Ny bok:Er naturen til for at menneskene skal ha nytte av den? 

Tar et oppgjør med 400 år gamle filosofiske tradisjoner. 

Hva er natur? spør den unge filosofen Sigurd Hverven innledningsvis i boka «Naturfilosofi», der han utforsker forholdet mellom mennesket og dets omgivelser. 
Er det slik at naturen er alt i verden som ikke er lagd av menneskene, mens kulturen er det vi har skapt og har kontroll over? 

Dette har vært en vanlig måte å dele inn verden på. 
Men er det slik i vår tid? 
Stilt overfor miljøkrisen har de fleste av oss innsett at også naturen er påvirket av menneskene. 
«Kultur og natur flyter over i hverandre,» skriver Hverven og beskriver en tankegang der «det kan finnes glidende overganger» og «de fleste fenomener antagelig må plasseres et sted imellom». 

Fascinerende 

Hverven går inn på flere mulige holdninger til «naturen» og er innom en rekke navn fra moderne filosofisk tenkning. 
Boka er skrevet for vanlige lesere, som sannsynligvis ikke er vant til å gå til bunns i holdningene sine, slik man gjør når man er filosof. 

Er man nysgjerrig nok, er det fascinerende å følge Hverven gjennom hans forståelse av måter å forholde seg til naturen på. 
Han er ikke nøytral. 
Han har til dels sterke og kritiske oppfatninger av en tankegang som går ut på at mennesket har rett til å behandle naturen som et arsenal av ressurser som de kan bruke som de vil, alt etter hva man oppfatter som nyttig. 

Spøkelsesjakt 

Denne måten å sette mennesket i sentrum på, beskriver Hverven som «spøkelser fra 1600-tallets naturvitenskap». 
Selv går han på «spøkelsesjakt» og kritiserer Descartes, Newton, Galilei, Kepler og en rekke andre som har bidratt til et slikt syn. 
Han finner også denne «antroposentriske» holdningen igjen i Brundtland-kommisjonens innstilling fra 1987, og også i den såkalte miljøparagrafen i Grunnloven. 

Kort sagt tolker Hverven disse holdningene som uttrykk for at «naturen må bevares for menneskenes skyld». 
Boka hans går til angrep på en slik holdning og tar til orde for at naturen har en egenverdi som er uavhengig av menneskenes behov. 

Om å erfare naturen 

Hvis menneskene skal forstå de endringene naturen blir utsatt for på grunn av bruken av den, er det av betydning at man gjør «erfaringer» med naturen. 
Bare da kan «endringer i naturen bli konkrete og aktuelle,» skriver Hverven.Og bevisstgjørende. 

Hverven imøtegår den tankegangen at vekst og utvikling er ubestridelig goder. 
Slik sett er han en antimaterialist, men likevel ingen svermer eller romantiker. 
Han anbefaler å «ta barna med ut i naturen» for å gi dem forståelse for at det som skjer der ute er «noe unikt det er verdt å ta vare på og vise omsorg for». 
Altså at prosessene i naturen, ikke bare mennesket, har en egenverdi. 
Dette er en av mange innsikter Hverven bidrar med i denne tankevekkende boka. 
