Josefin kler seg naken
Nye låter i en nedstrippet form som fungerer. 

For folk flest er Josefin Winther mest kjent som komponist av «Silent Storm». 
Melodien som fetteren Carl Espen Thorbjørnsen sang til en åttendeplass i Eurovision Song Contest i fjor. 
Men Josefin har også en solid musikalsk karriere bak seg, og lørdag kveld var det fullsatt slippfest i Tårnsalen på Kode for det nye albumet «Flowers», som kom ut for en uke siden. 

En plate som jevnt over har fått bra kritikk i media. 
Kanskje med et lite unntak for BTs anmelder Helge Olsen som ga en treer, og mente at det var en del å trekke – spesielt når det gjaldt de engelske tekstene. 

Tårnsalen på Kode var for øvrig et nytt bekjentskap. 
Beliggende under kuppelen på gamle Bergen Lysverker viste det seg å fungere brukbart som et stilfullt konsertlokale. 
Kanskje takket være det heller lavmælte uttrykket og et passe antall tilhørere. 
For akustisk har det absolutt sine begrensninger, og det er vel tvilsomt om det vil bli så veldig hyppig benyttet. 

I motsetning til hva som ellers har vært trenden for bergenske artister de siste årene, har Josefin valgt engelsk språkdrakt til låtene sine. 
En eldre sang på kav bergensk, «Bjørnen som sover», fikk publikum riktignok servert som ekstranummer på slutten, men i all hovedsak besto konserten av låtene fra det nye albumet. 

Et album som viser en annen og mer stillferdig side enn hva som ellers har vært tilfelle i karrieren hennes til nå. 
Den sinte og småpunkete Josefin som fikk tredjeplass på Eggstockfestivalen i 2003 og debuterte med Ep i 2006, er for lengst en saga blott. 
Borte er til en viss grad også det mer poporienterte uttrykket fra den forrige platen «Raising Armies» for fire år siden. 

For det var en nedstrippet og råere – i betydningen mer intens og naken -musikalsk utgave av den nye platen som ble servert i konsertform. 
Melankolsk og lavmælt for det meste. 
Som oftest bare med Josefins vokal og forsiktig gitarkomp. 
Intimt og personlig. 
Det var tydelig at hun hadde et spesielt forhold til mange av tekstene også på det private plan, og hun bandt det hele sammen med små fortellinger om hvordan de var blitt til. 
Ved et par anledninger kunne det kanskje bli i meste laget på følelsesfronten, men takket være en god porsjon humor og selvironi landet hun likevel trygt. 

Josefin Winther er en fremragende låtsnekker. 
Det er ingen tilfeldighet at hun har deltatt i Melodi Grand Prix de siste årene – både som komponist og artist. 
De viseaktige sangene er kanskje ikke direkte superoriginale, men sitter likevel godt i øret. 

For det meste spilte hun kassegitar, men satt seg også ned ved flygelet på et par av låtene midtveis. 
Ellers besto backingen av Reidar Opdal på diskré keyboard og de to fiolinistene Madeleine Ossum og Isa Holmesland. 
I tillegg deltok også de bergenske ringrevene Chris Holm og Iver Sandøy på henholdsvis bass og trommer på tre-fire låter. 

Det fungerte svært bra, men et par av sangene har en oppbygging som formelig roper på fullt strykeorkester mot slutten. 
Foreløpig må hun nok nøye seg med et mer beskjedent lydbilde, men det holder likevel i lange baner. 
