TEST:Sonos Play:5 med Trueplay romkorrigering 

Nykommeren leverer. 

Sonos har i mange år vært markedslederen på musikk i flere rom. 
Det er de fortsatt, selv om de har fått sterk konkurranse fra nesten alle som kan krype og gå innen forbrukerelektronikk. 

Derfor sperrer vi opp både øyene og ikke minst ører når det kommer et nytt produkt fra den kanten. 

Play:5 er en ny utgave av en forgjenger med samme navn. 
Og denne var igjen en etterfølger til den tidligere toppmodellen S5. 

Men dette er heldigvis mer enn en gammel høyttaler i ny drakt. 

Dette er den første modellen med Trueplay, som på godt norsk betyr at man stiller inn høyttaleren slik at den låter best mulig i rommet der den står. 

Slik låter den «rå» 

Romkorrigering er noe vi kjenner både fra hjemmekinoreceivere og avansert stereoutstyr, og vi var naturlig nok spente på om Sonos-varianten ville gi enda bedre resultater. 

Slik digital fikling er jo egentlig en form for juks, så vi testet like gjerne høyttalerne «rå» først. 

Det var en positiv overraskelse. 

Tendensene til bokselyd som vår egen velbrukte S5 har, forsvant her som dogg for sola. 
Lyden er i det hele tatt rundere og mer behagelig. 
Ja, mer musikalsk. 

Her har Sonos åpenbart gjort mye mer enn bare å endre fargene (S5 var lys grå, mens Play:5 kommer i hvitt og svart). 

Dessverre hadde vi ikke tilgang til den forrige versjonen av Play:5, men skal vi tro Sonos er det foretatt en stor overhaling også i forhold til denne. 

Og så brukte vi to... 

Vi fikk fort lyst til å sjekke hvordan to stykker fungerer i et stereo-oppsett. 
I trygg forvissning om at dette ville bli rått parti satte vi de to Play: 
5-høyttalerne ved siden av våre digre Klipsch RF7 ii «hold på hatten»-høyttalere. 

Vi fikk rett og slett hakeslepp. 
Det var nesten som vi måtte klype oss i armen for å sjekke at vi virkelig spilte på små plasthøyttalere og ikke på de brutale beistene. 

Men forstå oss rett: 
Selv ikke Sonos kan overvinne naturlovene. 

Ved høyt volum i en 50 kvadratmeter stor stue faller de sørgelig igjennom. 
Det blir ikke stygt, det stopper rett og slett ved rundt 90 db, målt fra lytteplassen i en stor stue. 
Så skal du ha fest vil neppe Play:5 gi deg politiet på døra. 
Vil du ha mer trøkk kan du selvsagt investere i en dubwoofer (fortrinnsvis Sonos egen) i tillegg, men da blir moroa nærmere 7000 kroner dyrere. 

Men om du hører musikk på normalt volum og høyttalerne skal stå i en normal, norsk stue (25-30 kvadratmeter) eller et enda mindre rom, så er dette mer enn bra nok. 

I samarbeid med Stereo+ testet vi for en uke siden Devialet Phantom. 
Resultatet ble en klar sekser. 

Men Phantom koster nærmere 20.000 pr. stykk, så et stereopar vil dermed havne på 40.000. 
Altså fire ganger dyrere enn et sett med Sonos Play:5. 

Phantom-høyttalerne har nok langt mer trøkk, og stiller selvsagt i en annen divisjon. 
Men vi er overrasket over hvor nær Play:5 kommer når det gjelder kontroll på vibrasjoner i kabinettet og detaljnivå i musikken. 

Hvordan virker så Trueplay? 

Det er vanligvis ingen grunn til å reparere noe som allerede virker bra. 
Derfor var det ikke uten en viss skepsis vi begynte å sette opp Trueplay. 

Trueplay støtter så langt bare iOS, så vi brukte vekselvis en iPad og en iPhone for å sette den opp. 
En testtone sendes ut gjennom høyttalerne, og så vandrer du fram og tilbake i rommet for at mikrofonen skal fange opp reflektert lyd. 

Når programmet er fornøyd, analyseres akustikken i rommet. 
Deretter beregner programmet seg fram til en frekvenskurve som kompenserer for refleksjoner og stående bølger. 

Her viser Bob Benedetti hvordan det foregår: 

Da det hele var over, merket vi fort en forandring. 
Først og fremst hadde bassen blåst seg kraftig opp. 
Men også stereoperspektivet var endret, slik at instrumenter plasserte seg mer presist mellom, foran og bak høyttalerne. 

Det siste lever vi svært godt med. 
Men bassen justerte vi ned med tonekontrollen som finnes i appen - for øvrig en betaversjon som ikke er sluppet ennå. 

Loudness (heving av bass og diskant ved lavt volum), som vi vanligvis skrur av rutinemessig, lot vi imidlertid stå på. 
Her fungerer det etter hensikten: 
Den virker bare når volumet er svært lavt, og gjør ingen skade på normalt lyttevolum. 

Svært brukervennlig 

Vi har tidligere testet flerromssystemer både fra Denon, Philips og Sony. 
Selv om ingen av dem var direkte brukerfiendtlige, klarte de ikke å gi oss den «plug and play»-følelsen som Sonos har. 

Fra du pakker opp esken til du begynner å spille musikk er så godt som alt selvforklarende. 
Sonos sitt eget nettverk (Mesh), noe som gjør ting enklere å sette opp og dessuten beskytter mot stopp i musikken. 

Oppsettet har til og med blitt enda enklere enn før. 
Tidligere måtte du holde holde «mute» og «volum»-knappene inne samtidig for at høyttaleren skulle bli registrert. 
Nå slipper du unna med å trykke på én enkelt knapp på baksiden av høyttaleren. 
Fint er det også at du nå har dedikerte fram- og tilbakeknapper på høyttaleren for å skifte låt. 
Tildigere måtte man bruke appen, eller trykke to ganger på «mute». 

Det gikk også lekende lett å integrere høyttalerne i vårt øvrige Sonos-system med til sammen sju enheter/rom, å pare dem i stereo og skille dem fra hverandre igjen. 

Konklusjon 

Har du behov for bare én høyttaler for eksempel på soverommet eller kjøkkenet, er 10.000 kanskje litt i overkant. 

Men til stuebruk er lyden fra to stykker Play:5 er rett og slett så bra at de konkurrerer i ligaen der mange gode forsterkere og stativhøyttalere befinner seg. 

Det er nok mulig å finne noe til 10.000 kroner som låter like bra, men da får du ikke innebygd støtte for strømmetjenester (Spotify, WiMP/Tidal, Deezer og mange andre), nettradio og mulighet til spille av egne musikkfiler fra nettverksdisk eller PC/Mac. 

Et par Sonos Play:5 er har i grunnen alt du trenger for musikk i hjemmet. 
Og når lyden er så bra og prisen såpass moderat, må vi bare belønne med en femmer. 
