Banalt dilldall
REGI: 
Alejandro Agresti 

STJERNER: 
Keanu Reeves, Sandra Bullock, Christopher Plummer 

HANDLER OM: 
Alex (Reeves) og Kate (Bullock) som bråforelsker seg. 
Kinkig utfordring: 
Alex lever i året 2004. 
Kate har rukket å kare seg helt til 2006. 

DOM: 
Denne, en amerikansk versjon av sørkoreanske «Siworae» (2000), klarer på å forunderlig vis å kombinere de mest problematiske aspektene ved både asiatisk «overnaturlig» film (bristende logikk) og amerikansk tåreperseromantikk (forferdelig dialog - ufattelig nok signert Pulitzer-vinner David Auburn). 
Resultatet er den verste type dilldall - nemlig pretensiøst, banalt dilldall; humørløst fremført av pene mennesker og festet til celluloid av en mann som virker å nettopp ha oppdaget fugleperspektivets mange bruksmuligheter. 
Paret Bullock/Reeves aksepterer sin underlige skjebne uten å mukke, verre er det for oss publikummere: 
Tid og rom-spørsmålet, samt den endelige tidsreisen, vil kanskje kunne være av interesse for - tja, Stephen Hawking, muligens, om han ikke hadde vært så smart, eller til nød folk med en unormalt velutviklet sans for sudoku eller noe. 
Undertegnede følte seg som et eneste stort spørsmålstegn etter endt dyst. 
Et irritert og kjedet sådant. 
