Et fyrverkeri live - disiplinert på plate
Første Reiersrud-album med eget band på mange år er bunnsolid. 
Selvfølgelig. 

ALBUM: 
Utrolig nok er det fire og et halvt år siden Knut Reiersruds forrige soloalbum, og enda lenger siden ei plate med hele bandet. 
I mellomtida har han gjort prosjekter med blant andre Eric Bibb og Ale Möller, Iver Kleive & Povl Dissing, Solveig Slettahjell & In The Country og Mighty Sam McClain. 

Her er et nytt kapittel, og som vanlig er han ganske så uforutsigbar. 
Det er knapt ei plate med Reiersrud som likner på den forrige. 

Klassisk 

Og - den forrige var soloalbumet «Aftonblues» (2013), der han framførte de første blueslåtene han hørte og spilte. 
Solo og akustisk. 

Året før ga han ut «Infinite Gratitude», et glimrende album der han gjør adapsjoner av Schubert- og Brahms-stykker sammen med Trondheimsolistene. 

Gitarspillet på «Heat» minner om det klassiske prosjektet, men her nøyer han seg ellers med å la seg inspirere av en klassisk komponist som Benjamin Britten («Wood») og bluesmannen St. Louis Jimmy Oden («The Heat»). 

Nystev 

«April March» er avledet av et nystev fra Setesdal, og den og «The Heat» er Reiersrud på sitt mest lyriske, mens Johann Sebastian Bachs «Cantata 147», et lite stykke musikk som inneholder «Jesu, Joy of Man's Desiring», avslutter albumet. 
Ei melodilinje derfra er også lurt inn i sporet som leder opp til Bach, «This Was Meant To Be A Sad Song», med mye grom gitarspilling. 

Ellers er det først og fremst mye disiplinert gitarspill fra Reiersrud her. 
Live kan han være et fyrverkeri, men her er det ikke mye bråk. 
I sistnevnte synger han til og med «Hello silence / goodbye buzz» før han hysjer på seg sjøl! 

Men han trenger ikke det, han er blitt en bedre sanger med åra. 

Åpningen «Sacred Mama» er på sin side en soulinspirert liten perle, mens «Monstermaster» er pulserende sju minutter avledet av en iransk folkesang. 

Musikalsk gründer 

Og sånn holder han på. 
Reiersrud er og blir en musikalsk gründer. 

Han er også en leken musikant. 
Han vandrer fra plateselskap til plateselskap, og denne gang er han tilbake på Jazzland Recordings. 
Og - albumet er en miks av soul, blues og en liten dose jazz - det siste kan spores best i «They Only Ask For Love». 

Miksen har nok også sammenheng med at han spiller sammen med noen av landets ypperste på hvert sitt instrument, musikere som like gjerne spiller jazz som blues: David Wallumrød, Bjørn Holm, Nikolai Hængsle og Andreas Bye. 

Trump 

Og tekstene? 
Reiersrud uttaler til NTB at det er blitt lettere å skrive sanger med Trump i presidentstolen. 
Han er bekymret for jordkloden vår og er rett og slett ganske pessimistisk: 
«Everything good is bad / everything bad is good / every heart goes cold / every truth's been told (...) everything false is true». 

Vi er mange som deler hans bekymring. 

Knut Reiersrud Band er turnéklar, og besøker ti steder med start i Bergen 30. januar. 
Rockefeller i Oslo står på planen 14. februar. 
