Anmeldelse Mods:Siddis superstars 

Et kultband fra 1980-tallet, Mods, og 24 000 av de nærmeste vennene deres. 

ALBUM: 
POP Mods «Live Viking Stadion 9. juni 2012» (Commercial Animal/Ess Engros AS) 

Akkurat idet du trodde populærkulturen ikke kunne bli mer nostalgisk, solgte altså Mods 24 000 - fireogtyvetusen - billetter til sin gjenforeningskonsert på Viking Stadion i Stavanger for halvannen måned siden. 

«Mods hvem?», spør alle som ikke er over 30 eller fra Rogaland. 
Jo, nå skal dere høre: 
Mods var bandet der Morten Abel først ristet på sin lyse lugg, og en forløper for mer velkjente The September When. 
Mods sang på norsk, nærmere bestemt siddis, og ga ut to plater i henholdsvis 1981 og 1982: 
«Revansj!» og «Amerika». 

Den eviggrønne slageren deres, «Tore Tang» - et skillingsvise-sentimentalt portrett av en byoriginal, sikkert inspirert av «storebrødrene» Stavangerensemblets fargerike persongalleri («Kvikke Kanin», «Blyge Harry» med flere) - herjet Norsktoppen i 1981. 
Men selv om «Norsk Pop & Rockleksikon» kan fortelle om «Beatles-tilstander», særlig blant jenter, på konsertene deres, forble Mods et regionalt fenomen. 

Det var det årsaker til. 
Mods var ikke dårlige. 
Men de var ikke veldig gode heller. 
De hadde røtter i dansebandmusikken, men pepret med drypp av «nyrock», en mild eim av flink progrock og en ikke ueffen evne til å skrive lighterveivende ballader. 

Ingenting av dette kan forklare hvorfor voksne menn den dag i dag tar til tårene når «Tore Tang» eller «Me to går alltid aleina» kommer over anlegget på puben kl. 02.30 natt til lørdag i Stavanger. 
Det får bli en sak for sosiologene, antropologene og lokalhistorikerne. 

«Heia Mods!», skriker Abel ved atskillige anledninger på dette konsertopptaket. 
Abel så lenge på bandet som en ungdomssynd, noe han helst ville glemme. 
Slik er det ikke lenger. 
Få har som Abel kost seg med - ja, kanskje vært avhengig av - livet i popstjernerampelyset. 
Han kunne selvfølgelig ikke si nei til 25 000. 

Bandet spiller sin lokalrevyaktige poprock med større tyngde nå enn da. 
Følelsen av fest er på ingen måte å kimse av, selv om stadionlyden er sedvanlig hul, full av tomme kalorier. 

Mods forblir en intern sak for Jæren og tilliggende områder. 
Men bandet som ville ha «revansj!», har med dette fått sin. 
Absurd. 
Og litt artig. 

BESTE LÅT: 
«Gje meg litt mer» 

MORTEN STÅLE NILSEN 
