Koselig, men krevende
Det er så deilig å se norske kvalitetsspill midt oppi horden av oversatte, utenlandske spill. 
«Elias - Operasjon Lunvik» er et glitrende eksempel på det. 

Barna spiller Elias - en redningsbåt som har sitt «hjem» i den lille kystbyen Lunvik. 
I løpet av spillet får Elias mange morsomme, men også tøffe, oppgaver. 

Han må for eksempel taue hjem båter som har kjørt seg vill og lyse opp skjær midt på natten når fyrtårnet ikke virker som det skal. 
Elias har kun en pil å navigere etter, og han må ta seg frem overalt på sjøen og i all slags vær. 

På veien skal han samle røde livbøyer som flyter rundt i sjøen. 
Barna får dermed trent opp evnen til både å navigere og observere. 

Det mest utfordrende er likevel å taue båtene i land. 
Det kan nemlig være svært trange sund enkelte steder, og det er ofte kronglete å navigere seg gjennom små skjær og gjenstander som flyter i sjøen. 

Med andre ord: 
Spillet stiller store krav til finkoordinasjonen. 
Man må ofte prøve flere ganger før man får til enkelte av oppgavene. 
Hvis man støter borti noe med sin egen båt eller båten man tauer, må man nemlig starte på nytt. 

Men du gidder å prøve på nytt og på nytt, for selve spillopplevelsen er fantastisk. 
Grafikken er detaljert og realistisk, og samtidig utrolig koselig og stemningsfull. 

Man får virkelig en følelse av å være på sjøen, der man tøffer utover i sol og regn og solnedganger og storm. 
De andre spillfigurene, for eksempel speedbåten Kruse og fiskebåten Tråle, er også med på å fargelegge spillet med særegne dialekter og personligheter man bare må humre av. 

Minuset er altså at enkelte av oppgavene er i overkant krevende. 
Barna skal virkelig ha god finmotorikk for ikke å feile igjen og igjen. 
Her tror jeg mange av de minste kan falle av og gi opp. 

Men jeg håper jeg tar feil, for det er virkelig et spill som barn i mange aldersgrupper kan ha stor glede av. 
