Sterkt og gripende om kampen for tilværelsen
Heldigvis finnes det håp i «Fish Tank». 

||| 
FILM: 
Andrea Arnold («Red Road» 2006) har lenge hatt et rykte på seg for å være en av de mest talentfulle filmskaperne i Storbritannia. 
Med «Fish Tank» stadfester hun det ryktet og posisjonerer seg som en av de mest spennende filmskaperne i Europa. 
Filmen handler om Mia, ei femten år gammel jente som vokser opp i Essex, en forstad til London, sammen med den unge moren sin og sin seks år yngre søster. 

Bydelen er preget av betong, og de grå boligblokkene framstår som en arbeiderklassemur av arbeidsløshet, omsorgssvikt og generell håpløshet. 

Bedrøvelig miljøMoren til Mia er mest opptatt av egen lykke og klamrer seg fast i egen utringning i håp om at hun skal være ung for alltid. 
Hun oppfører seg som en avvisende storesøster mot sine to barn og fester uavbrutt for å unngå at hverdagens lys skal avsløre realiteten. 

Mia drømmer som femtenåringer flest om et liv i sus og dus, og rapvideoene på TV, der mennene er tøffe, kvinnene er lettkledde og bilene polerte, er for lengst blitt symbolet på det gode liv. 

Filmen utspiller seg med andre ord i et nokså bedrøvelig miljø. 
Et miljø vi dessverre også finner i Norge. 

Strålende portrettertLikevel — og heldigvis — er det håp i filmen. 
Mia er en mangefasettert person og framstår som en smart og kjapp ung dame. 
Scenene der hun klamrer seg til drømmen om å bli danser, er gripende, da hun i en nærmest desperat transe øver og øver i håp om å komme seg ut og vekk. 

Skuespillerprestasjonen til den 17 år gamle amatøren Katie Jarvis er strålende, og hun skaper et av de skarpeste og beste ungdomsportrettene jeg har sett på lang tid. 

Ansiktet hennes er innbitt, hun er gatesmart på en måte man ikke kan lære på teaterskole, samtidig som hun uttrykker en svært troverdig sårbarhet. 
At ungjenta mer enn noe drømmer om at noen skal være glad i henne, skinner gjennom hennes harde ytre. 

Usminket betraktningTempoet i filmen er høyt, til tider intenst, og regissøren har valgt å følge hovedpersonen svært tett med håndholdt kamera. 
Vi viker sjelden fra Mias side, noe som skaper en lagfølelse med tenåringen, og vi føler etter hvert så til de grader med henne at vi lett får empati med henne og forstår de gale valgene hun gjør. 

Filmen er en usminket betraktning av de sosiale forskjellene i vestlige storbyer. 
Men mer enn det er «Fish Tank» et svært velspilt, vellaget og gripende oppvekstdrama. 
