En røst å merke seg
Bak artistnavnet Röst skjuler det seg en omreisende kar fra Randaberg. 

Magne Neby har studert biologi på Harvard og musikk på Paul McCartney-skolen Lipa, og han bor i dag på Tangen i Hedmark. 
29-åringen byr på tidløs poprock med americana-preg og oppgir Ryan Adams, Avett-brødrene, Conor Oberst og Jonas Alaska som referanser. 

Det kan han godt gjøre. 
Dette er en debut fylt med gode melodier, fine detaljer og tekster som flyter lett, og han har en stemme skapt for sjangeren. 
Det skader heller ikke å ha flinke folk med seg. 

Ankepunktet ved slike utgivelser pleier å være variasjonen, men Röst tar de rette grepene for å beholde taket på lytteren. 
Er det en sang som starter i gråsonen, tar han tak underveis og får den til å skinne. 
Som girskiftet i refrenget på "One more with you". 
Hør også "Dandelion". 
Sangen kommer som kutt nummer sju av 11 og følger etter en frisk feelgood-låt. 
Den seige åpningen får deg til å tenke at nå har han brent opp kruttet. 
Den følelsen varer i temmelig nøyaktig to minutter. 
Så skjer det noe, og når Röst kommer til linjen 
I didn't mean to hurt you, tror du på ham.Skulle du frykte at han nå seiler inn i smulere farvann, kommer slentrende "Never gonna come back home" med en herlig 60-tallsfølelse. 
Mest av alt gir kuttet meg lyst til å sette på en gammel Kinks-plate. 

De resterende låtene på platen er ikke noe svakere. 
Åpningskuttet "If you see me falling" og sistekuttet "Bed sheets" er begge bra, og de rammer inn ting som er bedre. 
Ikke minst er "I want you" og "Not as bad" spor som viser hva han er god for. 

Beste spor: 
"I want you", "Not as bad", "Dandelion", "Never gonna come back home". 
