Naken i Roma
«Rom i Roma» byr på store doser nakenhet og svulstigheter. 

FILM: 
Dette er filmen for deg som ønsker å se en velformet russisk tennisspiller naken. 
Svært naken. 
I nesten to timer. 
På et hotellrom, sammen med en lesbisk, spansk ... nei, jeg skal ikke røpe hva hun jobber med, siden filmen bruker lang tid på komme seg dit. 
Er Alba (Elena Anaya) virkelig født i Aten? 
Har hun fått barn med en arabisk sjeik? 
Og hva med den vakre, nakne tennisbaben Natasha (Natasha Yarovenko)? 
Er hun virkelig russisk? 
Spiller hun tennis? 

«Rom i Roma» handler om identitet. 
To fremmede kvinner på et hotellrom i en by vi aldri får se. 
De har sex. 
De forteller hverandre historier. 
De har sex igjen. 
En av dem har en tvilling. 
Som studerer kunsthistorie. 
Eller spiller hun tennis? 
Tid for sex. 
Lekkert filmet sex. 
Fint rom. 
Dekorert med klassiske malerier og en nusselig Amor i taket som peker sin pil mot de to amorøse. 
Etter at de har fortalt hverandre en rekke skrøner som allerede er avslørt, sier Natasha: 
Jeg har ikke vært helt ærlig mot deg. 

Svulstig dialog 

Regissør Julio Medem kom som et friskt pust fra Baskerland på begynnelsen av 90-tallet med «Vacas» og «Det røde ekorn». 
Han har høstet skryt for flere av sine seinere filmer, men «Kaotiske Ana» (2009) var en flopp og denne erotiske snakkebobla fra Roma, hans første på engelsk, lover ikke godt. 

Litt sleivete ser jeg for meg to målgrupper: 
Heterofile menn som liker russiske tennisbabes og det som måtte finnes av lesber med sans for svulstig dialog. 
Replikkvekslingene låter stive og altfor skriftlige og når Alba og Natasha forteller sine mulige livshistorier, trekker kameraet seg tilbake og manus skrus over på Disney-modus, via «Tusen og én natt», eller omvendt. 

Overdose 

Filmen er finansiert av blant andre Microsoft og derfor får vi flere scener der våre venninner tar sexpause og surfer nakne på Bing Maps for å sjekke hvor på kloden de kommer fra og slikt. 

Skuespillerprestasjonene er bedre enn manus og jeg har ikke lyst til å gi dem for mye av skylda. 
Likevel, et stykke ut i filmen skjer det som jeg ikke trodde skulle skje. 
Jeg tenker: 
Nå kan du kle på deg, smellvakre Natasha, så får vi se hvordan det funker. 
Medem har pøst på med så mye umotivert nakenhet at jeg ikke kan skjønne hva annet som har motivert ham til å lage denne filmen. 
