Strømgren-anmeldelse:Friskt, nytt og morsomt! 

Jo Strømgren går tilbake til røttene i sin nye danseteaterforestilling «Viruset». 

Premieren på Jo Strømgrens siste forestilling, «Viruset» fant sted i Praha for fjorten dager siden. 
Den har nå landet i Norge og hadde første møte med et norsk publikum på Den Norske Opera & Ballett tirsdag kveld. 

Stor eksportartikkel 

Jo Strømgren Kompani må være en av de største eksportvarene vi har innen det norske kulturfeltet. 
Det er bare ikke så mange som vet om det. 
Kompaniet ble stiftet i 1998, og sjefen selv har produsert langt over hundre forestillinger. 
De har turnert i over seksti land og har hele tiden flere forestillinger ute på veien samtidig, nærmest jorden rundt. 
Akkurat nå er de ute med fire forskjellige verk. 

Mange sjangre 

Koreografen Strømgren har stadig vekk forbauset sine tilhengere med hvor mange sjangre han er i stand til å håndtere. 
Han har vært innom det meste fra figurteater, taleteater, opera, film, nyskrevet drama og koreografiske verk som er nærmere den klassiske balletten enn hva hans danseteaterforestillinger er. 
«Viruset» er danseteater i den formen som kompaniet ble kjent for, nemlig med kaudervelsk tale. 
Det har passert nesten ti år siden han skapte noe i denne stilen, slik at en trygt kan si han er tilbake til sine røtter. 
Det var med disse kammerforestillingene han ble kjent i Norge og utenlands. 

I forestillingen «Viruset» er det kaudervelske språket bygget over portugisisk og islandsk. 
Kompaniet selv formidler at for dem som har vokst opp med Chewbacca fra Star Wars-universet vil det være lettfattelig i det minste assosiativt. 
Det er faktisk sant, det er til å forstå. 

I en bunker 

Det hele starter med et enormt smell, og to menn med langt hår, kanskje tvillinger, sitter på krakker og fører hodet rundt i raskt tempo i store sirkler. 
De har overkropper med store muskler, og det kan virke som de er glade i å bruke dem. 
På scenen befinner det seg en maskin som blinker og gir fra seg røyk og lyder som ingen kan kontrollere. 
Den sprer mengder av farlig virus, og de mangler en diskett for å få kontroll over maskinen. 
Den kan de få ved å hente inn en androide. 
Det viser seg at også de kan ha menneskelige egenskaper. 

Intens tilstedeværelse 

Det er Vânia Doutel Vaz som entrer ned som androiden. 
Hun er en nydelig danser som beveger seg mykt med styrke i dansescenene, og hun har en sterk scenepersonlighet med intens tilstedeværelse. 
Hun tar seg av den portugisiske delen av språket. 
Ivar Örn Sverrison spiller en litt forvirret og fortvilet sjef i bunkersen, han gjør hva han kan for å få maskinen til å slutte og spy ut det livsfarlige viruset. 
Sammen med muskelguttene, Mikkel Are Olsenlund og Dag Rune Sjølie, gjør de noen flotte samdansesekvenser. 

Tre i en 

De beveger seg som en kropp, men smyger seg rundt, over og under hverandre, men forblir en helhet. 
De tre får Vaz visuelt til å flyte i rommet. 
Hun er i en slags form for koma hvor de flytter henne mellom seg uten at hun berører gulvet, en helt nydelig sekvens. 
Kampen mot maskinen intensiveres, og det er liten grunn til å avsløre hvordan det ender. 
Selv om oppbygningen og rammene til «Viruset» er i velkjent Strømgren-stil, klarer han å overraske, og det føles friskt og nytt, og med mye humor. 
