Francis and the Lights høres ut som Phil Collins og danser som Prince
Francis and the Lights’ albumdebut Farewell, Starlite! er en trettito minutter lang emosjonell berg- og dalbane. 

Francis Farewell Starlite slapp sin første EP som Francis and the Lights i 2007, og gjorde seg etterhvert bemerket som den fødte musikkvideostjerne. 

Den Jake Schreier-regisserte videoen til «The Top» fra Francis’ andre EP er den første i rekken av fantastiske samarbeid mellom de to. 

Bare en drøm? 

Francis var på stødig vei mot stjernestatus da han tilsynelatende «ghostet» og ble helt borte fra festen i slutten av 2013. 
Hadde det bare vært en drøm? 

Da han dukket opp som gjest og produsent på Chance The Rappers miksteip Coloring Book i slutten av mai i år var det som å treffe igjen en gammel bestevenn. 
Alt tydet på at han var tilbake for å bli på festen, hvertfall en stund. 

Estetisk minimalist 

Francis er en estetisk minimalist som ikke tror på å gjøre noe overflødig. 
Han har sjelden gjort intervjuer og dermed er det ikke så mye konkret vi vet om ham. 
Vi vet ikke en gang sikkert hvem The Lights er, visstnok er det alle som er involvert og alle som hører på musikken. 

I juli viste det seg at «Summer Friends» fra Coloring Book samplet singelen som virkelig skulle markere Francis’ tilbakekomst. 
«Friends» med Bon Iver (og en brøkdel av et sekunds vokalbidrag fra Kanye West) er en av årets vakreste sommerlåter. 

Stjernelag av popprodusenter 

Tematikken som går igjen på hans offisielle albumdebut Farewell, Starlite! speiler at han har vært borte en stund og har savnet venner. 
Åpningssporet «See Her Out (That’s Just Life)» er skrevet med hans faste samarbeidspartner Aaron Lammer. 
Synthsoloen mot slutten av låten minner om Francis’ eklektiske dansing. 

Sammenlignet med tidligere EP-er er produksjonen på et mye høyere nivå på denne utgivelsen. 
Flere av låtene er co-produsert av hele Norges Cashmere Cat, og et stjernelag av andre popprodusenter som Benny Blanco, Ariel Rechtshaid og Rostam Batmanglij. 

Aktiv og eksplosiv 

I «Comeback» er det tydelig at han ikke har vært med på alt han har pleid å være med på tidligere. 
Låten er skrevet i vennenes perspektiv som forteller om en fest der flere spør etter ham og lurer på om han kommer. 

Noen selskap går man glipp av, andre må man forlate tidlig. 
«Can’t Stay Party» er en aktiv og eksplosiv låt om å egentlig ikke kunne være med på enda en fest, men bli med ut en siste gang allikevel. 

Vil ikke være middelmådig 

«I Want You To Shake» er albumets mest sexy låt. 
Francis er perfeksjonist og vil ikke være middelmådig, og blir kanskje litt høy på seg selv midt i alle ambisjonene. 
I «May I Have This Dance» har han kommet ned på jorda igjen og ber om tilgivelse. 

«My City’s Gone» er inkarnasjonen av tristessen når du føler at du ikke lenger kjenner igjen byen du har vokst opp i, før du innser at det kanskje er du selv som har forandret deg til det ugjenkjennelige. 

Vanskelig å ta farvel 

Det nærmer seg slutten på «It’s Alright To Cry», og det er faktisk lov å felle en tåre her. 
Å ta farvel er sjelden en enkel øvelse, uansett hvor mye du har lyst til å dra. 
«I always want to leave/But 
I never want to say goodbye.» 

Den trettito minutter korte emosjonelle berg- og dalbanen rundes av med den vakre pianoballaden «Thank You». 

Francis høres ut som en moderne Phil Collins, som faktisk kan danse som Prince. 
Farewell, Starlite! er hans vakreste og mest solide utgivelse, og jeg håper det ikke blir altfor lenge til neste fest. 
