«Evolution»:Vakker barndomsuhygge 

Når du vet at noe er galt, men ingen tror deg. 
Når du ikke kan stole på noen. 
Og nå du ikke en ganger er sikker på hva som er fantasi og virkelig. 
Den følelsen formidler «Evolution» mesterlig. 

Evolution 

Sjanger: Sci-fi/grøsserdrama. 
Nasjonalitet: Belgia/Frankrike/Spania 2015. 
Regi: 
Lucile Hadzihalilovic. 
Skuespillere: Max Brebant, Roxane Duran, Julie-Marie Parmentier. 
Lengde:1 time 21 min. 
Aldersgrense: 12 år. 

«Evolution» er en både vakker, gåtefull, poetisk, skremmende og forvirrende film. 
Selv om den ytre historien er uten indre logikk og like minimalistisk som det estetiske uttrykket, har filmen en særegen stemning som er fjetrende fascinerende fra første til siste bilde. 

Men det mest oppsiktsvekkende med filmen er er at den så tydelig er resultatet av ett menneskes, regissør og manusforfatter Lucile Hadzihalilovics, visjon. 
For makan til å sette sitt fingeravtrykk på hver bilderamme, hvert ansiktsuttrykk, hver følelse! 

På et ubestemt sted i en ubestemt tid finnes en øy befolket av guttebarn og voksne kvinner. 
Hver gutt blir tatt vare på av en kvinne, men relasjonen dem imellom er usikker. 
Kjønn virker i det hele tatt å være en uvesentlig faktor i samfunnet, men et vesentlig moment i visjonen. 

Nicolas er 10 år, og en dag han som vanlig svømmer og dykker ser han liket av en gutt på sjøbunnen. 
Når han forteller dette til sin «mor», blir han bare avfeid. 
Men i Nicolas er fryktens frø om en skjult trussel og farlig hemmelig sådd. 

Les anmeldelsene av de andre kinopremierene denne uken her: 

Så Nicolas virkelig noe, eller var det en drøm? 
Hva er poenget med inngrepene guttene gjennomgår på øyas dunkle sykehus? 
Og hva driver egentlig alle «mødrene» med på stranden om natten? 
Og hvorfor tegner Nicolas ting som ikke finnes på øya? 

Det er 12 år siden franske Hadzihalilovic regidebuterte med «Innocence», en film som har senere har fått kultstatus både for tematikk og sin særegne form. 
Også i «Evolution» skildrer hun et barndomsunivers på grensen mellom fantasi, drøm, virkelihet og frykt.Og frykten, den har sitt arnested i det som voksenverdenen holder skjult for barna. 
Det er ut fra denne frykten regissøren lykkes så godt med å skape en foruroligende, nifs stemning, helt uten tradisjonelle sjokkeffekter. 
Tenk David Lynchs «Twin Peaks» og «Mullholland Drive». 
Eller Lars von Triers «Riget». 

«Evolution» er innspilt på Lanzarote, den svarte lavasanden mot de hvite små husene gir en slående effekt. 
Det samme gjør kvinnenes merkelig like klesdrakt og utseende, med svarte øyne og hvite bryn. 

Filmen er full av slike små detaljer som alle bidrar til både undringen og uhyggestemningen: en nesten antiseptisk minimalisme i både visuelt uttrykk og dialog, med havet som en besnærende kontrast. 
