Hurra for Hakkebakkeskogen!
Når Thorbjørn Egners snart 70 år gamle klassiker nå engang skulle bli film, kunne det ikke vært gjort bedre enn dette. 

Jo visst kan man ønske seg flere nyskrevne eventyr, kinofilmer og teaterstykker for de minste. 
Samtidig må man bare beundre slitestyrken i Thorbjørn Egners muntre og sosialdemokratisk-pedagogiske fortellinger. 
Som sikkerstikk på alle norske teaterhus, er det nesten rart at det ikke finnes flere filmatiseringer enn Ivo Caprinos «Karius og Baktus» fra 1955, en kortversjon av Hakkebakkeskogen av samme filmskaper, og Bente Erichsens «Folk og røvere i Kardemomme by» fra 1988. 

Slik sett er nok også filmatiseringen av «Dyrene i Hakkebakkeskogen» et sikkerstikk. 
Og med Rasmus A. Sivertsen som regissør og Qvisten Animasjon som produsent, havnet Klatremus og vennene hans i de beste hender. 

Qvisten står bak det meste av det som er kommet de siste årene av god, norsk animasjon, fra de nye Flåklypa-filmene via «Knutsen og Ludvigsen og den fæle Rasputin» til filmene om Elias. 
Håndverksmessig er studioet helt på topp, visuelt er det et helt Atlanterhav mellom dem og Disney. 

Deres versjon av Hakkebakkeskogen har knapt et eneste supersøtt dyr. 
To av virkelighetens søteste skapninger, ekornet og pinnsvinet, er her blitt filmens minst søte, den ene kantete og rar, den andre skikkelig stygg. 
Det er i seg selv befriende. 
Og det betyr ikke at dyrene ikke har sjarm. 
De er bare bedårende på en måte som har med personlighet å gjøre. 

Ellers er universet like gjenkjennelig som fortellingen. 
Fornyelsen kommer gjennom Gaute Storaas’ arrangement av Christian Hartmann og Thorbjørn Egners originalmusikk. 
Storaas jazzer den opp på en så funky måte at jeg fra første øyeblikk blir sittende og trampe takten og nesten synge med. 

Animatører og regissør utnytter filmens mulighet for å bikke på kamera og se verden nedenfra og opp, eller fra de små musenes perspektiv. 
Det utnyttes særlig effektfullt i den spennende sekvensen der sorgløse Klatremus og arbeidsomme Morten Skogmus må redde lille Brumlemann, som er tatt til fange av mannen og konen på gården, og får hunden Hannibal i hælene. 

Så om «Dyrene i Hakkebakkeskogen» ikke er nyskapende, er dette en solid produksjon som henvender seg til de små på en både tydelig og inkluderende måte, uten å bli overpedagogisk, belærende eller klissete. 
Solid stemmegivning fra blant andre Stig Henrik Hoff, Ivar Nørve, Steinar Sagen, Frank Kjosås, Nils Jørgen Kaalstad og Wenche Myhre befester inntrykket. 
