Sjokkerende og absurd maktportrett
At visepresidentjobben i USA er en symbolsk tullejobb, det visste «alle». 
Før Dick Cheney. 
«Vice» tegner et skremmende bilde av et stillferdig maktmenneske. 
På svært underholdende vis. 

Vice 

Sjanger: 
Biografisk drama. 
Nasjonalitet: USA 2018. 
Regi og manus: 
Adam McKay. 
Skuespillere: Christian Bale, Amy Adams, Steve Carell, Sam Rockwell, Allison Pill, Jesse Plemons. 
Lengde: 
2 timer 12 min. 
Aldersgrense: 12 år. 
Kinopremiere: 1. februar. 

«Pass deg for den stillferdige. 
Mens du snakker, lytter han. 
Mens du handler, planlegger han. 
Og slår til når du minst venter det». 
Utsagnet er som skapt for Dick Cheney, denne ukarismatiske og tilsynelatende tørrpinnen som i 2000 ble visepresident for George W. Bush. 
Mens hele verden hatet den idiotiske presidenten, opererte Cheney i kulissene og satte større preg på verdenssituasjonen enn de fleste presidenter gjør. 

– 
Dette er en sann historie, sier tekstplakaten i starten av filmen om Cheney. 
– Men siden Cheney er så tilbaketrukket og sier så lite selv, har vi gjort så godt vi kan. 

Lite tyder på at filmen beveger seg langt fra sannheten. 

Eneveldig hersker 

Denne Dick Cheney. 
Hvordan ble han så mektig? 
Fordi han instinktivt forsto maktens mekanismer. 
Men hvorfor var han så kynisk og maktsyk? 
Det får vi bare delvis svar på. 
Det mest oppsiktsvekkende og skremmende er uansett hvordan én mann kunne få så mye gjennomføringssmakt i verdens mektigste demokrati. 

Vi følger unge Cheney fra da han ble utvist fra Yale for fyll og slåssing. 
Møter hans smarte og ambisiøse kone Lynne. 
Ser hvordan han tilfeldigvis blir republikaner og lojal lakei for Donald Rumsfeld i Nixon-administrasjonen. 
Blir kongressmann og forsvarsminister. 
Får flere hjerteinfarkt. 
Får vite at datteren er lesbisk. 
Blir toppsjef i Halliburton da Clinton overtok det hvite hus. 
Og så takker ja til å bli visepresident. 
Under visse betingelser... 

Alt dette er relevant for det som utspiller seg fra og med 11. september 2001. 
For mens flyene fortsatt er i lufta, ser Cheney mange trekk inn i framtiden og legger en plan. 

Regissør Adam McKay gjorde furore med «The Big Short» i 2015. 
På ellevilt og pedagogisk vis skildret den innsiden av finanskrisen og boliglånkollapsen i 2008. 

Lekne virkemidler 

I «Vice» bruker han også morsomme og lekne virkemidler for å gjøre et komplisert tema både underholdende og forståelig for den alminnelige seer. 

Ikke like ellevilt harselerende denne gangen. 
Ironi og absurditet passer temaet bedre. 
Den geniale måten fortellerstemmen er brukt på, er ironisk på mange plan. 

Først etter 11. september blir filmen preget av det politiske alvoret i situasjonen, og fordrer en viss historisk kunnskap for å henge med i svingene. 
Den absurde morostemningen erstattes av sjokkerende alvor. 
Men McKay har selvsagt noen skikkelige godbiter på lur her også. 

Christian Bales sterkt maskerte innsats som Dick Cheney er enda mer imponerende enn Gary Oldmans Winston Churchill i fjor, og selvsagt er han Oscar-nominert for den. 
Det er også fortjent Amy Adams som den nyanserike Lynne Cheney gjennom 50 år. 
