«Bodyguard»:BBC-thriller på sitt beste og mest spennende | 
Anmeldt av Asbjørn Slettemark 

Livvakten David blir nasjonens helt da han stopper en selvmordsbomber. 
Premien er konspirasjoner, attentat og sitrende spenning. 

Det begynner med en selvmordsbombescene så hektisk at man nærmest lukter svettedråpene fra skjermen. 
Og avsluttes fem-seks timer senere med en tilsvarende sekvens som tar fullstendig pusten fra seeren. 

Mellom disse perfekt utførte spenningsscenene leverer BBC en politisk konspirasjonsthriller så velsmurt og – det må sies – så utrolig at man forstår hvorfor Bodyguard ble den største suksessen for den britiske rikskringkasteren siden 2008. 

Snakker en ung muslim ut av sprengemodus 

David Budd er krigsveteran fra Afghanistan. 
På vei hjem på toget med sine to unger snubler han over en selvmordsbomber. 
Etter intens megling og skjelvende kameraføring klarer David å snakke den unge muslimen Nadia ut av sprengemodus, og blir helt. 
Premien er å bli privat livvakt for landets kontroversielle innenriksminister Julia Montague. 

Da David (spilt av Richard Madden, også kjent som Richard Stark i Game of Thrones) ankommer Montagues kontor, megler hun hardt med både parti, opposisjon og offentligheten for å utvide overvåking av nasjonens borgere. 
Hun er ikke veldig populær. 
For eksempel er Davids politisjef Lorraine Graddock, som leier ham ut til ministeriet, interessert i å få dype og uoffisielle rapporter om hva ministeren egentlig foretar seg. 

Tett spenning, men «Bodyguard» gir også plass til gode portretter 

Budd er en pragmatisk og pertentlig type, men under overflaten bobler posttraumatiske stresslidelser etter år i krig. 
I regjeringen koker det også under, og Montague utsettes for internt press og ytre trusler. 
Etter hvert blir David dratt inn i kaos og konspirasjoner, og den ensomme Montague drar unge David nærmere seg. 

Bodyguard begynner som en tett og nær thriller, men utvikler seg fort til et storslagent politisk terrordrama. 
Usannsynligheter, godt skrevet politisk spill, dampende hemmelige forhold og nymotens terrortrusler mikses overraskende fint sammen, og kombineres med tredimensjonale portretter av politikere og byråkrater. 

Selv om krimplottet alltid skyves raskt fremover, får Bodyguard god plass til å gjøre Davids ekskone Vicky til en interessant person. 
Mens viktige rollefigurer som politisjef Anne Sampson og Montague rekker å bli fremstilt som både harde yrkeskvinner og ekte mennesker. 

Perfekt lengde, som «State of Play» og «Peaky Blinders» 

Seks episoder er perfekt lengde – slik det var for State of Play, The Hour og Criminal Justice 5 og er for Peaky Blinders – for å bygge og avslutte et plott. 
Bodyguard bruker ikke et minutt for mye på dveling eller liksom-viktig ettertanke. 

Sammenlignet med en virkelighetspresis og aktuell serie som Le Bureau, prøver ikke Bodyguard å være noe annet enn en fengende og småmørk thriller om politikk, attentat og terror. 
Ispedd noen tanker om PTSD. 

Gjennom fire sesonger av briljante Line of Duty har serieskaper Jed Mercurio sakte knust troen på at det britiske politiet er en sunn og veldrevet organisasjon. 
I Bodyguard nøster han dypt ned i teoriene om at politikk er drevet av mørke motiver, og klarer også her å lage dyptloddende spenning av frykten. 
