Persrevyen 2019:Sjarmerende, men langt mellom høydepunktene 

Konseptet «etisk norsk» forvirrer mer enn det forklarer. 

– 
Hva vil det si å være etisk norsk?, spør Persrevyen 2019. 

Sammenhengen med norskhet er noe uklar, men det er tydelig at dette skal handle om hva det vil si å være et godt menneske i dagens samfunn. 
«Noen kunne trengt en etisk tolk», synger skuespillerne i åpningsnummeret, før de henter opp en person fra salen for å absorbere hans negative personlighetstrekk. 

De negative sidene – selvmedlidenhet, paranoia, gjerrighet, fobier, å være bedrevitende og overdramatisk – representeres på scenen i hver sin skuespiller. 
Gjennom forestillingen demonstrer de hvordan disse egenskapene kommer til uttrykk i hverdagen. 

Det er den selvmedlidende som bare sier «ååå» og synes synd på seg selv uansett hvor bra han har det. 
Den gjerrige, morsomt spilt av Gry Myrtveit Gundersen, setter opp regnskap for alt venninnen har forårsaket av kostnader, fra dopapir til terapitimer. 

Gjenkjennelig 

De ulike karakterene er en god idé, selv om det ikke er like lett å henge med på hvilket personlighetstrekk de representerer. 

Første akt er til tider heseblesende. 
Enkelte karakterer er morsomme fordi de roper og skriker og gjør mye ut av seg. 
Kanskje kan noe tilskrives premierenerver, men det mister litt av effekten når alle stort sett roper inn i mikrofonene. 

Persbråten-elevene tar opp gjenkjennelige temaer, som å unngå folk man kjenner på bussen eller at det kommer en sexscene midt i filmen man sitter og ser med familien. 

Temaene er kjente, men grepene er ikke særlig originale og bygger ofte på overdrivelser. 
Det fungerer fint i sketsjen om den paranoide som setter i gang en overvåkingsoperasjon når kjæresten skal på fest. 
Men shownummer-forklaringen på hvorfor gutter sender dick-pics kunne gitt mer mening enn at «da slipper dere å se oss sexfrustrert». 

Forvirrende tema 

Dessverre er det litt langt mellom høydepunktene i Etisk Norsk. 
I andre del får personen fra salen tilbud om å kvitte seg med ett av personlighetstrekkene. 
Om det er avtalt spill er litt uklart, men det er i alle fall en av skuespillerne som annonserer at valget har falt på paranoia. 

Det ender med at de finner ut at man ikke skal måtte kvitte seg med negative sider «for å passe inn». 
Man kan tydeligvis være paranoid og likevel «etisk norsk». 

Det er vanskelig å vite om det er ironisk ment når avslutningsnummeret ber oss om å «være positiv og lykkelig» og «huske at du er etisk norsk», mens skuespillerne vifter med norske flagg. 

Engasjerer publikum 

Persrevyen sjarmerer, og skuespillerne skal ha skryt for å gi av seg selv og engasjere salen gjennom forestillingen. 
Stadig henvender de seg til publikum og ber om respons eller hjelp. 
Det er et godt tegn når en publikummer hvisker et stille «å nei» i det en av skuespillerne skal til å kaste en bøtte vann ut mot salen. 

Bandet gir også alt og sørger for bra trykk mellom sketsjene. 

Selv om det er mange gode ideer i årets Persrevy, er løsningene lite originale og helheten faller dessverre litt sammen. 

Persbråten har en av Oslos lengste revytradisjoner. 
I fjor fikk de karakter fem for oppsetningen Hvor er fu? 
I år har de høye ambisjoner, men bommer dessverre for ofte til at de kan hevde seg i toppen. 
