Kompleks og pirrende debut
Bergenseren Niilas er klar til å skape bølger. 

Norsk elektronisk musikk blir ofte frontet av Todd Terje, Lindstrøm, Prins Thomas og Röyksopp, men det er betryggende å se artister som driver på med andre sider av «sjangeren» få oppmerksomhet. 
Det viser at norsk elektronisk musikk nå som før er en kompleks kategori, og er full av forgreininger og miljøer som lever i beste velgående. 

Bergenseren Niilas kan kalle s et aldri så lite stjerneskudd, etter at han steg opp fra tilsynelatende intet og skapte bølger i både norske og internasjonale medier. 
Det toneangivende musikk/mote/livsstilsmagasinet i-D løftet ham tidlig frem som en å holde øye med. 

Niilas billedgjør «internettgenerasjonens» evne til skamløst å blande referanser fra nåtid og fortid. 
Det er mange linjer å trekke mellom ham og en annen norsk suksesshistorie, Cashmere Cat. 
Blant annet i form av den noe naive, ekstatiske lyden deres, som på «Cosylan» og «Ocelote». 
Det litt tilbakeskuende kan man blant høre i hans inspirasjon fra «grime», en sjanger med utgangspunkt i klubbscenen i London tidlig på 00-tallet. 
Grime låner lyd og rytme fra drum and bass, men oppleves gjerne seigere, mer minimalistisk i form. 
Briljante «24Oz» faller nettopp inn i denne båsen, men føles frisk, med Niilas' egen stemme tydelig hele veien gjennom. 

EP-en «Memoraids» føles likevel som egen og personlig, ikke en del av noe fullstendig sjangertypisk eller en større bevegelse. 
Platen står alene, og den står sterkt. 
Universene Niilas skaper har både dybde og noe mindre seriøst ved seg, nytelsen har flere lag. 

Innerst inne er platen kompleks og musikalsk pirrende, ytterst er det hele dansbart og ikke minst — gøy. 
