Øl, øl og mere øl
De skal ha for kompromissløsheten , Vassendgutane fra Sunnmøre. 
Etter snart 20 år på «lokalet», skriver de fremdeles låter med titler som «Berre ei øl», «MILF og pils» og «Nachspel». 
Selv når tematikken strengt tatt er en annen enn festing og drikking — arbeidsinnvandrende polakker, «han bestefar» eller «naking», for eksempel - vel, så handler det snart om festing og drikking allikevel: 
Arbeidsinnvandrerne har «alltid brennevin og sigaretta på lur», han bestefar «va et fyllesvin» og «Instagram» rimer ganske godt med «dram». 
Knallhardt fokus kaller man sånt. 
Men med mindre du skulle synes at sanger om alkohol er festlige per definisjon, blir Vassendgutanes åttende album veldig traurig veldig fort. 
Det er ikke den altomfattende mangelen på originalitet som er problemet. 
I denne sjangeren - en særskandinavisk form midt mellom danseband- og countrymusikken, en slags campingplasscountry - er det tvert i mot bare et pluss om låtene høres velkjente ut allerede første gang man hører dem. 
Men desto viktigere blir det å ha noen fengende melodier, noen skikkelige «hooks» og noen minneverdige tekstlinjer. 
Verken godt humør eller fyrrig gitarspill er nok til å veie opp for slapp låtskriving. 
