Anmeldelse:Tin Machine – «Tin Machine II» 

David Bowie har fått erfare at det er vanskelig å kjøre safe for en som har bygd hele sin karriere på å ha overraskelsesmomentet på sin side. 

Hans dansevennlige og hit-orienterte plater fra midten av 80-årene skaffet ham bare et særs illojalt publikum, som uten å blunke byttet ham ut med en George, Boy eller Michael ved første og beste anledning. 

Selvsagt velger Bowie en retrett som i hvert fall redder troverdigheten og kredibiliteten hans. 
Debut-LP'en til Tin Machine var først og fremst et signal til alle som trodde at Bowie hadde pensjonert seg fra rock and roll om at han fortsatt var å regne med. 
Kompromissløst rått, og påfallende lite melodiøst. 

«II» er ytterligere nye retninger. 
Sammen med gitarvirtuosen Reeves Gabrels og rytmebrødrene Hunt & Tony Sales har Bowie begitt seg til et musikalsk fordomsfritt Australia for å spille inn 12 sanger som åpner døren på gløtt i mange retninger. 
Ikke minst til flere tidligere Bowie-epoker. 
Her er godbiter for fans av så vel «Ziggy Stardust» som «Scary Monsters» og «Lodger». 
For å understreke Tin Machines bandstatus slipper trommis Hunt Sales til som sanger, bl.a. på den ortodokse bluesrockeren «Stateside». 

På strak arm gjør bandet en utmerket versjon av «If There Is Something» fra Roxy Musics debut-LP. 
Oppfatt det gjerne som et signal om Tin Machines tilhørighet. 

Anmeldelsen sto på trykk i VG 4. september 1991. 
