Julemarkedet på Festplassen er både bergensk og gjennomført
Det julemarkedet mangler på sjarm og autensitet, tar det igjen ved å tilby noe bergensk som er verdt å besøke. 

Som lidenskapelig weihnachtsmarkt-entusiast har jeg hatt blandede følelser for Bergens nye julemarked. 

Frykten var at markedet på Festplassen enten skulle være så dårlig at det forpurret sjarmen ved den tyske tradisjonen, eller så likt at det ville gjøre at neste helgs tur til Frankfurt og Stuttgart ikke lenger kunne forsvares som en nødvendighet for julestemningen. 

Da er det egentlig fint at Bergen julemarked kommer med en så stor dose av bergensiana at det føles som mer enn bare en importert tradisjon. 
Lokale produkter dominerer. 

Så vidt jeg vet finnes det ingen andre julemarked som åpner med at Nystemten blir spilt, ikke bare én, men to ganger. 

Jeg vurderte å utsette besøket til en dag med bedre vær. 
I så fall ville det blitt et større karaktertrekk for de hvite plastteltene, for da ekstremværet Aina herjet under torsdagens åpning, ble den innpakkede løsningen lett å forstå. 

Da regnet det så kraftig på teltet at barnekoret nesten ble overdøvet, og det så ut som ordføreren kunne bli tatt av vinden, selv om hun var innendørs. 
Smålungeren var i ferd med å gå over sine bredder. 

Likevel, å gå innendørs i et telt med glassvegger er ikke det samme som å gå langs de tradisjonelle tømmerbodene. 
Med utsalg fra kjente merkevarer som Ting, Dale of Norway, Wallendahl og Bodoni forlag føles det som et pop-up-kjøpesenter. 

Det fremstår veldig kommersielt. 

Men så startet ikke julemarkedene i Tyskland for et halvt årtusen siden bare for å skape adventsstemning. 
Det var faktiske marked, der lokale kjøpmenn solgte sine produkter. 
Julen er uansett gjennomkommersialisert. 

Er man på jakt etter julegaver eller noe til seg selv, er julemarkedet på Festplassen verdt et besøk. 
Det selges langt mer enn bare ubrukelige pyntegjenstander. 

Problemet med utformingen av markedet, med disse teltene, er at flere av attraksjonene lett blir gjemt bort. 
«Verdens minste pepperkakeby» er for eksempel et sjarmerende bidrag, et som riktignok kun er underholdende i et knapt minutt, men fordi det er i et eget telt med egen dør, litt ved siden av resten, vil nok mange gå rett forbi. 

I et annet telt, «Juletorget», finner du lokale utstillere med produkter som saueskinn, keramikk og håndlagde treleker. 
Dette er den mest sjarmerende og autentiske delen av markedet, men de fleste utstillerne vil kun være der én eller noen få dager, og dessverre ligger teltet altfor bortgjemt. 

Så savner jeg selvsagt bratwurst og brente mandler. 
Som erstatning var den engelske innbakte julepølsen med tranebær bare så-som-så, men det er i det minste både crêpes og belgiske vafler å få tak i. 
Eller burger fra Royal, også klassikeren «pulled pinnekjøtt». 

Likevel: 
Norske skjenkeregler er og blir en katastrofe når man ikke kan vandre rundt og søle gløgg der man vil. 

I varmestuen, som riktignok ikke er særlig varm eller hundre prosent vanntett, er det til gjengjeld godt utvalg og alle rettigheter. 

Et annet savn var musikk. 
Jeg legger til grunn at de snart får opp høyttalere som spiller julesanger, både fine klassikere og støyende klisjeer. 

De mest sjarmerende julemarkedene på kontinentet er plassert i gamlebyen, med mursteinsbygninger som stemningsskapende kulisser. 
At kommunen falt ned på den åpne Festplassen skyldes at med unntak av Torgallmenningen er ikke byens øvrige allmenninger store nok. 

Det er synd, for Vågsbunnen eller Bryggen ville vært et mer kledelig bakteppe, ikke minst for å understreke at Die Freie und Hansestadt Bergen har et legitimt krav på tradisjonen. 

Bergen julemarked er gjennomført, og ingen billig kopi av utlandet, som julemarkedet i Spikersuppa i Oslo er. 

Med litt mer musikk, litt bedre vær, og en litt mer åpen utforming, kan Festplassen få en tradisjon som absolutt fortjener å komme tilbake år etter år. 
