Soulmann med øre for detaljer
Matthew E. White imponerer. 
Igjen. 

ALBUM: 
Det første som slår deg når du lytter til Matthew E. Whites plate nummer to, «Fresh Blood», er det årvåkne øret for detaljer. 
Lydbildet er spekket med smarte grep som gjør at låtene syder av liv under vokaloverflaten. 

Kanskje ikke så overraskende, White har nemlig sitt eget laboratorium, Spacebomb Records. 
Et selskap som sverger til gamle innspillingsidealer, inkludert et eget husband. 

Musikalsk befinner han seg for det meste på det amerikanske kontinentet rundt midten av syttitallet. 
Man hører ekkoet av Fleetwood Mac-folk, Frank Zappa-satire og Marvin Gayes varme soul. 

Det hele er nennsomt vevd sammen til en altoppslukende fortelling som både forundrer og begeistrer. 
Selv om White på mange måter liker tradisjonelle grep, går han ikke av veien for å røske opp i det etablerte, noe som gir plata brodd. 

Bon Iver-aktige «Tranquility» begynner som en drømmende ballade, før skarp gitarfeedback river opp den lytefrie fasaden. 

Må høres. 
