Med Svampebob i bomberegnet
Dagbok fra Gazakrigen i 2014 gir et nærbilde av redsel, djevelskap, håp og normalitet. 

Under Balkan-krigene på 1990-tallet skrev norgesvennen Ljubisa Rajic dagbok i Dagbladet fra sin hjemby Beograd. 
Dagboka var et viktig supplement til Vestens generelt negative syn på serbere. 
Rajic viste oss at de fleste av dem ikke var noen inhumane uvesener, men vanlige mennesker – med tanker følelser, humor, redsel, sorg og glede. 

Under Israels krig mot Gaza i 2014 skrev forfatteren og statsviteren Atef Abu Saif dagbok for storaviser som The Guardian og The New York Times. 
Nå er dagboka kommet på norsk med tittelen «Under dronene». 
Denne gangen er det Gaza-palestinerne som framstår som helt alminnelige mennesker – og ikke bare «terrorister», som mange israelere vil ha det til. 

Holder politikken unna 

I dagboka skildrer Saif lidelsene han og hans familie og venner gjennomgikk fra 8. juli til 26. august, da Israel med artilleri, luftangrep og etter hvert bakkestyrker angrep den lille enklaven sørøst i Middelhavet, der islamistgruppa Hamas har styrt siden 2007. 
Mer enn to tusen palestinere, de fleste sivile, og 73 israelere, de aller fleste soldater, ble dept. 

Saif skriver skildrende, lidenskapelig, lettflytende og innimellom poetisk. 
Han forteller om vanlige folk og holder seg unna politikken. 
Hamas er ikke en del av historien, Israel nevnes sjelden, bortsett fra når det gjelder landets våpen og soldater. 
Kritikere vil selvfølgelig si at Saif omgår sannheten ved å utelate Hamas. 
Men dette er en bok som dreier seg om hvordan vanlige mennesker opplever å bli utsatt for intense luft- og bakkeangrep – dag etter dag. 

Menneskeliggjør droner 

Gazakrigen sommeren 2014 var første gang droner ble brukt som angrepsvåpen i fullt monn, noe som går som en rød tråd gjennom dagbokopptegnelsene. 
«The Drone Eeats with Me» er bokas tittel på engelsk, og den fanger et viktig aspekt. 
Forfatteren menneskeliggjør disse våpnene, som styres av soldater som sitter trygt ved dataspakene i Israel. 
Dronen overvåker, spiser, sover og drikker. 
Med sine lysende øyne stirrer den på Saif fra himmelen, og den kommer på besøk til frokost, lunsj og middag. 
Her er en av metaforene i boka: 

«Flere bygninger er fullstendig utslettet, som om grafiske designere har lekt med fotografiet av Gaza by i Photoshop og visket vekk bygning for bygning. 
Designerne er F16-piloter, droneoperatører, soldater ved spakene i et krigsskip eller en tanks.» 

Dagboka er en fortelling om død og djevelskap, men også om håp og en slags normalitet – som når forfatteren, kona og barna midt i bomberegnet benker seg foran tv-en for å se tegnefilmer som «Svampebob Firkant» og «Gumball». 

«Hvorfor risikerte jeg livet hver eneste dag ved å gå frem og tilbake til internettkafeen, bare for å skrive disse sidene?» spør forfatteren seg i bokas etterord. 
Vi kan svare at det er fordi det gir oss lesere et innblikk i hvordan helt vanlige mennesker opplever en brutal krig. 
