«Ghostland» er en misforstått hommage til H.P. Lovecraft
Mer tortur av unge kvinner 

Horrorfilmskapere har vist en sånn appetitt på å lemleste særlig unge kvinner at det er nærmest blitt en sjangerkonvensjon. 
Den franske filmskaperen Pascal Laugier ga oss en solid dose torturporno i Martyrs og holder ikke noe tilbake denne gangen heller. 

En familie på tre, mor og to døtre, ankommer et skummelt hus i den amerikanske ødemarken som de av uforståelige grunner vil gjøre til sitt faste bosted. 
I nærheten herjer to massemordere som selvsagt kommer på besøk. 
De har en forkjærlighet for å torturere unge kvinner, og det er ikke småtteri de utsetter de to jentene for. 

Bombastiske effekter 

Helt i starten introduseres den ene jenta, Beth (Emilia Jones), som en forfatterspire som er sterkt inspirert av horrorlitteraturens gudfar, H.P. Lovecraft. 
Men dette forsøket på en hommage kollapser fullstendig i møte med Laugiers bombastiske horroreffekter. 

Godeste Lovecraft vil snu seg i graven av dette forsøket på å profittere på hans kvaliteter. 
Det som likevel bidrar til å løfte filmen så vidt over b-filmens blodbad i noen partier, er Laugiers oppfinnsomme fortellerstruktur som får oss til å sette spørsmålstegn ved det vi ser. 
Foregår det inne i hodet på Beth, eller er det den ultimate klisjeen – «det var bare en drøm» – som også her gjør seg gjeldende? 

Banale replikker 

Laugier ønsker mest av alt å skremme, og han får inn enkelte fulltreffere. 
Jeg skvatt da filmfotograf Danny Nowak ved et par anledninger fikk torturistene til å «snike seg» innpå oss bakfra. 
Men stort sett blir dette så voldelig og lite subtilt at gysene uteblir. 
Den ene av psykopatene, Fat Man (Rob Archer), er besatt av lukten av kvinnenes vaginaer og kler dem opp som dukker før han voldtar dem. 
Og denne sadismen varer i en liten evighet. 

Dette er den andre filmen Laugier gjør på engelsk, og han lider fortsatt under en manglende fortrolighet med språket. 
Rollefigurene lirer av seg replikker som hører mer hjemme i horrorfilmen jeg forsøkte å lage i garasjen da jeg var 12. 
Men denne sjangeren er selvsagt immun overfor mine innvendinger. 
The torture show must go on. 
