Klassiker i luksusdrakt
Mye negativt er sagt om cd-ens lyd og cd-ens framtid. 
Vel, kanskje den varmere vinyllyden er å foretrekke og kanskje nettdistribuerte digitalfiler vil utkonkurrere andre formater. 

Cd-en har likevel sine gode sider, og en av dem er muligheten til å lage nye pakker. 

Helt siden cd-ens spede barndom har man utnyttet muligheten til å lansere gamle album i utvidete utgaver med ekstrakutt, alternative opptak og annet snacks for fansen. 
Det er slett ikke alltid ekstrakuttene er så vesentlige, men plater med for eksempel The Who, Byrds og Elvis Costello har kommet i nye cd-utgaver med uutgitte kutt som er vel verd å få med seg. 

Førjulstiden er høysesong for denne typen utgivelser, i tillegg til konsertalbum og samlealbum. 
Her er en deluxe-utgave som fortjener en plass under juletreet: 

The Velvet Underground er blant rockens banebrytere. 
Bandet holdt hus i New York fra 1964 til 1973, med noen kortere gjenopplivinger. 
Bandet ble aldri noen salgssuksess i sin levetid, men et velkjent sitat fra Brian Eno lyder omtrent slik: 
Selv om de bare solgte 30.000 eksemplarer av sin første plate, startet hver av de 30.000 som kjøpte platen, et band.Her er denne platen i utvidet utgave, med alternative versjoner, ubrukte studio-opptak og øvinger på The Factory – Andy Warhols samlingsplass for New Yorks alternative kunstnere. 
Warhol var i denne perioden bandets manager, og han lagde det berømte plateomslaget med et banan-klistremerke som kunne tas av, med en hudfarget banan under. 

Lou Reed og John Cale var kjernen, mens tyske Nico ble hyret inn som vokalist på tre kutt og som bakgrunnsanger på et fjerde. 
Albumet byr på fantastiske sanger som "Sunday morning", "I'm waiting for my man", "All tomorrow's parties", "Heroin" og "There she goes again" og er 45 år etter utgivelsen fortsatt et av rockens fineste øyeblikk. 

Fås også som en boks på seks cd-er, der monomiksene er med. 
Ikke noe av dette er nødvendig, men selve albumet bør alle med interesse for rock ha hørt. 
