Iron & Wine:Varm, vennlig og vakker 

Du trenger ikke å forstå alt Sam Beam synger for å føle deg trøstet av det. 

Iron & Wine: 
"Beast epic" (Sub Pop/Playground) 

Det er gått fire år siden Sam Beam ga ut nye sanger, men han bruker bare fire sekunder på å finne tilbake til kjernen. 
"Claim your heart" er varm, intim og melodiøs. 

Iron & Wine er artistnavnet til Sam Beam. 
Han utdannet seg innen film, før en demo havnet i de rette hender. 
Da hadde han skrevet sanger på si' i årevis. 
Gjennombruddet kom med ""Kiss each other clean" i 2011. 
Det havnet mot alle odds på andreplassen på den amerikanske Billboard-listen. 

Denne gang har han alliert seg med gamle Seattle-venner, noe som betyr keyboardist Rob Burger, perkusjonist Joe Adamik og strengespillende Jim Becker. 
Sebastian Steinberg tar seg av bassen, mens Teddy Rankin Parker er med på cello. 
Innspillingen er gjort live i studio med minimale pålegg etterpå. 

Platen er kalt "Beast epic", betegnelsen for en historie der dyr oppfører seg som mennesker. 
Beam mener det den perfekte beskrivelsen av oss alle. 

Sangtekstene kan være mørke, men ikke uten håp. 
Som i nevnte "Claim your heart": 

Our winter keeps running us down 

We wake up with love hanging on 

Killers let go, killers let go 

Han forsetter med flotte "Thomas County law" og en smak av gammel Dylan: 

Someone's singing on the far side of other hills 

There's nowhere safe to bury all the time I've killed 

"Bitter truth" må være noe av det vakreste som lagd av oppbruddssanger. 
Teksten er derimot krass nok: 
You'd better love yourself, 'cause I tried. 

Celloen er tydelig til stede på "Song in stone", mens "Summer clouds" beveger seg med sakte og med tyngre skritt. 
Det er ikke alltid lett å skjønne innholdet, men det høres ut som livsvisdom: We threw a stone, but 
we never heard it land. 

Selv forklarer han platen med å bli voksen når du allerede er voksen, en vakker og smertefull erfaring der gavene er større og tragediene mørkere. 
Samtidig er vi alle i bevegelse, snurrende rundt som på et pariserhjul. 

Solnedganger er gjengangere, også i "Call it dreaming". 
De er tilbake i "About a bruise" med the sun left every evening, good grass was dying. 

"Last night" skiller seg ut med et stakkato komp og noen sekunder kakofoni. 
Kassegitaren er tilbake i ""Right for sky", mens Beam synger when I bend until I break in two. 

I "The truest star we know" lyder refrenget slik: 

Jesus and his trophy wives 

are praying for the suicides and the orphans 

Save us all from what we want 

beautiful and beaten back to life 

Skjønner jeg alt dette? 
Nei. 
Liker jeg det? 
Ja. 

Han avslutter med "Our light miles" og en annen gjenganger i tekstene; skyer. 

Cloud comes our way, so white 

Over the hill must be light miles of promise 

What will become of us? 

En varmere plate skal du lete lenge etter. 
Beam trekker den musikalske tråden tilbake til sine første plater, mens lyden bærer preg av 15 års erfaring. 

Hadde siste halvdel vært like sterk som den første, ville dette vært hans beste plate. 
Nå er diskusjonen mer åpen, men Beam har uansett levert et album som hjelper oss gjennom 2017. 

Beste spor: 
"Claim your heart", "Thomas County law", "Bitter truth", "The truest star we know". 
