Bush-brenning
Regi, manus, produksjon: Michael Moore. 
Amerikansk. 
Dokumentar - 11 år, egnet ungdom/voksne 

Rasende filmkommentar av vekslende kvalitet, likevel filmhistorisk brennhet. 

Michael Moore går i denne allerede meget omtalte filmen løs på president George W. Bush. 
Det vi si: 
Ikke egentlig løs på mannen; han fremstår som en litt ynkelig og talentløs figur, som man synes litt synd på. 
(Og dette er USAs president!) 

Men det er «Systemet Bush», presidenten og alt hans vesen, filmskytset rettes mot: 

Svakt - om ikke feilaktig - maktfundert, korrupt, nær fascistisk i sin klasseutnyttende struktur, grenseløst grådig, politisk opportunistisk, løgnaktig, svinsk. 
Alt påpekt, antydet, bevist, sladret om, rundt det nasjonale traumet da World Trade Center ble torpedert av to passasjerfly 11. september 2001. 

La det være klart: 
«Fahrenheit 9/11» må ikke forveksles med en dokumentar. 
Den er mye mer en kommentar, til tider propagandistisk. 
Filmen er i perioder slumsete, omtrentlig, populistisk og utillatelig tolkende. 
Når Moore går inn i hodet på George W. Bush og forsøker å finne ut hva han tenker de syv minuttene like etter at WTC var rammet, er og blir det spekulasjoner. 
Som faktisk smaker ille. 

Men Moore har altså likevel funnet en videosnutt av presidenten akkurat da: 
Han var på besøk i en barneskole i Florida og leste eventyr med barn. 
Og ble sittende med glatt ansikt også lange minutter etter han fikk hvisket i øret at USA var under angrep. 
Uten å røre seg. 
Det er sterkt! 

En del av Moores feil og manipulasjoner er påvist. 
Men mangt annet fremstår troverdig og dokumentert. 
Som Bush og hans families kontakt med bin Laden-familien (26 av dem fikk forlate USA mens resten av landet var pålagt totalt flyforbud), om hans rådgivere, venner og rike krigsprofitører. 

Etter World Trade Center kom Irak-krigen. 
Som i Moores versjon er en «handlekraftig» presidents avledende manøver for i virkeligheten å skaffe seg og sine enda mer profitt. 
Moore proklamerer sin solidaritet med fattig-USA, og utarbeider en politisk analyse: 
Det er alltid de fattige i USA som stiller opp når landet kaller. 
Mens det grådige næringslivsadelskap alltid og effektivt er villig til å utnytte dem. 
Altså: 
Dagens USA styres av en administrasjon som har gått til krig mot de fattige i eget land med ett mål: å utbytte dem enda mer. 

Her og der mister filmen fokus og oppholder seg ved uvesentligheter. 
Av og til skulle man ønske mer konkrete angrep på flere av mennene og metodene i det Moore påstår er verdens råeste narrespill. 

Men man kan ikke få alt. 
Og Michael Moore serverer mye denne gang. 

Alle tenkende mennesker: 
Løp og se! 
