Landets skarpeste aviskommentator
SAKPROSA: 
Avisen dør med døgnet. 
Marvin Hallerakers tegninger fortjener et langt liv. 

Alf van der Hagen: 
Marvin Halleraker. 
Satiriker med helvetesangst. 
Vårt Land forlag. 
211 sider. 

«Avistegneren flyr som en ensom fugl over redaksjonens kollektive landskap», skrev pressehistorikeren Hans Fredrik Dahl i innledningen til en samling norske avistegninger fra ytringsfrihetens grenseland. 
Tegneren er på samme tid del av fellesskapet og utenfor det. 
Ingen god avistegning kan lages av en komité, eller utformes etter dekret fra politisk redaktør. 
Er ikke tegneren fri, vil ikke tegningen kunne fylle sin oppgave. 

Når Klassekampen søker etter journalister, pleier det å stå i annonsen at søkerne må ha sans for det spesielle prosjektet som avisen er. 
Dette kravet er viktig, alle gode aviser lages av kollektiv med felles forståelse av hva akkurat denne avisen skal være. 
Få, om noen, preger oppfatningen av avisen sterkere enn den gode tegneren. 
Den ensomme fuglen kan derfor ikke sveve for langt bort fra kollektivet. 
Bortsett fra Marvin Halleraker. 
Han har søkt friheten i den grad at han er blitt et prosjekt for seg selv. 
Frode Grytten har sagt at Halleraker er en fri mann uten noen sosiale, politiske eller religiøse bindinger. 
Han sitter i sitt hjemmekontor og lager fabelaktige tegninger som sparker i alle retninger, og som publiseres i aviser av høyst ulik ideologisk innretning. 
Kanskje er dette forklaringen på at han ikke har fått den anerkjennelse han fortjener; han har lagt sine gullegg i for mange reir. 

Årets beste politiske bok? 

Nå har Alf van der Hagen samlet dem i en bok som er i ferd med å lide samme skjebne. 
Denne lange samtalen om Hallerakers tanker, tro og tegninger burde stått fremst i hyllene hos alle seriøse bokhandlere, hanket inn priser over en lav sko, og inspirert lange tv-program. 
I stedet har boken listet seg ut på markedet, hvor den stort sett er blitt ignorert. 
Det er i så fall et stort tap, det kan være årets beste politiske bok vi neglisjerer. 

Arthur Miller sa at en god avis er en nasjon i samtale med seg selv. 
Marvin Halleraker er den uforutsigbare, infame og skarpsynte vestlendingen i denne samtalen. 
Selv når han bruker klisjeer, gjør han det så originalt at de fortoner seg som ny innsikt. 
Tegningene hans har nesten alltid et totalt overraskende poeng som virker innlysende når vi først har sett det. 
Mange av dem er så sanne at det gjør fysisk vondt, som når han tegner den blinde fru Justitia som presser sverdet inn i en kvinne som ligger med trusen rundt anklene mens tre menn løper fra stedet. 
Voldtektssaken fra Hemsedal kunne ikke vært oppsummert sterkere og bedre. 

Landets skarpeste kommentator 

I sine tidligere samtalebøker har Alf van der Hagen vist at han kan lytte til kunstnere som argumenterer mot seg selv, men Marvin Hallerakers tvisyn og usikkerhet om sin egen genialitet er likevel uvanlig. 
Han vil gjerne vise fram tegninger han ikke er fornøyd med, vinklinger han angrer på. 
Han ville ikke tegne Muhammed bare for å provosere, men innrømmer glatt at han etter bråket ikke vil tegne Muhammed fordi han er redd. 

Det er denne friheten til å være både søkende, egenrådig, usikker og ærlig som gjør Marvin Halleraker til kanskje landets skarpeste politiske kommentator, selvsagt understøttet av han er en slik glimrende tegner. 
Han er den frie fuglen ethvert aviskollektiv kunne trengt. 
