Iskald whodunit
Kinesisk noir i årets Gullbjørnvinner. 

Fra den alkoholiserte eks-politimannen til den skjøre femme fatale-skikkelsen hvis skjelven påkaller nærmere ettersyn; årets Gullbjørnvinner omfavner noir-sjangerens verktøyskrin i en veldreid, sotete og iskald whodunit-thriller. 

Året er 1999, et eller annet sted langt nord i Kina. 
I en kullgruve oppdages plutselig et sett likdeler på produksjonsbeltet. 
Samtidig dukker andre kroppsdeler opp på kullgruver andre steder i landet. 
Sporene fører etterforskningsgruppen inn i en shoot-out som ender dårlig. 
To av politimennene dør, og den siste blir hardt skadet. 
Politisjefen er ikke fornøyd. 
Den gjenlevende offiseren, Zhang Zili, suspenderes fra tjenesten og tar jobb som sikkerhetsvakt. 

Spol frem til 2004 og kullgruvene blir igjen funnsted for nye likdeler. 
Er det den samme morderen som er på ferde? 
På oppfordring fra en tidligere kollega bestemmer den nå alkoholiserte Zhang seg for å undersøke saken på eget initiativ. 
Snart oppdager han at alle ofrene kan kobles til Wu Zhizhen, en lite snakkesalig kvinne som jobber på et renseri. 
Zhang utgir seg for å være kunde, og smått om sen vikles han inn i en dans på død og liv. 

«Black Coal, Thin Ice» gjør ingen forsøk på å skjule sine inspirasjonskilder. 
Et eller annet sted sitter Raymond Chandler, Dashiell Hammett og James M. Cain og klyper seg i armen. 
Snøfokk, kullos og frosne fingre i Nord-Kina? 
Det er visst ikke grenser for den hardkokte detektivsjangerens nedslagsfelt. 

I kinesisk tapning får vi alle de obligatoriske ingrediensene: omfattende sigarettrøyking, ensomme middager, menn med tømmermenn og listige kvinneskikkelser — i lyset fra en sigarettglo. 

Slik kan filmen leses som en allegori over kinesernes grunnleggende livsvilkår gjennom en vekselvis svartmusket og blygrå linse. 
Det er ikke mye å ropa hurra for. 
Men håpet lever, og til slutt venter fyrverkeriet. 

Filmens derivative natur er imidlertid også dens tilkortkommenhet. 
Sjablongene kunne vært noe strengere forvaltet; plottet kunne med fordel var strammere; og dramaturgien sliter tidvis med det samme vår helt, nemlig fotfestet. 
Her og der blir filmen stående og spinne på stedet hvil. 

For gatene er isete i denne nordlige delen av Kina. 
Vinden uler. 
Og skøyter er først og fremst til for å drepe med. 

Anmeldt av Håvard Nyhus 
