«Let There Be Rock»
Skapelsesberetningen, boogie-style. 
En fyr til høyre her blir så forfjamset av begeistring (og kanskje litt øl) at han faller bakover på rumpa på tribunen. 
Hvite lys blender publikum, strategisk nok idet Johnson befaler «let there be light!». 
Young innleder en lang, lang solo. 
Den er innledningsvis en kavalkade over boogierockens alle triks, fremført med et overskudd som må sies å være fantastisk etter så mange år i faget. 
Svetten renner, og jeg undrer meg over at blodet i fingrene hans ikke gjør det samme. 
Han spiller med kun venstrehånden (bedre enn de fleste spiller med to); faller til gulvet, bukter seg rundt på gulvet som et insekt i rigor mortis, spretter opp igjen og løper opp over trommene for å avslutte helt alene, hele tiden trippende på de korte beina sine. 
For en oppvisning. 
Bare å ta av seg djevelhornene i respekt. 
