Veldig snilt og idyllisk
Men barn både tåler og liker å bli skremt litt. 

FILM: 
Sjuende film i «Karsten og Petra»-franchisen er servert. 
«Karsten og Petra på skattejakt» blir som vanlig årets filmopplevelse for de minste – og årets pliktøvelse for de største. 
Disse velmenende barnefilmene, bygd rundt Tor Åge Bringsværds bøker, er 100 prosent snille og ufarlige, og dessverre helt uten den snerten som gjør dem ørlite pirrende. 
Det er en misforståelse at barn ikke liker drama. 
Barn både liker og tåler å bli skremt litt, bare det går bra til slutt. 

Spenningselementet i den nye filmen, proft regissert av Arne Lindtner Næss og Aurora Gossé, er skattejakt og potensielt sjørøveri – i hvert fall svarte lapper over øynene. 
Åstedet er sommeridylliske Hvaler der Petra (Alba Ørbech-Nilssen) har tatt med seg Karsten (Oliver Dahl) på hyttebesøk hos besteforeldrene. 
De finner et gammelt skrin i sanden, som det viser seg at morfar (Ivar Nørve) i sin tid gravde ned sammen med bestevennen Alfred. 

Rebus 

I boksen finnes det mystiske ting og kryptiske beskjeder som leder barna videre mot stadig flere spor i rebusen. 
Særlig skummelt blir det ikke før en sinna fyrvokter jager ungene. 
Litt skumlere – særlig for foreldre og besteforeldre – blir det når Karsten faller utfor bryggekanten, men han blir ikke redd. 
Husk redningsvest! 

Bortsett fra fyrvokteren smiler alle voksne bredt i denne filmen, sola skinner og sankthansbålet kaster et bløtt lys over alle de harmoniske menneskene. 
Hvaler-skjærgården framstår på sitt aller vakreste og Karsten og Petra er seg selv like. 
Hun litt frampå, han litt tilbakeholden og pysete. 
Der de to står fast overfor nye mysterier – hva er det som blinker om natten? – trer de to animerte hjelperne til, Karstens Løveunge og Petras Frøken Kanin. 

Moderne barnefilmer evner av og til å bygge flere lag – greie, rett-fram-historier for barn, samt et undertekst som voksne kan le litt av over barnehodene. 
«Karsten og Petra»-filmene er blottet for slikt. 
Her er det mest barnemat. 
