En «Winner» også i nedstrippet format
Winnerbäck på norgesturné - «nesten» solo. 

KONSERT: 
De er Sveriges største artister i dag. 
Håkan Hellström fyller Oslo Spektrum om en snau måned, mens Lars Winnerbäck valgte en mer intim setting i kveld. 
Han gjør det av og til, og solokonserten på Café Mono i 2005 er for alltid «hugget i sten». 

«Sidekick» 

Det skal noe til å fylle det store scenerommet (nesten) aleine i 100 minutter. 
Winnerbäck hadde klart det med bravur, men «sidekick» Mathias Blomdahls innsmett sørger for dynamikken som gjør kvelden ekstra fin. 

Han veksler mellom gitar, piano, mellotron og munnspill, mens Winnerbäck holder seg til gitar og munnspill. 
Tilsammen rår de over ti gitarer, og de fleste får sin plass i sola. 

20 år 

Winnerbäck nevner ikke med ett ord at det faktisk er 20 år siden debuten «Dans med svåra steg», en lavmælt viseplate gitt ut av kompisene i Linköping. 

De siste åra har han vært stadionrockeren Winnerbäck, og som publikummer har jeg ofte tatt meg i å vente på de små pusterommene under konsertene - der han har sendt bandet ned av scenen og stått igjen aleine med en kassegitar hengende rundt halsen. 

Og på mange måter er han tilbake ved utgangspunktet nå, sjøl om det bare er for en liten turné. 
Sju byer gjenstår på norgesdelen av turneen. 

«Best of» 

«Lågsesong» fra årets album «Granit och morän» innleder konserten, som ellers blir en «best of» gjennom store deler av karrieren. 
«Jag känner bra folk i Oslo» synger han på låt nummer to, «Vi åkte aldrig ut till havet», og kontakten med publikum er etablert. 

Etter at han giftet seg med skuespilleren Agnes Kittelsen tidligere i år, er Winnerbäck blitt enda litt mer «norsk» enn før. 

Kommer til sin rett 

Mange av låtene hans egner seg veldig godt til dette formatet. 
Det er helt sikkert slik de er skrevet. 
Tekstene kommer liksom mer til sin rett enn når han er rockeren Winnerbäck. 
Ordene får større betydning. 

Det slår meg at svensken ikke er så ulik en annen artist som sto aleine på samme scene for to måneder siden, amerikaneren Kris Kristofferson. 
De er begge låtskrivere og formidlere av rang, med tekster med substans og mange lag. 

Og så stille det er i Konserthuset! 
Det er et lyttende publikum, og den eneste som forstyrrer er en kar som fire ganger ber om å få høre «Köpt en bil». 
Den kommer aldri. 
Den passer rett og slett ikke inn i kveldens repertoar. 

Bauta 

Albumet «Söndermarken» (2003) er en bauta i katalogen, og herfra kommer blant annet klassikeren «Min älskling har ett hjärta av snö» og tittellåten. 
Det er her Blomdahl først kommer inn og krydrer med nydelig gitarspill og koring. 

Et høydepunkt er «Vem som helst blues», der det føles som om et helt band jobber på høygir på scenen. 
De er bare to. 

To ekstrarunder 

«Hugger i sten» fra 1999 er et must live, «Elegi» er alltid like fin og «Utkast till ett brev», nok en sang fra «Hosianna», er blitt en livefavoritt. 

To ganger må de to ut for å kvittere med ekstranumre etter stående applaus, men med «Elden» er det slutt. 
Det er der han synger om å «lalla rundt på Karl Johan». 

Ingen dårlig ting å gjøre, det. 

Spiller i Halden lørdag kveld (utsolgt), Sandvika 24. januar, Nøtterøy 25. januar, Larvik 26. januar, Trondheim 27. januar (utsolgt), Lillehammer 28. januar og Drammen 29. januar. 
