Ikke helt perrrrrfekt
Selv ikke Halle Berry i trang, avslørende latex klarer å redde spillet «Catwoman». 

Skuespiller Halle Berry er utvilsomt noe av det vakreste på denne kloden. 
Og Halle Berry i trang, avslørende latex og med grasiøse, atletiske katte-bevegelser? 

For å si det sånn: 
Harald Eias «kattekvinne» blir en smule blass i forhold. 

Men er det nok til å gi et helt spill - eller en hel film for den saks skyld - meningsfylt innhold? 
Nei, selvsagt er det ikke det. 

Her har Electronic Arts i hui og hast smelt sammen et spill basert på den aktuelle kinofilmen, hvor den grå og usikre Patience Phillips dør idet hun avdekker et ondt komplott på kosmetikkfabrikken hun jobber på. 

En mystisk, egyptisk katt gjenoppliver henne som «Catwoman» - selvsikker, sexy, slagkraftig og med alle egenskapene til en katt. 
Scenene hvor hun hoster opp hårballer er heldigvis klippet bort. 

Spillet er en blanding av plattformgenren, action og utforsking. 
Ved hjelp av Catwomans katte-egenskaper, svinger, hopper og klatrer du deg gjennom hindere, samtidig som du ved hjelp av pisk og velplasserte spark hamler opp med slemminger. 

På hver bane er det også gjemt unna verdifulle gjenstander du kan bruke til å kjøpe nye egenskaper. 
Essensielt for å klare å vri glede ut av dette spillet. 

Med tanke på egenskapene til Catwoman, hadde jeg på forhånd sett for meg en slags blanding mellom «Prince of Persia» og «Spider-Man 2» med tanke på navigering i landskapet. 
Spill jeg mener burde være i tråd med det man forlanger av «Catwoman». 

Det du i steden får, er et usedvanlig klønete kontrollsystem det tar alt for lang tid å mestre. 
Jeg innrømmer gjerne at jeg begynte å kose meg da jeg endelig fikk flyt i kontrollen. 
Hvis du virkelig skjønner greia, blir det ganske så spektakulært. 

Men bare kort tid etter var spillet over. 
Og det fristet heller lite å starte på nytt, til det er banedesignet og opplevelsene du får hakket for forglemmelige. 

Slåssingen er noe bedre, muligheten til å få ekstrapoeng for å «leke» med skurkene er for eksempel en hyggelig vri. 
Stort sett ligger actionelementene derimot trygt plassert på «helt greit»-hyllen. 

I sum har du et spill som ikke er helt ille, men som bare unntaksvis klarer å engasjere. 

Jeg har også litt problemer med å svelge filmen og spillets «harmdirrende» knyttneve mot kosmetikkindustriens jerngrep på kvinner. 

For de tre generasjonene med naturlige skjønnheter i «Catwoman» - 20-årenes Kim Smith, 30-årenes Halle Berry og 40-årenes Sharon Stone - må da være uoppnåelige idealer for de fleste de også, uansett hvor naturlige de er. 
