Giske henter inspirasjon fra Berlins dunkle teknoklubber
Skeiv, suggerende og kroppslig debut. 

Bendik Giske: 
"Surrender" (Smalltown Supersound) 

Bendik Giske er allerede et kjent navn for mange, kanskje særlig for sitt tette samarbeid med artist og performancekunstner Nils Bech. 
Etter en flott ep i fjor høst leverer han nå et solid debutalbum som spiller på følelser av spenning og eufori. 

Giske har hentet inspirasjon fra Berlins dunkle teknoklubber, med sine egne «queer spaces» – steder som kan by på motstand men også ekstase. 
Albumet har en god oppbygging og er stramt produsert. 
Det er en kroppslig og romlig lytteopplevelse samtidig. 

Under innspillingen, som fant sted i et kjølig mausoleum, festet de små mikrofoner på artistens kropp og instrument. 
Saksofonen dirrer og lokker, stemmen og pusten er nærværende. 
Det eksperimenteres med klang og akustikk. 

Det begynner ikke nødvendigvis imøtekommende med «Ass drone», før seks minutter lange «Adjust» gjør nettopp det – justerer lytteren inn på riktig bølgelengde med på en rytmisk reise. 
Singelen «Up» jager oss videre, og herfra ga jeg meg hen. 
Det bør du også gjøre. 

Beste spor: 
"Up". 
