Debuterer med pop fra øverste hylle
Emile Haynie er et navn som tilsynelatende dukker opp fra det store intet. 
Hvis du da ikke er av dem som fortsatt kjøper plater og leser det som står i omslaget. 

Da kan det hende at du vil ha oppdaget navnet i forbindelse med plater av Lana Del Ray, Kanye West, Emeli Sandé, Rolling Stones, Roots og andre. 
34 år gamle Haynie er nemlig produsent og har fått en Grammy for arbeidet på Eminems «Recovery»-album. 

Det var i Eminems hjemby Detroit han fikk sitt gjennombrudd som sample-glad hip hop-produsent. 
Han flyttet siden tilbake til New York for å jobbe med rappere der, før han prøvde seg på pop med Bruno Mars, Lana Del Ray og Fun. 
Har du lest hitlister de siste tre årene, vet du at det gikk bra. 

Nå er tiden for å prøve selv. 
Og la oss slå det fast med en gang: 
Dette er førsteklasses pop. 

Ikke bare fordi han vet hvordan du skriver låter for hitlistene. 
Ikke bare fordi han skriver personlige tekster som skildrer et forhold som går i oppløsning. 
Heller ikke bare fordi han kjenner studioet ut og inn. 

Det som virkelig imponerer, er bruken av gjesteartister. 
Det er opplagt at han hatt mange han kunne ringe til, men likevel. 

Han åpner med selveste Brian Wilson på «Falling apart». 
Der finner vi også Andrew Wyatt fra Miike Snow. 
Selve låten er av den typen som Idol-deltakere trolig vil slite i stykker de kommende årene. 

Så får han med seg Rufus Wainwright i «Little ballerina», som også kommer i repriseversjon med Father John Misty og Julie Holter. 
Suverent. 

Haynie har gjort mye for Lana Del Ray, og nå betaler hun tilbake i «Wait for life». 

«Dirty world» blir en test av hva han klarer selv, og han drar snakkesyngingen i land ved hjelp av tjukke lag med koring, strykere og blåsere. 
Ren og skjær studiomagi. 

Så skaper han et lag av Charlotte Gainsbourg, elektromusikeren Sampha og Devonté Hynes (alias Blood Orange og Lightspeed Champion) i sfæriske "A kiss goodbye". 

«Fool me too» drives fram av marsjtrommer og en energisk Nate Ruess fra Fun i førersetet. 

«Nobody believes you» åpner med piano før 69 år gamle Colin Blunstone (The Zombies) faller inn. 
En helt annen generasjon med svenske Lykke Li og Romy (The XX) overtar på «Come find me», før Randy Newman (71) tar kontroll på «Who to blame». 

Haynie runder av med majestetiske «The other side», et håp om å komme seg på føttene igjen. 
Og et helt kirkekor bestående av Florence Welch fra Florence and the Machine. 

Beste spor: 
«Falling apart», «Little Ballerina», «Wait for life», «Who to blame». 
