Paranormal Activity: The Marked Ones
En skrekkfilm som ikke er skummel. 

Arbeidet regissøren bak den første filmen – Oren Peli – har lagt ned i filmfranschisen Paranormal Activity er imponerende. 
Etter en dundrende suksess i 2009, hvor lavbudsjettfilmen tjeneste inn nærmere 200 millioner dollar, var det ikke tvil om at vi kom til å få en rekke oppfølgere. 
Peli har inntatt produsentrollen og dirigerer et imponerende produksjonsapparat som pumper ut skrekkfilmer i høyt tempo. 

Med nye Paranormal Activity: The Marked Ones har det kommet hele fem filmer på fire år, og tro det eller ei: på tross av et høyt produksjonstempo er manuset ikke så verst. 

Jesse og kompisen Hector bor med familiene i et latinoamerikansk nabolag. 
I leiligheten som ligger rett under Jesse bor ei gammel og isolert kvinne, på stille netter er det mulig å høre underlige skrik gjennom en luftekanal i veggen. 

Dogmeinspirert «found footage»-film 

Filmserien har siden starten basert seg på «found footage», hvor filmbildene er hentet fra naturlige kilder som overvåkingskameraer og webkameraer. 
I Paranormal Activity: The Marked Ones har hovedpersonene fått seg et bærbart GoPro-kamera. 

Et grep som flytter filmopplevelsen fra stillestående veggkameraer til at handlingen foregår i førsteperson. 
Det er noe dogmeaktig over måten filmen presenterer historien til sitt publikum, men filmen faller gjennom når den med det subjektive kameraet forsøker å øke troverdigheten til historien. 
Effekten brukes ikke spesielt bra, og viktigst av alt: 

Paranormal Activity: The Marked Ones er rett og slett ikke skummel nok. 

Sterkt varierende skuespillere, og en total mangel på uforutsigbare spenningstopper, fjerner rett og slett enhver følelse av usikkerhet fra meg i kinosetet. 
Regissør Christopher B. Landon bruker det samme gamle trikset for å skape GISP-øyeblikk om igjen og om igjen. 

I en sekvens leter Hector etter sin gode venn Jesse og må gå sakte med GoPro-kameraet gjennom et mørkt hus. 
Han kommer inn på badet, det rasler i dusjforhenget. 
Sakte nærmer han seg badekaret før han river vekk forhenget, det var ingenting bak. 
Kameraet snur sammen med Hector i det han skal forlate badet, men OVERRASKELSE – nå var det plutselig noe skummelt der. 

Med et bakteppe av katolsk kristendom, voodoo, mørk magi og hekser, vever filmen seg rett inn i folketroen som fortsatt er en levende del av den meksikanskamerikanske kulturarven. 
Dette kunne vært skikkelig spennende, men for en norsk filmseer mister symbolene og ritualene sin tradisjonelle kraft. 
Filmen bruker ikke tid på å forklare eller på å gi en forståelig ramme rundt de mystiske opplevelsene. 

Paranormal Activity: The Marked Ones er en spin-off fra hovedserien og tilfører noe nytt til skrekkfranchisen, men det hjelper ikke når filmen ikke skremmer. 

Hvilke nyere skrekkfilmer er din favoritt? 
Del din mening i kommentarfeltet. 
