Lang, treg og slapp thriller
Penélope Cruz og Javier Bardem klarer ikke få denne filmen til å engasjere. 

Mange har høye forventninger til Asghar Farhadi etter hans siste suksesser som «Nader og Simin – et brudd» (2011) og «En Handelsreisende» (2016). 
De vil nok bli skuffet av «Men alle vet». 

Filmen er en rimelig slapp thriller, som ikke klarer å overraske eller engasjere stort. 

Laura (Penélope Cruz) reiser med sine to barn til søsterens bryllup i hjembyen i Spania. 
Lauras mann, Alejandro (Ricardo Darín) blir hjemme i Argentina på grunn av jobben. 

Bryllupsfeiringen fortsetter med dans og musikk langt ut i de sene nattetimer, men så skjer noe som setter en brå stans for festen. 

Det dramatiske som hender får gamle rykter om Lauras forhold til barndomsvennen Paco (Javier Bardem) til å blomstre på nytt. 

Det tar lang tid før vi skjønner hva filmen egentlig skal handle om. 
Først må ulike familiemedlemmer og relasjoner dem imellom introduseres, forhistorie skal forklares, og så videre. 

Tempoet tilsier ikke at dette er en thriller, heller ikke etter at en kriminell handling blir begått. 

For når dette dramatiske finner sted, glir filmen over i noe som mest av alt minner om en melodramatisk telenovela, en spansk såpeserie. 

Det blir strømbrudd og tordenskrall, store følelser, rykter og hemmeligheter i fleng. 

Det hjelper en del at skuespillerne, både ekteparet Cruz og Bardem, og deres mindre kjente medspillere alle er gode. 

Under det melodramatiske er det også interessant dynamikk å spore noen steder. 
Særlig Pacos kone Bea (Bárbara Lennie) er et spennende tilskudd til familiedramaet, etter hvert som også hun får nyss i dette som «alle andre» vet. 

Men problemet er at disse ryktene som går, også er noe seeren ganske umiddelbart kan gjette seg frem til hva handler om. 

Når det så avsløres, kommer ingenting som et sjokk. 
Denne dårlig bevarte «hemmeligheten» overskygger i tillegg den faktiske dramatiske situasjonen i filmen. 

Jeg er sannsynligvis ikke alene om å like å forsøke å finne ut hvem «den skyldige» i en krimgåte er, før det avsløres i filmen. 

Alt baserer seg egentlig på rykter, sladder og fordommer. 
Men de familien først antar at må stå bak, blir fort glemt, ikke nevnt igjen. 
Andre de seinere retter mistanke mot, fremstår ikke på skjermen som mistenksomme i det hele tatt. 

Etter hvert som dramaet utspiller seg, blir jeg mindre og mindre engasjert i handlingen. 

Da jeg endelig fant ut hvem som faktisk sto bak, ble jeg mest av alt lettet fordi det måtte bety at filmen nærmet seg slutten. 

For selv om det er mye fint samspill, nydelig kameraarbeid, og et utgangspunkt som kunne blitt en spennende thriller, er «Men alle vet» både for treg og for lang. 
