Kevin Smith kunne like gjerne tegnet en tiss på guttedo-veggen
Bruce Willis og Tracy Morgan redder ikke «Cop Out». 

|||FILM: 
Filmen «Cop Out» prøver å være, finnes fra før. 
Den heter «Dødelig våpen», og den er bra. 
Men der Mel Gibson og Danny Glover ble nittitallets radarpar, virker Bruce Willis og Tracy Morgan som om de spiller i hver sin film, hver sin dårlige film sådan. 

Det er bare trist. 

Macho-WillisWillis' rolle, Jimmy, er Europris-versjonen av alle andre roller han har spilt de siste tredve årene: 
En durkdreven politiveteran med pokerfjes og sardoniske machoreplikker hvis eneste såre punkt er det fallerte ekteskapet og datteren han aldri ser. 

Så når ekskonas bløtaktige nye ektemann tilbyr seg å betale datterens bryllup, reagerer Jimmy som en mann av hans kaliber skal: 
Med en trussel om fysiske represalier og en halstarrig ed om å betale femtitusendollarsfesten sjæl. 
Det klarer ikke Jimmy med mindre han selger det mest verdifulle baseballkortet sitt. 

Hvis du tror han klarer dét uten at noe går galt og kortet faller i hendene på den meksikanske mafiaen, ser du for lite film. 

I svimeWillis kunne gjort dette i svime og det er akkurat det han gjør. 
Han går rundt med et slags unnskyldende «jeg-er-kontraktbundet-ok?»-uttrykk i ansiktet. 
Så kan det innvendes at ni år i politipartnerskap med Tracy Morgan kan ta livsmotet fra hvem som helst. 

Morgan, hvis brå berømmelse skyldes rollen som seg selv i komiserien «30 Rock», spiller Jimmys skrålende, brølende sidekick Paul, og befester sin posisjon som USAs mest irriterende mann. 

BlødmeteMen ursynden i «Cop Out» er at regissør Kevin Smith, som har skrevet og regissert kultfilmer som «Clerks» og «Dogma», i sin niende film har forlatt skrivebordet og påtatt seg å filme noen andres tekst. 

Randal og Jay i «Clerks» er ikke noe mindre skitne i munnen enn Paul i «Cop Out», men de er vittigere, den sexfikserte guttepraten er bedre formulert, mer innovativ. 
Robb og Mark Cullens manus til «Cop Out» er en endeløs strøm av blødmer som det burde være fengelsstraff for å ytre for alle over den kriminelle lavalder. 

Når Seann William Scott er den morsomste i filmen din, er det ikke noe godt tegn. 

Dårlig action 
I en film som krever et minimumsantall biljakter og slåsskamper blir det også tennergnissende tydelig at Smith ikke er noen actionregissør. 

Når Willis blir påkjørt av en bil, er det nesten så du ser putebufferen bilen stopper inn i, før den liksomtrufne Willis ruller rundt på asfalten i neste bilde. 
Smith er utilgivelig tung på labben i slike scener, som mer enn noe annet trenger tempo og timing. 

I stedet for å blåse av millioner på dette søppelet kunne Smith gått inn på guttedoen på den nærmeste ungdomsskolen og tegnet en tiss på veggen. 
På den måten ville han fått sagt akkurat det samme til akkurat det samme publikummet. 
