TV-anmeldelse «Skavlan»:Fremdeles fredagskonge 

«Skavlan» bytter kanal. 
Seertallene går trolig noe ned. 
Men kvaliteten er fortsatt høy. 

«Skavlan» 

Norsk-svensk aktualitetsprogram/snakkeshow 

TV2 fredager kl. 21.25 

Med: 
Fredrik Skavlan og gjester 

Akkurat da enkelte blant oss, etter uker med peak-Sverigedemokraterna i monitor, så frem mot en sårt tiltrengt Jimmie Åkesson-pause: 
Her er han igjen. 

I Fredrik Skavlans nye, men egentlig gamle fredagstalkshow. 
En norsk-svorsk TV-klassiker, nå altså på en ny, men gammel kanal: 
TV2. 

Forandring er tidens melodi, kan det ha vært noen som sa (om ikke, så gjør jeg det nå). 
Men er det egentlig noen forandring å snakke om her da? 
Og i så tilfelle, fryder den? 

Ingen forandring 

Når det gjelder dette med forandring: 
Nei. 
Det er ingen. 
Skavlan – både mannen og programmet – er seg selv lik på alle vis, fra studiointeriøret til programlederens utforskende, konsentrerte øyenbryn, gutteaktig entusiastiske fremoverlente positur i skinnstolen og selvbevisst fomlete, liksom utprøvende måte å stille spørsmål på. 

Det er gode ikke-nyheter for de fleste. 

Gjestelisten så ikke spesielt lovende ut på papiret. 
«Returmatch» med Åkesson, liksom? 
Og Persbrandt på plass for Maria Bonnevie-snakk igjen? 
Har vi ikke sett dette TV-showet tidligere? 
Skulle «Skavlan» bli et meta-program nå, et TV-show om Fredrik Skavlan? 

Vi burde selvsagt visst bedre, etter alle disse årene. 
Det ble bra greier, dette her. 

Åkesson krymper seg 

Åkesson-intervjuet, hvori SD-lederen står skolerett sammen med samboeren Louise Erixon, begynner som ren koseprat. 
Åkesson bekrefter blant annet det mange lenge har fryktet, nemlig at han er fan av det tyske hardrockbandet Scorpions. 

Så blir Skavlan gradvis mer breial. 
Fritter ut Åkesson om forholdet til svigermor (ikke bra) og kunnskapene hans om svensk historie (heller ikke bra). 
Han får inn en overrumplende tøff vits også. 
Programlederen begynner å lese opp en Facebook-post fra SDs «sjefsideolog» Mattias Karlsson, og unnskylder seg for sin dårlige svorsk. 
«Jeg vet at du vil at man skal kunne flytende svensk for å være svensk», sier Skavlan. 

Åkesson, som har et svett smil om leppene selv når spørsmålene er ufarlige, krymper seg i stolen. 
Erixon ser ut som om hun angrer på at hun kom. 

Er det for ydmykende og ubehagelig for et uskyldig underholdningsprogram på en fredag? 
Noen vil tenke det. 
Burde Åkesson i det hele tatt ha vært her i disse no-platform dager? 
Noen vil tenke nei. 
Vi lever, som Skavlan flere ganger sier, i polariserte tider. 

Men Åkesson visste sikkert hva han gikk til. 
Og han får fremført sitt budskap om at vi står i en «kulturkrig», i beste sendetid. 
Skavlan smiler overbærende. 

Ut av studio 

Så gjør programlederen noe litt uvanlig. 
Han stikker ut av studioet og ut på byen for å snakke med Dalai Lama. 
Slike ting burde han kanskje gjøre oftere, for intervjuet er veldig fint. 

For det første får han Dalai’en til å snakke om barndommen, noe som lokker frem en hes, skøyeraktig knegging hos det religiøse overhodet. 
For det andre får han Dalai Lama til å legitimere intervjuet med Åkesson. 
«Vi må snakke sammen, alltid», sier den gamle, kloke. 
Så snakker han litt til, om helt andre ting, døden og mobiltelefoner blant annet. 

Én ting: 
Skavlan kunne godt ha navngitt politikerne som ikke vil møte intervjuobjektet hans. 
Spesielt ettersom han nettopp fikk Åkesson til å svette. 

Bonnevie-snakk 

Petra Mede – big in Sweden – og Mikael Persbrandt blir programmets lette innslag. 
Sistnevnte får dominere – og ja, det blir Bonnevie-snakk igjen. 
Det er helt på grensen til det uutholdelig selvopptatte (og hvor gøy er dette for Bonnevie?). 
Skavlan vet dette, og har på forhånd vinklet praten inn mot diva-takter i underholdningsbransjen. 
Elegant gjort, men praten er ikke innmari givende, selv om den karismatiske Persbrandt er så cool at han nesten faller av stolen. 

Så: Stig-André Berge. 
Idrettsmannen forteller sin historie – mye omtalt i norske medier denne uken – og fremstår som svært sjarmerende, og dessuten raus, reflektert og verbal. 
Han får også lagt inn mange godord om verdens viktigste menneske: 
Mamma. 

Helt til sist, omsider en nyhet. 
Ikke noe musikkinnslag. 
Det er ikke sikkert det blir slik hver uke, kanskje? 
Samma kan det være, egentlig. 
