Den første påskefilmen
Av og til kaller man ting påskefilmer bare fordi det finnes appelsinskall og neseflassing i dem, men dette er ekte saker. 

Tre år etter at Jesu døde kommer en romersk etterretningsoffiser til Jerusalem for å finne ut om denne Jesus virkelig sto opp fra de døde. 

Det er nemlig sånn at keiser Tiberius ikke føler seg helt god den dagen, så han vil gjerne ha en bekreftelse på et evig liv. 
Danielle Lotti er vakker som et klassisk italiensk gangbord, og når han setter sine kveldsmjuke Toscana-auer i strevsomme jøder og palestinere, viker selv blikket til landsmannen Pontius. 

Hvis vi ser bort fra at en disippel utretter et mirakel, finnes det to sterke ting i filmen. 
Monica Cruz er søstera til Penelope, og hun er så lik søstera si at det føles uanstendig. 
Monica spiller rikmannsdattera Tabitha og har egentlig en slags Shakespeare-skjebne før romeren avbryter tvangsgiftinga i Midtøsten. 
Dessuten spiller Dolphen en diger germansk kriger som følger Secret Service-mannen som om han skulle være en mekaniker som selger pils svart på bensinstasjoner. 
Lundgren er bensinstasjonsfolkas mann, og mange med skitne bukser vil bli frelst når Dolphen deltar i miraklene. 

Nå skriver jeg om dette som om det var steinteit, men det er det ikke. 
Historien har en osmotisk kraft som jeg opplevde med bibelhistorie-fortellingene på Kampen skole i gamle dager, og den blir ganske rørende etter hvert. 

OK hvis du skal leie noe til barnevakta fra Fredheim Arena. 
