«Monster» viser scener du neppe har sett i noen krimserie før
Tidligere DNS-skuespiller knalldebuterer i et velspilt og nyansert drama fra Finnmark. 
Dette kan bli høstens samlingspunkt foran TV-skjermen. 

– 
Hvor godt kjenner du henne? 
Hun er jo ikke helt god, sier Einar Hershoug til datteren Hedda. 

– Nei, hvem er nå det? lyder svaret. 

Replikkvekslingen fanger essensen i en krimserie der ingen ting er svart eller hvitt, og som handler vel så mye om relasjoner. 
De skal vise seg å være mange, og i tillegg til å spørre hvem som gjorde det, stilles det eksistensielle og ubehagelige spørsmålet: 
Hvor godt kjenner vi hverandre og våre nærmeste? 
Hvor godt kjenner vi oss selv? 
Og hvordan håndterer vi det vi får vite? 

Nå er ikke det i seg selv en spesielt original tematikk i et krimdrama. 
Originaliteten ligger i hvordan temaet håndteres. 
Der kommer «Monster» ut som intelligent, velspilt og velregissert krim, full av komplekse karakterer og med en handling som folder seg ut i storslått landskap. 
Med naturen som så vel medspiller som motspiller går serien inn i et univers der så vel selvoppholdelsesdrift som åndelighet legger premisser for menneskers handling. 

Her synes NRK å ha lært av islendingenes evne til å utnytte lokale særegenheter og natur. 
Panorerte vidder og store, øde landskap, hav og brottsjø; men også klaustrofobisk skog, søkkvåt synkemyr og trange bygdegater danner en så vel konkret som metaforisk ramme rundt fortellingen. 
Og gjør den, selvsagt, eksotisk attraktiv for et internasjonalt publikum. 

Samtidig legges inn delikate hint av americana. 
Motellet. 
Den lokale baren med sin diner-avdeling. 

Hedda er politibetjenten som kommer hjem til Finnmark for et kort vikariat, og for å ta seg av sin syke far (Reidar Sørensen). 
Da ungjenten Tyra blir funnet drept, liggende i noe som ser ut som en rituell grav, kommer søringene Joel Dreyer (Jakob Oftebro) og Thomas Jacobi (Lars Arentz-Hansen) opp for å bistå Hedda og den gamle politisjefen, Ed Arvola i etterforskningen. 

Har drapet noen sammenheng med en 30 år gammel sak der tre kvinner forsvant? 
To av dem var medlemmer av en religiøs sekt som fortsatt er aktiv under ledelse av karismatiske Hans Nilsen (Per Kjerstad). 
Tyra tilhørte menigheten. 
Hun var også nær venninne av Nilsens datter Renate (Karoline Arntzen), og Jani (Agnes Born) – datter av Margot van Gemert, bygdens mektige dronning av lyssky virksomheter. 

Slik legges hint og tråder ut for å lokke oss inn i alskens antakelser. 
Det i seg selv er gjort med nennsom og imponerende fiffighet. 
Ledsaget av Magnus Beites stemningsskapende musikk og en distinkt lyddesign, skapes en snikende, uggen følelse. 
Men det ville vært ytre staffasje og lite verdt om ikke skuespillerne hadde gestaltet sine roller så overbevisende. 
Det gjelder alle, men tre står særlig ut. 

La oss ta nykommeren og hovedrolleinnehaveren først. 
Ingvild Holthe Bygdnes er kjent for det bergenske teaterpublikummet, hun har jobbet på DNS. 
På skjermen er hun ny. 
Og for en TV-debut! 
Med sitt nyanserte spill og fascinerende blanding av tilstedeværelse og naturlig, ujålete tilbakeholdenhet, skaper hun en Hedda som ikke bare er troverdig, men som vekker interesse, nysgjerrighet og empati. 

Så er det Margot, fryktinngytende spilt av Gørild Mauseth. 
Skikkelsen kunne blitt en uutholdelig klisjé, men Mauseth fyller henne med en blanding av iskald fasthet og uutgrunnelig desperasjon som gjør at hun står ut som mater families norsk drama knapt har sett maken til. 
Jeg har ikke sett Mauseth i alle rollene hun har spilt, men jeg har aldri sett henne så god. 

Som Ed Arvola har Bjørn Sundquist en både sentral og litt tilbaketrukket rolle. 
Vi vet jo hva Sundquist er god for, men jeg kan ikke huske å ha sett ham så sårbar før. 
Ed sover dårlig, men det er mer enn søvnmangel som setter sitt preg på øyne og blikk. 

Sundquist får æren av å spille en scene du neppe har sett i noen krimserie før, og som neppe kunne foregått i noe annet enn en nordisk noir. 
To nakne menn slåss på liv og død i snøen. 
For ti år siden lot David Cronenberg muskuløse og tatoverte Viggo Mortensen gjøre noe lignende i «Eastern Promises», men da i et tyrkisk bad. 
Med Sundquists 69 år gammel kropp i iskaldt Finnmarksvær står scenen nærmest som en negasjon av Cronenbergs, og tjener som ett av flere eksempel på kreative referanser og regigrep som bidrar til å gjøre «Monster» severdig, original og overraskende. 

Den første av syv episoder vises på NRK1 mandag kveld. 
