Et forstyrret Kaizers Orchestra?
Major Parkinson forener Nick Cave-mørke med prog og sirkus. 

ALBUM: 
Det har alltid vært et aldri så lite puslespill å finne ut hvor man skal parkere Major Parkinson i det musikalske landskapet. 

Enkelte drar paralleller til et slags forstyrret Kaizers Orchestra. 
Det blir noe lettvint, selv om begge deler fascinasjonen for teater og Tom Waits. 
Major Parkinson går dog mye lengre inn den mørke rocken, samtidig som de tenderer mot prog og metal i den andre ytterkanten. 

«Impermanence» er et flott eksempel hvordan man kan omsette Nick Caves mørkemanngeberder til drivende og episk rock, mens «Black River» leverer Muse-aktig progdrama. 
Jeg sliter litt når hurra-meg-rundt-faktoren blir for påtagende som i det industrielle lirekassesirkuset «A Cabin in the Sky». 

Men i det store bildet er «Twilight Cinema» et kløktig, balansert og gjennomarbeidet konsept som fungerer godt innenfor de gitte rammer uten å trekke det ut i langdrag. 
