TV-anmeldelse:Hva er poenget? 

Nakenreality som kunne trengt noen oppstivere. 

TV-premiere: 
Adam søker Eva. 
Realityserie. 
TVNorge. 
21.30 

«En tittær jo litt ned!» sier André fra Sarpsborg i første episode av TVNorges nye dating-reality og oppsummerer antagelig grunnen de fleste av oss oppgir for å benke seg foran programmet som allerede har avstedkommet sjokk-overskrifter. 

Nyhetsverdien forsvinner svinfort, «Adam søker Eva» er seigt, kunstig og gørr kjedelig TV. 
En keitete voiceover forteller oss konseptet: 
«Profilene deres matcher, men i Adam søker Eva må de presentere seg selv uten statussymboler som klær, sminke og smykker». 

Svulstig filmmusikk og storslagne naturbilder har vi blitt vant til i slike serier. 
Seriens første deltagere presenteres med bilder som like gjerne kunne vært hentet fra «Robinson»-arkivet. 
Sandra fra 
Os ser først og fremst etter en høy mann og får tilsynelatende fulltreff på første forsøk når André kommer spankulerende bortover stranden. 
Han får tyvstarte og blir kjent med Sandra før utfordreren, finske Erno fra Ålesund, bryter idyllen – og kaster seg inn i kampen om henne. 

Selvsagt er det «kleint»og pinlig når de møtes uten en tråd. 
Men derfra og ut går det fryktelig tregt og stille for seg. 
Både samtalene de to imellom og monologene rett til kameraet fremstår kunstige. 
Det virker nærmest som om de leser opp fra et manus, det blir en ganske stiv TV-opplevelse fra sofaen. 

Hemmeligheten ligger ofte i castingen i slike program, men kanskje er det for mye forlangt at folk skal «by på seg sjæl» når de allerede har kledd seg splitter nakne for oss. 
«Adam søker Eva» er småpinlig «sakte-TV» på feil måte, hverken sjokkerende, sensasjonelt, pirrende eller interessant. 

ØYSTEIN DAVID JOHANSEN 
