Klaustrofobisk fundamentalisme
«Korsveien» er anspent, tilkneppet, provoserende og formfullendt. 

FILM: 
Maria Göttler er 14 år og full av skam. 
I likhet med andre tenåringer har hun begynt å utvikle nye følelser og behov, men i motsetning til de fleste av sine jevnaldrende jobber hun hardt for å undertrykke disse i henhold til Guds vilje. 
Og mest av alt ønsker hun å ofre sitt liv for troen. 

Salig 

Maria tilhører et konservativt kirkesamfunn som mener at den katolske kirken har blitt korrumpert av moderate og sekulære krefter, og som ser på seg selv som soldater i en evig kamp mellom godt og ondt. 
Den viktigste kampen kjemper de mot sine egne lyster og begjær, og etter at presten oppfordrer ungdommene i menigheten til å gjøre små ofre i hverdagen, begynner Maria å forestille seg at hun vil ende opp som helgen. 

Mens hun slites mellom menighetens strenge regler og utilgivelige, verdslige lyster som ønsket om å synge i gospelkor, finner Maria etter hvert en salig ro i sin fysiske lidelse. 
Og hun er ikke den eneste; også hennes mor og presten synes mer komfortable med tanken på et martyrium enn med en levende og feilbarlig tenåringsjente. 

Formfullendt 

På sitt eget vis er «Korsveien» en formfullendt film. 
Historien er delt opp i 14 kapitler, som speiler Jesus' marsj mot sitt forhåndsbestemte endelikt på Golgata, og hvert kapittel består av én tagning. 

Kameraet beveger seg kun ved tre anledninger, og det statiske filmspråket underbygger den anspente og klaustrofobiske følelsen av å befinne seg i en verden preget av fordømmelse og selvfornektelse. 
Dietrich Brüggemanns regi sender tankene hen til Ruben Östlund. 
Brüggemann mangler riktignok svenskens humor, men deler hans kalkulerende fascinasjon for å spille på publikums ubehag. 

I et Europa der bekymringen for muslimsk fanatisme er stor, tilnærmer «Korsveien» seg religiøs fundamentalisme via vestlig middelklassekristendom, mens en lege fra Midtøsten representerer fornuftens stemme. 
Det er en smart vri, men den innebærer samtidig at forakten for menneskeliv og den materielle verden om mulig fremstår som enda mindre forståelig enn når man ser den utfolde seg på nyhetene. 
