Gamle, hvite mannfolk må også se denne her
Artister kan bedrive politisk aktivisme når de virkelig har noe på hjertet. 

FILM: 
«Matangi/Maya/M.I.A» er pokker meg et funn av en dokumentarfilm av og med og om Mathangi «Maya» Arulpragasam, født i sørøst-London, deretter vokst opp på Sri Lanka før det bar tilbake igjen til Londons røffe bydel. 

Matangi hvem? 
Okay, vi snakker altså om artisten som bærer kunstnernavnet M.I.A.. 
Hun som ble født i 1975 og hvis artistnavn er et ordspill for Missing in Action. 
Det siste er artisten definitivt ikke. 

Spicy saus 

Hun er smart, hun er brennende engasjert. 
hun våger, hun gir blaffen, hun har mange talenter, hun er ærlig og hun får publikum til å ta av i en herlig og spicy saus av pop, avantgarde/dance, pop/elektronika og hip hop som hun startet opp med ved å slite ut og utnytte til det fulle en Roland trommemaskin nummer 5. 

Gamle opptak 

I filmen følger vi henne via gamle videoopptak, på flukt, hos venner, i London, på Sri Lanka, mest om henne, hennes familie, mange reiser og hennes voldsomme og riktige politiske aktivisme fra barndom, ungdom og omtrent fram til de dagene hun er på de største hitlistene. 
Hun er nå 43 år, men fortsatt en artist som ikke lar seg pille verken på gullringer, nese eller moteklær. 

Redde verden 

Vi føler vi virkelig blir litt godt kjent med en helt unik artist, et virkelig innovativt menneske som brenner for noe større enn det å henge på den lokale hjørnekafeen for å drikke veldig søt brus. 
Sitte der og snakke høyt om å redde verden. 
Hun er både sjenert og veldig åpen, og hun har lett for å bli venner med forskjellige musikere og kunstnere. 
Hun kaster seg ut i både det ene og andre og lander stor sett trygt med begge føttene. 
Stort sett. 

Det er svært sjelden vi kommer så nær en artist i denne ypperste liga. 
Hun mer enn byr på det meste. 
Vi får noen avslørende innblikk bak kulissene om hvordan for eksempel amerikanske, også det liberale media, oppfører seg mot henne. 
New York Times kommer ikke spesielt godt ut. 

Også hvordan hun blir forsøkt svertet av maktapparatet på Sri Lanka. 
Men, det er mye musikk også, bare så det er sagt. 
Kunne vel strengt tatt vært mer. 

Folkemord 

Men, her er noe av det viktigst å vise hvordan verdenssamfunnet egentlig tar stilling til de folkemordene som fortsatt pågår i hennes opprinnelsesland, Sri Lanka. 
Der hennes far var en av grunnleggerne av de tamilske tigere. 
En fraværende fyr og far. 
Her var det moren som tok ansvaret for at M.I.A.. og hennes søster Kali skulle få et liv noenlunde i britisk vater. 

I denne filmen blir vi med på en helt spesielle, ja, la oss igjen si reise. 
Både fram og tilbake i tid, steder, politikk, opprørskhet, stjerneliv, angst, motstandskamp, borgerkrig, vold, latter, glede og også for en eldre mann, mye annerledes, men fantastisk musikk: 
Galang, Arular og Boarders. 
Hadde jeg vært 1000 år yngre ville jeg hengt i hennes danseskygge hver eneste helg. 
Nesten da. 
Jeg er jo ingen tamilsk tiger, mer én reddhare. 

Trøkk 

M.I.A. hadde forresten ikke tenkt spesielt over tanken på å bli en gigantisk popstjerne. 
Hun studerte kunst med et stort ønske å bli en dokumentarfilmskaper. 
Derfor er det også et veldig rikt arkiv av hennes egne opptak som vi får ta del i ettersom filmskaper, Stephen Loveridge, har fått tilgang til alt. 

Han har da også forvaltet dette arkivmaterialet på en slepen måte. 
Det er fart, trøkk og engasjement hele veien fra film i vest til film fra sør. 

Om vi får være med før, under og etter hennes ganske så berømte vise-fingeren-stuntet under den amerikanske fotballhelligdagen, Super Bowl, sammen med Madonna? 
Ja, selvsagt. 
Vi får høre og se hvordan et vannkjemmet Amerika reagerer på dette. 
Go, M.I.A., go, go and go. 
