Step Up All In
Spektakulær dans i naiv film. 

Den seiglivede Step Up-serien har fått sin femte film, Step Up All In. 
Man kan jo ikke bli lei av spektakulær dans, men nå føler jeg at serien går på tomgang. 

Handlingen er omtrent nøyaktig den samme som i film nummer tre, den er like fattig på god dialog, og skuespillerne er like dårlige til å fremføre den. 

Det kunne vært reddet inn med ekstremt tøffe dansescener, men jeg føler at regissør Trish Sie ikke har samme filmatiske teft som for eksempel John Chu og Scott Speer hadde. 
Step Up All In er, med en liten margin, den svakeste så langt i serien. 

Vil vinne dansekonkurranse 

Filmen blander Miami-figurene fra forrige film, Step Up Revolution, med figurer fra Maryland-baserte Step Up 2: The Streets og New York-baserte Step Up 3D. 

Miami-gjengen The Mob gir opp å slå igjennom i Los Angeles, bortsett fra Sean (Ryan Guzman), som samler en ny gjeng for å vinne dansekonkurransen The Vortex i Las Vegas. 

Han rekrutterer blant andre Andie (Briana Evigan), Moose (Adam Sevani) og andre kjente fjes fra serien, for å bekjempe sine argeste motstandere, de aggressive danserne The Grim Knights. 

Step Up All 
In er best når det danses. 
Koreografien er spennende. 
Musikken, blant annet fra Lil Wayne, Pitbull, B.o.B og N.E.R.D, er tøff. 
Aktørene er dyktigere som dansere enn som skuespillere. 

De er filmet i 3D, som gir god dybdefølelse, men overdrives når hatter og glass fyker ut av filmruta. 

Las Vegas er et neonfargesprakende bakteppe for mange av dansescenene, som også har andre spennende locations, så det står ikke på det visuelle, selv om dansen ikke er filmet og klippet like spennende her som i de foregående filmene. 

Nummende naivitet 

Handlingen i Step Up All In er til å le av. 
Konfliktene rulles opp med en nummende naivitet, som om persongalleriet består av 6-åringer i en barnehage. 

Flere av figurene er sjarmerende og utstyrt med identifiserbare personligheter, spesielt Sean, Andie og Moose. 

Men deres interaksjon med hverandre er så enkelt skildret og formidlet at filmens kvalitet synker dramatisk hver gang det snakkes mellom dansesekvensene. 

Jeg forstår at dramatikken på dansegulvet er det viktigste i Step Up-filmene, og her leverer filmen varene. 

Hadde den vært like god på handling som på dans, kunne Step Up: All In blitt riktig så hyggelig. 
Men siden den ikke er det, er dette en sjangerfilm mest for fansen som allerede digger serien. 

For alle andre, meg selv inkludert, er ikke historien sterk nok til å rettferdiggjøre en tur på kino. 
