Sprelske sørlandsdiktI 

Atle Håland er ikke noe mindre enn en ny og ganske sensasjonell stemme i den sørlandske og norske litteraturen. 

Atle Håland løfter igjen sin særegne stemme i det lyriske kor. 
Han debuterte vellykket i fjor, og følger opp med en minst like så personlig bok denne gangen. 
Vannfall er psevdonym for Vatnestraum hvor forfatteren vokste opp. 
På sett og vis er det nærliggende å hevde at boka følger opp tidens tendens med å utlevere seg selv og sine omgivelser. 
Men dette skjer jo helst i romaner på mellom 500 og 1000 sider — konferer Knausgård og Bjørnstad. 
Her har vi en ung mann (30 ) om på 84 sider med til dels få ord på hver side, klarer å gjøre noe av det samme, og i tillegg gi leseren en nydelig opplevelse av språklig og litterært vidd. 
Og nok en gang denne gode og litt såre erkjennelsen av hva ungdommens opplevelser har å si for den enkeltes utvikling og senere liv. 

Nok en gang slår det meg hvor dreven den unge forfatteren er. 
Han smyger og ut inn av hverdagsspråket og serverer fra første stund noen riktig herlige bibelallusjoner, som denne: 
«ei bygd som ligger / på et fjell / kan skjules / tenn lyset / for alle». 
Tonen er gitt. 
Her skal det meste fram i lyset. 
Det skjulte skal avsløres. 
Hvilket skjer. 
Og alvoret blir tyngre i løpet av de første sidene: 
«om du bærer / offergaven din / og din bror har noe imot deg / la gaven ligge / og skvær opp». 

Og så denne , rent ut sagt et fantastisk spill: 
«øyet er lampa di / om øyet er sjukt / blir kroppen fylt av mørke / er lyset i deg mørke / sitter du djupt i det». 

Boka er lest på en time eller to. 
Og jeg har lest den flere ganger. 
En utrolig fascinerende odyssé til Vatnestraum er det Håland tar oss med på, og det er både til å le og gråte av. 
Her møter vi en ordets og tankens mann som evner å formidle erfaringer og erkjennelser langt ut over det personlige eller det private, om noen skulle tenke det. 
Han er både frekk og freidig, i så måte ganske u-sørlandsk vil jeg mene. 
Likevel, denne bygdekritikeren elsker jo sitt opphav og sin bakgrunn, og det er vel derfor jeg leser det med så stor glede og fascinasjon. 
