Anmeldelse:Motörhead - «Bad Magic» 

Motörhead skrider til verket med dødsforakt. 

ALBUM: 
Man kan påstå at Motörhed gir begrepet formelbasert nytt innhold. 
Men det er en sabla god formel de etter hvert hauggamle rockene så iherdig tilber. 
Gjengen skrider til verket med innbitt dødsforakt og skarpladde instrumenter. 
«Victory or die», kauker 69 år gamle Lemmy med bassgitaren høyt hevet. 
Og vi tror han. 

Ryktene sier at han av helsemessige årsaker har byttet Jack & Coke med rødvin og vodka, eller noe i den duren. 
Han har neppe tatt konsultert Kari Jaquesson, men den seige rockeren har mer krutt i kroppen enn de fleste som har levd halvparten av tiden. 
Motörhead har ikke for vane å lage dårlige plater, selv om noen har vært måtelig forglemmelige. 

«Bad Magic» hører med i øverste sjiktet av det gjengen har festet på tape de siste årene. 
Det er ildsprutende og energisk, passe bluesa og hardtrockende om hverandre. 
Bassen til Lemmy er både bass og gitar, trommegroovet til Mikkey Dee sprettent og tungt om hverandre, mens Phil Campell fyller de hullene han kan med duggfriske rock?n?roll-riff. 

«Thunder & Lightning» og «Evil Eye» kan fort bli nye Motörhead-livefavoritter. 
