Mer lidelsesporno
Tro det eller ei: 
Til og med grenseløs sadisme kan bli kjedelig i lengden. 

HANDLER OM: 
Du kjenner regla: 
Fangede stakkarer tvinges til å utføre forferdelige oppgaver for å redde seg ut av umulig labyrint. 
En dokke snakker til dem på kornete video. 
Mye gitter, tannhjul og bolter. 
Bang, splash, hyl. 
Han gamle fyren med kreft trilles rundt i rullestol og hveser om hvor viktig det er å sette pris på livet. 

DOM: 
Den første «Saw»-filmen, fra 2004, hadde et budsjett på beskjedne 1,2 millioner dollar og fikk en voldsom oppmerksomhet. 
«Saw» flyttet grensene for pur sadisme på lerretet. 
Den var grusom, men et visst inntrykk gjorde denne uventede lavbudsjettsfilmen. 
De neste to filmene sopte inn penger, med treeren på topp med et box office-salg på nærmere 165 millioner dollar. 
Siden har det gått nedover. 
«Saw VI»hadde et budsjett på 11 millioner dollar og dro inn mindre enn halvparten av noen annen «Saw»-film i premierehelgen i USA. 

La oss ta det som et godt tegn for menneskeheten. 
«Saw 6» er lite annet enn alle forløperne kjørt sammen i en blender, tilsatt en ekstra dose moralpreken om amerikansk helseforsikringsystem, og servert i et brukt glass med størknede leppestiftmerker langs kanten. 

Rent teknisk er filmen et kaos av krampeaktig kryssklipping, med hyppige tilbakeblikk til tidligere filmer. 
Det hele er klønete og unødvendig komplisert for en film hvor alt uansett er sekundært i forhold til lidelsespornografien som er filmens egentlige anliggende. 

Det mest skremmende her er imidlertid rulleteksten, idet den dokumenterer hvor mange mennesker som har vært med på å produsere denne 90 minutter lange tortursekvensen; og som alle lydig har gitt sitt bidrag for å gjøre verden til et litt kjipere sted. 
