Hyller død venn på ny plate
Avenged Sevenfold ble nesten knekt av dødsfall i egne rekker. 
Nå slår de tilbake med nytt album. 

||| 
ALBUM: 
Opptakten til hardrock-kometene Avenged Sevenfolds femte album ble ikke en smertefri affære. 

På tampen av låtskrivingsfasen døde nemlig bandets trommeslager James «The Rev» 
Sullivan av en overdose like før jula 2009. 

Sullivan var også en sentral komponist i bandet, og ironisk nok så var det han som leverte det siste bidraget, «Fiction». 
En knugende pianodrevet semiballade som får et helt nytt meningsinnhold med tanke på forhistorien. 

Vemodstemning 
Man kan mene mye om den patosladete og nærmest musikalinspirerte hardrocken til Avenged Sevenfold. 
Ved første lytt fremstår «Nightmare» nærmest som parodisk svulstig. 

Men når man får totaloversikten over albumet, begynner bitene å falle på plass, sangene får karakter og vemodet fremstår som langt mer ektefølt enn de tradisjonelle emoklisjene. 

Tittelkuttet, som også er førstesingel, åpner i kjent «Bat Country»-stil med rullende basstrommer, ivrige gitarmelodier og et stort stadionrefreng på topp, men når vi kommer til «Buried Alive» begynner ting å ta en ny dreining. 

Nye takter 
De sakrale stemningene blir dominerende og de mer rett-frem-rockelåtene sklir over i noe som nesten kan beskrives som progressiv sørstatsrock. 

Mike Portnoy fra Dream Theater har fylt inn hullene Sullivan ikke rakk over før han døde, og det låter stort og mektig. 

På «Vicitm» kan det høres ut som de har latt seg inspirere av Pink Floyds «The Great Gig in the Sky», og når teppefallet kommer etter det 10 minutter lange riffeposet, «Save Me», føles det nesten som man har vært i teateret. 

Helstøpt og aldri så lite nyskapende, faktisk. 
