Film:Brukbar «spin-off» i sliten serie 

En «spin-off» som det heter i «franchise»-industrien: 

For denne installasjonen i den «mektige» «Paranormal Activity»-serien heter, som du ser, ikke «Paranormal Activity 5» (det kommer en sådan senere i år). 
I stedet har den fått en undertittel som er ment å løsrive den fra seriens konvensjonelle filmer. 

Slik går no dagan i den, fra naturens side, spekulative skrekkfilmbransjen. 

Premisset er det samme: 
«The Marked Ones» er nok en film «basert» på «found footage». 
Altså etterlatte videoopptak fra forulykkede - i sin tid lansert av den skittbillige, epokegjørende og ekle «The Blair Witch Project» (1999). 
Er det fortsatt liv i denne gamle bikkja? 

Vel. 
«The Marked Ones» vinner i hvert fall en del på å sette den kaotiske historien til et, i horrorsammenheng, nokså friskt miljø. 
Vi er, sikkert av demografiske årsaker, i et lavere arbeiderklasse-latino-nabolag i Los Angeles. 
Dette er skildret via klisjeer (de skumle muskelmennene som cruiser rundt i biler, skrikende nabokjerringer). 
Men det er likevel litt forfriskende. 

Det blir ingen Oscar-statuetter på de surrete ungdommene som er våre hovedpersoner, og som aldri slutter å la videokameraet gå - selv i de mest pressede situasjoner. 
Men det naturalistiske spillet deres er både sympatisk og ganske effektivt okkesom. 

Selve stilen - stresset håndholdt kamera, abrupte klipp - er en smakssak. 
Den er på ingen måte original lenger. 
Men den er fortsatt i stand til å bidra med en viss uhygge. 

Storyen er, som seg hør og bør, visvas. 
Skumle ting foregår i kjelleretasjen i sameiet. 
Våre to dustemikler må selvsagt blande seg inn. 
Den ene av dem, Jesse, utvikler etter hvert «overnaturlige» evner og et farlig temperament. 
Det har noe med «den førstefødte» å gjøre - abort, hekseri og annen uhumskhet. 

Du bør ikke forvente deg all verdens logikk i «The Marked Ones». 
Stålsett deg for lange slappe sekvenser og en elendig antiklimatisk slutt. 
Filmen er, det må sies, ganske kjedelig sånn alt i alt. 

Når «The Marked Ones» likevel ikke er den verste horrorfilmen vi har sett i løpet av de to første dagene av 2014, er det som nevnt på grunn av miljøet den utspiller seg i: Overtroisk, eksotisk, sjelden i sentrum for filmer som denne. 

Det er jo alltids noe. 
