Filmanmeldelse:«Så og på jorden» 

Velment folkekomedie blir for voldsom, for meningsstappet og for dramatisk. 

«SÅ OG PÅ JORDEN» 

Sverige. 
Regi: Kay Pollak. 
12 år. 
Med: 
Frida Hallgren, Niklas Falk, Jakob Oftebro, Lennart Jähkel, Björn Granath. 

Det var i 2005 den enormt populære «Så som i himmelen» kom, filmen om den verdensberømte dirigenten som vender tilbake til sin hjembygd, forelsker seg i kassadamen på Samvirkelaget, bryter ned enhver jantelov – og så dør. 

Dette er oppfølgeren. 
Kassadamen Lena er gravid og går rett fra boogie-woogie-scenen i hjembygda til hjemmefødsel i den forlatte skolestua. 
Presten uten menighet er en fyllefant. 
Bygdas og kirkens overhoder er rasende systemforsvarere. 
Men målet er klart: 
Händel «Halleluja-kor» skal fremføres i anledning et tilstundende kirkejubileum. 

Dette er en film med enorm energi – først og fremst takket være Frida Hallgren i en særdeles inspirert hovedrolle. 
Vår egen, etter hvert overaltoppdukkende Jakob Oftebro, fungerer for øvrig også utmerket. 
Temaene er også forfriskende: 
Den ene (eller de få) mot de mange, Jantelov mot konvensjoner, stivnet religiøsitet mot menneskelig utfoldelse. 

Problemet er bare at den alltid særdeles uttrykkssterke svenske regissøren Kay Pollak stabler altfor mye drama inn i formatet. 
Og proklamerer overtydelig sin helt egne oppfatninger av hvordan Livet, Kirken og Samfunnet egentlig bør være. 
Det blir så påtrengende og plumt til slutt, at det nesten blir latterlig. 

Likevel er det godt mulig å gå ut av kinoen med en fint sentimental go'følelse. 

Filmen har norsk kinopremiere fredag 26.2. 
