Gorillaz:Apokalypsen er nær 

Gorillaz' dommedagsfest er spekket med kule gjester, men byr på litt for ujevn stemning. 

Gorillaz: 
"Humanz" (Parlophone/Warner) 

Det animerte, virtuelle bandet debuterte i 2001 og har Blurs Damon Albarn som bandets eneste faste musikermedlem. 
Gorillaz har hele tiden hatt en dyster innstilling til tingenes tilstand. 

På «Humanz» er fantasiene mørke, dystopien oppfylt og apokalypsen nær. 
Tilnærmingen til platen er interessant. 
Albarn ba bidragsyterne om å se for seg en natt der alt de trodde på, var blitt snudd på hodet, som for eksempel at Donald Trump vant presidentvalget, og beskrive det de følte. 
Nå som det er blitt realitet, er alle direkte referanser til den amerikanske presidenten luket ut. 

Bidragsyterne på platen er mange og prominente. 
Deluxe-utgaven teller hele 26 spor, med et lydbilde som favner om hip hop, med innslag av både dub og elektro. 
Førstesingelen «Saturn barz», frontet av dancehall-stjernen Popcaan, har hatt tung rotasjon hos undertegnende. 

Jeg var spent på Savages-vokalist Jehnny Beths bidrag på «We got the power» og Grace Jones på «Charger». 
Begge låtene skuffer. 
Den seige elektrorockeren «Charger» kunne vi gjerne ha vært foruten, og «We got the power» låter utdatert og masete. 

Samme skjebne lider også «Momentz» med De La Soul, som har opptrådt flere ganger i Gorillaz-universet. 
Låten er sidrumpa og hektisk samtidig og klamper hastig av gårde. 

Da fungerer nevnte «Submission» så meget bedre. 
Den bæres av Kelelas strålende r&b-vokal, før Danny Brown hopper inn på et heseblesende vers. 

«Andromeda» er et deilig høydepunkt, med rapperen D.R.A.M sammen med Albarn i front. 
Den funky «Strobelite» med Peven Everett overrasker positivt og har potensiale til å lokke fram brede glis på dansegulvet. 

Dunkle «Sex murder party» stikker av med stiligste låttittel og er i seg selv en stilig låt. 
Men det holder likevel ikke til å løfte helheten til et godt nok nivå. 

Beste spor: 
«Submission», «Andromeda». 
