Luftslottet
Galantis kom til Slottsfjell med en kjempehit og drøssvis av skitne partytriks. 

Selv om Galantis er et relativt nystartet edm-prosjekt, kan bandets to svenske medlemmer skilte med Slottsfjellfestivalens sterkeste CV: Christian Karlsson har bidratt i popsensasjonen Miike Snow, skrevet låter for Kylie Minogue, Madonna og Britney Spears. 
Mens Linus Eklöw på sin side har gledet danseglade under navnet Style of Eye og ikke minst; han står bak Icona Pops megahit "I Love It". 

Produsentduoen går på Kongescenen til sinnsykt høye flysirener (og høyere skal lyden bli -på grensen til uforsvalig faktisk), før festivalens dummeste spørsmål følger: 
-"Slottsfjell, hur mår ni?". 
For kidsa som har fylt hele området foran scenen er nemlig ekstremt klare for å feste med de to partysvenskene som står bak en av årets største hits, "Runaway (U & I)". 

Og det er overraskende nok den de åpner settet med. 
Topp stemning! 
Der i fra og ut viser det seg derimot at Galantis ikke har noe mer enn den hiten, de skitneste partytriksene i den svenske partyboka og to stykk fårete dollarglis å komme med - for i motsetning til den hardtarbeidende og karismatiske Charli XCX er det ingenting ved det timeslange "dj-settet" Christian og Linus serverer som imponerer. 

La oss ta partytriksene i stigende (og/eller synkende) rekkefølge: 
Lufthorn, Galantisflagg, få publikum til å sitte før et (av uttallige) take-offs, luftkanoner, en stum maskot, synkronisert hopping ned fra "dj-bordet", allsang til en edm-dopet "Seven Nation Army" - ja, du skjønner kanskje tegningen. 
Alt fremført uten noe form for sjarm eller ekte innlevelse. 

Det blir rett og slett vanskelig å vurdere en time i hoppeslott som om det skulle være en faktisk konsert. 
For med unntak av "Runaway (U & I)" - som de selvfølgelig også avslutter med (kom igjen a!) - bygger Galantis opp luftslottet sitt slik: 
Oppbygging av en halvkjent låt, fyre opp publikum med noen svenske eller engelske gloser, sette på et hook og la et halsbrekkende drop overta i et minutt. 

Det eneste høydepunktet med unntak av at sola dukket opp midtveis var da en ivrig festdeltaker bak meg pælma et halvfullt ølglass over hodet på meg - et sårt trengt øyeblikk av virkelighet. 
