Anmeldelse:Flere nedturer enn oppturer 

Tore Renberg solodebuterer med lett pop og rock på albumet «Ingen nåde». 

ALBUM: 
Tore Renberg, fra Stavanger, er en av Norges mest populære forfattere, særlig kjent for bøkene om Jarle Klepp. 
To av dem, «Mannen som elsket Yngve» og «Kompani Orheim», er filmatisert - med Renberg sjøl som manusforfatter. 

Musikken har vært viktig også i bøkene hans, men litteraturen er kommet i veien for utøvelsen. 
Nå klarte han ikke å vente lenger, og nå var det alvor! 

Men at han er en tidvis glitrende forfatter, behøver jo ikke bety at Renberg er skapt for popstjernelivet. 

Solodebut 
I to år har han forberedt solodebuten «Ingen nåde», etter noen spredte forsøk i band som Verdensrommet (som debuterte med ep-en «Alt e dine venner» i 2002), Modan Garu (som ga ut elektronikaalbumet «Foxhunting For The Future» i 2008) og Stavanger Energi (som i 2006 ga ut albumet «Det amerikanske valget»). 

Men det mest omtalte bandforsøket går tilbake til 1994. 

Lemen 
Av restene av Kafkatrakterne, et band med brødrene Yngve og Karl Ove Knausgård, oppsto Lemen. 
Med Karl Ove Knausgård på trommer og Renberg på vokal gjennomførte de et par konserter, levende beskrevet i førstnevntes romanserie «Min kamp». 
Men det ble ikke noe mer. 

«Me skal bare spela og ha det kjekt», uttalte Renberg til Stavanger Aftenblad da kompisbandet kom sammen igjen for noen konserter i 2014, i kombinasjon med lanseringen av romanen «Angrep fra alle kanter». 

Spilt inn i Bergen 
Og nå altså, solodebut - spilt inn live i Duper studio i Bergen med Alexander Flotve (gitarer), Chris Holm (bass) og Iver Sandøy (trommer) som medsammensvorne i tillegg til Renberg (vokal/gitarer). 

Tekst og musikk er også signert Renberg, som - mer eller mindre vellykket - overfører sine litterære kvaliterer til låtformatet. 
Best fungerer det når sangene blir som små noveller, men det halter litt også her og der. 

Låtskriving er et eget fag, og noen ganger har han litt for mye han skulle ha sagt på kort tid. 

Tønes Gjest under Lemens gjenforening var Frank «Tønes» Tønnesen. 
Og det er helt tydelig at Renberg er fan og også er inspirert - kanskje for mye - av Sokndals store sønn, som har gjort suksess med sine skakke og underfundige betraktninger i viseform. 

Det er når Renberg likner mest på Tønes han også er på sitt minst interessante, som i åpningen «Pakka det litla eg trenge» (med en gitarintro som minner sterkt om The Kinks' «Lola»), en litt slitsom «Hey Kiddo» og i særdeleshet i singelen «Margaret» (som blant annet er en hyllest til bergensbandet The Aller Værste - og som isolert sett har platas beste tekst). 

Ordstabling 
Dette er låter der han - som Tønes ofte gjør - «stabler» ordene like mye som han synger. 
Det går ut over flyten i låtene. 
Særlig gjelder det «Søster te Jasmin». 

«Å, ongar» blir dessuten i overkant banal: 
«Å, ongar, kom ud i fra hus og fra hytter / Se her, ta imod sverd og pistoler / Å, ongar, nå ska me slipa våre kniver / Se her, nå ska me trekka våre sabler, pirater.» 

Tradisjonell pop Renberg og hans produsent Yngve Leidulv Sætre viser atskillig bedre takter når de serverer mer tradisjonelle popsanger som Vamp-aktige «Vil du komma nærmare» (en flott duett med Ephemeras Christine Sandtorv, med Chris Holms bass i en annen hovedrolle), melankolske «Trenå står i brann» (der Renberg sjøl imponerer med en lun og kledelig tremologitar) og fengende «Halleluja» - med Morten Abel på vokal og elgitar («Det ligg en sang i gitaren / eg har'kje funne an ennå / Men nå ska an kryba fram / og då ska eg synga an»). 

Fine greier! 

Spriker Renberg synger helt ok, men det er flere nedturer enn det er skikkelige oppturer. 
Totalopplevelsen er derfor at dette spriker for mye. 

Ingen nåde fra denne kritikeren, altså. 
Men coveret er kult som bare det! 

• 
Tore Renberg & Lindrende enhet spiller på Parkteatret i Oslo 4.2, Folken i Stavanger 5.2 og Kvarteret i Bergen 11.2. 
