Låtanmeldelse:Seigmen: 
«Hva vi elsker» 

Slapp kjærlighet. 

«Hva vi elsker» 

Fra platen «Enola» som kommer 13. april 

I løpet av sin første karriere, før bandet delte seg i to og ble henholdsvis elektrogoth-helter i Tyskland (Zeromancer) og solist på Den Norske Opera (Marius Roth) ga Seigmen ut bare fire album. 

Med tanke på hvor mye de betydde og fremdeles betyr for fryktelig 

mange både før og etter at de la seg ned, skulle man trodd at katalogen var betraktelig mer omfattende. 
Men nei da – det er den vanskelige femteplaten som er målet med denne første låten på nesten tyve år. 

«Hva vi elsker» finner selvsagt ikke opp noe på nytt, utover at tønsbergkvintetten er tilbake til å synge på norsk (lurt). 
Forenklet høres den ut som et kontrollert avkok av «Döderlein» (fra 1994-mesterverket Total) og «Slaver av Solen» (fra 1995-salgssuksessen Metropolis). 

Særlig tremologitaren fra sistnevnte. 
Iblandet i dette er gitarsolospill som kunne bli lagt oppå åpningen til «Ohm» (også Total) og overraskende mindre intenst engasjerende vokal enn det nittallsversjonen bydde på. 

Teksten faller naturlig inn i Seigmen-kanonen, like svevende mystisk som twitterpoesi og orientalistisk graffiti. 

Tittelen er et smått finurlig ordspill på den norske nasjonalsangen, og låten som sådan akkurat passe patostung og uendelig gladtrist til at den tidligere nevnte fanbasen vil være langt over emojublende fornøyde. 
(Og om ikke, så er uansett samtlige konserter på den kommende turneen for lengst utsolgt.) 

Egentlig har Seigmen nå flyttet seg over i det selvmedlidende landskapet til Joakim Berg og Kent. 
Om ikke annet kan vel det bety at potensialet for en vellykket eksport til Sverige er overmodent. 

TOR MARTIN BØE 
