ROMAN:I de beste familier 

Vittig og velskrevet, avslørende og underholdende om en kjernefamilie på sommerferie. 

Per Schreiner: 
Elster, Andresen, Dahl. 
Roman. 
168 sider. 
Tiden 

Per Schreiner (f. 1965) er kjent som dramatiker og forfatter av filmmanus og hørespill, men har de senere år også gjort seg bemerket som skjønnlitterær forfatter. 

I likhet med de to forrige utgivelsene kjennetegnes også årets ”Elster, Andresen, Dahl” av Schreiners særpregede stil, der det ofte absurde moderne livet portretteres underfundig, ironisk og med svart humor, skjønt såpass subtilt at det ikke alltid er godt å vite om forfatteren mener alvor eller ikke. 
Romanen har tre hoveddeler som er innbyrdes sammenhengende, men der midtpartiet om Andresen utgjør tyngdepunktet. 

Den innledende historien om Harald Elster som høsten 1942 setter barn på seterjenta Tordis, er en slags prolog som plasserer romanens øvrige personer i forhold til hverandre. 
I Andresen-delen kommer vi tettere innpå jeg-fortelleren, en middelaldrende mann på sommerferie med familien, som overdriver kajakkturen og pådrar seg et mindre illebefinnende, går tom for drivstoff når han er ute med båten og som, i likhet med så mange av Schreiners mannspersoner, virker litt trist og forkommen, og i grunnen likegyldig til om han lever eller dør. 

Schreiner skildrer skarpt og presist det middelaldrende parets ekteskap, St. Hans, slektstreff og hele kobbelet av onkler og tanter og perifere slektninger med aparte meninger og rasistiske holdninger, og alt hva det fører med seg av sladder, baksnakking, pinlige betroelser og klamme tildragelser, i det som likner en skjønnlitterær krysning av tv-seriene ”Neste sommer” og ”Side om side”. 

Så glir sommeren nesten umerkelig over i hoveddelen Dahl, som er et sted der familien feirer jul og nyttår, og der jeg-fortelleren på et tidspunkt kort slår fast om tenåringene: 
”De vokser opp i troen på at de kan gjøre hva de vil, og vi lar dem tro det” (s. 167). 

Det er elegant, sofistikert og kjølig konstaterende. 
Alt er ikke bare lettbeint moro. 
Selv om romanen utmerker seg med sin humor, holder Schreiner opp et avslørende speil som det ikke alltid er like bekvemt å se seg i. 
