Her lukter det ny Spellemannpris!
Visekunstneren innfrir på første «voksenalbum» på sju år. 

ALBUM: 
Til tross for to Spellemannpriser på tre forsøk er Tonje Unstad (35) et godt stykke unna kjendisstatus. 
Det lever hun nok godt med der oppe i Tromsø, men det hadde vært fint om flere ble oppmerksomme på en av Norges beste visekunstnere. 

Den gode teksten 

Unstad er ikke en sånn visesanger som står aleine og klamrer seg til kassegitaren, til det er dette for produsert. 
Men som de beste i denne tradisjonen ser hun verdien i en god tekst. 
Det gjør ikke noe om tekstlinjene rimer, heller. 

Første på fem år 

«Svermere» er hennes første album siden den Spellemann-belønte barneplata «Mygga og flua» (2011), og det første «voksne» siden Spellemann-vinner «Æ ror aleina» fra 2009. 

Unstad kan feire tiårsjubileum som plateartist, men har altså gått stille i dørene de siste åra. 
En av grunnene er nok at hun er blitt tobarnsmor, en annen at ingen ting blir halvgjort. 

Variert 

«Svermere» varer bare snaut halvtimen, men er spekket med gode låter i et variert, musikalsk landskap, fra østeuropeisk/sigøynerinspirert komp - med trøorgel, spikerpiano og bassklarinett - til vakre viser med forsiktig synth-bruk, strykere fra Nordnorsk Opera og Symfoniorkester og vokaloktetten Vokal Nord. 
Grunnkompet besørges av Håkon Mjåset Johansen (trommer/perkusjon), Trond-Viggo Solås (bass) og MIkael Nilzén (trøorgel/piano/synth). 

Stemningsmessig går det fra den mørke åpningen «Alle mine demona» («om angsten tære / æ ser på gråstein / som diamanta / når tvilen grip mæ / fra alle kanta») til den noe lysere - og nedstrippede - avslutningen «En av dissan dagan». 

Sundström-duett 

På veien dit synger hun duett med svenske Stefan Sundström («Måsen i sildenota») og oppsummerer et kort og heftig kjærlighetsliv i ett av albumets høydepunkter, «En kjærlighetssang». 

Det går som det ofte går: 
«Vi bygde hus og rede / og daga gikk som daga gjør / så hverdagslig og fint det kunne vær / før han en dag blir kort i ordan / og alt som va så enkelt / sku brått bli feil og brått bli til / nå fremmed nå som kjentes ødelagt / så nesten ikkje til å bære / så heilt umulig å forstå». 

Bare sangen står igjen, og den er hennes. 

Samme produsent 

Sundström er ikke tilfeldig valgt. 
Mikael Herrström har produsert noen av Sundströms beste plater, og her sørger han for at «Svermere» er blitt Unstads mest produserte plate - i aller beste forstand. 

Det balanseres elegant mellom enkle «Den sangen» og «En av dissan dagan» og mektige «Svermere». 
Virkemidlene truer aldri med å ta over, men underbygger og løfter på en elegant måte. 

Dette lukter ny Spellemannpris! 
