Nytt album fra I Was A King:Fremdeles konge 

I Was A King gjør en rolig tilbakekomst med sitt femte album. 

I Was A King har vært en av de sterkeste og mest pålitelige leverandørene av norsk indiepop de siste årene. 
Hele fem år er gått siden deres forrige slipp, spretne Isle of Yours. 
I mellomtiden har Anne Lise Frøkedal lansert to sterke soloalbumer, mens Frode Strømstad har begynt å trykke vinyl og startet band med Peter Buck. 

Men nå er altså I Was A King tilbake for fullt, med nok et album breddfullt av fengende materiale. 

Hør singelen «Hatchet», der bandet viser frem sin mer rufsete side, her: 

Velprodusert av en stjerne 

Bandet viser raskt at de fremdeles kan mane frem melodiøse låter som fester seg i øret. 
De første sporene er lettlikte, tidvis direkte koselige. 
Tredjelåten «Shake» er knallgod med en drivende energi satt opp mot døsige melodilinjer og avslappede vokalharmonier. 
Som resten av materialet her er den strømlinjeformet uten å miste egenart. 

Grunnen til dette er det gode håndverket som ligger bak. 
Dette er svært vellaget musikk. 
Frøkedal og Strømstad har alltid vært mer enn kapable låtsnekkere. 
I tillegg sitter Norman Blake fra Teenage Fanclub i produsentstolen. 
Riktig mann for jobben. 
Platen låter veldig godt. 
Produksjonen har en varme og nærhet som gjør at man som lytter stopper opp og virkelig tar låtene innover seg. 
At de er fulle av fengende fraseringer, hjelper selvfølgelig. 

Med et stilrent uttrykk 

I Was A Kings røtter ligger i den småpsykedeliske sekstitallspopen med vibrerende orgellyder og klangfulle gitarer. 
Det er naturlig å dra referanser til The Byrds og Apples in Stereo. 
Musikken har også undertoner av folk og americana og lar akustiske instrumenter spille en sentral rolle. 
Ikke minst gjør rytmeseksjonen en storartet jobb med å gi materialet dynamikk. 

De skarpere kantene fra bandets debut er filt ned over årene. 
Her får vi I Was A King på sitt roligste. 
Allikevel kommer kantene frem når de trengs, som på den flotte singelen «Hatchet». 
Også «Run», som kommer mot slutten av albumet, blir et rufsete høydepunkt der pene harmonier og røff instrumentering går hånd i hånd. 
Det gir god variasjon i en velprøvd musikkform som fort kunne blitt statisk i mindre rutinerte hender. 

Stayerevne 

Albumet har en befriende enkelhet: 
Lite staffasje, klassiske stilgrep og gode komposisjoner. 
De 12 sporene flyter fort forbi, og i dette tilfellet gir det en stayerevne. 
Man får lyst til å gi platen enda en spin. 

Ikke fordi det er et banebrytende slipp som smelter hjernen, men fordi det er bunnsolid musikk, avslappende uten å være søvndyssende. 
I Was A King har det fremdeles. 
