Plateanmeldelse:Cir.Cuz – «Hjertet mitt slår» 

Men hvor er pulsen? 

Selv om låtene deres består av et sted mellom en femtedel og en tredjedel rapping (ja, undertegnede har regnet på sekundene), skal Mats Melbye og Thomas Pedersen slippe å bli sammenlignet med landets mer distinkte rappere. 

Det er like urettferdig for begge parter. 

For det guttene egentlig vil lage, og med tidvis hell klarer, er totalt motstandsløs og allsangvennlig popmusikk. 

Det er som popplate «Hjertet mitt slår», duoens tredje fullengder, er et lite steg opp fra de foregående – lyden er proffere og Cir.Cuz fremstår mer motiverte til å lage egne komposisjoner enn å kopiere andres. 

Men Matz og Lex Press har et stykke å gå før noen synger «du er original» tilbake til dem. 

Både sound- og tekstmessig ligger guttene på minste felles multiplum-nivå. 
Tekstlinjer om «good times» og oppfordringer om å være original (journ.anm: glasshuset ringte), inspirert av positivitetsmantra fra internettets mange inspirasjonsplakater. 

Hensikten er at det skal treffe flest mulig, men resultatet er at det blir livløst. 

Når verken tekst eller leveranse formidler følelser av kjøtt og blod, har man altså glemt popens viktigste ingrediens. 

De rapper om at hjertene deres slår, men det er vanskelig å finne en puls i den tykke lydmassen av tomme ord, generiske gitarakkorder og svake dancebeats. 
De minner om zombier som ikke klarer å bevege seg vekk fra selv de enkleste popkonvensjonene. 

Men noen ganger har de nok selvinnsikt på sine tekstlige mangler til at de bare nynner refrengene. 
På «Før jeg dør», platens mest komplette låt, får de raphjelp fra svensktunisiske Medina, som har et stødigere grep på fengende rapinspirert gladpop enn hovedrollinnehaverne. 

Gjestingen gjør låten en favør, men Cir.Cuz en bjørnetjeneste ved å opplyse lytteren om enda en gruppe som lager mer engasjerende musikk enn dem. 
Rap eller ei. 

BESTE LÅT: 
«Før jeg dør» 
