Monsteret som ble en klassiker i siste liten
Motorpsychos viktigste album spilles i sin helhet på Øya i kveld. 

|||RETRO: 
«Timothy's Monster» fra 1994 nyter ferdigkanoniserte status i så vel Motorpsycho-diskografien som i moderne norsk rockhistorie. 

I Motorpsycho-katalogen er «TM» ensbetydende med musikalsk bråmodenhet og sjangeråpenhet, det ambisiøse dobbeltalbumet der bandet i alle mulige metaforiske betydninger slo dørene opp på vidt gap. 

Brølet som stilnet 
Ikke bare fikk de luftet ut ordentlig i hardcore/metalkjelleren, nesten lagt av seg brølevokalen («Grindstone» er det siste alibiet) og sluppet inn frisk luft og friske ideer etter den mørke, klaustrofobiske «Demon Box». 

Denne nye åpenheten ga også bandet en brått voksende og gjennom mange år svært trofast fanskare som nå har stemt fram platen til å bli framført i sin helhet (men ikke nødvendigvis i kronologisk rekkefølge) på Øyafestivalen i kveld. 

«Timothy's Monster» beredte grunnen for 15 år med mer eller mindre systematiske sjangereksersiser i spennet fra orkestrert pop via klassisk hardrock og prog til buldrende frijazz. 

Banddefinerende Hvorvidt «TM» er den beste Motorpsycho-platen av dem alle kan gjerne diskuteres (Hva med «Demon Box»? 
«Blissard»? 
Eller den lett undervurderte «Trust Us»?), men det vanskelig å finne noe viktigere, mer banddefinerende og karrieresentralt album i bandets omfattende diskografi. 

Albumet, slik det presenteres i sin originale, ikke-remastrede form på de to første cd-ene i denne utvidede utgaven, er en påminnelse om alt dette. 

Mange vil få et intenst nostalgisk og emosjonelt gjenhør med albumet, men riktig interessant blir det først på disk 3. 

Forkastet førsteutgave 
Her legger Motorpsycho opp til en liten revisjonistisk øvelse, i det de presenterer en forkastet førsteutgave av «Timothy's Monster». 

Den har en annen låtrekkefølge og noen spor som seinere ble erstattet etter en låtskrivermessig sprengkreativ europaturné. 

«Ville den originale masteren, om den var blitt utgitt, ha vært katapulten som ville gjort dem til verdensstjerner?», spør Bent Sæther i sitt tredjepersonssynsvinklede og underholdende linernotes i denne luksusutgaven. 

Svaret på det er et kontant nei. 

«Demon Box II» 
Den uutgitte «Timothy's Monster»-versjonen spiller snarere som en mindre oppsiktsvekkende, litt safere «Demon Box II». 

De tre sporene som ble hivd ut - «Very 90's, Very Aware», «On The Toad Again» og «Innersfree» - låter som prototyp tidlig buldre-Motorpsycho, helt uten den palettutvidende og mentalitetsskiftende effekten som nyankomne sanger som «Feel», «Beautiful Sister», «On My Pillow» (med gitarist Snahs første vokal), «Wearing Yr Smell» og den monstrøse «The Wheel» skulle tilføre albumet. 

Og den nye låtrekkefølgen som til slutt ble valgt, gir en langt mer smygende og stemningssettende start på albumet enn den mer pregløse og harde åpningen («Leave It Like That», «A Shrug & A Fistful» og så to av de forkastede låtene) på den uutgitte utgaven. 

En låt som «Trapdoor», som til slutt fikk prominent plass som låt nummer to av det endelige albumet, drukner helt i dypet av andre halvdel på førsteversjonen. 

Stolt og nerdete Fjerdedisken samler opp en del b-sider, rariteter og redigerte versjoner fra den internasjonale enkelt-cd-utgaven av «Timothy's Monster». 

Den er ren bonus i en boks som ellers utmerker seg med et personlig essay av kunstkritiker Tommy Olsson (en venn av bandet), og noen drøye utstyrsnotater fra studio og mastring som til sammen utgjør en stolt og nerdete feiring av et album som fortjener nettopp en stolt og nerdete feiring. 
