Storslagen romankunst:Bokanmeldelse: 
Rune Christiansen: 
«Fanny og mysteriet i den sørgende skogen» 

Dette er en usedvanlig fin roman om de store livsspørsmålene. 

Rune Christiansen har skrevet en gripende, poetisk og tankevekkende roman om en ung kvinne som forsøker å bli et selvstendig menneske gjennom å inkludere dødens og forgjengelighetens realitet i sitt liv. 

Allerede tittelen på Rune Christiansens nye roman anslår nærheten til eventyret, fabelen og det mytiske. 

Fått med deg? 
Terningkast 6 til Jan Kjærstad: 
Glimrende! 

Fanny er 17 år da foreldrene dør i en bilulykke, men hun velger å bli boende i foreldrehuset ute på landsbygda, med en lang og besværlig skolevei til byen. 
Hun er en sterk og fysisk sunn jente, men også følsom, meningssøkende, innesluttet. 
I hennes bevissthet er det bare tynne skillevegger mellom drømmelandskap og våkenhet, ytre sansninger og indre liv, naturopplevelser og egne følelser. 

Ny, gammel Ferrante: 
Terningkast 6 - igjen! 

I en megetsigende åpningsscene forviller seg en hjort inn i huset mens Fanny hogger ved. 
Hjorten stuper ut av vinduet. 
Fanny må drepe det skadete dyret. 

Et memento mori-aspekt går som en rød tråd gjennom denne stramt komponerte romanen. 
Det topper seg i et språklig og fortellermessig crescendo mot slutten: 
Husk at du skal dø. 
Husk at døden er nærværende i hverdagen. 
Men husk også at kimen til nytt liv ligger her. 

Selger mest: 
Sjekk hvilken debutroman som går til topps på boklista 

Fannys innsovninger og naturopplevelser knyttes ofte til dødsaspektet. 
Det dukker opp i drømmer, i vennskapet til presten Tobias, til venninnen og etterhvert kjæresten Karen. 
Det utgjør hovedkomplekset i sjokket foreldrenes plutselige bortgang har forårsaket. 

På formfullendt vis vever forfatteren eventyrets og fabelens virkemidler inn i en halvrealistisk historie om et enkeltmenneskes utviklingsprosess. 
Fannys «sørgende skog» er vårt alles vilkår. 
Forgjengeligheten er det bedrøvelige, det vi ikke vil erkjenne. 
Men Fanny må konfrontere det. 

Fått med deg? 
Wassmo-oppfølger: 
Får jorden til å riste 

Christiansens melodiske poetiske prosa er medrivende og imponerende. 
Den formidler Fannys konkrete livsopplevelser på en lett gjenkjennelig måte. 
Men samtidig viser den fram og tematiserer noen grunnleggende etiske problemstillinger ingen levende mennesker kan vri seg unna. 

Et lite kjent Asbjørnsen & Moe-eventyr forfatteren gjenskriver, formulerer tvilen til slagordet «enhver er seg selv nærmest». 
Er nå det så sikkert. 
«Å være et menneske betyr at man må elske alt», avslutter han. 
En grusomt forpliktende setning. 
Men kanskje en av de viktigste, gitt den virkeligheten vi nå lever i. 

Høstens bokombe: 
Helga Hjorths hevnroman om søsteren Vigdis Hjorth 

Christiansen har skrevet en utrolig fin og vis roman. 
Den minner oss på at livet er drøm, eventyr, myte, fabel. 
At det er harde realiteter: Kriser, sjokk, traumer og livsvalg. 
Men også: 
Skogen, sjøen, bølgeslagene, lyset. 

Og framfor alt: 
Kjærligheten og forvandlingens mulighet. 

Anmeldt av: 
Arne Hugo Stølan 
