Borgerlønn i teknologiens tid
Fra hippieidealisme til World Economic Forum i Davos. 

I blant, når man hører politikere snakke om 43 timers arbeidsuker og meningsbærere insinuere at høy selvtillit burde være forbeholdt de med fast jobb som tjener mest, kan man nesten begynne å tro at noen faktisk mener at hele poenget med menneskets liv er å arbeide og bidra til økonomisk vekst. 

Når det i tillegg sees i kombinasjon med påstander om at folk burde føde flere barn fordi samfunnet ”trenger arbeidskraft”, kan man jo virkelig begynne å lure. 
Slikt får hårene til å reise seg i nakken hos undertegnede. 

Når Erna Solberg truer med 43 timers arbeidsuke for folk flest, får jeg mest lyst til å stemme et parti som vil gå inn for 6-timers dag, 4-dagers uke eller enda bedre: borgerlønn. 
Mennesket har andre (viktige) ting å drive med enn å (bare) tjene penger. 

I boka «Borgerlønn» drøftes imidlertid flere ulike argumenter for borgerlønn. 
Argumenter for (og i mot) borgerlønn finnes på begge sider av den blå – røde aksen, hos libertarianere, hos de grønne, og i grupper utenom disse. 

Forfatterne har snakket med økonomiprofessorer som argumenterer for, og økonomiprofessorer som argumenterer i mot. 
Noen av ulike argumentene for borgerlønn går direkte mot hverandre, og det er bl.a. dette som gjør boka interessant – borgerlønn blir her behandlet som mer enn en abstrakt idé. 

Her nevnes dessuten mange konkrete prøveprosjekter med borgerlønn, hva som lyktes og hva som gikk galt, men viktigere: forfatterne skriver hvordan varianter av borgerlønn faktisk allerede eksisterer, som for eksempel i Alaska, hvor alle innbyggerne får utdelt en del av inntektene fra naturressursene. 

Nyttig er også et av de siste kapitlene hvor forfatterne undersøker de norske partienes syn på borgerlønn, selv om det også er nokså skuffende, et slags antiklimaks i lesningen av boka – det virker som om de fleste har lagt idéen tørr. 

Selv partiet Venstre fjernet borgerlønn fra programmet etter at de regnte ut at det ville bli for dyrt med pilotprosjekter på borgerlønn. 

Er det da relevant å diskutere borgerlønn, når ingen av de norske partiene er noe særlig interessert i det? 
Ja, mener (selvsagt) forfatterne, og har gode argumenter for det. 

Samfunnsproblemene som borgerlønn sees opp mot i boka er reelle, og derfor trenger man ikke å være enten veldig for eller imot for å få utbytte av denne boka. 
