Splinter Cell: Pandora Tomorrow
Vi elsket den forrige Splinter Cell, og Sam Fischer ble vår nye helt. 
Nå har UbiSoft sluppet oppfølgeren, og vi lurer på om den er like gripende som originalen? 
Og hva med flerspillermulighetene? 
Les videre for svaret! 

Det oiginale Splinter Cell (les vår anmeldelse) ble en kjempesuksess på tvers av plattformer, og det var absolutt velfortjent. 
Spillet redefinerte tross alt snikesjangeren som Metal Gear Solid skapte, og skapte en drøss med etterlignere. 
UbiSofts Shanghai studio har vært opptatt med oppfølgeren en god stund nå, og resultatet er rett og slett sjokkerende bra. 

LES OGSÅ: 

Det har vært debatt om hvorvidt Pandora Tomorrow er en ekte oppfølger eller bare en slags utvidelse. 
Det er klart at enkeltspillerdelen er ikke dramatisk forskjellig fra det første spillet, men flerspillermodusen er så bra gjennomført at man kunne nesten gitt det ut som et eget spill. 

I skyggene igjen 

Men la oss begynne med singleplayer. 
I det første spillet stiftet vi altså bekjentskap med Sam Fisher, den hemmeligste av alle hemmelige spesialagenter. 
Utstyrt med den nyeste teknologien og akrobatiske bevegelser brukte han skyggene til sin fordel for å ta terrorister og andre uhyggelige personligheter i en politisk ustabil periode i nær fremtid. 

I Pandora Tomorrow er premissen svært lik. 
Nok en gang er Sam Fischer alene mot overveldende odds, og skyggene er din beste venn. 
Du blir transportert til diverse lokajoner verden rundt (Paris, Indonesia, Los Angeles...) og bedt om å infiltrere, eliminere og forbli usett. 

Akkurat som i originalen kan du fjerne lyskilder for bedre beskyttelse, og en "stealth meter" viser til enhver tid hvor synlig du er for patruljerende vakter. 
Det lønner seg, som før, å fjerne kroppene til fiendene du har drept eller slått ut, og denne gangen blinker stealth-måleren når liket er garantert usynlig for forbipasserene og ikke vil bli oppdaget. 

Moro med leketøy 

Utstyret du har med deg spiller en viktig rolle, og gadgets som nattsyn og temperaturfølsomme briller dukker opp igjen. 
Du kan også sette opp fjernstyrte kameraer, bruke optisk kabel til å titte under dørene og en ekstremt følsom mikrofon for å avlytte samtaler. 
Noen nyheter er det også plass til: 
Sam har til enhver tid med seg en kikkert som lar ham undersøke farlige områder på forhånd, og du kan også skru på lasersikte på pistolen din, noe som gir bedre treffsikkerhet - men kan bli sett av vaktene. 
Best av alt, grensesnittet for bruk av alt dette utstyret er mye mer intuitivt og praktisk gjennomført enn i originalen. 

Sam har også tatt noen runder på treningsstudio, og kan nå for eksempel bruke det berømte splitthoppet sitt til å klatre videre til høyere nivåer, samt en ny bevegelse som lar deg snike deg usett forbi åpne dører. 
Du får også mer bruk for hans akrobatiske evner enn i det forrige spillet, spesielt splitthoppet er ikke lenger bare til pynt. 

Spillbarheten er også blitt oppjustert. 
Splinter Cell er ikke lenger så lineært som tidligere - ofte får du flere valgmuligheter og større frihet til å velge forskjeruter gjennom brettene. 
Ikke misforstå - det er fremdeles et ganske lineært spill for det meste, men friheten er større. 

I det originale spillet var det gjerne over og ut bare du ble oppdaget av en vakt. 
Nå får du faktisk tre sjanser til å bli sett - første gangen du blir oppdaget tar vaktene på seg skuddsikre vester, andre gangen ikler de seg hjelmer. 
Blir du sett for tredje gang, er det tilbake til siste lagringspunkt. 
Det betyr imidlertid ikke at spillet er blitt lettere - Pandora Tomorrow krever igjen ytterst tålmodighet, forsiktighet og taktisk tenkning. 
Og igjen er spillet et ekstremt involverende, intenst og spennende eventyr. 

Enkeltspillerdelen er med andre ord mer av det samme, bare enda bedre. 
Flyten i brettene er helt fantastisk, og dette er virkelig spillbarhet fra øverste hylle. 

Multiplayer 

Den aller største nyheten er likevel flerspillermodusen. 
Bare denne gjør spillet verdt pengene, vi har nemlig knapt sett et så velfungerende onlinemodus i denne typen spill. 
Det handler om spioner versus leiesoldater, og kampene spilles to mot to eller tre mot en. 
Velger du spionrollen, får du tilgang til mange av de samme mulighetene og taktikkene som Sam Fischer bruker. 
Med nattsyn og avlyttingsutstyr kan du snike deg rundt og utøre de oppgavene brettet krever. 
Leiesoldatene deimot tar i bruk mindre diskrete teknikker - de kan lyse opp området rundt seg for å finne eventuelle spioner, benytte seg av bevegelsesdetektorer og skanne områder for elektromagnetisk utstyr, og sette opp miner. 
Leiesoldatene styres fra førstepersonsperspektivet, og det fungerer eksepsjonelt bra. 

Alle mulighetene i flerspillermodusen kan virke noe overveldende til å begynne med, men tro oss - hvis du fremdeles ikke har fått deg Live-abbonement, er Pandora Tomorrow kanskje den beste unnskyldningen. 
Multiplayerdelen av spillet er rett og slett helt fantastisk og genuint nyskapende. 

Nok en gang er Splinter Cell også en fryd for øyene og ørene. 
Riktignok bruker spillet den samme grafikkmotoren som sist, men med en del justeringer og forbedringer. 
Det er fortsatt utrolig vakkert, med flotte, dynamiske lys og skygger, skarpe teksturer og bedre animasjoner. 
Og det er lenge siden vi har hørt et spill som bruker ekte 5.1 lyd så bra - faktisk støtter spillet også 7.1-oppsett, noe vi dessverre ikke hadde muligheten å teste. 

Obligatorisk kjøp 

For å oppsummere kort og konsist: 
Kjøp dette spillet i dag. 
UbiSoft har forbedret nesen ethvert aspekt av Splinter Cell, fikset på spillbarheten, grafikken og den kunstige intelligensen, og i tillegg lagt til en flerspillermodus som er sjokkerende bra. 
Vi anbefaler det helt uten forbehold, det er tross alt nesten ingenting negativt å si om spillet. 
Et mesterverk, rett og slett. 

Mer nyttig fra DinSide Data: 
