Cannes-favoritten er en usedvanlig vellykket roadmovie
«American Honey» er et filmatisk fotoalbum fra en uforglemmelig sommer. 

FILM: 
Da Ken Loachs «I, Daniel Blake» i våres vant Gullpalmen i Cannes foran kritikerfavorittene «Toni Erdmann» og «American Honey», ble det umiddelbart oppfattet som en politisk pris. 
Loachs sosialrealistiske portrett av Vest-Europas voksende underklasse var både en perfekt anledning til å hedre en dyktig og aldrende regissør, og til å sende et tydelig signal til den politiske høyresiden. 
Også Andrea Arnolds «American Honey» handler om underklassen – den åpner med en søskenflokk som leter etter mat i en container – men i motsetning til «I, Daniel Blake» forteller den en utpreget tidløs og romantisk historie. 

Kultur Nykommeren Sasha Lane har hovedrollen som Star, en ung kvinne som etter et tilfeldig møte med den karismatiske Jake (Shia LaBeouf) rømmer fra sin far og to yngre halvsøsken for å slå seg sammen med en gjeng omreisende tidsskriftselgere. 
Stars nye kolleger er en broket forsamling av outsidere som alle synes å være på flukt fra sine egne demoner, og sammen lever de et liv preget av rus og et intenst og særdeles intimt samhold. 

At det å gå dør til dør og selge abonnement på papirtidsskrifter framstår som noe av en anakronisme i 2016 er noe rollefigurene selv påpeker gjentatte ganger, men slikt betyr lite når man beveger seg gjennom en del av den amerikanske Midtvesten hvor tiden later til å stå stille. 
Nøyaktig hva ungdommene forsøker å selge er også langt på vei irrelevant, det viktige er selve den erkeamerikanske salgsakten, som tvinger disse utskuddene til å presentere seg selv på en måte som er akseptabel for samfunnet rundt dem. 

Natur 
Det finnes et plott i «American Honey» – historier om overgrep og fattigdom, kjærlighet og sjalusi, arv og miljø – men først og fremst er den en filmatisk reise, strukturert som en serie fotografier fra en uforglemmelig sommer. 
Nær sagt hvert eneste bilde kunne forsvart sin plass i en fotobok – tenk Nan Goldin via Larry Clark – og det nærmest kvadratiske bildeformatet (4:3) skaper assosiasjoner til Polaroid-foto. 

Foruten Lane, LaBeouf og Riley Keough – som utgjør det tredje hjørnet i filmens trekantdrama – er rollene besatt av amatører, og i likhet med regissører som Werner Herzog og Harmony Korine, gjør Arnold et poeng av å finne ansikter og kropper som bryter med hva vi er vant til å se på film. 
Rollefigurenes viltvoksende fysikk og seksualitet speiler naturen som omgir dem, og på deres vei gjennom et landskap som kribler av liv og bokstavelig talt surkler av blod, oppheves skillet mellom natur og kultur. 

Biltur «American Honey» er ingen coming-of-age-historie. 
Star er ung, men gammel nok til å ha lagt tenårenes viktigste milepæler bak seg, og selv om hun trekkes inn i en rekke ubehagelige situasjoner, framstilles hun aldri som et offer. 
Snarere får man følelsen av å se et menneske vokse; at erfaringene legger seg utenpå henne som årringer. 

Arnolds vektlegging av inntrykk og atmosfære framfor historiefortelling innebærer at spilletiden på 2 timer og og 43 minutter blir i lengste laget. 
Og når filmen omsider avsluttes, er det etter en halvtimelang parade av forsøksvise sluttscener. 

Slike innvendinger blir imidlertid bagateller i møte med et såpass rikt og intenst levende kunstverk som dette. 
«American Honey» er en usedvanlig vellykket roadmovie, som beveger sitt publikum i dobbelt forstand. 
