Bokanmeldelse:Jens M. Johansson: 
«Bryllup og begravelser» 

I Jens M. Johanssons forfatterskap har døden stått sentralt. 
Denne gangen har han skrevet nesten 500 sider om sin egen familie. 

Roman 350 sider Kr 379,- Tiden 

Farens plutselige død da forfatteren bare var 22 år gammel, står sentralt både som hendelse og vendepunkt. 

Vi følger Jens fra tidlige barneår med mor og far, til voksen forfatter med sin egen familie. 
Han er liten gutt da hans utgangspunkt ødelegges ved skilsmissen mellom moren og faren. 

Og nå, som voksen, må fortelleren til bunns i hva som er hans tilhørighet. 
Moren og faren flytter til hver sin kant og får nye familier. 
Disse nye familiene blir nye grener i Jens' liv, og uansett hvor han er, er han litt gjest overalt. 

Johansson beskriver en lykkelig, men broket oppvekst. 
Det er ikke noe unikt, men han gjør det med oppriktighet, henvendelse og nydelig prosa. 

De beste partiene i romanen er de smidige overgangene mellom nåtiden og fortiden, og der fortellingen gir seg tid til refleksjon. 
Jeg kunne gjerne sett enda flere av dem. 

Jeg håper mange vil lese denne boken, den er livsberikende i måten den sier noe allmenngyldig på om å høre hjemme med våre nærmeste, samle tråder og stå i livet med en ærlighet overfor seg selv. 

Johansson har sagt at han skriver som Knausgård, men uten demoner, og for mange vil det være nærliggende å sammenligne og kategorisere denne type romaner i retning selvbiografisk litteratur. 

Jeg synes at diskusjonen om hvem som behersker den bedre eller dårligere, er reduserende og uinteressant. 
Johanssons prosa er så god at det er meningsløst hvorvidt det er virkelighet eller ikke. 

Jeg tror romanen kommer til å stå som forfatterens hovedverk, personlig og litterært. 
Og jeg er sikker på at det er noen du har lyst til å ringe til underveis i lesningen. 
