A Prayer Before Dawn
Ubehagelig god fengselsfilm. 

En fengselshistorie fra virkeligheten filmatiseres med en intens atmosfære og brutal miljøskildring i A Prayer Before Dawn. 

Britiske Billy Moores opplevelser i et thailandsk fengsel kan tidvis minne om tidligere tiders fengselsfilmer, men regissør Jean-Stéphane Sauvaire skildrer det med et nærgående kamera som ubønnhørlig fanger opp hud, hår, blod og svette i varme, skitne og klaustrofobiske omgivelser. 

Joe Cole (Peaky Blinders, Green Room, Skins) gjør en kraftprestasjon i hovedrollen, mens resten av det elendige fengselet er stappfullt av innsatte som virkelig ser ut som de hører hjemme der, slik at vi tror 100% på det vi ser. 

A Prayer Before Dawn er ikke nødvendigvis oppsiktsvekkende i hva den forteller oss, men hvordan den gjør det. 

Hard kamp for å overleve 

Billy Moore (Joe Cole) skylder narkopenger i Thailand og må gjøre opp for seg ved å bokse brutale kamper og selge narkotika. 
Han blir arrestert og kastet i et skittent, brutalt og overfylt fengsel, der han ikke kan språket og er den eneste utlendingen. 

Det blir en hard kamp for å overleve de voldsomme og narkotunge forholdene, der Billy oppdager at hans egenskaper som bokser kan bli en vei ut. 

Regissør Jean-Stéphane Sauvaire og manusforfatterne Jonathan Hirschbein og Nick Saltrese bruker Billy Moores egen bok A Prayer Before Dawn: My Nightmare in Thailand's Prisons som utgangspunkt, men økonomiserer mye med hva som fortelles. 

Filmen gir ham ingen forhistorie, ingen forklaring på hvorfor han egentlig oppholder seg i Thailand, eller hvorfor han tilsynelatende aldri ber om hjelp fra britiske myndigheter. 
Historien er kuttet inn til beinet, noe som skaper en skarp klarhet i hva som står på spill. 

Omstendighetene er så harde at filmen ikke behøver en mer omstendelig skildring av Moores personlighet og sjeleliv. 
Hans utfordringer er såpass akutte at det er mer enn nok i seg selv for å holde seeren i et jernhardt grep. 

Sterkt og stilsikkert 

Fengselsfilm er en egen sjanger der det kan være vanskelig å bryte seg løs fra konvensjonene. 
Også her handler det om voldelige medfanger, strid mellom ulike grupperinger, sigaretter som eneste valuta og voldtekt på do. 

Det skildres imidlertid så sterkt og stilsikkert at det ikke gjør noe at filmen gjentar noen velkjente sjangergrep fra filmer som Midnight Express, Papillon, The Shawshank Redemption og mange andre. 

Fotograf David Ungaros kamera holder seg så nært hovedfiguren at vi får en sterk følelse av hvor tett på hverandre de innsatte er, og man får en forståelse for de uskrevne reglene som gjelder bak murene. 
Man føler også på det spesielle samholdet som råder mellom fangene. 

Joe Cole spiller Billy Moore som en ung kruttønne, som er langt ute å kjøre og drives av ren overlevelsestrang. 
Cole gjør en imponerende rolle, som er en slags blanding av den rå styrken til Jack O'Connell i fengselsfilmen Starred Up og den aggressive sårbarheten til Josh O'Connor i det sterke kjærlighetsdramaet God's Own Country. 

Filmen ber oss ikke ha sympati for hvorfor Billy Moore havner i fengsel, men det er umulig å ikke føle medynk for hvordan han og alle andre innsatte lider under de tragiske forholdene. 
A Prayer Before Dawn er ubehagelig god og vil kunne ha en sterkt preventiv virkning for alle som kunne tenke seg å utføre lovbrudd i Thailand. 
