Plateanmeldelse:Courtney Barnett – «Sometimes I Sit And Think, And Sometimes I Just Sit» 

Nittitallsdrømmen lever i Australia. 

«Sometimes I Sit And Think, And Sometimes I Just Sit» 

En gang i tiden – det føles som om det var i forgårs – virket det som om tredjehvert album som kom ut var som dette. 
Kjappe, seigspilte gitarrytmer med løsaktig bass og lat vokal som antydet lempfeldig omgang med alskens ulovligheter. 

Australske Barnett ga ut en smått genial og langt over gjennomsnittlig artig dobbel-EP i fjor, men hun albumdebuterer enda sterkere. 

På overflaten lager 28-åringen enkel slackerrock med hele nittitallet i tonene. 
Lenger nede er det prosalange tekster med fiffige innstikk om heiser, plenklipping, kaffeperkolatorer og miljøhensyn. 

Så avansert at man må ty til tekstheftet for å snappe opp alle nyansene. 
Så populærkulturelt tørrvittig at man må ty til TV-serien «Portlandia» for å plukke opp alle referansene. 

En gang virket det som om tredjehvert album som kom ut var som dette. 
Men ingen av dem var så bra. 

BESTE LÅT: 
«An Illustration Of Loneliness» 
