Anmeldelse:«Mannen som falt til jorden» 

Her har man stablet fiksfakseriene så voldsomt oppå hverandre at resultatet bare blir forvirrende. 

Denne filmen har to gode forutsetninger for å bli en fulltreffer: 
Den er bygd på en høyst fascinerende science fiction-roman og den presenterer superstjernen David Bowie for første gang på filmlerretet. 

Men alene er ikke dette nok. 
Den i og for seg fikse historien om det fremmede universalgeniet Newton som besøker vår klode, trekkes ut til kjedsommelig langhalm. 
Ideen om å sette søkelyset på vår sivilisasjon ved å speile den gjennom et individ fra en mer «human» klode, kveles i langtekkelige og utvendige detaljer. 

Hadde 50 minutter av denne filmen på to timer og tyve minutter – og en uendelighet av uinteressante nærbilder av stjernens hender og andre kroppsdeler – vært kuttet bort, kunne nok «Mannen som falt til jorden» gått inn for landing som en severdig underholdningsfilm. 

For langtekkeligheten til tross: 
Historien er fiks og engasjerende nok. 

Misèren skyldes en regissør som har fått boltre seg altfor fritt med «raffinerte» tilbakeblikk. 
I stedet for å bygge opp en spenning rundt den mystiske mr. 
Newtons identitet, undertrykker han nysgjerrigheten ved å dynge på med forvirrende – i stedet for overraskende – sekvenser. 

SORIA MORIA: 
«Мапnen som falt til jorden». 
(The Man who fell to Earth). 

Regi: 
Nicholas Roeg. 
Med: 
David Bowie, Rip Thorn, Candy Clark og Buck Henry. 

Anmeldelsen ble trykket i VG 4. mai 1977. 
