Dag sesong 4: ubehagelig treffsikkert om ensom tosomhet
Det føles helt riktig at den mørke dramakomedien Dag avslutter fire sesonger med å rive skorpen av det moderne parforholdets dypeste sår. 

NB! 
Ikke les videre hvis du ikke har sett Dag sesong 3. 

Det er ikke lett å være i et mislykket parforhold, men det er ikke alltid så enkelt å være i et vellykket heller. 
De skyhøye kravene til selvrealisering og mening med livet som etter hvert har sneket seg inn i hverdagen til de fleste, gjør at selv de som kan krysse av alle de riktige boksene på sjekklisten, er troende til å kjenne tidvis på en eksistensiell tomhet. 

Det kan være erkjennelser som: 
”jeg får ikke fred til å lese alle bøkene/høre alle platene/se alle filmene jeg ønsker”, ”det er mangel på egentid som gjør at jeg ikke har rukket å lære spansk/kickboksing/surfing/tango/ kreolsk matlaging osv.” 
I slike mørke stunder ligger skylden sjelden hos tankenes eier, heller hos partneren og eventuelle avkom. 

Selvinnsikt har da heller aldri vært ensomhetens store styrke. 

Aktuelle serier på Netflix: 

Når bacon er livets glede 

TV-serien Dag stuper i sesong 4 rett inn i denne betente, men også relevante, tematikken. 
I forrige sesong tok samlivsterapeuten Dag, som vanligvis har et godt over gjennomsnittet mørkt syn på menneskeheten, skrittet fullt ut og flyttet sammen med sin kjæreste Eva (Tuva Novotny) og hennes sønn Leon. 

Med alt man har kjært trøkket inn i en liten 2-romsleilighet, er det ikke alltid like lett å kjenne på verdien av det man faktisk har. 
Dag, strålende spilt av Atle Antonsen, begynner derfor å gå inn i sine gamle mønstre, med misantropiske tanker og konstant selvforakt. 
At et høyt kolesterol fratar ham ”den eneste gleden i livet”, nystekt bacon, forsterker bare disse tankerekkene. 

Les anmeldelse av andre TV-serier om dysfunksjonelle familier: 

Savn og misnøye i skjønn forening 

At Dags problemer fremstår både barnslige og utakknemlige i den store sammenhengen, er noe hans mentor Ernst påpeker gjentatte ganger. 
Ernst mistet nylig sin kone, den transkjønnede Juanita som også er far til Leon, og han sliter med sorgen. 
Savnet av det tapte og misnøyen med det man har, virker å være dekkende stikkord for den avsluttende sesongen. 

Man vil gjerne avskrive problemstillingene som fiktive, men de føles likevel ubehagelig ekte. 
Særlig når Dags pasienter forteller om hvordan hverdagen ikke går opp, men likevel ikke orker tanken på å skille lag. 

Selverkjennelser er god underholdning 

Sesongen føyer seg tidsriktig inn i trenden med mørke dramakomedier som også tar for seg kjernefamiliens mange brister og svakheter, som HBO-seriene Togetherness og Happyish. 

Heller ikke Dag byr på halvkvedede viser, som at lykken finnes i enden av en backpackertur til Bali eller et fyllekalas med kompiser. 
Ansvaret for tomheten og misnøye i familier og parforhold ligger like mye hos den enkelte. 
Når Dag begynner å innse det, blir hans rollefigur også enda mer interessant. 

Sårt og sprøtt på en gang 

Som vanlig handler dramaserien Dag ikke bare om forbudte følelser og loslitte mellommenneskelige relasjoner. 
Det er også rom for en god dose forrykende action. 
Serbiske torturister, heftige biljakter, kidnapping av multihandicappede mennesker og en grevling på speed, er noe av det manusforfatterne har kokt sammen for å holde på spenningen. 
Men det som skiller Dag fra mange andre actionbefengte serier, er at det er nettopp i de sprø situasjonene du finner de såre følelsene, og for så vidt også omvendt. 

Slutter på topp 

Både Anders Baasmo Christiansen, som den håpløse kompisen Benedikt, og Agnes Kittelsen, som den dysfunksjonelle sosiopatsekretæren Malin, leverer sin beste sesong. 
Sistnevnte har trolig flere personlighetsforstyrrelser og diagnoser enn samtlige av Dags pasienter til sammen. 
Det kan kanskje virke litt rart å avslutte serien nå som den virkelig har funnet formen. 

Men så er også Dag en serie som kler bedre å skape savn og tomhet, enn skuffelse og misnøye. 

Trenger du flere serietips? 
Her er 10 TV-serier du ikke bør gå glipp av: 
