Slående vakkert actioneventyr i hjertet av USA
Kristne ekstremister har tatt over Hope County, og forbereder seg på dommedag. 
«Far Cry 5» gir oss frihet til å nedkjempe dem akkurat slik vi selv vil. 

«God will not let them take me». 
Den karismatiske kirkelederen Joseph Seed trår sakte ned fra kirkealteret. 
Gjennom store gule briller stirrer han intenst på meg – som om han kan se rett inn i sjelen min. 

Under kallenavnet The Father er han opphøyd til en Messias-skikkelse i menigheten sin – en menighet som er overbevist om at enden er nær. 
I lang tid har de kjøpt opp landområder i Hope County i Montana, infiltrert alle nivåer av myndighetene der, og skapt en paramilitær sekt av troende. 
Alt for å forberede seg til endetiden. 

Joseph Seed, The Father, strekker armene mot meg. 
Det at jeg og mine politikollegaer forsøker å arrestere ham i hans egen kirke er i deres øyne bare enda et tegn på at apokalypsen kommer. 
«God will not let you take me». 

Han har rett. 
Når jeg plasserer håndjernene rundt håndleddene hans blir det kaos. 
Kollegaene mine kidnappes, og jeg jages som en kjøter fra kirken. 
Samtidig starter sekten en storstilt invasjon av Hope County for å «redde» innbyggerne der fra deres synder. 

Da Ubisoft bestemte seg for å lage et spill hvor vi nedkjemper kristne ekstremister midt i hjertet av USA, skapte det reaksjoner. 
I spillmediet, som i populærkulturen ellers, er fokus nesten alltid på «de andre» – enten det er muslimer, russere eller romvesen. 

At en hvit karismatisk menighetsleder skulle skape et kristent IS i USA ble da for mye for noen. 
De så på det som et flammende debattinnlegg i en kulturkrig som har pågått mellom liberale og konservative spillere, hvor særlig spillpressen blir beskyldt for å presse sin liberale agenda på spillene. 

Frykten deres var derimot ubegrunnet. 
«Far Cry 5» er ikke spillet som vil gi innsikt i Donald Trumps velgerskare, eller fremveksten av alternativ-høyre. 
Det er ikke en ramsalt kritikk av høyrepopulisme, latterliggjøring av våpenforkjempere og NRA, eller en lupe inn i lukkede amerikanske konservative miljøer. 

Men det er likevel et mektig eksempel på at ekstremister kan komme i alle størrelser, farger og religioner, og kan gi innsikt i hva som skaper og driver dommedagssekter eller religiøse ekstremister. 

På én side er det synd at Ubisoft ikke var dristige nok til å skape et flammende debattinnlegg. 
Vi har nemlig et skrikende behov for kulturprodukter som undersøker og gir innsikt i dette, slik som fjorårets kritikerroste TV-serie «Handmaid’s Tale». 
Likevel har de funnet en god balanse mellom et seriøst tema og den actionfylte galskapen vi elsker Far Cry-serien for. 
Dette er først og fremst et actioneventyr som ikler seg en unik historie om en kristen dommedagssekt. 

Hope County er et slående vakkert sted, og «Far Cry 5» et slående vakkert spill. 
Fra langstrakte jordbruksområder i vest, gjennom tykke grønne skoger i øst, til blinkende lakseelver i fjellområdene i nord – alt er nydelig, detaljert, og helt i toppsjiktet av hva moderne konsoller og PC-er kan tegne. 

Vel så imponerende er figurgalleriet, som er preget av godt manus og glitrende stemmeskuespill. 
Mange av de vi kjemper med eller mot er så gjennomført at de kunne båret et spill alene. 
Da kan vi tåle å snuble over en og annen overspilt hillbilly-klisjé underveis. 
Som i alle «Far Cry»-spill får vi her stor frihet. 
Fra vi unnslipper kirken i begynnelsen av spillet slippes vi fri i en stor åpen verden, og kan selv velge hvor vi vil reise og hvilken rekkefølge vi ønsker å nedkjempe The Fathers sekt. 

Ubisoft har spesialisert seg på spill med åpne verdener. 
Men titt og ofte glemmer de å fylle dem med engasjerende innhold. 
Fjorårets storspill «Ghost Recon: 
Wildlands» falt i denne fellen, hvor gleden over en gigantisk spillverden fort gled over i frustrasjon over hvor lite variasjon den hadde. 

I «Far Cry 5» har de derimot funnet en perfekt balanse mellom kartstørrelse og hva de realistisk sett kan få inn av variert innhold. 
Oppdragene og historien er også perfekt porsjonert ut til å holde oss på pinebenken hele tiden. 

For noen vil dette bety en 15–20 timers kjapp gjennomgang av historien. 
Andre vil derimot sose vekk flere titalls timer underveis på å frigjøre basene og områdene sekten har tatt over, fly helikopter, fiske laks, gjøre spektakulære stunt med vingedrakt, kappkjøre i trailere, eller jakte etter elg med rakettkaster. 
Mulighetene er mange. 

Fra jeg klikket på plass håndjernene på The Father og startet galskapen, til jeg til slutt hadde nedkjempet hele sekten hans, storkoste jeg meg uansett med «Far Cry 5». 
Det har vært en vill, spennende og tankevekkende reise. 
Et virkelig unikt actioneventyr i hjertet av USA. 
