Nok en gang avslører Karin Fossum menneskesinnets svarteste avgrunner
Konrad Sejer etterforsker et katstrofalt ekteskapsdrama. 

Etter den briljante thrilleren «Hviskeren», kommer Karin Fossum med en ny roman, «Formørkelsen», der hun med kirurgisk presisjon borer seg inn i menneskesinnets mørkeste avkroker. 

Hva betyr det? 
Skriver hun om ufattelig ondskap, nådeløse konspirasjoner og syke, utspekulerte hjerner? 
På ingen måte. 
I motsetning til superforfattere som Jo Nesbø, Lars Kepler og Jussi Adler-Olsen, forteller Karin Fossum om tilnærmet normale mennesker. 
Folk som kan minne om oss selv, eller i hvert fall naboene våre. 

Fall fra sjuende etasje 

Vi møter Miele Madani, opprinnelig fra Serbia, og hans norske kone Sylvi Renate Roos Madani. 
Sammen med sin 15 måneder gamle sønn Elias overnatter paret i sjuende etasje på Hotell Annabelle, et sted med et frynsete rykte. 
«Alt er lov», ifølge ryktene, og gjestene kan regne med ekstra stor diskresjon. 

Tidlig om morgenen skjer en forferdelig katastrofe. 
Lille Elias faller ut fra verandaen og knuses mot asfalten. 

Hvorfor skjedde dette? 
Hva slags hendelsesforløp førte fram til denne grusomme ulykken? 
Overbetjent Konrad Sejer og hans medarbeider Jacob Skarre blir satt til å etterforske saken. 
Gjennom avhør av ekteparet viser det seg at de var i ferd med å skille seg. 
De hadde tatt inn på hotellet for å bli enige om hvem som skulle ha retten til sønnen etter samlivsbruddet. 

Overraskende 

Altså et familiedrama som topper seg i et uopprettelig dødsfall. 
Sejers oppgave blir å finne ut hva som har skjedd og hvem som eventuelt har den direkte eller indirekte skylden for at det gikk så galt. 
Historien vikler seg ut i mange, dels uventede retninger. 
Det hele er såpass spennende at det vil være feil å røpe for mye. 
Fortellingen er drevet fram av den lavmælte intensiteten som kjennetegner Fossums stil. 

Fram mot den avklarende slutten blir Sejer og leserne bedre og bedre kjent både med de to foreldrene og deres nærmeste omgivelser. 
Hemmeligheter fra fortid og nåtid virvles opp og kaster lys over saken. 
Tvil kastes over teorier som oppstår underveis. 

Et kammerspill 

Sylvis mor Irene spiller en sentral rolle. 
Vi møter også Mieles serbiske mor Zora Jelena og hans søster Marjana, dessuten et par kvinnelige hotellarbeidere. 
Men ikke så mange flere. 
Intrigen er på mange måter tett som et kammerspill. 
Historien er delt i tre; «Forbrytelsen», «Formørkelsen» og «Det vidunderlige ingenting». 

Fossum viser hvordan ekteskapet mellom Miele og Sylvi fra begynnelsen er preget av forskjellige versjoner, hvordan deres forestillinger om verden og virkeligheten endrer seg ettersom de har behov for det. 
«Alt handler om roller». 
Ting er ikke nødvendigvis slik de ser ut til å være. 

Knuste drømmer 

Gjennom samtaler om fortida og utviklingen etter Elias’ død forteller Fossum om to mennesker som gjennom sine forventninger, gleder, skuffelser og frykt får sine skjebner vevd sammen på en måte som knuser enhver drøm som måtte ha vært der i utgangspunktet. 

Historien fortelles først gjennom avhør, dernest gjennom en almen fortellerstemme som følger de to hovedaktørene. 
Forventningen om en krise dirrer gjennom intrigen. 
Og den kommer. 
Fossum skrur det hele til med stadig overraskende elementer og lar det hele ende i et halsbrekkende og actionfylt klimaks. 
Men selv når hun beskriver sterke ytre hendelser, er det en indre action som er drivkraften i Fossums drama. 

Identifikasjon som metode 

Som engasjert etterforsker av det som skjer, spiller Konrad Sejer en viktig rolle i Fossums roman. 
Hans refleksjoner og iakttagelser, og dialogene mellom ham og Skarre er kommentarer ikke bare til de mysteriene de må gruble over, men til livet i sin alminnelighet. 

Sejers metode er ikke bare å spille den utenforstående observatør. 
Han har også en egen evne til å identifisere seg med mennesker og situasjoner, som gjør ham i stand til å sirkle inn sannheten. 
Dette gjør ham også til den menneskelige etterforsker han står fram som, i kontrast til krimlitteraturens mange selvdestruktive, hardtslående politifolk. 

Lindre og helbrede 

«Er du misfornøyd med valget du har gjort?» spør Skarre på et visst tidspunkt. 
«I grunnen ikke,» svarer Sejer, før dialogen fortsetter slik. 

«For vi begynte vel ikke i politiet for å finne glede, gjorde vi vel? 

He he, nei det gjorde vi ikke, humret Sejer. 

Så hva handler det om da? 

Skulle ønske jeg kunne helbrede, kanskje. 
Eller lindre.» 

Karin Fossum viser seg nok engang som en strålende forfatter, med en sterk evne til å forsøke å forstå hva livet er. 
Og døden. 
Mot slutten tenker Sejer: 

«Troende tenkte på døden som det vidunderlige alt, selv tenkte han på døden som det vidunderlige ingen ting. 
Og allikevel snakker vi om døden i entall. 
Er du redd for døden, spør vi, som om det bare fantes den ene. 
Det er jo en til hver av oss.» 
