Sløv skjønnhet
Real Estates søvnige nye popalbum er et av årets fineste så langt. 

I sin reneste form er lavmælte, tekststerke popband noe av det aller fineste jeg vet. 
Fra nyere storheter som The Shins og Grand Archives via oversette, tidlig-totusentallsperler som Beulah, The Ladybug Transistor og Oranger og helt tilbake til The Byrds - band med stor kjærlighet for døsige harmonier, naive refreng og et evig sentimentalt forhold til sommeren som er over. 
Dette er allikevel en tilnærming til musikk som har skapt tusenvis av søkk kjedelige band som faller ned i en avgrunn av døllhet. 

Det selvtitulerte debutalbumet til Brooklyns Real Estate kunne tyde på at de var et av de bandene som aldri kom til å skape det helt store. 
Vel var det harmonisk og søtt, men det manglet allikevel noe - en dybde som kun oppdages etter mange lytt - som gjorde det hele temmelig grunt og forgjengelig. 

Slik sett er Days et skritt i retning av noe mer solid. 
Her får man både umiddelbare frekkaser som singel og burde-vært-filmsoundtrack-hit "It's Real" og mer krypende, avventede koselåter som "Out 
Of Tune" og "Green Aisles" - låter som i stemning og låtskrivingseleganse gjør at James Mercer må skjerpe seg når han nå etter ryktene skal gi ut nytt album som The Shins på nyåret: her er det med andre ord mye gull for den indiepopinteresserte. 

Tekstlinjer av typen "Endless summer, under pine trees, in the springtime spent by the sea" er kanskje ikke nybrottsarbeid rent lyrisk, og oppbygningen med en melodi som lunter sommersløvt av gårde i halvakustiske gitarakkorder har man jo hørt før - så det er ikke en banebrytende popplate på hverken Bon Iver- eller Iron & Wine-nivå vi snakker om her. 
Allikevel er det noe med Real Estates grep om stemning samt det noe hverdagslige ambisjonsnivået som blåser liv i Days, og som til syvende og sist gjør dette til en svært tiltrekkende samling låter. 

Det er søtt, men aldri klissete - søvnig, men aldri søvndyssende. 
Derimot er Days et tilbakelent, nærmest selvfølgelig mesterverk fra et band som aldri forlater sin egen komfortsone. 
Noen ganger er dét alt som behøves. 
