Uten bismak av dinosaur
Vitalt DumDum Boys tar plass i tidsmaskinen. 

||| 
ALBUM: 
Når Ravi plukker fra hverandre låten din i serien «Landeplage», kan man vel med sikkerhet fastslå at opphavet kan kalles en institusjon i norsk musikkhistorie. 
DumDum Boys er det, og mer til. 

Likevel, begrepet kan fort føre med seg en bismak av dinosaur og noe uforanderlig. 

Slik sett gjør trønderne skam på begrepet i positiv forstand. 

«Tidsmaskin» er nemlig lyden av et band som ikke bryr seg så mye om å være seg selv nok. 

Visst låter det umiskjennelig DumDum, og gjengen tar ingen grep for å mette munnen på de som forventer nybrottsarbeid, men det er likevel noe uanfektet og en befriende sømløshet over bandets niende plate. 

Noe for enhver 

Platen åpner nonchalant med en dronete «Gutten i røyken», tonesatt av et smektende munnspill som Prepples gode følgesvenn, før «Selvskudd» sender gjengen tilbake i tempospekket rockemodus. 

Slik går det kast i kast mellom lavmælt alvor («Slinger»), buldrende rock'n'roll («Kannibal») og høstlig solskinn («En vakker dag»). 

I «Vildensky» forener kvartetten med AC/DC i sin usjenerte Rolling Stones-flørt og dertilhørende blåserekke. 
Likhetstrekkene med AC/DCs «Anything Goes» er nemlig nesten påfallende. 

Verdighet 

«Tidsmaskin» vitner om et band som har lent seg godt tilbake i sofaen og skrevet et knippe med låter som passer deres egen hjerterytme best, uten å stresse altfor mye med å levere en ny «Metallic hvit» eller «Boom Boom». 

Resultatet er et vitalt album som sprer seg bredt og presenterer noe for enhver sinnsstemning og anledning. 

Vi får hente frem en velbrukt klisjé: det er fint å eldes med stil. 
Dumdum Boys gjør ikke skam på den påstanden. 
