Makrell uten sting
Nærmere sjøen kommer man ikke når man spiser på Makrellen, og om sommeren syder det av liv på utsiden. 
Dunkingen fra totakters tresnekker er fine lydkulisser. 
Det er likevel en stykke igjen på matfronten. 
Og på servicen. 

KRISTIANSAND: 
Sommeren er kommet til Sørlandet og fiskebrygga. 
Fra vinduet på restaurant 
Makrellen kunne man skue båter i alle prisklasser cruise forbi bare noen meter fra vinduet der Rosmarin og Estragon fikk bord denne varme kvelden. 

Makrellen er en del av Mat & Uteliv-konseptet her i Kristiansand, og det er positivt at nestor Geir Legreid tør å satse. 
Estragon ser blant annet fram til det nye mikrobryggeriet som åpner i Tollbogata i august. 

- Det kan bli et løft for byen, håper de brygger pale ale , sa han drømmende. 

Menyen på Makrellen er ikke påfallende stor. 
Skal vi forstå det riktig, er det et sommerlig touch som er ment å prege de tre forrettene og de åtte kjøtt— og fiskerettene som tilbys gjestene som velger å spise inne i restaurantavdelingen. 
I uteseksjonen har turistene allerede begynt å innta byen. 
Ikke minst på beach-baren Barracuda, hvor sesongen nettopp er sparket i gang. 

Servitøren, som etter hvert kom til bordet, hadde ikke så mange anbefalinger, men mente at den langstekte ytrefileten var en vinner. 

- Breiflabb på meg, slo Rosmarin fast etter å ha studert de tre kjøttrettene og de fem alternativene fra havet i menyen. 
Uten overbevisende veiledning fra en helt midt på treet servitør-avdeling denne kvelden, ble det kamskjell- og tunfisktartar og lun makrellfilet til forrett og langstekt ytrefilet og breiflabb til hovedrett. 
Vann ble satt på bordet, men skjenke i glassene måtte gjestene gjøre selv. 

Vinkartet er forseggjort. 
Det er kvalitetsviner både i rød og hvit utgave, og det ble bestilt en Sancerre, Comte Lafond (2009), til forrettene og fisken, mens Estragons kjøttrett skulle få følge av et glass Shiraz Rolling fra Australia. 

Skilt og annen pynt fra alle verdenshjørner i samspill med sørlandsikoner preger veggene, både ute og inne, men det er lite av dette som gjenspeiles i matvalget. 
Det gjør at miljø og mat ikke synes og forenes til en rendyrket stil. 
Det var kort ventetid på maten denne tidlige kvelden. 
Samtidig med at hvitvinen ble skjenket, ankom makrellen og tartaren. 
Rettene var pent og delikat anrettet på tallerkenen. 
Tartaren til Rosmarin var grovkuttet, passelig salt og spisset med et pepperdryss. 
Den var rammet inn av en litt ubestemmelig saus, som servitøren ikke visste hva var (og heller ikke tenkte tanken på å spørre kjøkkenet om). 
Sausen var etter alt å dømme hvitvinsbasert med innslag av skalldyrkraft. 
Den manglet litt fylde og kunne med fordel ha vært kokt mer inn. 
Den milde smaken av rå kamskjell og tunfisk hadde kanskje trengt en mer komplementær saus. 

— Makrellfileten smaker av sommer og Sørlandet, og avruga-kaviar (rogn fra sild) er et godt valg. 
Estragon mente sin forrett var god på smak og fint komponert. 

— ? 
Dette var mistenkelig likt, kom det fra Rosmarin da hovedrettene sto på bordet foran dem. 
Riktignok var det ytrefilet av storfe på ene tallerkenen og breiflabb på den andre, men poteter og garnityr var identisk, og det virket påfallende. 
Blomkålpureen, annonsert i menyen, var vanskelig å finne på fisketallerkenen. 
Når begge rettene var akkompagnert av rødvinssaus som smakte svært likt, blir det for lite tanke og kreativitet bak menykomponeringen. 
Servitøren fortalte at ytrefileten var langstekt. 
Hele 12 timer på 54 grader. 

- Det høres ut som en kokk som står opp tidlig her, hvisket Estragon, som konstaterte at dette kjøttet var stekt ganske mye mer enn til medium, som lovet . 
En nesten helt gjennomstekt filetkam er vanskelig å beholde saftigheten i, og kveldens kjøttrett opplevdes derfor ikke som en vinner på biffmarkedet. 

Breiflabben var en nok langt bedre valg. 
Den var også bakt litt for lenge slik at den karakteristiske skalldyrsmaken i en perfekt tilberedt breiflabb var borte. 
Men det var likevel godt. 
Portvinen som i følge menyen skulle være tilsatt rødvinssausen, var imidlertid vanskelig å ane. 

Det er kun to glass-alternativer for røde og hvite viner, og det kompliserer valgene når man er to stykker som skal spise. 
To hele flasker vin er for mange for dyrt og for mye til en middag for to. 
Hvitvinen gikk fint til forrettene og fisken, men kjøttet skulle nok gjerne hatt følge av en noe kraftigere vin enn den som kom i glasset til Estragon. 

- Det hadde heller ikke gjort noe om vinen hadde vært servert kjøligere enn dette. 
Romtempererte rødviner er sjelden optimalt. 
Særlig ikke i sommervarmen . 

Dessertene på Makrellen var dog både sommerlige og friske. 
Estragon gledet seg over friske jordbær med mascarponekrem og vaniljeis. 
Kremen var passelig syrlig sammen med bærene. 
Vaniljeisen kom fra byens iskremproduserende hjørnesteinsbedrift og var sånn sett ikke til Makrellens fortjeneste eller forkleinelse. 
Rosmarins rabarbratallerken gikk ned på høykant, også den fint avstemt i forholdet mellom sødme og syre. 

- Jeg tror kanskje Barracudaen biter mer fra seg en Makrellen, gitt, konkluderte Estragon . 
Regningen for treretteren med vin stanset på 1750 kroner. 
Litt dyrt for hva man får igjen, til tross for at man spiser med tean i tanga, som det skiltes med. 
