ANMELDELSE:André Bratten dunker Oslo-diskoen ned i Berlins dunkle undergrunner 

Ondartet og kinetisk techno av André Bratten. 

EP: 
Sammenlignet med sine likemenn (for hvor blir det av kvinnene?) i den norske romdiskoscenen, eksisterer det noe genuint foruroligende i André Brattens musikk - især satt opp mot de vindskeive ablegøyene til Todd Terje. 

Om Todd Terje er en sirkusdirektør, er Bratten en vitenskapsmann som sårt skulle ønske han var av den sinnssyke sorten. 

Med oppfølgeren til flotte «Be a Man You Ant» søker 27-åringen i enda større grad etter en kinetisk, melankolsk og ondartet form for techno, der mentale tumulter presenteres som forenlige med spastiske dansebevegelser. 

Det er et sonisk landskap som befinner seg langt tettere på Berlin enn Oslo. 
Bratten har også åpenbart latt seg forbløffe av engelskmannen Jon Hopkins' glimrende «Immunity», særlig uttrykt i monstrøse «Common Misconception». 

Her på berget har likevel Bratten det ensomt på toppen, innen en sjanger med notorisk få nyvinninger. 
