Intenst ulmende trekantgåte fra Sør-Korea
«Burning» krever både tålmodighet og fantasi av sitt publikum. 
Til gjengjeld byr den på et nydelig, gåtefullt mysteriedrama som ikke slipper taket. 

Burning 

Originaltittel: 
Beoning. 
Sjanger: 
Drama. 
Nasjonalitet: 
Sør-Korea 2018. 
Regi: 
Chang-dong Lee. 
Manus: 
Jungmi Oh og Chang-dong Lee, basert på novelle av Haruki Murakami. 
Skuespillere: Ah-In Yoo, Steven Yeun, Jong-seo Jeon. 
Lengde: 
2 timer 28 min. 
Aldersgrense: 15 år. 
Kinopremiere: 22. februar. 

Når folk viser seg ikke å være slik du forventer. 
Når du får ferten av noe muffens. 
Da ser du mysterier over alt. 
Uten tillit blir det enkleste å leke detektiv. 
Men samtidig kryper gåtene under huden på deg. 

«Burning» er en fantastisk flott filmfortelling om usikkerhet, ensomhet og sjalusi som ulmer seg fra fra en liten glo til en brennende eksplosjon. 

Murakami-novelle 

Den sørkoreansske regissøren Chang-dong Lee har selv bakgrunn som forfatter, men sin nyeste film har han basert løselig på novellen «Brenne låver» av japanske Haruki Murakami. 
Den tilsynelatende enkle historien om forholdet mellom tre unge mennesker, har så mange lag med antydninger, gåter og usikre følelser, at den utvikler seg til en besettende spenningsfilm. 

Hovedpersonen er unge Jongsu, en saktmodig og svært innadvendt fyr fra landsbygda ikke langt fra Seoul. 
En dag treffer han tilfeldigvis en jente fra hjemstedet i hovedstaden. 
Haemi er utadvendt, sprudlende og eventyrlysten. 
Jongsu blir svært så betatt, og da Haemi reiser til Afrika, påtar Jongsu seg å mate katten hennes. 
Vel tilbake introduserer hun ham for Ben, en verdensvant og søkkrik fyr hun ble kjent med på turen. 

Ulmende spenning 

Utviklingen av dette merkelige trekantforholdet oppleves gjennom Jongsu, som slett ikke er den som flagger sine følelser og usikkerhet åpenlyst. 
Men på mesterlig vis får Chang-dong oss til å tenke og føle det samme som Jongsu, noe som gir en konstant, ulmende spenning til det dvelende og poetiske filmspråket. 

Denne formen gjør at «Burning» nok er unødvendig lang. 
Men det føles likevel ikke slik når den byr på både umiddelbar nytelse og varig ettertanke. 
