Halliker, horer og homser på Times Square
Teamet bak The Wire tar for seg New Yorks Times Square før gatekrysset ble en glossy turistfelle. 
Det er blitt en glimrende TV-serie. 

For nordmenn som har valfartet til New York som favorittdestinasjon det seneste tiåret, fremstår Times Square som a) det naturlige stedet å være konsumerende turist eller b) den verste turistfellen som man aldri skal nærme seg. 

Det fem gater lange krysset er glossy, fargerikt og storslagent på alle de amerikanske måtene man kan tenke seg. 
Så uansett om man kjenner historien eller ikke, er det vanskelig å forestille seg at Times Square for få tiår siden var en smeltedigel av mafia, prostitusjon, narkotika og alt av amerikansk underverden. 

Nysatsing på massasjestudioer 

Det er om denne tiden David Simon har laget The Deuce, oppkalt etter et lite strekk av 42nd Street mellom Broadway og 8th Avenue. 

James Franco og Maggie Gyllenhaal spiller hovedrollene som henholdsvis tvillingparet Frankie og Vincent Martino og gateprostituerte Candy. 
Tvillingene blir front for mafiaens nysatsing på massasjestudioer, Candy øyner nye muligheter i den blomstrende pornobransjen, og rundt seg har de et utvalg av New York-gatenes sprekeste figurer. 

Hallikene C.C. og Larry Brown er kyniske mishandlere som av og til viser noen menneskelige sider, Chris Alston er politimannen som fremdeles har litt tro igjen på menneskehetens vegne, Paul Hendrickson er den unge bartenderen som slår seg løs i den blomstrende homofile klubbscenen, og en rekke perifere horekunder er kjipe, rare, voldelige, døende og en konstant trussel mot damene som jobber gatelangs. 

Moraliserer ikke, glorifiserer ikke 

Det er alltid store forventninger til David Simons nye prosjekter. 
Skaperen av den kanoniserte Baltimore-serien The Wire leverte flotte byportretter i både Show Me A Hero og Treme, og trenden fortsetter i The Deuce. 

Sammen med co-serieskaper George Pelecanos, muligens den beste krimforfatteren de siste 25 årene, skriver han ut fullblods rollefigurer, uforutsigbar handling og en underholdende historiefortelling. 

I motsetning til Vinyl, New York-serien som ble for bombastisk og kul for sitt eget beste, konsentrerer The Deuce seg om å gi Vince, Frankie, Candy og de andre rom til å tenke, resonnere og føle seg frem i en ganske så stressende hverdag. 
En av seriens store styrker er at den hverken moraliserer eller glorifiserer, selv om de mange sexscenene kunne sendt The Deuce rett i samme misogynistiske fellen som Game of Thrones ofte trår i. 

Dialoger som koser seg 

I stedet får vi en rekke lite tiltrekkende sexscener på diverse hotellrom, mens seriens virkelige kjøtt er alle dialogene som koser seg mellom veggene på barer, kafeer, frisørsalonger og i politiets varetekt. 

For Pelecanos-fans er The Deuce en fryd å høre på, og sammen med sin gamle skrivekompanjong Richard Price, som også skrev på The Wire og var hovedforfatter på fjorårets The Night Of, briljerer Pelecanos og skrivelaget med den flytende, smarte, underholdende gatedialogen de alltid har mestret til fingerspissene. 

Ikke alt er optimalt 

Det er dog ikke alt som fungerer optimalt. 
Grepet med å la samme skuespiller spille tvillinger fungerte overraskende bra i siste sesong av Fargo, men her blir det mer rotete enn godt er. 
Jeg ser at det er en spennende utfordring for James Franco, men det skaper mer forvirring enn hva et ensemblebasert serie trenger. 

Maggie Gyllenhaal må i stedet trekkes frem, hun er prisvinnende god som den tilsynelatende selvsikre, men etter hvert nedbrutte Candy. 

Scenene hvor hun nysgjerrig spør seg frem blant byens pornoprodusenter er blant seriens beste, og hun balanserer perfekt på den fine linjen mellom håp, drømmer, desperasjon og frykten for å bli utslettet som menneske. 
