Det er nesten alltid høytid i Ishak-menigheten
Skinnende oppdatering av kraftpopen til Beezewax. 

ALBUM: 
Beezewax fra Moss nærmer seg sitt 20-årsjubileum (platedebut i 1997), ga ut plate på storselskapet Warner i 2005, og leverte inn selvangivelse med en «best of»-plate i 2006. 

Fronfigur Kenneth Ishak har gitt ut flere bejublede soloalbum, denne anmelder har gjentatte ganger insistert på fortreffeligheten til disse. 

Da jeg trykket «tommel opp»­ på Beezewax' Facebook-side her om dagen, ble jeg likevel «bare» følger nummer 1000. 
Et drøyt tiår med omfavnelser, og vi er fortsatt en ganske liten menighet. 

Med comebackalbumet «Tomorrow» er det business as usual - på godt og vondt. 

Beezewax lager fortsatt utsøkt kraftpop, men de opprinnelige «nær Posies»-opplevelsene er utvidet med med skinnende og velpolerte classic rock- og 80-tallspopdetaljer fra samme godteskuff som The War On Drugs tidligere i år forsynte seg grovt fra. 

Men det er noe med popklimaet nå - strømming og albumets død og alt det der - som neppe vil tidoble antall Facebook-likes med det aller første, samme hvor god «Tomorrow» er. 

Og samme hvor mye vi i det ishakske misjonssambandet maser om det. 
