Forglemmelig sushi
Nykommeren Kuro sushi er sikkert helt grei på take away, men som restaurantopplevelse er dette slappe greier. 

Nå som sushi også er blitt Michelin-mat i Stavanger, skal man ikke se bort for at interessen for japansk kokkekunst vil holde på den betydelige populariteten den har opplevd i vårt distrikt de siste årene. 
Det var da også mye som tydet på at kokkene på den forholdsvis nye restauranten Kuro Sushi hadde en del å henge fingrene i da vi stakk innom en regnfull aften. 
Ikke nødvendigvis med å betjene det beskjedne antallet gjester i det romslige lokalet, men med å sende ut stadig nye take away-porsjoner til sultne siddiser. 

Begredelig drikkekart 

Kuro Sushi har en omfangsrik meny og et tilsvarende kort øl- og vinkart. 
Det var ikke mulig å få noe forståelig svar på hva slags hvitvin de serverte på glass, så den av oss som vant trekningen om å ikke kjøre endte opp med å prøve det anbefalte ølet, Asahi, som smakte lite og ingenting, i verste industripils-tradisjon. 
Det gikk litt bedre på neste forsøk, med Kirin-øl, men det endrer ikke det faktum at drikkekartet her er under enhver kritikk. 

Små porsjoner 

I tillegg til de mange matrettene på menyen, komponerer kjøkkenet en dagens omakase-meny til 349 kroner, noe som innebærer at kokken har frie hender og at gjesten bare får vente og se hva som dukker opp. 
Det konseptet har vi sansen for, så det var et lett valg. 

– Porsjonen er litt stor til én person og litt liten til to, forklarte vår engelsktalende servitør. 

Heldigvis var det et knippe forretter å velge fra, og vi endte opp med teriyaki-kyllingspyd og stekte gyoza, en slags japanske dumplings. 

Tørt og flisete 

Kyllingen var fullstendig knusktørr, men marinaden var god. 
Selve spydene var dessverre like tørre som kyllingen, og ga derfor fra seg noen ulekre trefliser som man helst ikke vil ha i maten. 
Gyozaene var derimot helt etter boka, saftige og smaksrike. 

Porsjonene var såpass beskjedne at det var rikelig med plass til sushien, som ankom kort tid etter. 
Servitøren tok med seg de tomme tallerkenene, men lot tomme flasker og glass bli stående på bordet. 
Vi bestilte også litt mineralvann, som ble skjenket fra halvannenlitersflasker bak disken. 
Det er litt dårlig stil, spesielt når sparetiltak som dette ikke reflekteres på regningen, men i stedet ender på 45 kroner glasset. 

Lekker presentasjon 

Sushien var heldigvis ikke verst, og lekkert presentert. 
Vi fikk maki toppet med litt melet tunfisk, nydelig nigiri med laks, sashimi av nevnte tunfisk, maki toppet med røkt ål, samt maki med lakserogn. 
På ingen måte Alex- og Sabi-kvalitet, men likevel helt greit. 

Servitøren hadde imidlertid rett i at porsjonen var litt i minste laget for to, så vi hadde ingen problemer med å få plass til dessert. 
Det var i hvert fall planen. 

Så satt vi der da, med tomme tallerkener og glass foran oss. 
På den andre siden av gaten hastet sultne gjester inn på Renaa i regnet, og vi kunne ikke la være å kjenne et lite stikk av misunnelse. 
I lokalet hvor vi satt, sto derimot det meste stille, slik at vi fikk rikelig med tid til å «beundre» det litt slitte danskebåtaktige interiøret og alle take away-gjestene som kom og gikk. 
Vi har på ingen måte noe påtrengende behov for at en restaurants ansatte stadig må komme bort for å sjekke om maten smakte. 
Men at de uteblir fullstendig, må sies å være litt spesielt. 
Og at de så ikke gidder å rydde lenge etter at man er ferdig bespist, er ganske enkelt for dårlig. 
Da vi til slutt måtte legge bort våre ellers så gode manerer og vinke til oss en servitør, viste det seg at de ikke hadde dessert. 
Kalorier spart, i det minste, men ikke helt den avslutningen på måltidet man hadde ønsket seg. 

To forretter, en sushirett, to øl og to glass mineralvann kom på 870 kroner. 
Det er ikke all verdens, spesielt ikke i Stavanger, men det er ikke direkte billig heller, og neppe verd pengene for en i beste fall middelmådig opplevelse som denne. 

Mat: 3 Service: 
2 Miljø: 
2 Total: 
3 
