Søvnig disco?Knivskarp funk? 

Kindness får alt til å låte bra på debutplaten. 

ALBUM: 
I løpet av den sløyt jazzslentrende låten «Bombastic» gir Adam Bainbridge, alias Kindness, shoutouts til halve New Yorks alternative discoscene ved overgangen til 80-tallet. 

Britens debutplate flyter nemlig rundt i et sterkt retropreget krysningspunkt mellom analog disco, knivskarp Prince-funk, melodisk pop, myk r'n'b og rolig house. 

Bainbridge har den milde, luftige og småsløve vokalstilen til Arthur Russell, særlig tydelig i singelsporet «Cyan». 

«Gee Up» og «Doigsong» balanserer den med kjappe, klare gitarriff, pur discobass og lune trommer. 

Mens «Gee Wiz» i andre enden av skalaen er utsøkt søvnig; sparsommelig oppbygd med en forsiktig dronende orgeltone, fjern og langsomt fabulerende vokal og funkgitarklimpring til å dø for. 

Kindness har mange uttrykk, men får alt til å henge sammen, og alt til å låte bra. 

Så da så. 
