Holly Macve:Holy moly, for en stemme 

Hun lyder langt eldre enn sine 21 år. 

Holly Macve: 
"Golden eagle" (Bella Union/Border) 

Unge britiske jenter med ekstraordinært voksne stemmer har det vært mange av på 2000-tallet. 
Adele er blitt den største av dem alle, mens Amy Winehouse er ikonet som døde 27 år gammel i 2011. 

Duffy var 23 år gammel da hun suverent toppet listene med debutalbumet "Rockferry" i 2008, men det gikk dårligere med oppfølgeren "Endlessly". 
Sju år senere er det nå varslet en tredje plate fra henne. 

Imens er det all mulig grunn til å ønske et nytt navn velkommen. 
Holly Macve er 21 år gammel, født i irske Galway, oppvokst i Yorkshire og bosatt i Brighton. 

Hun har allerede vakt oppsikt i countryens hjemland USA, der hun deltok på den store SXSW-festivalen i fjor. 
Amerikanske NPR var tidlig ute med å sammenligne henne med Patsy Cline og Gillian Welch og kalte henne en stemme som skiller seg ut blant tusener. 

Macve har turnert med John Grant, og det meste av debuten er spilt inn i Newcastle med Paul Gregory fra Lanterns On The Lake som produsent. 
Valget av folkpreget country forklarer hun med en dragning til enkle og minneverdige melodier, med tekster som forteller en historie. 
Tidløs musikk som det er vanskelig å si når er spilt inn. 

Fra første til siste stund stoler hun på stemmen. 
Hun åpner med melankolske "White bridge", der harmoniene smaker av svenske First Aid Kit. 
Påfølgende "The corner of my mind" starter mørkt og akustisk, men har nydelige partier der stemmen stiger og et piano faller inn. 

Follow me into the dark, synger hun på "Heartbreak blues". 
Som de andre sangene her, kunne den like gjerne vært spilt inn på en singel i Nashville i 1957 eller sunget av en immigrant i Appalachene i 1857. 
Teksten er minst like tidløs: 

My mother told me to be strong 

Don't let nobody do you wrong 

Oh, but once 
I drank from the sea of love 

Her wise words just weren't wise enough 

På "Shell" får vi en fele i bakgrunnen mens hun skildrer et flyktig forhold dømt til å mislykkes. 
I pushed you away with silence alone, synger Macve. 

Why do you act that you know me so well 

When 
I don't even know myself 

Why do you act that you know me so well 

When you barely even touch the shell 

"All of it's glory" ledsages av et piano, som fortsetter i såre "Timbuktu". 
Det er ikke bare Donald som drar dit for å gjemme seg. 

Et livssyn preget av Cohen, dødsangst og vonde brudd fortsetter i "Fear". 
Macve er ingen lystig 21-åring med party på planen. 

Man kan selvsagt holde alderen mot henne og hevde at hun neppe kan ha opplevd alt hun synger om, men det finnes andre ting enn livserfaring. 
Som bøker. 
Hun leste filosofen Albert Camus' "Den fremmede" før hun valgte utdaterte Blackpool som innspillingssted til videoen for "No one has the answers". 
I dette tilfellet blir hun countryversjonen av Lana Del Rey, noe som slett ikke er ille. 

Tittelkuttet "Golden eagle" preges av stemmen og pianoet, pluss flotte harmonier. 
Med seks og et halvt minutt er dette platens lengste kutt, uten at det føles sånn. 
Den samme tråden går i bunn og grunn gjennom albumets drøye tre kvarter med musikk og ender i depressive "Sycamore tree". 

Beste spor: 
"White bridge", "Timbuktu", "No one has the answers", "Golden eagle". 
