Anmeldelse:Undergrunnen har aldri vært mer forlokkende 

Herlig, suggererende rockmiks fra Haugesunds egen «supergruppe». 

ALBUM: 
Primitiv rock og garasjerock møter afrobeat og krautrock? 
Malis Tinariwen møter svenske Dungen eller Nationalteatern? 
Wunderkammer møter The Low Frequency in Stereo? 

En spennende tanke - og Pål Jackman fra Wunderkammer og Per Steinar Lie og Ørjan Haaland fra Low Frequency og trioen Lumen Drones realiserte tanken da Lie på kort varsel (dagen før!) ble bedt om å spille for de innsatte i Haugesund fengsel. 

Rett på sak 
Han fikk med seg Haaland og Jackman, og uten å øve ble Undergünnen ganske tilfeldig en realitet den kvelden. 

Tre låter ble unnfanget, og debutalbumet var i realiteten også påbegynt. 

Bandet gikk rett på, og sånn oppleves musikken også. 

Jammet fram Samtlige ni låter er jammet fram i øvingslokalet, og det har nok bidratt til det høye energinivået og den primitive kraften i musikken. 
Som bandet sier et eller annet sted: 
Enten må du danse eller slåss. 

Sjøl kaller de musikken «jungelkraut». 

Musikken har et voldsomt driv. 
Unntaket er den fine instrumentalen «Svartbakk», der Jackmans gitar legger seg i et neddempet, tidlig Peter Green / Fleetwood Mac-aktig stemningsleie a la «Albatross». 

Afrobeat 
På resten av plata har han virkelig afrobeaten inne, og albumet består i all hovedsak av suggererende låter der hans gitar er drivreima. 

Jackman er rett og slett en ekte gitarhelt. 
Han har plukket opp et og annet i et band fra Elfenbenskysten, mens bassist Lie har vært roadie for et band fra Zimbabwe. 
Haaland fyller inn på trommer, orgel og trompet. 
Sammen er de en powertrio, godt produsert av Anders Bjelland fra bergensbandet Electric Eye. 

På dialekt Tekstene, skrevet av Jackman på Haugesund-dialekt, er riktignok ikke så lette å få tak i hele veien, da de blir litt borte i miksen. 
Men det er åpenbart at stemning og groove er langt viktigere enn ordene, som ofte får form av lydkulisser. 

Sånn var det vel forsåvidt for et band som Kaizers Orchestra også, uten at det betydde så mye. 

Tøffest så langt Albumets høydepunkter er fengende og intense «Skjønne du ingenting», som løftes av koristene Hanne Andersen, Lucie Neerna Nabintu og Leila Mohamed og «Tennene i no stort», som flyter på Haalands orgelgroove og dessuten var en av låtene som ble til den første kvelden i Haugesund fengsel. 

Jansen Plateproduksjon viser usedvanlig god teft igjen, og her kan de notere seg for det kanskje tøffeste norske debutalbumet så langt i år! 
