Hitlers sønn
Oversatt av Bodil Engen 189 sider Kr. 
339,- 

Å skrive en roman om Hitler? 
Tildele ham en sønn med Eva Braun som han ikke hadde? 

Hvorfor ikke? 
Bare på den måten mener forfatteren Harry Mulisch å kunne avdekke denne helt igjennom gåtefulle skikkelsen. 

For gåtefull var han - langt mer enn Stalin og Mao. 

Riktignok har det kommet ut hundretusener av studier om Hitler, flere enn om noen annen. 
Men ingen, sier hovedpersonen i Mulischs bok - som også er forfatter - har gitt noen tilfredsstillende forklaring av ham. 
Han står fremdeles som kanskje det mest gåtefulle menneske noensinne. 

Men Herter i Mulischs bok tror at en fiksjon kan forandre dette - ved å plassere Hitler i helt oppdiktede situasjoner. 
F.eks. som far. 
I alle fall skaper han en slik fiksjon - boken «Siegfried», som utkommer i disse dager i Bodil Engens plettfrie oversettelse. 

En underholdende, spennende og fremfor alt klar bok om ledergruppen i Hitler-Tyskland, og om den ondskap, den nihilisme, det vanvidd som preget den. 
Handlingsgangen skal ikke røpes - bare at den er drivende godt oppbygd og full av overraskelser. 

Det vesentlige er avsløringene av hvorledes Hitler egentlig var: selve den store tomhet, det komplette intet. 
Han var en tom statue, totalt sjelløs, uten noe egentlig vesen. 
Men med et blikk som tvang mennesker til total underkastelse. 
Og med et skuespillertalent som kunne rase og tordne når han drev med politikk, men ellers var velviljen selv, snill og høflig. 

Et vesen som ikke eide et gram av godhet i seg, og som mislyktes med alt han foretok seg. 
Han var personifiseringen av det tilintetgjørende Intet, sier forfatteren - det som utrydder alt og alle, ikke bare sine fiender, men også sine venner, sitt folk, sin egen hustru, sin hund og til slutt seg selv. 
På meg virker dette overbevisende nok. 
Alle som har litt kjennskap til der Führers liv og virke, vil nikke godkjennende under lesningen. 

Svakere virker forfatteren når han vil forklare hvorledes det gikk til at Hitler ble til slikt et uhyre: 
Han mener det skjedde da den sinnssyke Nietzches ånd inkarnerte seg i unge Adolf. 
Det skjedde på en bestemt dag og klokkeslett! 

Noe er det jo i dette - men en sjelevandring her, «et grotesk mirakel», er det vondt å tro på. 

Boken avsluttes med noen (oppdiktede?) notater av Eva Braun - også de vel verdt å ta med seg i denne dypt lærerike bok om verdens verste uhyre. 
