Bokanmeldelse:Stefan Tegenfalk: 
«Vredens tid» 

Ujevn debut med drapsmenn utenom det vanlige. 

Krim 427 sider. 
349 kr. Bazar forlag 

I Stockholm tar en dommer livet av en taxisjåfør, uten at hverken han eller noen andre skjønner hvorfor. 
Det eneste som synes klart, er at han har hatt et voldsomt raseriutbrudd. 

Like etter dreper en mor sin tenåringsdatter, etter en forferdelig krangel om en bagatell. 
Og når det tredje like uforklarlige mordet skjer, begynner politietterforskerne Walter Gröhn og Jonna de Brugge å lete etter felles trekk og sammenhenger. 
Og finner dem ganske kjapt. 
Alle gjerningspersonene er på en eller annen måte knyttet til rettsapparatet. 

Alle er helt vanlige personer, uten noen form for kriminell fortid. 
Så blir de, tilsynelatende helt plutselig omdannet til syke drapsmaskiner. 
Nokså snart viser det seg at det handler om et helt nytt stoff som en eller annen - kanskje til og med en fremmed makt - har satt i omløp. 

Og samtidig får denne romanen en slagside. 
Det er greit at forfatteren velger å skildre et politikorps som stort sett består av idioter. 
Men at ingen kommer på tanken å starte etterforskningen i de miljøene der det forskes på ny kjemi, er vel muligens å dra det litt vel langt. 

Isteden får vi et politisk korrekt blindspor. 
Som også overspilles totalt i det en av politiets etterforskere dreper en uskyldig islamist med en overdose sannhetsserum. 

Min største innvending mot boken blir imidlertid at gjerningsmannen og hans motiver etter hvert drukner i strømmen av intriger og motsetninger i og rundt etterforskningsgruppen. 
Lange partier blir gørr kjedelige. 
Så virker det som om forfatteren igjen får lyst til å skrive spenningsroman, og tråkker klampen i bånn. 

«Vredens tid» er Stefan Tegenfalks debutroman. 
Det er ikke vanskelig å se at han har et talent for å skrive spennende bøker. 
Hans første er imidlertid en ujevn affære, som burde ha møtt større motstand på forlaget. 
