Syk pike
Foran Ingrid Olavas piano ligger to hvite håndklær. 
Hvorfor? 

Mitt forhåndsbilde av fjorårets norske debutant, Ingrid Olava, er en flink, talentfull artist med vakre, neddempede låter. 
Ikke akkurat den typen utagerende musikk som krever håndkle på scenen. 

Ingrid Olava setter seg prøvende bak pianoet: kommuneblond og uglamorøs. 
Ja, hele bandet har den indielooken som er så kred og trendy akkurat nå. 
Skal dette bli en konsert med skotuppkikking og gravalvor? 

Åh nei da, og heldigvis for det! 
Allerede i første låt sender Ingrid Olava sin smilende elektrisitet ut i lokalet med avventende, reservert stavangerpublikum. 
Du kan høre isen brytes. 
Stemmen hennes er ru, men klokkeklar, låten er gåsehudfremkallende. 

— Jeg er sjuuuuk. 
Var nominert til Spellemannprisen forrige helg, men vant ikke. 
Hodet mitt taklet det fint, men ikke kroppen. 
Har hatt feber siden. 
Så tilgi meg, men jeg skal gjøre så godt jeg kan og holde ut så lenge jeg kan, smiler og flørter Ingrid Olava. 

Ingrid Olava holder ut i en time, hun. 
Uten settliste, og med to fantastisk kreative multiinstrumentalister og lydmakere som uvurderlig støtte. 

— Skal vi prøve den, spør Ingrid Olava bandet, og ut fra scenen triller den ene herlige låten etter den andre fra debutalbumet. 
Coverlåter av blant andre Stina Nordenstam og Tom Waits som Ingrid Olava lekende lett gjør til sine egne – og ikke minst nyskrevne låter fulle av både drama, lys og skjønnhet som lover veldig godt for nye plateutgivelser. 

- Lystig om døden 

— Her kommer en lystig liten sak om døden, gliser Ingrid Olava, før hun legger ut om farens alkoholvaner, instruerer publikum i hvordan de skal synge med og drømmer høyt om en liten Fernet for helsens skyld. 

Lyden på Checkpoint var perfekt fra der jeg sto, og når du får høre deilige låter så vakkert framført, se så flinke musikere i aksjon og i tillegg får le av en ekte entertainer som virkelig kan det med å skape varm og elektrisk stemning i et lokale, da har konsertopplevelsen vært stor. 

Og publikum jublet fortsatt begeistret da Ingrid Olava og bandet trakk seg tilbake til garderoben. 
Tilbake lå håndklærne. 
Like tørre, like hvite. 
