Drake:Smakfull saus 

Med inspirasjon fra en hel verden oppnår han verdensherredømme. 
Igjen. 

Drake: 
"More life" (OVO/Cash Money/Universal) 

Dette er ikke et album. 
Ei heller en mikstape. 
Nei, det er en spilleliste, sier Drake. 

30-åringen fra Canada fornekter seg aldri, verken i form eller format. 
I fjor slapp han sitt fjerde studioalbum «Views», en kommersiell suksess frontet av megahiten «One dance». 
Nå slipper han altså en spilleliste, en «playlist of original music». 

Dette har gitt ham frie tøyler. 
Her finnes ingen rød tråd eller konsept, eller en sammenhengende historie. 
Som et helhetlig, tradisjonelt album fungerer det ikke så bra, og vi bys på altfor mye til å svelge unna: 
22 låter fordelt på 81 minutter. 

Men en spilleliste kan tillate seg mye og variere i stil og uttrykk, og avhenger av at den som kuraterer listen har god smak. 
Drake låner vilt fra en hel verden av musikk, språk og kultur. 
Han unngår hårfint å bli stemplet som slu identitetstyv, når han sjenerøst allierer seg med og gir plass til troverdige representanter for de ulike uttrykkene. 

Vi danser til afrohouse fra sørafrikanske Black Coffee, på høydepunktet «Get it together». 
Britiske 
Skepta koker opp grime på et av platens beste spor, og vi får solide innhopp fra gaterapperen Giggs. 
Han serverer minimalistisk dancehall sammen med Popcaan på «Blem», der Drake igjen ikler vokalen sin en slags jamaikansk patois-slang, noe han til tider er blitt latterliggjort for. 

På «More life» er krydderet bedre enn basen, som består av en rekke standard raplåter. 
Den sødmefylte varmen fra poplåten «Passionfruit» er en klar sommerhitkandidat. 
«Teenage fever» låner sitt refreng fra Jennifer Lopez' «If you had my love». 
På «Portland» tar den utskjelte blokkfløyten en uimotståelig hevn. 

Som artist har Drake en trendteft som nesten mangler sidestykke. 
Han knuser streamingrekorder og regjerer lister verden over. 
Det er vel fortjent. 

Beste spor: 
"Passionfruit", "Get it together", "Teenage fever", "Can't have everything". 
