Mongoland drar ut i helvetesnatten
Med grønnsvart Lynch-aktighet har Arild Østin Ommundsen laget sin mest særegne og fascinerende film, om en absurd-uhyggelig natt i Stavangers styggvakre mørke. 

Now It's Dark 

Sjanger: Drama. 
Nasjonalitet: 
Norge 2018. 
Regi og manus: 
Arild Østin Ommundsen. 
Skuespillere: Silje Salomonsen, Pia Tjelta, Kristoffer Joner, Per Kjærstad, Ole Christoffer Ertvaag, Vegar Hoel, Alexandra Gjerpen, Nils Jørgen Kaalstad, Hermann Sabado, Tomas Alf Larsen, David Skaufjord, Thomas Aske Berg, Egil Birkeland, Ingrid Rusten, Johan Harstad. 
Lengde: 
2 timer 5 min. 
Aldersgrense: 15 år. 
Premiere: Fredag 2. mars. 

«Alle du møter er viktige. 
Alt henger sammen», sier spåmannen Vegar Hoel. 

Lene (Silje Salomonsen) rømmer fra en besteborgerbolig villa i bare undertøyet etter en svært så ydmykende opplevelse, og begir seg ut i svarte Stavanger-natten på innbitt jakt etter - hva? 

Spåmannen hun møter gir et frampek om hva vi har i vente. 
Lenes vanvittige natt på leting etter virkeligheten vi gi et svar på om spåmannen fikk rett. 

Handlingssammendrag er overflødig. 
Veien gjennom natten skal være åpen og uforutsigbar, og full av både menneskelige og stilistiske overraskelser. 
Inspirasjonen fra David Lynch er tydelig: spørsmålet er kanskje ikke hvem som drepte Laura Palmer. 
Men hvorfor går Lene med parykk? 

Praktfulle Stavanger 

Stavanger by har en svært viktig rolle. 
Stillheten og folketomheten i natten understreker den iscenesatte, nesten teatralske stemningen. 
Lene går og går, kanskje litt i meste laget, og plutselig dukker en Kristoffer Joner, Ole Christoffer Ertvaag, Alexandra Gjerpen, Nina Ellen Ødegård eller Johan Harstad opp som fasetter i Stavanger-universet. 
Og Thomas Dybdahls musikk er et grøssende vakkert følge gjennom natten. 

Stavangernatten har aldri vært så skittenvakker, lokkende og skremmende på en gang. 
Det er bare å håpe at resten av verden vil sette like stor pris på bildet av «byen vår». 

Og akkurat som i Lynch-mesterverk som Twin Peaks, Mulholland Drive og Lost Highway: det skjer mye. 
Vonde ting. 
Absurde og morsomme ting. 
Uhyggelige, voldsomme ting. 
Surrealistiske, meningsløse ting. 
Østin Ommundsen lykkes godt i å skape et engasjement til å pusle bitene sammen for å oppnå en slags forståelse av hvem Lene er og hva som plager henne sånn. 

Og hvert møte ER viktig, både for Lene og for filmens framdrift. 
De bringer mer avvisning og kritikk til en skadeskutt sjel, som kanskje ikke tåler mer. 
De forteller om Lenes liv og person, og gir Lene hard selvinnsikt til hennes plagede, forvirrede psyke. 

Sterk signatur 

Silje Salomonsen gjør en flott innsats i en ordknapp, men krevende rolle. 
Nyansene mellom tøff besluttsomhet og hudløs sårbarhet kan være vanskelige å lese i henne, men det bidrar samtidig til en pirrende framdrift på vei mot forståelsen. 

«Now it’s dark» er sterkt Østin Ommundsensk, og oppsummerer fint hele hans Stavangerfilm-katalog så langt: 

Her er de gjenkjennelige fortellergrepene, interiørene, typene og dialogene fra «Mongoland». 
Men så traff det virkelige livet de unge lovende, og noen ting gikk rett til helvete. 
Sånn føles «Now it’s dark». 

Surferdudene fra «Monstertorsdag» har ikke endret sjargong eller livsholdning siden sist. 
Estetikken rimer litt på «Rottenetter». 
Konkrete, realistiske «Eventyrland» er til stede i hovedrollen: 
En skadeskutt, kjempende kvinne med sårt morshjerte. 

«Now it’s dark» er smart, sterk, vond og morsom, uhyggelig, gåtefull og gripende, svøpt i en stilsikker, særegen estetisk signatur. 
Etter «Eventyrland»-suksessen er den også et svært modig veivalg videre for Østin Ommundsen. 
