Intens Veum-finale
Varg Veum-serien avsluttes med maksimal intensitet, i sitt på alle måter rette element. 

Det er Bergen, det er en gammel barnevernssak om forsømte ungers vanskjebne, det er en høyst menneskelig Varg; jo da, tematisk er «Kalde hjerter» en helt riktig avslutning av de til sammen 12 krimfilmene om Bergens mest berømte privatetterforsker. 

Legg så til at hovedpersonen selv, Trond Espen Seim, etter fem år studier av film-Varg fra innsiden, kommer med sin tolkning, og at han har rimeligvis har fått plukket ut akkurat de skuespillerkollegene han ønsker i de støttende roller - da er forutsetningene til stede. 
Absolutt alle «episodeskuespillerne» fyller glimrende, inkludert «amatøren» Ingrid Olava, som presset offer/aktør mellom djevelen og djuphavet. 
Men sluttsummen blir bare virkelig god gjennom at regissøren viser ypperlig sans for fortellerøkonomi, passe dosering av virkemidlene og fin håndtering av menneskesinnet. 

Ei prostituert jente forsvinner, hennes «vellykkede» søster ber Varg - som om kort tid skal bli far - om hjelp. 
Deretter er helvete løs; plottet er «lite» lite nok, men begripelig nok, for en by av Bergens størrelse. 
Og den menneskelige ondskap er like kald og forjævelig som over alt ellers - når den slipper til. 

Fortellerøkonomien er nevnt: 
Seim kutter skittpreiket - bortsett fra en fungerende sidehistorie om dyremishandling. 
Ellers er han «litterært» sparsom: 
Trykket ligger der det skal ligge: frykten, angsten, håpet, gleden, de skiftende mistankesporene; nødtøftig humor. 

Varg og politimannen Hamre har etter hvert utviklet et slags mini «buddy-prosjekt» i det hele: 
Gjensidig respekt, gjensidig avhengighet - og, gud forby å si det rett ut: en slags varme for hverandre. 
Bare dét skaper et verdifullt element av trivsel i en ellers nokså ugrei virkelighet. 

Sett med lupe, er heller ikke «Kalde hjerter» feilfri. 
Polititeknisk er det tabber, en forbindelslinje er så åpenbar at selv Varg burde forstått tidligere. 
Litt sånt. 
Men det kommer nok av at regissør Seim har valg fokus fremfor forutsetninger. 

«Varg Veum» er et verdig punktum for en filmserie av riktignok meget varierende kvalitet, men som i det store og hele har vært vellykket og viktig. 
