Tåreperse!
En potensielt rørende, men overbehandlet historie designet for de gråteklare og klisjétolerante. 

HANDLER OM: 
16-åringen Kate har hatt leukemi siden hun var to, og for å redde livet hennes, ga foreldrene henne en prøverørssøster - Anna - designet for å være Kates donor. 
Men når Anna blir 13, vil hun ikke være med lenger, og går til rettssak mot foreldrene for å få retten til å bestemme over egen kropp. 
Selv om hun vet at det betyr søsterens død. 

DOM: 
Regissør Nick Cassavetes har tatt filmkarrieren sin i en litt annen retning enn sin far, den legendariske independent filmregissøren John Cassavetes. 
Junior har tidligere gitt oss blant annet «Alpha Dog» (2006) og «The Notebook» (2004), to svært ulike filmer som har til felles med «My Sister's Keeper» at de er laget med svært tung labb. 
Det er melodramatiske, sterke historier fortalt med høyt volum og frenetisk trykking på følelsesknappene. 

Her forsøkes det å stille noen store spørsmål om livskvalitet og grensene for bruk av designbarn, men først og fremst er dette en film designet for å øke presset i tårekanalene. 
De billige triksene kommer tett: 
Varmt sollys, såpebobler, brusende hav, blaing i fotoalbum, musikk med mye modulering, tung bruk av voiceover, og utstudert dveling ved hvert følelsesladede øyeblikk. 
Hadde vi skrelt bort 75 prosent av dette, ville vi stått igjen med noen rimelig dugendes skuespillerprestasjoner og en historie du må være rimelig hard for å ikke la deg bevege av. 
Slik det er nå, får materialet lite pusterom. 
Det kan for øvrig nevnes at filmskaperne har totalforandret slutten på denne historien som opprinnelig er en roman av den bestselgende forfatteren Jodi Picoult. 
Den opprinnelige slutten er faktisk enda mer opprivende, men tar kanskje et for sterkt standpunkt til at filmselskapet turde ta sjansen på den. 
