Konsertanmeldelse:Jaga Jazzist 

Alle snakker om instrumentalmusikk som «små filmer for ørene». 
Jaga Jazzist gjør noe med det. 

KONSERT: 
Jaga Jazzist 

STED: Sirkus, Øyafestivalen 

PUBLIKUM: 
Ca. 4000 

AKTUELT ALBUM: 
«Starfire» 

Årets «Starfire» kan være Jaga Jazzists beste album, så det er ingenting å si på at den lille timen de har til rådighet på Øyafestivalen, vies dette (med ett unntak: 
«One-Armed Bandit», surrealistmusikk som Frank Zappa ville vært stolt av). 

Det bærer rett ut på tur med tittelkuttet. 
En slags «science fusion» med postrock-intro, brå kast og skvalpete Daft Punk-synther. 
Låten har en rastløs nervøsitet i seg, og når strobolysene slås på er effekten lettere desorienterende. 

«Big City Music» er enda mer filmatisk – en komprimert kortfilm i IMAX-størrelse, komplett med sonarsynth, brutal rytmikk, biljakt- og undervannssekvens, et «psykedelisk tegnefilm»-parti, «blaxploitation»/syttitallskrim-feeling og et usedvanlig gromt bassynth- og tubatema midtveis. 
Jeg tenker «Tokyo», en by jeg aldri har besøkt, og så står solen opp mot slutten. 

Vi blir i Asia i «Shinkansen», som «MC» Martin Horntveth, nå med Erik Hivju-skjegg, introduserer som en låt om et japansk tog. 
«Oban» har nok en suveren synthbasslinje, og danderes med arabiske klanger. 

Så bra var det, at vi kan unne oss litt sutring til sist: 
En knapp time er alt for lite. 
Og luftkvaliteten i Sirkus-teltet var under enhver kritikk. 

MORTEN STÅLE NILSEN 
