Minimumskravet
Hedmarkingen gjør ikke mer enn det som trengs på "Lonely". 

Ingen kan benekte at Matoma gjør noe, eller for den saks skyld mye, riktig. 
26-åringen fra Hedmark har denne vinteren spilt et par håndfuller med klubbkonserter i USA hvorav flere har vært utsolgt, parallelt med at musikken hans strømmes i bøtter og spann. 

Men om musikknettstedet Genius taler sant kan det se ut som Matomas kommende EP One In A Million blir både en lat og grell affære. 
Lat i den forstand at to av tre låter er fra i fjor (Flume-pastisjen "Slow" og helflaue "Girl At Coachella"), grell fordi disse godt under middelmådige låtene visstnok får selskap av dagens singelslipp. 

❤ Elsker ❤ 

"Lonely" er i det minste en holdbar, ordinær og uprovoserende poplåt, samtidig som gjestevokalist MAX klart kan synge. 
Mot slutten av låta klarer Matoma også å bygge intensitet, dog opp mot ingenting fordi mer var det visst ikke å gi "Lonely". 

? 
Elsker ikke ? 

En fersk Matoma-låt er litt som når det åpner en ny burgersjappe her i Oslo: hvorfor trenger vi så mange når de er så like? 
"Lonely" viser igjen at han sliter med å fornye seg og være oppfinnsom. 
I tillegg er det daffe greier å lage en låt som bare er vers, refreng og drop repetert to ganger med mangelfull utvikling. 
Og selv om MAX er en god sanger, eier han like mye særpreg som en hvilken som helst funksjonell amerikansk "Idol"-deltaker, og bruker tiden på å gnåle det som er en irriterende snurt tekst. 

Hvor lykkelig er jeg på en skala fra null til Matoma etter å ha hørt denne noen ganger? 
Gjett. 
