«Deadly Class»:Kompenserer for kjedelige rollefigurer med sjokkvold | 
Anmeldt av Asbjørn Slettemark 

Selv med hjemmeleksen «drepe noen som fortjener det» blir «Deadly Class» flat underholdning. 

Etter bare noen dager på skolen Kings Dominion får Marcus sin første hjemmelekse: 
«Gå ut og drep noen som fortjener det». 
I løpet av natten skal han finne, drepe og fjerne et offer, ellers blir det gjensitting neste skoledag. 

Ikke overraskende betyr gjensitting at man også blir jaget av to maskerte drapsmenn. 
Ungdomsserien Deadly Class, lagt til Reagans USA på tidlig 80-tall, trykker gassen i bånn fra første sekund, og gjør hva den kan for å skru opp sjokkfaktoren. 

Marcus er en hjemløs ungdom som jages av politiet for en håndfull mord han ikke har begått. 
Etter en Batman-lignende episode i en sjuskete bakgate, hvor en skabbete hjemløs stjeler hans eneste bilde av faren, ender han i hendene på noen rare unge slåsskjemper. 
De tar ham til Master Lin, klasseforstander på leiemorderakademiet Kings Dominion. 
Se for deg magiskolen Hogwarts i Harry Potter-serien, bare at vitnemålet sier leiemorder i stedet for trollmann. 

Punkere, gothere, nynazister og ullen moral 

Skolen er i liket med Hogwarts fylt til randen med et fargerikt galleri av ungdommer. 
Nynazister og Yakuza-kids mingler med mexicanske kartelljyplinger og dødskult-gothere, mens Master Lin oppfordrer dem til å benytte seg av en mildt sagt ullen moral når velger drapsoffer. 
«Dersom de fortjener det», er Lins vaklende juridiske argumentasjon for hvem som skal leve eller dø når leksene skal gjøres. 

Deadly Class er basert på en grafisk roman, og de karikerte rollefigurene bærer preg av det. 
Humoren er bekmørk, konfliktene voldelige og moralen fraværende. 
Ingenting av dette står i veien for en kvalitets-binge i sofaen, men Deadly Class faller til bakken når serien skal fylle Marcus og de andre med interessant utvikling. 

Samtlige figurer er så forutsigbart satt sammen at man drømmer om å heller finne frem de to filmene i Kingsmen-serien, der en tegneserie fungerte som utgangspunkt for glimrende underholdning om tenåringer som ble sendt på spionskole. 

Etter hvert som ungdommene viser frem sjelen bak de harde fasadene her, fremstår de om mulig enda mer flate enn stereotypene de ser ut som. 
Punker, gother eller nazist, de er alle bare unyanserte ungdommer som synes det er teit at Reagan gir bort verden til «corporate America». 

Moral, borgervern og sjokkvold 

Rollegalleriets utvikling er skuffende, spesielt siden serien har et interessant utgangspunkt. 
Moral, selvtekt og borgervern har alltid stått sterkt i spesielt den amerikanske krimlitteraturen, og Deadly Class kunne diskutert saker Lee Child og andre beinharde hevnforfattere sveiper innom i bok etter bok på en mye mer underholdende måte. 

Mens kvalitetsserier som Buffy the Vampire Slayer, Riverdale, Friday Night Lights og andre ungdomsserier gir figurene sine vanskelige valg og livsdefinerende utfordringer, kompenserer Deadly Class for kjedelige, mellommenneskelige møter med sjokkvold. 
Det gjør den til en serie som raskt havner bak i køen når man vurderer hvilke av januarpremierene som skal følges mot våren. 
