Flott 77-åring med eldgammel tekst
Sokrates' forsvarstale i Kilden er en viktig forestilling. 
Den er enkel, lett tilgjengelig og teater med et sterkt budskap. 

Kari Onstad gjør en glimrende fremførelse av Sokrates’ forsvarstale. 
Denne 2417 år gamle teksten har ikke bare overlevd historien, den er gyldig også i dag, noe som blir svært tydelig når den fremføres slik det skjer i Kilden fra nå av og frem til og med 18. mars. 

Sokrates var 70 da han ble dømt til å tømme giftbegeret for blant annet å ha «fordervet ungdommen» og fornektet gudene. 
Når Kari Onstad (77) står der, barbent, enkelt kledt, og med stemme som veksler mellom hvisken og torden, glemmer man at Sokrates var en mann. 
Eller at Kari Onstad er en kvinne. 
Og man glemmer at dette er gammelt. 
Det hele er bare sterkt, vakkert, levende og relevant. 

Så har hun da også hatt en dyktig regissør med på laget, nemlig sin egen mann gjennom 55 år, Stein Winge, både nasjonalt og internasjonalt en av de virkelig store i bransjen. 
Scenen er enkel, holdt i grått, med en del stoler spredt utover, og Onstad beveger seg som en ungdom mellom dem, opp og ned, til og med på gulvet og opp igjen – og er rett og slett overbevisende der hun slynger ut sine argumenter mot anklagene. 

Og for å si det veldig enkelt: 
Det er en lykke å være tilskuer og bli berørt av en snart 2500 år gammel tekst. 
Å ikke ha lyst til å miste ett eneste ord, for alt er like viktig. 
Og å oppleve at dette er relevant teater i dag, belemret som vi er med fake news, konspirasjonsteorier, gudelighet og hykleri i alle slags varianter, forfengelighet og statusjag. 
Alt dette setter Sokrates fingeren på. 
Og vi har godt av å bli minnet på at problemene ikke er nye. 

Premieren fredag kveld begynte med at vi kom inn i salen og ventet nesten ett kvarter mens stillheten i forsamlingen ble øredøvende, nesten plagsom, bare forstyrret av en irriterende surrelyd, som av et kjøleskap som dirrer alt for mye. 
Om det var tilsiktet at det skulle vare så lenge vet jeg ikke. 
Men det hadde en underlig effekt. 
Man ble nesten mer innstilt på det som skulle komme. 

Så skal jeg heller ikke glemme at Ina Maria Brekke er med på laget. 
Hun er anklageren, aktor. 
Og har så desidert en birolle. 
Maskulint kledt er hun, og det understreker kanskje kjønnsforandringen som denne oppsetningen faktisk har. 

Men det er ikke vesentlig. 
Her er to mennesker som står mot hverandre og som ikke forstår hverandre. 
Den ene er vinner og den andre er taper. 
Og taperen er ikke den som blir dømt til døden. 

Les også: 
