Pop for P1
Tore Renberg har heldigvis ikke latt seg påvirke av altfor gamle helter. 
Debutalbumet er ujevnt, men ikke uten høydepunkter 

Tore Renbergs forfatterskap er uløselig knyttet til musikken. 
Selv minnes jeg med glede kortromanen "Farmor har kabel-TV" fra 2006, der hovedkarakteren fører lange lister over musikken som vises på Sky Channel. 
Renberg trekker gjerne fram åttitallsfavorittene sine i intervjuer: XTC, The Smiths og David Bowie. 
Echo and the Bunnymen, Imperiet og Depeche Mode. 
Jeg nikker anerkjennende. 
Jeg digger mye av den samme musikken som Tore Renberg. 
Men digger jeg Tore Renbergs musikk? 

Renberg har spilt i flere (for meg ukjente) band. 
Et par av disse skal ha vært mer direkte influerte av ska, nyveiv og popfavorittene fra Renbergs ungdom. 
"Ingen Nåde" viser få slike takter. 
Heldigvis. 

Les også: 

Nittitallet i ørene 

Det er en lettelse at Renberg ikke har tatt sikte på å lage åttitallspop på rogalandsdialekt. 
Den folkelige åttitallsnostalgien á la den vi møter i programmer som Allsang på grensen er liksom ikke særlig fresh. 
Husk at de som ble født på nittitallet allerede er i midten av tyveårene. 
Og det er nittitallet som ringer mest i ørene på "Ingen nåde", tiåret da Renberg selv var student. 

På den fengende singelen "Margaret" har han latt seg inspirere av Pogo Pops, Ephemera og Saft. 
Kanskje ikke de fresheste referansene i 2016, men så er heller ikke resultatet ikke banebrytende eller trendy på noen som helst måte. 
Det er vel heller ikke meningen. 
Dette er pop for P1-publikumet. 

Med nære skildringer har han etter eget utsagn laget komprimerte noveller i popform. 
I flere av låtene møter vi en voksen mann som mimrer tilbake til den første forelskelsen, enten det er kjærligheten til kvinner eller musikken. 
Originalt er det ikke, og det mangler også den lune humoren som vi blant annet møter hos Tønes. 

Kledelig nostalgi 

Nostalgien pensles ut i brede strøk, men er mer kledelige enn krampaktige. 
De helt ok melodiene har fått en velprodusert innpakning. 
Ikke så rart. 
Med seg på laget har han "superprodusent" Yngve Sætre fra Bergen, som også har jobbet med Kaizers Orchestra og John Olav Nilsen de siste årene. 
Christine Sandtorv fra allerede nevnte Ephemera bidrar på platen, sammen med Morten Abel. 
Dyktige musikere fra kredible bergensband trakterer instrumentene. 

Platen låter bra, mer enn at låtene på platen er bra. 
En litt for stor majoritet av låtene er forglemmelige. 
Der finnes et par perler, som jeg håper kan gi et frampek mot en eventuell andreplate. 
Særlig er "Ongar" og "Et bål i hagen" finfine poplåter. 

Renberg debuterer som voksen og kan fenge et voksent publikum. 
Resultatet nytes best til en kopp smålunken kaffi, framfor en skummende halvliter. 

Beste låter: 
"Ongar","Et bål i hagen", "Margaret". 

LES OGSÅ: 
