Anmeldelse:Endelig «tør» han joike 

Niko Valkeapää tar opp arven etter gudfar Nils Aslak Valkeapää. 

ALBUM: 
Finsk-norske Niko Valkeapää (46), bosatt i Kautokeino siden 1990, er sammen med sin faste gitarist, komponist og produsent Georg Buljo en sjanger helt for seg sjøl. 

Musikalsk miks Rotfestet i samisk musikktradisjon, utvider de på album nummer seks horisonten og lager en miks vi kan kalle arktisk rock: 
Små og store doser med pop, rock, jazz, elektronika, blues og world music i en salig blanding. 

Samtlige låter flyter på Valkeapääs milde og særegne stemme, mens musikken blir et vakkert bakteppe. 

Joik 
De fleste forbinder samisk musikk umiddelbart med joik, men det er faktisk første gang Valkeapää baserer et helt album på denne tradisjonen. 
Han har kanskje følt for stor ærefrykt for sin gudfar, joikeren og dikteren Nils Aslak Valkeapää (som mange vil huske fra åpningsseremonien under OL på Lillehammer). 

Men - nå er han klar til å ta opp arven. 

Musikalske lappetepper Åpningen «Ráfi» kan oversettes med «stillhet», og det er virkelig den fullstendige ro som råder her. 

Stemningen vedvarer i «Máilmmi Biekkat (Winds Of The World)». 
«Leatgo Friija? 
(Are You Free)» er en fengende opptempolåt, mens «Sahara» er mer eksotisk. 

Men albumets høydepunkter er «Eará Sadji (A Different Place)» og «Vuordámusat (Expectations)» - perfekte musikalske lappetepper der samtlige musikere får tatt ut sitt potensial: 
Valkeapää på vokal og joik, Buljo på gitarer, perkusjon, synth og kor, Per Willy Aaserud (trompet), Helge Haarstad (bass) og Tom Rudi Torjussen (trommer). 
