Zombier, høyhastighetstog og koreansk kapitalisme
Yeon Sang-hos heseblesende actionthriller «Train to Busan» er zombiefilmen som vil få deg til å gråte. 

FILM: Zombiesjangerens vedvarende popularitet skyldes at zombien er en eksepsjonelt allsidig metafor. 
I motsetning til vampyrer og varulver er zombier verken glamorøse eller psykologisk komplekse, men til gjengjeld kan deres hjernedøde tilstand brukes til å diskutere en lang rekke samfunnsspørsmål. 
I Yeon Sang-hos «Train to Busan» handler det om kapitalisme, egoisme og et Sør-Korea som beveger seg bort fra tradisjonelle familieverdier. 

Nervepirrende 
I handlingens sentrum står den fraskilte fondsforvalteren Seok-woo og hans unge datter Soo-an. 
Det er Soo-ans fødselsdag, og det eneste hun ønsker seg er å reise på besøk til moren som bor i Busan på sørøstkysten av den koreanske halvøya. 
Til slutt gir den kronisk travle Seok-woo etter, og går med på å følge datteren på høyhastighetstoget som skal frakte dem på tvers av landet. 

Problemet er bare at det nettopp har brutt ut en zombieepidemi, og at en av de smittede har sneket seg ombord. 
Dermed er det duket for en nervepirrende togtur, hvor en broket forsamling fremmede fra ulike samfunnslag tvinges til å samarbeide for å unnslippe de levende døde. 

Hjerteskjærende 
I Yeons regi blir zombiene et bilde på et groteskt økonomisk system med en appetitt som per definisjon ikke kan tilfredsstilles, og som til slutt går løs på menneskene det er ment å tjene. 
Og når han lar zombier falle fra himmelen og skylle over lerretet som flodbølger av frådende menneskekropper, er det lett å tilgi at kapitalismekritikken ikke er videre subtil. 

2016 har vært et godt år for zombiefilm, og der Colm McCarthys «The Girl With All the Gifts» var en film for hodet, er «Busan» på alle måter en film for hjertet og tårekjertlene. 
Yeon skyr nemlig ingen virkemidler når han penser handlingen inn på forholdet mellom far og datter, og i sluttminuttene vil noen og enhver få problemer med å holde tårene tilbake. 
Og snarere enn å framstå som spekulativ, forsterker denne emosjonelle berg-og-dal-banen det frenetiske momentumet som gjør «Train to Busan» til en av høstens aller beste underholdningsfilmer. 
