Øya-anmeldelse:Søta syster 

To svenske søstre på triumfferd gjennom Norge. 

KONSERT: 
First Aid Kit STED: 
Enga, Øyafestivalen PUBLIKUM: 
Cirka 6000 

Johanna (21) og Klara (19) Söderberg vet hva den falne pop-nasjonen Norge trenger for tiden - et førstehjelpsskrin. 
Eller First Aid Kit, om du vil. 
Midt i en rekke norske festivaljobber droppet de lørdag ettermiddag innom Øyafestivalen for å gni inn det faktum at svenskene slår oss gul og blå i pop-musikk om dagen, enten det er søstrene selv eller de heter Alina, Loreen eller Laleh som denne uka står for samtlige pallplasseringer på Norges offisielle hitliste, VG-lista. 

Mutters alene med keyboard og gitar, samt en trommis - og med kun to plater i ryggen burde Engascenen nesten være for stor for dem. 
Likevel fjetrer de publikum med sine vakre, klokkeklare harmonier og bunnsolide låter gjennom en hel time. 
Der enkelte benytter sjansen til å spille på den største scenen til å pøse på med musikere, skaper First Aid Kit musestillhet kun ved hjelp av stemmer og harpe. 

For Øyascenen - og publikummet - er de perfekte, det kvinnelige, lett hippie-aktige motstykket til Fleet Foxes (på Øya i fjor) som også indirekte var en karriere-booster da svenskene ble kjent utenfor sine egne grenser. 
Siden den gang har de vist seg som eminente låtskrivere i en klassisk country-/folk-tradisjon, hvilket de selv ikke legger skjul på i sin nydelige hyllest til sine helter, «Emmylou». 

Det er Klara som holder gitaren og har hovedstemmen, men storesøster bak tangentene matcher henne perfekt og overbeviser oss om at disse to har sunget sammen siden Klara ble født. 
Det er tidvis himmelsk vakkert, og det skader forsåvidt heller ikke at Johanna ser ut som en skjønnere, skandinavisk utgave av Miley Cyrus' «I'm nobody's baby, I'm everbody's girl» synger de avslutningsvis i «King Of The World». 

Så sant, så sant. 
