Anmeldelse:Future - «DS2» 

Ensomt tredjealbum fra Atlantas forvrengte stemme. 

ALBUM: 
Future har både fascinert og forferdet siden han dukket opp på rapscenen med sin såre og forvrengte stemme, og er stadig frontfiguren for den dancehall-inspirerte stilen som preger sjangeren i stadig større grad om dagen. 

Når han nå er klar med sitt tredje studioalbum, distanserer han seg fra senere års mainstream-flørting og paparazzi-jaktede kjærlighetsliv, og graver seg igjen nedover mot den samme undergrunnen han vokste opp av før «Pluto» og «Honest». 

Det nærmeste man kommer radiovennlig musikk på «DS2» er egentlig bare de to singlene «Fuck Up Some Commas» og «Blow a Bag», og mens Drake dukker opp som prosjektets eneste (og ganske anonyme) gjesteartist, er det Future og hans plagede sjel som står i albumets kalde og mørke fokus («Tried to make me a pop star, and they made a monster»). 

Slikt blir det selvfølgelig svært bra musikk av, selv om lyttere på utkikk etter mer åpenbare hitforsøk nok vil falle av etter noen få spor. 
