«Senkveld» er tilbake, med mer energi, men uten overraskelser
Nye «Senkveld» byr på ny energi og nye fjes i et velprøvd format. 
Det er vellykket, men de store overraskelsene uteblir. 

I løpet av halvannet tiår som TV 2s fredagskonger sopte Thomas og Harald med seg fire Gullruten-priser og opplevde til tider eventyrlige seertall. 
Det var derfor lett å sitte med en følelse av at Helene Olafsen og Stian Blipp skulle hoppe etter Wirkola i kveldens debut som «Senkveld»- programledere. 

Men heller enn å nervøst forsøke å følge i fotsporene til «Rønnis» og «Nummis», tar de to programlederne seg uredd til rette. 
Den knappe timen innebærer også sine øyeblikk med innkjøringsklums, men først og fremst ser de to programlederne ut som de aldri har gjort annet. 

Det er imponerende tatt i betraktning at begge er bare 28 år. 

Alderen ser ikke ut til å påvirke duoen nevneverdig i møte med de celebre gjestene. 
Istedenfor leder programlederne med ungdommelig energi og sjarm oss gjennom en time hvor vi møter litt av et A-lag av gjester. 

Som aller første gjest stiller ingen ringere enn Norges mektigste, statsminister Erna Solberg. 
Olafsen og Blipp snakker ledig og lett med statsministeren om alt fra «Ex on the Beach» til Per Sandbergs avgang, og Solberg blir til alt overmål sittende i sofaen, til tider som en tredje programleder. 

De som følger etter er heller ingen hvem som helst. 
Først svinger Karsten Warholm, en av Norges største, og mest utadvendte, idrettsstjerner for øyeblikket, innom sammen med den like sjarmerende treneren Leif Olav Alnes. 
Så tar skuespillerduoen Kristoffer Joner og Ane Dahl Torp fra årets store norske film «Skjelvet» studio sammen med Helene, Stian og Erna. 

I sitt første program mangler bookingen bare en popstjerne i verdensklasse for å krysse absolutt alle boksene for et så bredt program som «Senkveld» tross alt skal være. 
En slik lineup er åpenbart en fordel for et program hvor gjestene spiller en så sentral rolle for om programmet lykkes. 

Samtidig står nye «Senkveld» ikke tilbake for å la gjestene bære programmet. 
I så måte tar de få sjanser. 
Olafsen og Blipp kjører på i det velkjente konseptet deres forgjengere innen talkshow-sjangeren har bygget opp. 

Det står i kontrast til Thomas og Haralds vei til TV-tronen. 
For skal man falle for fristelsen og sammenlikne de to med sine forgjengere, er den største forskjellen den manglende eksperimenteringen. 

Foruten «Camp Senkveld» og en liten seanse med harselas over «tilbakemeldinger» fra seerne, er det samtalene med gjestene som står i fokus. 
De store overraskelsene uteblir. 
Programlederne tester først og fremst grenser i samtalene med gjestene, hvor de tør å være både morsomme og personlige. 
Til gjengjeld lykkes de godt med det. 

Mangelen på de store sprellene har kanskje sammenheng med mannen foran dem på plakaten. 
I forkant har det vært varslet at Skavlans inntreden programposten foran har gjort det nødvendig å tilpasse seg. 
På kveldens program framstår det som om programmet har gjort det ved å sette aktualitet og intervjuer foran humor og underholdning. 
Da uteblir den store x-faktoren foreløpig. 

«Senkveld»s største nyvinning denne sesongen er derfor programlederne. 
Men det betyr ikke at resultatet er ille. 
Både Olafsen og Blipp turnerer godt jobben med å holde stemningen løs og ledig og samtalene interessante i møte med spennende gjester. 

Premierens etterlatte inntrykk er at det ikke var et nytt konsept «Senkveld» trengte. 
Først og fremst trengte programmet nytt og friskt blod etter 15 år. 
Og det har de fått til de grader. 
