Mesterlig om flyktningkrisa
Med stor autoritet skriver Lars Petter Sveen om en av vår tids mest brennende spørsmål. 

Tilfeldigvis skulle jeg lese Lars Petter Sveens nye roman «Fem stjerner» samtidig som yngstemann oppdaget brettspillet «Den forsvunne diamant». 
I en ukes tid har jeg lest og spilt om hverandre, og vekslet mellom to svært ulike bilder av Afrika. 

Brettspillet gir et forskjønnet bilde av det kolonialiserte Afrika. 
Det er inspirert av britenes funn av verdens største diamant i 1905, som fortsatt pryder det britiske kongehusets kronjuveler. 

Men også kolonimaktenes utbytting og grusomheter i andre områder er til stede. 
I form av navn som Slavekysten, Gullkysten og Elfenbenskysten. 

I det hele tatt gir spillet med sine røvere og diamanter inntrykk av et kontinent som er rikt, men farefullt for europeiske eventyrere. 

Sveens roman er derimot en ambisiøs fortelling om fem somaliske tenåringer drevet på flukt til Europa. 
Ved å skildre hvordan to gutter og tre jenter tar seg fra kysten av Sør-Somalia til Sudan og videre gjennom Sahara til Libya, gir romanen et ganske annet og langt mer brutalt bilde av dagens Afrika. 
Romanen skildrer helt konkret forholdene i det borgerkrigsherjede Somalia og de lovløse tilstandene i Sudan og Libya. 
Jeg røper ikke slutten ved å nevne at romanen ender i det ubarmhjertige Middelhavet. 

«Fem stjerner» er første bok i en serie om Aisha, Said, Aaliyah, Isir og Khadar. 
I åpningen av romanen møter vi dem om bord i en overfylt båt utenfor kysten av Libya. 
Allerede de første setningene hogger tak i leseren med sine konkrete skildringer og presise metaforer. 

«Det har begynt å blåse opp. 
Ei bølgje slår over ripa. 

Aisha høyrer noko som dunkar i båten. 

‘Høyrde du det’, spør ho, ‘det er eitt eller anna som bankar.’ 

Aaliyah svarer ikkje. 

‘Kanskje havet er levande’, seier Aisha, ‘kanskje det prøver å bære oss fram.’» 

Deretter tar Sveen oss tilbake til landsbyen hvor Aisha og Said vokste opp. 
Med søsken og venner, fedre som fisket og mødre som holdt styr på hjemmet. 
Selv gikk de på skolen. 
Mens Said drømte om å bli fotballspiller i Italia, irriterte Aisha seg over at hun måtte passe småsøsknene sine. 

Slik var livet inntil soldater fra den islamistiske terrorgruppa Al-Shabaad angrep skolen og bortførte elevene. 
Aisha blir en av konene til en grusom kommandant, som i tillegg til å brennmerke henne, gjør henne gravid. 
Den storvokste Said blir barnesoldat og utsettes for de verste prøvelser. 

Da de greier å rømme kommer de seg til en flyktningleiren Dalo Ado i Etiopia, hvor de møter de tre andre tenåringene. 
Ved å slå seg sammen i en gjeng, blir de sterkere. 
Og ved å prostituere seg, arbeide, rane og lyve greier de å komme seg helt til Tripoli. 
Hele tiden er de forfulgt av farer, fiender og motgang, og underveis vokser også vennskap, kjærlighet og rivalisering dem imellom. 

«Fem stjerner» er ikke bare en uhyre aktuell bok, men også spennende som en thriller. 

Sveen er født i 1981 og ble tildelt Tarjei Vesaas’ debutantpris for «Køyre frå Fræna» i 2008. 
Sitt store gjennombrudd fikk han med romanen «Guds barn» for tre år siden, og med årets bok befester han sin posisjon som en av våre fremste forfattere. 
Jeg tror ikke jeg har lest en mer intens, brutal og vakker roman om Afrika på norsk siden jeg leste Axels Jensens «Ikaros». 

Og mens Jensen på tidstypisk vis skildrer en ung nordmanns reiser i Nord-Afrika, har Sveen altså satt seg fore å skildre de fem somaliernes flukt fra deres perspektiv. 
Ved bruk av vår tids litterære teknikker og fagkunnskap kaster han om på perspektivet, og ser Afrika innenfra og Europa utenfra. 

Det gjør han med stor autoritet. 
I etterordet takker han en rekke fagfolk for å ha lest manuset. 
Og ved i hvert kapittel å flytte fortellerperspektivet mellom de fem hovedpersonene, fylles historien ut med overraskende detaljer. 
Skjulte aspekter ved karakterene kommer for en dag og flere betydningslag i historien avdekkes. 
Ved å trekke inn somaliske eventyr og myter blir dette en fascinerende og rik tekst. 
Til sammen gir den et overveldende inntrykk av hvor kompleks og uforutsigbar verden kan være for mennesker på flukt. 

Den eneste jeg vet som har skrevet noe liknende, er den franske nobelprisvinneren J.M.G. Le Clezio. 
Også hans store roman «Ørkenen» handler om mennesker drevet på flukt – og verken flyktningene i hans roman eller de fem tenåringene i Sveens, er lykkejegere på jakt etter gull og edelstener. 

«Fem stjerner» er en mesterlig roman, og med den har Sveen skrevet seg rett inn i et av vår tids mest brennende spørsmål. 
Som kommer til å engasjere lesere uansett politisk ståsted. 
