Restaurantanmeldelsen:Brasserie 45 er helt halvveis 

Det er vanskelig å skjønne hva Brasserie 45 vil være. 
Dermed blir resultatet halvveis. 

– Foreldrene mine dro hit da det het Frascati og de hadde middag med dans, sier Spisevennen. 
– Vi har også vært her noen ganger etter at det ble Brasserie 45. 

Eierne flyttet Brasserie 45 hit i 2005 fra Karl Johans gate 45, der de hadde vært siden 1990, da Hard Rock Cafe tok over lokalene. 

– Brasserie 45 har gjort et riktig valg med tanke på beliggenhet: 
Fra annenetasjen ser man rett bort på Nationaltheatret, Spikersuppa og de gamle lokalene, sier Spisevennen. 

Interiøret er noe for seg selv: 
Søyler, lavt under taket og ubestemmelig kunst på veggene. 

– 
Det minner om en nattklubb på 1980-tallet, eller danskebåten, sier Spisevennen. 

Wok, pasta, karbonade, biff 

Spisekartet har ellers noe for enhver smak: Wok, pasta, steinbit, fiskespyd, elgkarbonader og ulike typer kjøttretter. 

– Brasserie? 
Norsk med kontinentalt tilsnitt? 
Det er som om de ikke har klart å bestemme seg for hvilken profil de skal ha og ender opp med å prøve å tekkes alle, og det går sjelden bra, mener Bordvenninnen. 

– 
Men det er rimelig, innvender Bordvenninnen. 
– Forretter og desserter til 68 kroner er råbillig. 

Det er kanskje derfor man understreker på menyen at disse ikke kan bestilles enkeltvis. 

Vi bestiller asparges med parmaskinke og salat med strimlet røkt elgstek til forrett. 
Spisevennen har bestemt seg for husets pepperbiff og tilbyr seg heller å smake av oss. 
Bordvenninnen vil prøve elgkarbonader mens jeg går for lammekarré til hovedrett. 

Tynne saker 

Vi får en kurv med brød sammen med drikken, og like etterpå kommer forrettene. 

– 
Hva er dette? 
Tomatsaus? 
Bordvenninnen ser mistenksomt på tomatsalaten som flyter ut under to tynne asparges surret inn i spekeskinke med en strek balsamico ved siden. 
Min salat er heller ikke særlig appetittvekkende med et lass strimlet røkt kjøtt oppå noen salatblader og en tynn dressing som skal forestille einebærdressing. 
Det hele blir en tørr affære, så glasset med øl går med mens Spisevennen og jeg prøver å spise opp kjøttet. 

– 
En nitrist start. 
Det er ikke rart forrettene er så billige, sier Bordvenninnen. 

Det tar ikke lang tid fra servitøren har ryddet bort tallerkener og hentet mer drikke til vi får hovedrettene. 

... men biffen var mør 

Bordvenninnen er mellomfornøyd med sin rett: 

– Elgkarbonadene er ikke så verst, men hva gjør dette lasset med løk på toppen? 
Jeg ville heller hatt mykstekt løk til karbonader enn dette, sier hun og skyver dem unna. 
Rødbetsalaten med aprikos og valnøtter er nesten usynlig, og tyttebærrømmen smaker fint lite. 

Min lammekarré er gjennomstekt og småtørr, og honning- og sennepsmarinaden har ikke satt smak på kjøttet. 

Spisevennen er fornøyd med mørheten på pepperbiffen, men gir sausen det glatte lag: 

– 
Denne sausen smaker som om den kommer fra en pose, og hvis kjøttet er cognacsflambert, har de klart å skjule det. 

– 
De sier at rettene er utviklet av en kokkekonsulent med bakgrunn fra Frankrike, men han må også ha vært inspirert av det asiatiske kjøkken: 
Grønnsakene og tilbehøret ser ut til å være woket. 
Det er bare de ovnsbakte potetene som har klart seg unna, sier Bordvenninnen. 

Kjøkken på høygir 

Vi ber om dessertkartet, og det tar ikke lang tid før vi har fått sjokoladekake, tiramisu og crème brûlée. 

Servicen har i det hele tatt vært effektiv denne kvelden: 
Det har vært korte pauser mellom rettene. 

Sjokoladekaken er en tung kaloribombe, men de to andre dessertene er lettglemte. 

– 
Man skulle tro at kjøkkenet setter sin ære i å lage maten så raskt som mulig. 
Det er bare Dinner i etasjen under som kan måle seg med Brasserie 45 med tanke på tempoet i måltidet, sier Bordvenninnen. 

– 
Det er svært godt besøkt her, sier jeg. 
– Kan det være fordi man kan spise tre retter til en rimelig penge og likevel rekke kino eller teater? 

Samlebånd 

– 
De kommer neppe for maten, for dette er ikke imponerende: 
Alt bortsett fra selve råvarene virker å være tilberedt på forhånd, sier Bordvenninnen. 
– Men de har bra priser på vinen, mellom 70 og 90 kroner glasset er rimelig. 

– Maten er litt bedre enn da jeg var her sist, for rundt fem-seks år siden, sier Spisevennen. 
– Men det finnes mange andre spisesteder som har langt bedre retter til en konkurransedyktig pris, men de ligger ikke så sentralt til. 
Slik Brasserie 45 fremstår nå, er den farlig nær å være en turistfelle. 

Billige forretter og desserter 

Nær teater og kino 

Gode brasserier i Oslo 

Le Benjamin: 
Ekte fransk bistrostemning nederst på Grünerløkka 

Kampen Bistro: 
Rimelig og god mat 

Bacchus: Uformelt, rimelig og godt i Kirkeristen 

Dr. 
Kneipps vinbar: 
Vinbar med gode småretter på Grünerløkka 

Ostebutikken bistro: 
Fransk smutthull ved Birkelunden 
