TV-anmeldelse av «Tone»:Intet dypdykk 

«Nå skal dere få se hvordan livet mitt virkelig er», sier Tone Damli Aaberge i starten av dokuserien «Tone». 
Det får vi ikke. 

«TONE» 
Norsk dokuserie i 6 deler TV 2, lørdager kl 22.50 

«Vi får følge Tone både profesjonelt og privat», står det i programinformasjonen fra TV 2. 
Det er ca 50 prosent sant. 
For Tone er profesjonell til fingerspissene i hvert minutt av serien. 

Det vi får følge henne på er på fotoshoot for dameblad, promotur til kjøpesenter, på konsert, på fotoshoot for klær hun reklamerer for, og på innspilling av musikkvideo. 

La det være sagt: 
Tone fremstår som smart som samarbeider på denne serien. 
Hun gir akkurat det hun vil gi - og ikke én millimeter mer. 

«Mange jeg jobber med behandler meg som et produkt,» sier artisten i serien. 
Det er kanskje prisen når de to første episodene er som 23 minutter lange reklamesegmenter for varen Tone Damli. 

Men som doku-/realityserie mangler «Tone» et par ingredienser. 
I forgjengere som «Keeping Up With the Kardashians», «The Hills» og «The Osbournes», eller i «Tone»-regissør Vegard B. Normanns tidligere serier som «Linni», «Petter elsker Mari» og «Tigerstaden», er det alltid drama eller konflikter som driver episodene (konstruerte eller ei). 
Og en får se sider en vanligvis ikke ville fått sett. 

Det uteblir her. 
I første episode får Tone riktignok gåsehud i et basseng med kaldt vann når kameraet svikter under fotoopptak. 
Og når det endelig dukker opp en utfordring i andre episode, i form av en regnskur på Ibiza når de skulle hatt sol under videoinnspilling, brukes nær halvparten på å repetere hvordan de «settes på prøve» av været. 

Det mest uventede jeg fikk vite om Tone i de to første episodene, er at hun bruker vaselin på brystvortene for å få den ønskede effekten i musikkvideoen med Eric Saade. 
Ellers regner jeg ikke korte glimt av en Louis Vuitton-bag med initialene hennes på, en hund som muligens er hennes, eller et kyss med forloveden Aksel Hennie, på jobb, som innblikk i Tones private side. 

Når det er sagt: 
Serien viser nok av Tone til at fansen, som nødvendigvis er en stor bit av målgruppen, vil føle seg godt på vei tilfredsstilt. 
På samme måte som om de hadde fått en «behind the scenes»-DVD fra en av hennes konserter, med artisten selv på kommentarspor. 

Samtidig sendes serien i en flate hvor 84 prosent av TV 2s seere er over 30 år - de fleste i 40- og 60-årene. 

En kan ikke kritisere 
Tone for å være er en dyktig forretningskvinne, som benytter muligheten til å forsterke inntrykket en hadde fra før: 
At hun er ei positiv, handlekraftig dame med glimt i øyet. 

En kan derimot kritisere dokuserien for å ikke innfri det den lover og kun vise fram varen Tone. 
Men den er fin den, altså. 

INGVILL DYBFEST DAHL 

Anmeldelsen er basert på de to første episodene 
