Plateanmeldelse:Kos med Kurt 

Det blir Kurt Nilsen i alle kanaler de nærmeste ukene. 
På tv har han allerede startet på topp - det gjør han på plate også. 

ALBUM: 
POP Kurt Nilsen «Inni en god periode» (Sony Music) 

Det kan fort bli kos-overdose med Kurt Nilsen utover ettervinteren. 
Hans første plate på over fire år - og hans aller første på norsk - forlenger nemlig feelgood-følelsen fra første episode av «Hver gang vi møtes». 

Kanskje blir også Kurt Nilsen den snille, godmodige og koselige dommeren i kommende «Idol» også? 

Med tanke på hans hyperaktivitet på tv-skjermen de neste ukene er det ikke rart at platen kommer akkurat nå. 
På en annen side er det kanskje litt illevarslende at de to singlene fra denne platen i fjor fikk sin premiere nettopp i tv-programmer - henholdsvis «Lindmo» og «Spellemannprisen» - uten at det skapte annet enn forsiktige krusninger på overflaten et stykke unna hitlistene. 

Men Kurt Nilsen er åpenbart inne i en god periode - som platen vel egentlig burde ha hett. 
Melodiene dyrker et utmerket vekselbruk mellom det melankolske og det lette og oppløftende. 
Produsent Espen Lind har gitt stort rom bak stemmen Kurt, og når låtskriveren Kurt også treffer, da treffer han særdeles godt. 
Og han gjør det helst på klassiske ballader hvor stemmen hans kommer maksimalt til sin rett. 

Spesielt den nakne leirbålsåpningen «Vinden» er nydelig, det samme gjelder hyllesten til sin kjære, «Den gamle dansen», som nesten har noe eviggyldig Åge Aleksandersen'sk over seg. 
«I kveld» er egentlig en feiende flott country-ballade med litt feil arrangement, mens tittellåten tenderer Hellbillies på sitt mest oppstemte. 

Og det er flere forbilder blant norske storheter å spore hos Kurt Nilsen. 
Forsøket på å gjøre en løssluppen Bjørn Eidsvåg i «Tro» er imidlertid en smule masete, og helt gæernt i kvikkheter går det på «Finnes ingen tvil», der Espen Lind nok en gang har funnet frem ukulelen, men ødelegger moroa med en plagsom Bjelleklang-basstemme i bakgrunnen. 

Men dette er unntakene. 
«Inni en god periode» viser omrisset av en helstøpt norsk artist med en av landets beste stemmer som har funnet ut av hvilken vei han bør gå. 

Den veien har norske skilter. 
Kurts norske tekster er flere divisjoner over hans engelske i både nærhet og naturlighet. 
Egentlig er det rart at det måtte fire album og en halv juleplate til før han selv oppdaget det. 

For å bruke «Hver gang vi møtes»-terminologien; Kurt Nilsen fortjener å bli dette årets Vinni. 

BESTE LÅT: 
«Den gamle dansen» 
