Blue Iguana
En krimkomedie som ikke er morsom. 

Denne britiske filmen forsøker å være en hardkokt krimkomedie. 
Problemet er at den overhodet ikke er morsom. 

Regissør Hadi Hajaig ("Puritan", "Cleanskin") har hentet inn to amerikanske skuespillere for å gi filmen et potensielt markedsføringsløft. 

Både Sam Rockwell ("Vice", "Three Billboards Outside Ebbing, Missouri", "Moon") og Ben Schwarz (Jean Ralphio i "Parks & Recreation") ser dessverre ut til å være på Englands-ferie her, kanskje fordi de aner at de er med i en tredjerangs produksjon uten særlig mange positive aspekter. 

"Blue Iguana" ligner for mye på andre og bedre filmer, og kaster bort noen lovende figurer på en rotete og intetsigende historie uten appell. 

Amerikanere hentes til London 

Av noen lite troverdige grunner som ikke fremgår helt klart og tydelig, hentes to amerikanske kriminelle klovner over til London for å utføre et ran. 

Eddie (Sam Rockwell) og Paul (Ben Schwarz) skal stjele verdifulle obligasjoner for den suspekte forretningsmannen Arkady (Peter Polycarpou). 

Kontaktpersonen er hans advokat, Katherine (Phoebe Fox), men når Eddie, Paul og Katherine forstår at Arkady egentlig er ute etter diamanten med kallenavnet Blue Iguana, legger de en plan for å sikre seg byttet selv. 

Venter på at noe skal skje 

Dette handlingsreferatet virker kanskje greit nok, men produsent, regissør og manusforfatter Hajaig greier ikke å omsette plottet til en handlingsmettet historie. 
Svært mye av filmen foregår i ett og samme rom, der både figurene og publikum i bunn og grunn venter på at noe skal skje. 

Det kan virke som om samspillet mellom fargerike figurer er ment å være hovedsaken med Blue Iguana, kun avbrutt av noen korte actionscener som mangler slagkraft og finesse. 

Slåsskamper er over før de begynner, og er åpenbart konstruert i klipperommet, og ikke med god koreografi og stuntarbeid foran kamera. 
En slow motion-sekvens med skyting i en bar kan minne om sluttscenen i Phil Joanous overlegne "Helvetets forgård" ("State of Grace"), men mangler trøkk og blodsprut (med ett meget hederlig unntak). 

Minimalt interessante 

Sam Rockwell og Ben Schwarz er ute og kjøre i hovedrollene, som virker flortynne og minimalt interessante pappfigurer. 

Det kan virke som om Hadi Hajaig stoler på at deres kjente ansikter er nok til å heve nivået. 
Dessverre greier de ikke skape noe morsomt og engasjerende ut av en dusinvare-historie med farlig treg fremdrift. 

Et lyspunkt på rollelista er Peter Ferdinando som Arkadys håndlanger Deacon, utstyrt med en kostelig hockeysveis, men også her tråkkes det feil på den stramme lina mellom drama og komedie. 

"Blue Iguana" er dessverre lite verdt å bruke tid og penger på, i alle fall på kino. 
Det finnes mange bedre britiske filmer i samme sjanger, som "Snatch", "Sexy Beast" og "Layer Cake". 
