Elling-diktene fortjener flere lesere enn de trolig vil få
Cowboydikt fra Ingvar Ambjørnsen og Tom Stalsberg. 

Det er noen år siden jeg leste bøkene om Elling, men en av scenene som sitter er fra «Brødre i blodet». 
Elling går på diktopplesning og hører en tynn kvinne lese uforståelige dikt med spak stemme, og etterpå tenker han at det ville vært bedre for alle om hun heller hadde fått lov til å jobbe i en hage og stelle med gress og blomster, og bearbeide alt det vanskelige på den måten. 

Blandingen av oppriktig interesse for poesien og satirisk blikk på dens ofte innelukkede selvhøytidelighet, er lattervekkende, og minneverdig. 

At Ellings «far», Ingvar Ambjørnsen, har hjerte for poesien, har lenge vært en kjent sak. 

Rikt liv 

Elling er ellers en fiktiv karakter som har levd et uvanlig rikt liv, ikke bare i bøker, på film og på teaterscenen, men også som blogger, på Facebook og som hovedpersonen i et omreisende show der Ingvar Ambjørnsen og Dagbladets egen Tom Stalsberg utgjør kjøtt-og-blod komponenten. 

Og nå serveres vi altså en samling dikt skrevet av Elling og Alfons Jørgensen, en annen figur fra Elling-universet. 
I et forord redegjør Ambjørnsen for tilblivelsen, og det er snakk om en bok som er blitt til ved en rekke tilfeldigheter, der Ambjørnsen har ført pennen for Elling og Stalsberg har tatt Alfons Jørgensens skikkelse, og så har de sammen skrevet denne boken raskt, nærmest som et skudd fra hofta, kan man få inntrykk av. 

Men er det noe bra? 

Så med det bakteppet, hva er det vi her får servert? 
Ordspill, som i tittelen, eller som «Lytt til drankeren som anker / bakrusen til sjenkeretten». 
Dikt om å drikke, om ensomhet, om å vandre rundt i byen. 
Dikt som siterer og parafraserer blant andre Bertolt Brecht, Tor Ulven, Hans Børli, César Vallejo, Kurt Vonnegut og den chilenske poeten Nicanor Parra, samt vennlige nikk til Oslo-forfattere som Lars Saabye Christensen, Olav Angell og Jan Erik Vold. 
Mange av diktene er riktig så fine, og jeg finner stadig linjer, bilder og vendinger å glede meg over. 

«Du går hjem til deg selv, men noen har vært der før deg», for eksempel, eller «Du minner meg / om et lysbilde fra barndommen. 
Et skinnende / kvadrat av drømt lykke». 

Det er tungt og lett om hverandre, og både så kort og så innfallsrikt at det aldri rekker å bli kjedelig. 
Det er rett og slett en usedvanlig sjarmerende bok med dikt, dette. 

Mellom stoler 

På mange måter er dette en bok som faller mellom stoler – er man Elling-fan og ikke særlige interessert i dikt, vil den kanskje virke mest forvirrende, mens den seriøse poesileser antagelig vil avskrive den uten å ta den nærmere i øyensyn. 

Dermed har herrene Ambjørnsen og Stalsberg kanskje, dersom jeg har rett, skrevet en bok som kommer til å leses av veldig få, men som faktisk hadde fortjent å bli lest av ganske mange. 
