Anna Fiskes nye barnebok innbyr til mange fine samtaler
Oldemor forteller. 

Barnebokforfatter og tegneserieskaper Anna Fiske er imponerende produktiv. 
Før sommeren ga hun ut «Palle Puddel i New York», og nå er hun igjen aktuell med «Oldemor». 

Voksne venner 

Barns vennskapsforhold til voksne personer er et sentralt tema i Fiskes produksjon. 
Både i seriene om farmor og Anna, og i tegneserien «Vaskedamen», får hun klart fram hvor bra det kan være for et barn å ha flere voksne omsorgspersoner i livet sitt enn bare mor og far. 
I «Oldemor» er det, ikke overraskende, en oldemor som inntar denne plassen i gutten Lukas’ liv. 
Men fokuset ligger denne gangen først og fremst på hva oldemor forteller. 

Rødhette-pastisj 

Lukas kommer på besøk til oldemor og stiller henne en rekke spørsmål. 
«Hvorfor har du så hvite tenner?», «Hvorfor går du med vogn?», og oldemor svarer blidt og med en rekke minner fra sitt lange liv. 
Vi får se henne fra vogga til nå, med alle hennes ulike frisyrer, alle sengene hun har hatt, bursdagskakene osv. 
Det blir en tidsreise på hver side, de er morsomme og innimellom rørende, på den usentimentale måten Fiske er så god til. 

Innbyr til prat 

Oldemors mange små fortellinger avsluttes med et spørsmål rettet til leseren: 
«Hva har hendene dine holdt i?», «Hvilke lyder syns du er fine?». 
Disse direkte spørsmålene fungerer veldig bra, de blir ikke forstyrrende eller altfor åpenbart pedagogiske. 
Fiske har gjennom «Følelsesbiblioteket» jobbet mye med det å få barn til å snakke om følelsene sine, og hun har rett og slett funnet en god formel hvor underholdning og læring blir to sider av samme sak. 
For barna kan boka være veldig morsom å bla i på egenhånd, med alle sine «tidsreiser», men «Oldemor» får ut sitt fulle potensial ved høytlesning. 
Ja, det er nesten litt sørgelig å lese den uten et barn i armkroken, for her vil det oppstå gode samtaler og noen nye innsikter, både for liten og stor. 
