Mye å grøsse seg over
Det funker slett ikke verst å vise kortfilmer etter hverandre under en felles sjangeroverskrift: 
Fem grøss. 
Ikke alle regissørene får meg til å sitre i stolen, men det er rikelig å glede seg over. 

Det er viktig å huske at de fem regissørene er bedt om å lage «sitt verste mareritt». 
Bestillingen tøyer grensene for en snever tolkning av grøsserfortellingen. 

OPPVÅKNINGEN: 
Susanne Falkum Løvik har truffet blink med sin fortelling om en mann som skal opereres. 
Jeg kan love at det blir et skrekkmøte med helsevesenet. 

Regissøren er dyktig til å balansere mellom det beroligende (dette skal gå så bra, så) og det ubehagelig unormale. 
Skuespiller Jan Gunnar Røise levendegjør pasientens nervøsitet før inngrepet så man får gåsehud. 
Meget bra turnert. 

DU SKAL FÅ EN DAG I MORGEN: 
Hvilken nybakt mor har ikke følt seg utslitt av en hylende unge? 
Det kunne hjulpet om barnefaren gjorde mer enn bare å mase på mobilen. 
Eller om nabokona hadde tittet innom mye før. 

Regissør Pål Jackman har skapt en nervøs stemning av stress og fortvilelse som skuespiller Nina Ellen Ødegaard bygger godt opp om. 
Likevel mangler det noe på å gjøre det helt sterke inntrykket. 

AUDITION: 
Det sees at Marius Soma har laget reklamefilm. 
Historien om en jente (Malin Solli) som stiller til audition, er klippet sammen av korte, fragmenterte biter. 

Problemet er at fortellingen blir for kryptisk. 
Det er som regissøren glemmer at vi i kinosalen møter storyen for første gang. 
Men setter man sammen puslespillet, er det ille nok, det som skjer. 

NAïN: 
Therese Jacobsen er den eneste av de fem som setter grøsset inn i vestlandsnaturen. 
En koreansk jente blir adoptert inn i en liten menighet ytterst i havgapet. 

Det er blitt en original fortelling. 
Regissøren mestrer balansen mellom tilsynelatende idyllisk hverdagsliv og mørke drifter. 
Filmen er så visuell sterk at man overser et par logiske brister. 

DOWN UNDER: 
I siste grøss sørger Bobbie Peers for at man går ut av kinosalen med litt isnende skrekk i ryggmargen. 

Han skildrer en vekter på siste jobb før ferien går til Australia. 
Også Peers skaper skrekk ved å pendle mellom kontraster: 
Forventningen om idyll down under og den blodige overraskelsen i kjellermørket der nede i bygningen som skal sjekkes. 
Bra! 
