Fantastic Four
SPILLTEST: 
Superheltspill har jo potensial til å bli vanvittig kule, men likevel lever de gjerne ikke opp til forventningene. 
Et spill om de fantastiske fire bør i hvert fall være underholdende, men er det det? 

Filmer basert på tegneserier fortsetter å dukke opp på våre kinoer, selv om kvaliteten varierer. 
Nå er det tid for Fantastic Four, basert på en serie vi har et nært forhold til - så det er klart at vi har ikke lyst å bli skuffet. 

LES OGSÅ: 

Men dessverre - nesten fra første øyeblikk ser vi at spillet basert på filmen er først og fremst hastverksarbeid, designet til å følge filmen og selge i bøttevis og ikke bryte grenser i spillmediet. 

Vi har riktignok ikke sett filmen enda, men forstår det slik at spillet for det meste følger filmens handling. 
Ikke minst er figurenes utseende hentet fra filmen og i mindre grad fra tegneserien, samtidig som filmens skuespillere leverer replikker til spillet. 

Flame on! 

Og utganspunktet er jo utrolig morsomt. 
Vi får lov å styre The Human Torch, Mr. Fantastic, Invisible Woman og The Thing, benytte oss av deres superkrefter og oppleve hektiske kampsituasjoner og eventyr fra superheltgruppens hverdag. 
Det kunne vært så bra, men ender opp som et uinspirert A4-spill. 

Så godt som det eneste spillet handler om er kamp. 
Hjernecellene får ikke spesielt mye utfordringer, selv om det er noen gåter underveis. 
Hele poenget er å slåss med mengder av motstandere, som kommer i bølger, og for å gjøre det hele litt mer variert kan du bruke diverse kombinasjoner og spesialgrep, som til tider kan være ganske stilige. 

Hver av de fire karakterene har naturligvis sine styrker og svakheter. 
Den elastiske Mr. Fantastic og sterke The Thing er de mest brukbare i kampsituasjoner: Mr. Fantastic kan strekke ut armene sine og angripe motstandere på avstand, mens The Thing har rå styrke, kan løfte objekter og slenge dem på fiendene eller hoppe i luften og kaste seg over dem. 
Å slåss med The Thing er faktisk ganske underholdende for det meste. 

Invisible Woman kan gjøre seg usynlig og er nyttig til sniking, mens Human Torch er i fyr og flamme og kan skyte ildkuler mot de slemme. 
De to er stort sett nyttige bare i oppdrag som absolutt krever at du bruker dem. 
Har du muligheten til å bruke The Thing eller Mr. Fantastic, er de nesten uten unntak et bedre valg. 
I de fleste oppdragene er det to av de fire som er med, og du kan fritt bytte mellom dem. 
Hele teamet samles gjerne ved større anledninger, som bosskamper. 

It's clobbering time! 

Den ustanselige slåssingen er ispedd noen minispill som kanskje skal gjøre det hele mer variert, for eksempel kan Mr. Fantastic hacke seg inn i terminaler for å låse opp dører, noe som innebærer at du må sette sammen sekvenser av ringer, og det er som regel ganske fort gjort. 
Og vi føler ikke at disse minispillene faktisk gjør spillet noe særlig mer spennende. 

Essensen i Fantastic Four er altså kontinuerlig slåssing, og det blir virkelig repetitivt etter hvert. 
Joda, karakterene har noen kule kombinasjoner, de kan oppgraderes for å bli sterkere, og det har en viss sjarm å styre de fire for tegneserieentusiaster som oss. 
Men hva så når det hele rett og slett er ganske kjedelig? 

Det hjelper heller ikke at kontrollene er utvilsomt lite responsive og det var ikke få ganger vi slet med å få heltene våre til å reagere. 
Det er mulig å låse seg inn på fiendene, men dette låsesystemet har faktisk tendenser til å ikke fungere i det hele tatt. 

Grafikken er heller ikke noe vi hopper i taket for. 
Vi testet PlayStation 2-versjonen, og det hele så ut som et standard, tidlig PS2-spill med ganske utvaskede teksturer og ukompliserte animasjoner. 

Superheltspill kunne vært utrolig gøy, det er bare synd at de fleste av dem kommer i forbindelse med filmer og føles kun som billige etterligninger. 
Det har vært unntak, for eksempel Spider-Man 2, men akkurat Fantastic Four er en tittel som rask vil gå i glemmeboken, og vi kan egentlig bare anbefale den til de mest dedikerte enusiastene. 
