Sjeldent munter roman om ekstrem vold, fra Indonesias store samtidsforfatter
På sitt helt særegne vis er dette en slags krimroman. 

Den ettermiddagen Margio drepte Anwar Sadat, holdt kyai Jahro glad og fornøyd på med fiskedammen sin.» 

På denne nærmest lystige måten åpner indonesiske Eka Kurniawan sin fortelling om unge Margio, som en vakker dag går hen og dreper naboen på bestialsk vis. 
Han biter ganske enkelt hodet av ham. 
Kurniawan skildrer i detalj hvordan Margio setter tennene i halsen på den eldre mannen, river og sliter, spytter ut de smakløse kjøttslintrene og gnager videre til han kommer til spiserøret. 
Da forlater han det nesten hodeløse offeret, og vandrer ut i den fattigslige indonesiske landsbyen med blodig munn og kjøttrester mellom tennene. 

I en hvilken som helst annen bok ville scenen gitt assosiasjoner til grøssende psykopater som Hannibal Lecter. 
Det gjør den ikke. 
Tvert imot ligger det en tilforlatelig og nesten hverdagslig komikk i scenen. 
Men til tross for stilen – og at morderen er kjent fra første setning – er dette på sitt helt særegne vis likevel en slags krimroman. 
Boka handler om Margios motiv for å drepe Anwar Sadat, den eldre naboen som alltid har vært så hyggelig mot den unge gutten. 

Vold og galskap 

Det blir en ganske fantastisk fortelling om snille, sterke og driftige Margio, som vokser opp i et lutfattig hjem i en liten indonesisk landsby. 
Margio hater faren sin, en slabbedask som denger kona ved enhver anledning. 
Den smårare og innesluttede mora tilbringer dagene på det forfalne kjøkkenet, der hun skravler intenst med de ulike kjøkkenredskapene. 
Inntil noe skjer som gjør at hun blomstrer. 
Det skal til slutt være årsaken til at Mario setter tenna i naboen. 

Kurniawan har selv vokst opp i en liten landsby på muslimske Java, og omtales som Indonesias store samtidsforfatter. 
Hans første bok på norsk, «Skjønnhet er et sår» (2016), handler om en prostituert kvinne som våkner til liv etter å ha vært død i 21 år. 
Gjennom henne følger vi Indonesias blodige historie fra kolonitiden, gjennom Japans okkupasjon, til etterkrigstidens diktatur. 
Boka fikk internasjonale anmeldere til å ta frem de virkelig store superlativene, og Kurniawan ble sammenliknet med forfattere som Gabriel García Marques og Salman Rushdie. 

Sult og Dostojevskij 

Selv liker ikke Kurniawan merkelappen magisk realisme, og i et intervju i Morgenbladet forteller han hvem som er hans egentlige litterære helt. 
Nemlig Knut Hamsun. 
Som ung og sulten student i den indonesiske byen Yogjakarta skal han ha kommet over «Sult» ved en tilfeldighet, og bestemt seg for å bli forfatter. 

Sult er et sentralt tema også i denne boka, som er mindre ambisiøs både i format og tematikk enn eposet «Skjønnhet er et sår». 
Margio er på mystisk vis drevet av et umettelig begjær. 
Det er noe inni ham som higer etter drepe. 
Her kommer magien inn. 
For dette begjæret forårsakes av en hvit tiger – bokstavelig talt. 
En enorm tiger, som en dag ligger ved siden av Margio. 
Tigeren har gått i arv fra Margios forfedre, og tar nå bolig i ham. 
Tigeren er drapslysten, og den gode Margio settes opp mot dette onde som er inni ham. 
Dette gir assosiasjoner til 1800-tallets litterære dobbeltgjengermotiv, og her har Kurniawan blitt sammenliknet med Dostojevskij. 
For den Margio egentlig vil til livs, er sin voldelige slabbedask av en far. 
Hvorfor han i stedet ender opp med å drepe naboen, er en av bokas mange overraskelser. 

Lett på labben 

Det som gjør mest inntrykk på meg i «Mann, tiger» er ikke tematikken. 
Det er stilen. 
Jeg har sjelden lest en forfatter som er så lett på labben. 
Kurniawan skriver i vei med en vittig og snakkesalig munterhet, som gjør boka til en fryd å lese. 
At dette flyter så godt i den norske versjonen, skyldes Hedda Vormelands imponerende oversetterjobb. 
Spesielt gode er skildringene av de ulike karakterene: 
Latsabben og skjørtejegeren Anwar Sadat, som forfører andres koner og bedrar sin egen. 
Kona har «nese som et papegøyenebb, bred kjeve og kalde patrsiermanerer», men hun har penger. 
Døtrene er like late og kjærlighetssyke som Sadat selv. 
Det beste portrettet er likevel av Margios ulykkelige mor. 
Hun ble giftet bort da hun var seksten og voldtatt av sin brutale ektemann på bryllupsnatten. 
Hun hevner seg på snedig vis. 

Krig og vold og blod 

I likhet med «Skjønnhet er sår» beskriver også denne boka et ekstremt voldelig samfunn, preget av fattigdom og håpløshet. 
Et land der de i generasjoner har levd med krig og vold og blod. 
Brutaliteten går i arv fra far til sønn. 
Det er denne tigeren: «hvit som en svane, ondskapsfull som en ajak». 
Et av de mange gode bildene som Kurniawan maner frem for oss i denne sjeldne boka. 
