Låtanmeldelse:OnklP & De fjerne slektningene - «Styggen på ryggen» 

Sterk situasjonsrapport fra en rappers personlige helvete. 

OnklP & De fjerne slektningene 

«Styggen på ryggen» 

Historien om norsk populærmusikk hadde vært vanvittig mye kjedeligere uten historiefortellerne. 
Og de beste historiefortellerne de siste femten årene har nesten utelukkende kommet fra det norske hiphop-miljøet. 

Ingen andre har klart å være mer politiske fingerpirkere enn dem (Karpe Diem, Tungtvann, Samvirkelaget). 

Ingen andre har heller prestert mer hudløse låter enn dem. 
Som Equicez og Cast. 
Som Vinni. 

Og nå som OnklP. 

Noen har brukt tekstene sine som en personlig ventil for problemer i oppveksten, eksperimentering med dop og sosial mistilpassethet (Casts «Problembarn»). 

Andre har brukt ordene som en Via Dolorosa i blodrød anger for utroskap og en oppførsel hinsidig det anstendige (Vinnis «Halve meg»). 

Men det spørs om ikke OnklP topper helvetsberetningene fra et ungt, levd liv mellom tretten og tredve med «Styggen på ryggen», som har en tekst så sterk at vi er på nippet til å ringe inn bekymringsmelding til nærmeste psykiatriske avdeling for onkelens bopel. 

Styggen på ryggen – eller nissen på lasset, om du vil – er i OnklPs univers selve kjernen av alle hans indre demoner, samlet i en stygg, jævlig knute som sitter med klørne hektet fast i ryggraden hans med mothaker. 

Generell angst og panikk. 
Fylleangst og noia. 
Fremtidsredsel og egen udugelighet. 
Alt dette sitter styggen og hvisker overtalende inn i øret til OnklP som i sin tur beskriver følelsen av å ha denne nakkekjettingen hengende fast i seg på en svært direkte, brutalt enkel og troverdig måte. 

«Kommer ingen vei her i livet!» går som et mantra gjennom hele låten. 
På et tidspunkt legger onkelen like godt til et «OnklP – du kommer ikke herfra i live!» også. 

Det er nesten så vi tror ham. 
Smerten i stemmen er ekte og mer nærværende enn noensinne. 

Akkurat her går det en interessant linje tilbake til OnklPs forrige virkelige genistrek, med Jaa9 for fem år siden, «Glir forbi». 
Den setningen som best fanget temaet i denne låten – om ikke å gjøre noe som helst annet enn å nyte nuet, kule'n helt og la de andre stresse videre mot det etablerte gjennom utdanning og jobb – lyder slik: 

«Skal også finne en vei å gå når vi får tid». 

Det kan virke som om OnklP som nybakt 30-åring har oppdaget at han begynner å få dårlig tid. 
At det er noen han må ta oppgjør med først som sist. 

Seg selv. 

Vi skal ikke glemme onkelens fjerne slektninger på «Styggen på ryggen». 
De gir OnkelPs ord romslig med plass i lydbildet, ikke minst skrur komponist og produsent Johan Larsson lydbildet mesterlig til mot slutten av låten, der også gitarist Åsmund Lande bidrar til å skape krympende og samtidig volumstigende gitarvegger som gjør dette lille kunstverket akkurat så klaustrofobisk som det bør være. 

Slik at vi gisper litt etter pusten over budskapet. 
Og tenker lenge på det etterpå. 

«Styggen på ryggen» er lett årets beste og sterkeste norske låt. 

Fra VG-lista showet på Tromsø havn 23. juli 2014 
