Traurige tider i Pulverskogen
Fantastiske dukker og dyktige figurteaterspillere redder så vidt Pulverheksa og vennene hennes fra å bli et eneste stort gjesp. 

Pulverheksa og vennene hennes er en forestilling som er fantasifull i form, men daff som solvarm brus i innhold. 

Det skjer nemlig bemerkelsesverdig lite i Pulverskogen. 
Pulverheksa (sjarmerende, men flatt spilt av Maj Britt Andersen) er elsket av alle og sørger for skogens stabilitet med hjelp av tryllegryten. 

Men trøbbel lurer i det fjerne. 

Krokodillen vil rømme skogen fordi han har sett store fotspor. 
Tyven har sluttet å stjele, noe som gjør politimannen arbeidsløs. 
Konsekvensen av alt dette er at Drømmeprinsen får en stadig mindre gjesteliste til ballet sitt. 
Og derfor...taramtaram...avbestiller han cateringen og avblåser ballet. 

Pulverheksa må rydde opp! 
Og hvordan gjør hun det? 
Ikke ved å trylle hvert fall. 
Den store, sorte gryta kan ikke brukes til stort annet enn å produsere en ballkjole og et bollefat. 
I tillegg får vi lite tryllestøv for billettpengene. 

Det viser seg straks, at Riksteatret har sendt eventyrfaunaens kjipeste heks på veien. 

Magi takket være dukkespillere 

Pulverheksa og vennene hennes har sine magiske øyeblikk, men det er takket være dukketeaterspillerne. 

Dukkemaker Grete Larssen har laget noen fantastiske figurer som har mye mer karakter enn teksten. 
Krokodillen av plastikk gir assosiasjoner til strand og Syden. 
Suppegjøken er en strekkbar hånddukke, mens den syklende tyven finnes i minst fire varianter. 
Liker du dukketeater, er dette en nytelse. 

Det samme er figurteaterspillet. 
Janne Starup 
Bønæs fyller hele skogen med dialekter og stemmer, mens Jørn Morstad er en herlig typete krokodilleflyktning. 

Dukkespillerne fortjener sitt publikum, og dem vil det nok være mange av. 

Ingunn Aamodts bøker om Pulverheksa (denne forestillingen er basert på fire av dem) er blitt klassikere for barn og begge de foregående Pulverheksaforestillingene ble store suksesser. 

Holder ikke mål 

Likevel synes jeg ikke at Pulverheksa og vennene hennes holder mål. 
Forestillingen har egentlig ingenting å fortelle. 

”Kom – nå må du bli med inn i Pulverskogen! 
Der skjer det alltid noe moro. 
Der er det så mange rare typer(....) 
Og alt det de finner på, da, og sier og tenker og gjør.” skriver teatersjef Tom Remlov i programmet. 

Han har ikke ordene sine i behold. 

Hva er det dyrene finner på? 
Hva er morsomt i denne skogen? 
Ja, hvorfor vil du egentlig ha oss med inn? 

Les anmeldelsen av Pulverheksa og julenissen fra 2009: 
Pulver uten futt 

Enkel og tvilsom moral 

Mye av teksten består av dyr som sier ting som: 
”Vi elsker deg Pulverheksa!”, uten at det egentlig forklares hvorfor Pulverheksa er så elskverdig. 
Problemene i skogen løser seg mest selv. 

Det store trollet blir ufarliggjort før han rekker å komme frem på scenen. 
Tyv og politi blir venner over et bollefat. 
Drømmeprinsen finner seg selv, uten at det blir forklart hvordan han var før eller hvem han er blitt nå. 
Pulverheksa og vennene hennes er rett og slett dårlig dramatikk. 

Figurene, som kunne vært en lek med eventyrets prinser og troll, blir isteden en iscenesatt pekebok. 

I tillegg har stykket en moral som er så enkel at den blir tvilsom: 

Alt bør være som det alltid har vært. 
Tyv er tyv, og aldri vil han endres. 
Krokodille vil aldri komme seg til Afrika, han hører til her blant vennene sine. 
Alle har sin plass, og der vil de alltid være. 

Dagen etter premieren satt barnehagebarna bemerkelsesverdig stille. 

Ingen av dem skrek, vred seg eller snakket. 

Men det var heller ingen som lo. 

Les flere teateranmeldelser her: 

Jakob og Neikob er blitt likegyldig teater 

Bukkene Bruse i Badeland er litt for skummelt for de minste 

Kollaps i kulissene er en oppsving av energi 
