Banalt og lettvint
Forsøk på barnevennlig, lettfattelig konsept blir til langdryg ørkenvandring. 

Invizimals: The Lost Kingdom innledes med et slags Indiana Jones junior-filmklipp av den japanske gutten Hiro som sniker seg inn på museum i nattens mulm og mørke, på jakt etter ureglementerte gjenstander. 
Etter en kort tur innom forskningsbasen han er tilknyttet, bærer det ut på eventyr i en virtuell verden som ser ut til å være spesialdesignet for 9 år gamle gutter med hang til japanske tv-serier. 
På din vei gjennom noen forbløffende lite varierte landskaper, treffer du ulike fabeldyr, og overtar egenskapene deres. 
For å få dette til må du igjennom noen latterlig enkle kamper, basert på quicktime-teknikk, men hvor det ikke gjør noe om du trykker på feil knapp før du treffer den rette. 

Etter en stund har du samlet deg en gjeng med såkalte invizimals, blant annet en gepard, en minotaur, en hai som også klarer seg på land, samt en råsterk panda. 

Opplæringsbiten er omstendelig og usedvanlig lavterskel. 
Du er utstyrt med et armbånd hvor en tilkoblet kvinnestemme gir deg alt inn med teskjeer. 
Dette er med andre ord velegnet for de minste og de minst erfarne. 
Samt for de veldig tålmodige. 
For her er det lite utfordringer å hente. 
Du trenger ikke bruke egen hjernekapasitet for å finne ut hvordan oppgaver skal løses eller hvilken invizimal du skal velge, spillet forteller deg det. 
Resultatet er et monotont, repeterende og ganske enkelt gørrkjedelig spill, som muligens egner seg for nybegynnere, men ikke for så mange andre. 
