Som lyden av tropisk mykporno fra en usedvanlig godt bevart VHS-kassett
Kygos nye låt «Nothing Left». 

(Dagbladet): 
Det er utvilsomt noe svett og sensuelt ved singelen Kyrre Gørvell-Dahls slapp i natt. 
Lyden er sommernattlig og drives av en jukkende basslinje. 

Kygos signatur, den panfløyteaktige marimbaen (eller er det en marimbaaktig panfløyte?) er akkompagnert av generiske synth-strykere. 

Låten markerer selvsagt ingen revolusjon i Kygos modus operandi, bortsett fra at den er enda tregere i tempo, enda tommere i lydbildet og enda kjedeligere enn «Firestone». 

Det er prisverdig at han graver frem obskure vokalister, da det fungerte fint med Parson James på «Stole The Show». 
Dessverre virker det som at den nye låten er oppkalt etter mengden av lyst Will Heard hadde til å synge. 
Tilsynelatende tilfeldige ord i total kjedsomhet etter melodien av «Superstition», Stevie Wonders klassiker fra 1972. 
Selvsagt, uten å nå den til sålen. 

Kygo stjeler med andre ord ikke showet med sin tredje storsingel. 

Om det ikke var for at instrumentalmelodien var hakket modnere og lyden er skrudd med finere tekstur enn sist, kunne jeg ha sverget på at han parodierte seg selv. 
