TV-anmeldelse «Westworld»:Ville vesten går bananas 

«Westworld» er noe av det mest fascinerende fra HBO siden «Game of Thrones». 

Amerikansk dramaserie i 10 episoder 

Premiere på HBO 3. oktober 

Med: Bl. a. Evan Rachel Wood, Anthony Hopkins, Ed Harris, Ingrid Bolsø Berdal og Sidse Babett Knudsen. 

Ikke la deg stoppe av at konseptet «sci-fi-western» høres en smule «Cowboys & Aliens» ut. 
Dette er både friskt, vakkert og overraskende. 

Har du lest: 
Slik blir seriehøsten 2016. 

Serien er basert på filmen ved samme navn fra 1973, skrevet og regissert av «Jurassic Park»-Michael Crichton. 
Også her er en fremtidens fornøyelsespark i sentrum, men «Westworld» er ikke befolket av dinosaurer. 
Her er det derimot flust av androider fra ville vesten som gjestene kan skyte, leke med og voldta til egen forlystelse. 

Vi blir introdusert til serien gjennom øynene på androide-jenta Dolores Abernathy, som tror hun hver morgen våkner til en vakker soloppgang på farens gård. 
Seerne lærer snart at Westwood er en kunstig verden, men androidene gjentar enn så lenge sin egen robotiske «Groundhog Day», som kun varierer med gjestenes innfall og egne programvareoppdateringer. 

Evan Rachel Wood som Dolores nærmest suger deg inn i serien med sitt stive blikk som er både drømmende og dødt på samme tid. 
Hun er androiden i Eventyrland som glimt for glimt begynner å ane at noe er riv ruskende galt. 

Det er mange lag i «Westworld». 
Ser du samme scene om igjen, vil du oppdage nye meninger. 
Helt siden Fritz Langs «Metropolis» i 1927 har fascinasjonen ved menneskeskapt kunstig intelligens spilt seg ut på skjerm og lerret. 

«Westworld» leker seg med velkjente temaer fra filmer så ulike som «Matrix», «Frankenstein» og «Truman Show»: 
Hva er virkelig, hva definerer et liv, og hvem iakttar egentlig hvem? 

Fikk du med deg: 
Ingrid Bolsø Berdal klar for Hollywood. 

Det tar litt tid før man (tror man) får tak på konseptet, og det kan virke repeterende, men serien laget av Jonathan Nolan and Lisa Joy klarer likevel å fremstå som en frisk miks. 

Visuelt er det nydelig. 
Det solstekte ville vesten-landskapet bretter seg ut i episke proporsjoner, og står i kontrast til de mørke, sterile laboratorieomgivelsene der androidene skapes, skrapes og omprogrammeres. 

Selvfølgelig har vi også en gal – i hvert fall en sær og visjonær – vitenskapsmann med i miksen. 
Anthony Hopkins spiller Dr. Ford som har utviklet androidene og parken siden starten – en rolle han glir like naturlig inn i som da han ga en hel verden frysninger som Hannibal Lecter. 

Jeffrey Wright spiller Fords mulige arvtaker, Bernard Lowe, som avdekker stadig flere lag, mens danske Sidse Babett Knudsen er eiernes tilsynelatende kjølige, kontrollerte representant, Theresa Cullen. 

De er bare noen av en rekke skuespillere som markerer seg med rørende - av og til nærmest smertefullt treffende - prestasjoner - som Ed Harris og Thandie Newton. 
Norske Ingrid Bolsø Berdal viser også hva hun kan i en mindre, men slagkraftig rolle. 

Når en tar med elementer som at det hintes til et tredje plan eller ukjent trussel, og detaljer som at saloon-pianoet klunker ut moderne låter i western-versjon, er «Westworld» en velfylt gavepakke av en serie. 

Anmeldelsen er basert på presseversjonen av de fire første episodene. 
