Konsertanmeldelse:Hawkon 

Endelig har Håkon Njøten fått det til. 

Sted: 
P3-teltet, Bylarm 

Ja, det er ham. 

11. plass-finalisten i «Idol» 2004, han som dommeren hentet inn igjen fordi de så et potensial publikum ikke la merke til. 
Da endte han på femteplass. 
Han forsvant fra nasjonens øye, men ga seg ikke. 

I Bergen har vi sett karrieren gå fra å varme opp for Bryan Adams på Brann Stadion, til å akkompagnere St. Hans-bålet på Laksevåg. 

Han har prøvd Melodi Grand Prix, han har prøvd indiepop – og klarte endelig å få en mer enn måtelig form for suksess i form av Fagernes Yacht Klubb. 
Bandet som skamløst har covret vestkystpop til ironifri glede i vestlandets hovedstad i over fem år. 

Det er også dette nye prosjektet hans. 

Skamløst, altså. 

Musikken bruker alle triks i popboken; falsett, voldsomme bevegelser, gåsehudintonasjoner, refrenger som eksploderer. 
Så glatt og uten sperrer at man umiddelbart kan finne på å tro det er en spøk. 

Som om Lionel Richie og Morten Abel skulle ha smeltet sammen i den perfekte, ublu poporgie. 

Teknisk sett en trio («Vi e Hawkon», introduserer han), men dette handler bare om 29-åringen fra Gulen. 

Det er egentlig langt fra perfekt – for eksempel har en av låtene noen av de snåleste innskutte gitarriffene noensinne hørt utenfor et musikkskolegrunnkurs. 
Noen sanger roper etter andre arrangementer enn trommemaskin og synthpads. 

Tross Bylarms nyvunne bevissthet om profesjonalitet; det uferdige, uklare er også litt av intensjonen. 

En konsert med så dype daler og voldsomme topper at det tok en stund å etterbehandle hva man egentlig hadde sett og hørt. 

Jeg har muligens ikke sett popens fremtid, men er likevel fristet til å si at dens navn er Hawkon. 
