LÜTfattige låter
En god produksjon redder dessverre ikke Tromsø-bandets debut. 

Sekstetten (!) LÜT gjorde seg tidlig positivt bemerket hos undertegnede med singelen "Skyt mæ". 
Rockete hardcore-punk i samme gate som kontemporære kolleger som Nyresvikt, Hold Fast (RIP) og Ondt Blod. 
Forholdsvis harde vers iblandet store melodiske refreng. 
Etterhvert ble forholdet vårt mer og mer utvannet. 
Litt som bandets musikk. 

For fra og med "Du vet ingenting", låten som sikret dem Ukas Urørt-tittelen og etter hvert en finaleplass i samme kåring, har det opprinnelige uttrykket blitt gradvis mykere og mer og mer kommersielt for hver singel. 
Slag i slag med radiolistingen. 

❤️ Elsker ❤️ 

Produksjonen. 
Det låter strålende, produksjonen er bunnsolid og det krydres med detaljer over en lav sko på Pandion. 
Blåsere? 
Check. 
Surfe-gitar? 
Check. 
Piano? 
Check. 
Air horn? 
Check. 
Produsent Ariel Joshua Sivertsen, som også har jobbet med blant andre Ondt Blod, har gjort sitt for å bryte opp den noe monotone sounden med et lekent lydbilde. 
Noe han lykkes langt på vei med, det skjer veldig ofte spennende ting i miksen. 
Dessverre er ikke en god innpakning godt nok til å redde et knippe forholdsvis svake og like låter. 

? 
Elsker ikke ? 

Låtmaterialet. 
Til tross for hederlige unntak - det meste på albumet er helt greit - er det langt mellom de store høydepunktene på "Pandion". 
Albumåpner, "Prisen", en slags The Black Sheeps møter Honningbarna-pastisj, er kurant nok. 
Det samme gjelder "FetteLÜT", selv om den inneholder platas desidert feteste gitar-lick. 
Ikke ulikt det Kvelertak gjør på "Nattesferd". 
Heller ikke mariachi-band-crescendoet på slutten av "Ingen tvil" skjuler det faktum at det er en låt helt på det jevne. 
Du har hørt det før, og du har hørt det bedre. 

De nærmest kynisk kalkulerte pop-grepene gir følelsen av en forhastet utgivelse med et ønske om å bli store fort, uten å ha låtene til å støtte det opp. 
Der "Skyt mæ" står ut som en virkelig bra låt, blir for mange av kuttene bare mislykkede forsøk på å etterape det samme. 
Foreløpig mangler bandet de store refrengene som forsvarer pop-frieriet. 
Uten dem faller låtene gjennom, noe de dessverre gjør litt for ofte på Pandion. 
Det er prisen for popen. 
