Sånn passe vidunderlig og gal
Elton John har gjennom hele 2000-tallet forsøkt å gjenskape lyden av seg selv fra 40— 45 år tilbake. 
Det har ført til varmere, mer levende album enn de han laget i de harde 80- og 90-årene, men ingenting - kanskje med unntak av Leon Russell-samarbeidet «The Union» (2010) - som virkelig kan måle seg med klassikerne. 
«Wonderful Crazy Night» føyer seg pent inn i rekken.Sangene har Elton som vanlig skrevet i samarbeid med tekstforfatter Bernie Taupin. 
Produsert har han gjort sammen med den vanligvis svært smakfulle T Bone Burnett. 
Musikerne er de han pleier å turnere med. 
Og resultatet er i grunnen akkurat som forventet. 
Når tekst og melodi går opp i en høyere enhet - slik de gjør i for eksempel «I’ve Got 2 Wings», en hyllest til den obskure bluespredikanten Rev. 
Utah Smith - låter Elton John like vital som han noen gang har gjort. 

Men flesteparten av disse sangene er bare uhyre typiske. 
Det går i mid tempo-voksenpop og bløte ballader ispedd en og annen gammelmodig rocker. 
Materialet løftes ikke av at Taupin stort sett har selvfølgeligheter på hjertet eller at Burnett noen ganger blir bombastisk der han burde ha vært lett på labben. 
Og kanskje mest kritisk: 
Det er alt for lite piano her! 
