Herlig komedie om vårt vanskelige sexliv
Mosaikkfilmer er og blir vanskelige. 
Desto mer imponerende er det hvor morsomt "Den lille død" sirkler inn 10 menneskers erotiske strev. 

Svaneparet i Breiavatnet har ikke fått unger i år, noe de jo alltid pleier å klare. 
Kan også de ha fått problemer med sexlivet, mon tro? 

Når slikt skjer i menneskenes verden, går han og hun gjerne til terapeut. 
Der havner filmens Dan og Evie og får beskjed om å leke erotiske rollespill. 
Jeg skal love at de – særlig han – går helhjertet inn for oppgaven. 
Det gjør ikke nødvendigvis elskoven lettere. 

Et annet par, Maeve og Paul, har det egentlig bra i senga, særlig hvis han får suge hennes tær. 
Men alt blir ganske komplisert den natta hun røper sin seksuelle fantasi. 
Jeg sier ikke mer om hvilken dramatikk det skaper." 
Den lille død" har noen porsjoner med dødsfall, men selve tittelen henspiller på en fransk metafor (for øvrig hyppig brukt av Shakespeare) for orgasmens deilige, dog tilintetgjørende sekunder. 

Helst ikke sniktitt på traileren til denne australske komedien, det virker fort flaut og vulgært. 
Sannheten er at regissør og manusforfatter Josh Lawson har laget en skikkelig morsom vev av historier, men detaljene må nytes slik de triller ut av godteposen. 
Snart forstår man at det virkelig er grunn til å undres på "hvor ble det av god, gammeldags sex? 
Må folk absolutt tråkle det til med kinky påfunn?" slik en biperson sukker. 

Lawsons hovedgrep er å klistre temmelig sære og dermed også komiske erotiske preferanser til figurene. 
Slik kompliseres faktisk kjærlighetslivet deres betraktelig. 
En kvinne som strever livet av seg for å bli gravid, tenner bare på mannen når han gråter. 
En ektemann holder ut i et ekteskap der kona daglig kjefter på ham. 
Seksuelt opphisset blir han utelukkende om natta når han ser henne sove. 
Gode skuespillere 

Den femte konstellasjonen er kvinnen som jobber med å tolke telefonsamtaler for døvstumme. 
En kveld må hun forholde seg til den unge mannen som vil snakke med en sextelefonstemme. 
Det lyder muligens bisart, men er løst på ytterst sjarmerende vis, takket være gode skuespillere. 

Rett som det er sveiper handlingen innom den voldelige forvrengningen av sex. 
Plutselig føles det som om filmen glir ut i alt man slett ikke har lyst til å le av. 
Her balanserer regissøren på en knivsegg, men jeg mener at han akkurat i tide redder seg tilbake til komikkens landskap. 
Puh! 
En 11. person flettes sporadisk inn blant alle de andre. 
Han er den nyinnflyttede mannen som er dømt av rettsvesenet til å gå rundt og informere naboene om at han har sonet en dom for pedofili. 
Også det lyder ubehagelig i en komedie, men Lawson klarer på overrumplende vis å integrere skikkelsen i hendelsene. 

Mer bør ikke avsløres. 
Regissøren lykkes godt i å holde orden på alle parene og få oss til å le hjertelig med dem. 
Det hele rundes av med den mest overraskende slutt jeg har sett på lenge. 

Gå og kos dere. 
Rund gjerne av med helt alminnelig sex på et dertil egnet sted. 
