

Det forteller oss at her har vi å gjøre med CIA-informasjon filmskaperne kjenner til, som ikke avsløres for oss i salen. 
Greit å ha i bakhodet det egentlig, «Zero Dark Thirty» har utvilsomt et godkjent-stempel fra CIA. 

Men det er lov å tenke selv også, og vi er i de beste hender i så måte med Kathryn Bigelow bak roret. 
Hun forteller så nøkternt hun kan, uten svulstig patriotisme. 

For hva vet vi egentlig om hva som har skjedd siden flyene styrtet inn i WTC og Pentagon? 
Filmen er basert på førstehånds kunnskap om operasjonene, og i et uendelig hav av involverte har Bigelow valgt å følge én fra terrorangrepet og til Bin Laden ble drept: 
Den fiktive CIA-agenten Maya. 
Vi ser henne aldri utenfor jobben i løpet av de nesten tre timene filmen varer, en ganske uvanlig amerikansk filmkarakter. 

Det er nesten så hun er umenneskelig, og garantert en stor utfordring for Jessica Chastain å spille. 
Hendelser jeg ikke skal røpe forandrer henne gradvis, og Chastain tegner sakte men sikkert et portrett av en kvinne totalt oppslukt av jobben, på grensen til det maniske. 
Sterkt! 
De store diskusjonene rundt filmen har dreid som om bruken av tortur - som om vi ikke visste at dét foregikk. 
Filmen legger det nøkternt frem, og utfordrer spesielt de liberalt anlagte: 
Tortur bidro høyst sannsynlig til at Bin Laden ble tatt - på en eller annen måte. 
Og hva gjør vi med det? 
Man jubler uansett ikke på vei ut kinosalen. 

Filmen legger svært detaljert frem veien til Abbottabad - og penser innom alle store al qaida-relaterte terroraksjoner. 
Svært detaljert. 

Lengden tærte litt på denne anmelders tålmodighet, filmen kunne fint vært delt opp til en miniserie, kapitlene er allerede markert. 
Men «belønningen» kommer i filmens siste 30-40 minutter. 
De mest uhyggelig intense minuttene du får se i en kinosal på en god stund. 
Og det ufattelige er at den opplevelsen kommer på tross at vi vet hvordan det går til slutt - og på tross av at det meste skjer i stummende mørke med nattkamera. 
Det må sies å være en gedigen prestasjon uansett hvordan man tolker det politiske innholdet i filmen. 

ØYSTEIN DAVID JOHANSEN 
