Sigrid Moldestad:Musikk for både hjerte og hjerne 

Med sin særegne stemme og evne til å sprenge musikalske grenser er Sigrid Moldestad en gave til musikken. 
Nå er det på tide at hun blir allemannseie. 

Allsidige Sigrid Moldestad fra Breim i Gloppen er en folkemusiker som etter hvert er vanskelig å sette i bås, der hun veksler mellom ulike uttrykk. 
Nå feirer hun tiårs jubileum som artist med soloalbumet Vere her. 
Hun beveger seg nærmest sømløst mellom flere sjangre, men har alltid folkemusikken der som rettesnor. 
Impulsene fra tradisjonsmusikken er der også denne gang, men musikalsk vil hun mer, og beveger seg i et landskap nærmere den detaljrike rocken og det vi definerer som visepop. 

Fra varsom nærhet til fandenivoldsk kraft 

Ofte opplever folkemusikere som utfordrer egen sjanger seg litt hjemløse, selv om valget har et snev av nødvendighet. 
Kjernepublikumet møter det nye med forvirring, mens de utenfor miljøet får ikke helt taket på hva artisten står for. 
Det er et paradoks, fordi disse musikerne er noen av de mest spennende artistene vi har i dag. 
Sigrid Moldestad har selv uttrykt at den nye platen er en befrielse, og at hun denne gangen har lagt «plikten» om å føre folkemusikktradisjonen videre litt til side og latt sangene få det uttrykket som kjentes naturlig. 

Hun har en distinkt fortellerstemme og går rett inn i vår tid, minner oss på at frihet ikke er noe vi bør ta for gitt. 
Hun liker ikke det som skjer og hvilken retning samfunnet er på vei. 
Disse tankene tonesetter hun med fargesterke farger og bred variasjon, fra varsom nærhet til fandenivoldsk kraft. 

En kvinne midt i livet 

Livet byr ikke på lette løsninger, ei heller på absolutter. 
Det er derimot mange ting i livet som gir mening og glede. 
De gode stundene, som å høre på stillheten, la undringen få spillerom og hegne om kjærligheten til sine nærmeste. 
Hun er en kvinne midt i livet. 
Hun reflekterer over fortiden, var det bedre før og hva med fremtidsuroens pessimisme. 
Og når hun synger til datteren i «Eg vil være her» kommer hun oss så nær. 

Hun vil så gjerne være med på reisen, ta seg av henne når hun blir gammel. 
Men slik er selvsagt ikke livet. 
Gjennom disse flotte sangene blottstiller hun livet, gir ord til lengselen og sier noe om savn, frustrasjon og kjærlighetens ulike gleder. 
Hun gir oss en flott hyllest til byen Bergen, og regnets velkomne dråper. 
«Kjære regn» er en sang til å bli glad av. 
Et annet varsomt øyeblikk er «Høyrer på stilla» hvor hun ligger og hører på livet. 
Hun ser det nære og enkle i det store. 

Musikken formelig glefser og knurrer 

Det er lov å drømme seg bort i det fine ved livet, men det er også mye å slåss for. 
Hun hever stemmen i «Ikkje kom og sei». 
Her kommer feministen i henne frem. 
Ikke tro at vi holder kjeft. 
Vi krever vår rett og lar oss ikke pille på nesen. 
Dette er en låt som sparker fra seg og viser hennes rocka side. 

Musikken formelig glefser og knurrer. 
Hun hever også en advarende pekefinger i «Kanskje kjem det ein dag». 
En sang om vår blindhet for hva som skjer, og kanskje vi en dag må ut å kjempe for det vi setter så stor pris på. 
Her har hun valgt et annet lydbilde, hvor sangen vokser mot deg med flott koring, og hvor hun virkelig synger ut mot mørke menn som styrer. 
Temaet er til å bli redd av. 

Artisten Sigrid Moldestad er i stadig utvikling, både musikalsk og lyrisk. 
Hun har utviklet seg til en viktig stemme, en som ser og klarer å sette ord på hva som rører seg i vår samtid. 
Hun gir av seg selv uten å bli privat. 
Hun har kommet opp med en gripende vakker trøstevise i «Ordlaus ven». 
Tenk å ha en ordløs venn som vil forstå – det å ha en venn når det butter. 

Formidler med både hjerte og hjerne 

Sigrid Moldestad er stjernen på albumet, hennes markante, sterke og flotte stemme gjør dette til noe helt spesielt. 
Hun er både myk og kraftfull på en gang, og fra det øyeblikket hun åpner munnen vet man at det er henne. 
Det er også hun som er låtskriveren. 
Hun formidler med hjertet, mens intellektet også blir stimulert. 
Selv spiller hun fele og hardingfele. 

Bandet bidrar også til å gjøre dette til et storartet album. 
Hun har gitt dem tillit og sammen har de jobbet frem et lydbilde som favner vidt, skaper nødvendig uro der det er påkrevet og ekstra kraft der det trengs. 
Men det er i detaljrikdommen, i følsomheten for hverandres bidrag og skiftene i temperatur musikken finner sin livgivende puls. 
Og da blir det uvesentlig hvilken sjanger vi skal plassere den i. 

Sammen har de skapt et album om å være her, være til stede i livet. 
Det hele startet i 2007 med folkemusikkforestillingen Taus og Spellemannprisen i folkemusikk-klassen. 
Siden kom Sandkorn (2010), Himlen har sove bort mørket (2012) og Brevet til kjærleiken (2014) og et samlealbum. 
Alle på hvert sitt vis musikalske høydepunkter. 
Nå er det på tide folk får opp ørene for hvilken artistisk juvel denne damen er. 
