Propaganda for Snåsamannen
Kjenner du noe nå? 
Nå da? 
Men dette kjenner du vel? 

Man forventer ikke en nøytral eller saklig tone fra Margreth Olin. 
Hun er en filmskaper som vil bevege verden med sine prosjekter. 
Olins forrige film handlet om mindreårige asylsøkere. 
Der taler hun deres sak med stort engasjement. 
Men arbeidet med 

var så tungt og trøstesløst at hun etterpå trengte et håpefullt tema. 

Det forteller Margreth Olin i en liten prolog i Mannen fra Snåsa. 
Det er Joralf Gjerstad selv som har stilt henne spørsmålet: 
Hvorfor kom du egentlig hit? 

Stort intervju: 

Vi blir altså kjent med filmskaperens intensjon fra starten av. 
Premisset er klart. 
Prologen inneholder dessuten en fortettet og dramatisk scene, der Olin mottar en telefonbeskjed om at kjæresten hennes har fått blodpropp og er innlagt på sykehus. 
Scenen er autentisk — kamera stod på av helt andre grunner. 

Forventet lykkerus 

Hennes åpenhet er en styrke for Mannen fra Snåsa . 
Men denne viljen til en "lys historie" skal også vise seg å slå tilbake på filmen. 
Den skyver pasientene inn i en posisjon der de vanskelig kan ende opp med noe annet enn en lykkerus etter besøket hos Joralf Gjerstad. 
Det vil så å si bryte med konseptet om de ikke føler takknemlighet. 

Les også: 

Dette særegne forventningspresset er stort nok i alle typer helbredelsessammenhenger. 
Men det blir ekstra påfallende når helbredelsen i tillegg skal dokumenteres i en film med så opplagte føringer. 
Med regissør og fotograf på plass i rommet, blir pasientene også en slags realityskuespillere. 

Å kjenne varmen på befaling 

Det er ikke Joralf Gjerstad selv som har valgt ut pasientene. 
I en tekstplakat får vi beskjed om at han ikke engang vet hva som feiler dem. 
Gjerstad sluttet egentlig å behandle folk i 2009, men gjør i 2014 et unntak i anledning filminnspillingen. 

Slik gikk det da Aftenposten møtte Snåsamannen: 

Alle pasientene presenteres for oss i egne intervjuer. 
De forteller sin historie og filmes ute i naturen eller på rommet sitt på Snåsa hotell. 
Aldersspennet er stort, de kommer fra ulike deler av landet og lider av vidt forskjellige plager. 

Men når de føres inn i rommet til Snåsamannen, blir de underlig like. 
Faktisk er disse scenene ganske monotone. 
Gjerstad tar på pasientene med sine varme hender og stiller de samme spørsmålene på nytt og på nytt: 
Kjenner du noe nå? 
Dette kjenner du? 
Nå da? 

Til og med de som benekter å føle noe fra starten av, begynner etterhvert å nikke bekreftende. 
I en kritikkverdig scene bryter Olin selv inn og overtaler en pasient til å gå tilbake til Gjerstad etter at den svært syke kvinnen har forlatt behandlingen uten resultat. 
Regissøren tvinger frem et harmonisk resultat. 

Et lykkelig par 

De mønsterpregede forløsningsscenene står i sterk kontrast til et knippe scener med ekteparet Gjerstad. 
Joralf og Signe fremstår som et genuint lykkelig og dedikert par. 
De tuller, kysser og smetter inntil hverandre med en ømhet det er sjelden å kunne fange på film. 

Ingeborg Sennesets kommentar da filmen ble tildelt over 900.000 i støtte: 

Så er da også Mannen fra Snåsa filmet av den dyktige Øystein Mamen ( Mot naturen , De nærmeste , Fjellet ). 
Han utfyller dessuten pasientscenene med nydelige utendørsopptak fra bygda. 
Det kan være en liten gruppe hester eller en lokal guttunge som sykler på bare bakhjulet fra den ene enden av lerretet til den andre. 

Skal man så tro på Snåsamannens helbredende kraft? 
Margreth Olin forsøker altfor hardt å overtale oss til det. 
Dermed handler Mannen fra Snåsa mer om hennes vilje enn om hans evner. 
