Svenske tilstander
Hva vil det si å være svensk i dag? 
«Amatørene» formulerer det enkle og samtidig vanskelige spørsmålet på originalt og underholdende vis. 

For fem år siden feide Gabriela Pichlers «Spise sove dø» inn i kinoene som en frisk, varm og sint påminnelse om arbeiderklassens eksistens og livsvilkår. 

Filmen kom som et svar på en pågående diskusjon om begrepet arbeiderklasse overhodet var relevant i et postindustrielt samfunn. 

«Amatører» går inn i den samme tematikken, i mye av det samme miljøet, og kan gjerne sees som svar på en pågående diskusjon om hva det vil si å være svensk. 
Eller norsk, for den saks skyld. 
Eller dansk, eller tysk, eller amerikansk. 

At filmen kommer omtrent samtidig som Sverige står overfor et skjebnevalg er trolig en tilfeldighet, men en godt timet tilfeldighet. 

Derfor oppleves «Amatører» uhyre relevant. 
For alle som har bodd i en småby vil den også oppleves særdeles gjenkjennelig. 

Småbyen her heter Lafors. 
Den er oppdiktet og låner trekk fra et utall liknende småbyer, ikke bare i Skandinavia, men i en rekke vestlige land. 

En gang levde Lafors godt på en blomstrende lærindustri. 
Nå er store deler av produksjonen flyttet til lavkostland. 
Da en tysk lavpriskjede banker på døren med planer om etablering og opptil tusen nye arbeidsplasser, øyner kommunen sin sjanse. 

Men i konkurranse med en annen svensk by må søvnige Lafors selge seg inn for alt den er verdt – hva nå det måtte være. 
Løsningen blir en film. 

Med skrapet kommunekasse går oppdraget til en skoleklasse. 
To elever – venninnene Aida (Zahraa Aldoujaili) og Dana (Yara Alidadotter) – går løs på oppgaven med mobilkamera og litt mer vidløftige planer enn medelevene. 

De to tenåringsjentenes energi preger mye av filmens tempo og tone. 
Samtidig, gjennom sylkvasse, av og til rørende observasjoner og scener dykker Pichler og hennes medforfatter Jonas Hassen Khemiri ned i det mikrokosmoses Lafors er, og viser det i alt sitt mangfold og med de motsetningene og fellesskapene som finnes. 

I dette formes også et varmt portrett av filmens egentlige hovedperson, kommuneansatte Musse, en mann av tamilsk herkomst og samtidig den mest gjennomsnittlige medelsvensson som tenkes kan. 
Men, skal det vise seg – ikke svensk «nok» likevel. 

Som i «Spise sove dø» bruker Pichler amatørskuespillere i de fleste roller. 
Musse spilles av Fredrik Dahl, i virkeligheten kommuneansatt i småbyen Svenljunga, der filmen er spilt inn. 
Han ble “oppdaget” da han guidet filmteamet mens de gjorde research. 

Moren, Rukmalene Dahl, spiller Musses mor, en kvinne som på et stadium av fremskreden Alzheimers har sluttet å snakke svensk, til pleiernes fortvilelse og med eksistensielle implikasjoner for sønnen. 

Det er overhodet ikke noe amatørmessig over de ufaglærte skuespillernes rolletolkninger. 

Men sammen med den utstrakt bruken av mobilkamera, får «Amatører» et dokumentarisk preg som også åpner for poesi og overraskelser. 
Og humor, ikke minst. 
Om det finnes en svensk væremåte, tas den på kornet her, særlig i Susanne Hedmans fremstilling av lærerinnen Kerstin. 

Likevel greier filmen i all sin svenskhet å formulere noe universelt og dypt menneskelig om identitet og tilhørighet i foranderlighetens tid. 
