Plateanmeldelse: Æ & Der Dunkelheiters – «Æ»
Gamle drømmer får nytt liv. 

Æ & Der Dunkelheiters 

Langt, langt borte fra publikumstall og listeplasseringer lever Erling Ramskjell. 
Tidligere i år ble Træna-beboeren gitt ut i Sverige av Stefan Sundström. 
Da gjorde Ramskjell sine egne låter på svensk. 

Her blir det litt forvirrende. 

Dette er den norske versjonen. 
Låtene er spilt inn tidligere, ikke bare på svensk, men også på norsk. 
Her er de i ny drakt, på norsk. 

Romslig, men sparsommelig destillert av Sundstrøm-produsent Sebastian Aronsson og selvsagt Sundström sjøl. 
Ramskjell snakkesynger stødig og nølende praktfullt. 
Knippet av nydelige musikere (som også står bak størrelser som Thåström og Winnerbäck) gjør arrangementene mystisk gylne, og får visene til å fremstå som nyfødte. 

Tekst og melodi er uløselig sammenknyttet. 
De er mørklystig 2015-arrangert og søkende hverdagsromantiske på samme tid. 

Det dystre coveret antyder for eksempel ikke ting som duetten «Seinsommerregn» med Ingeborg Oktober. 
Eller at Kraftwerk-synthen anno «The Model» og barnekoret som har kommet med på «La de gamle drømman dø» gjør låten akkurat så spøkelsesskummel som teksten alltid har antydet. 

Like fullt er ikke dette en bakoverlent «best-of». 
Heller ny frisk til gammel glød. 
Spesielt siden oppmerksomheten rundt Æs produksjon hittil ikke kan påstås å ha vært direkte voldsom. 

Det bør dette ikke særlig vanskelige sjettealbumet kunne gjøre noe med. 

BESTE LÅT: 
«La de gamle drømman dø» 
