Plateanmeldelse: The Last Hurrah!! – «Mudflowers»
3 x 3 hurrah!! 

The Last Hurrah!! 

Vi tenker på det som Norges mest anglofile musikkby. 
Men Bergen er også countryrock. 

Claudia Scotts far Clive var med å legge grunnlaget allerede på sekstitallet. 

Hole In The Wall ga ut et forbløffende godt vestkystpsykedelisk debutalbum i 1972. 

Sistnevntes gitarfantom Rune Walle gikk videre til Flying Norwegians, som ga ut fine plater i 1974 og 1976. 

HP Gundersen var i sin tid innom en sen – for sen – utgave av Hole In The Wall. 
Men han er best kjent som en syvende far i huset, i rollen som fødselshjelper for en haug norske artister. 

I senere år har han vist genitakter. 
The Last Hurrah!!s to første album er begge mesterverk i det vi kan kalle nypsykedelisk verdensmusikk. 
«Spiritual Non-Believers» ble valgt til årets beste norske album i denne avisen i 2011. 
Globetrotter-folkrocken på «The Beauty Of Fake» (2013) var ikke svakere. 

Fremtiden virket uklar da Gundersen og hans musikalske ADHD startet et nytt prosjekt med skuespilleren Viktoria Winge i fjor. 

Så introduserte Winge ham for datteren til den amerikanske skuespilleren Bill Pullman, Maesa. 
Da slapp Gundersen alt han hadde i hendene for å dra til Los Angeles og gjenoppfinne The Last Hurrah!! med Maesa bak mikrofonen. 

Hvorom allting er: 
Oppbruddet var fruktbart. 

Albumet er helt ulikt sine to forgjengere, som begge var grenseløse. 
«Mudflowers» er sjangermusikk. 

Og sjangeren? 
Det er ti slike låter som kan inspirere til å skrive egentlig håpløse ting som: 
«Buffalo Springfield møter The Byrds, tar en øl med Little Feat og en tab med Flying Burrito Brothers, mens en jentegruppe fra sekstitallet sitter i sofaen og lurer på når nerdene Van Dyke Parks og Randy Newman skal dukke opp.» 

Dette er navn som alle blir nevnt av musikkjournalisten David Fricke i teksten som følger med promoutgaven av albumet. 

Man må gi ham rett, også når han påpeker at «You Soothe Me» kan være den mest hypnotiske saktebluesen siden Jimi Hendrix’ 
«Voodoo Chile». 

Melodiene er melk og honning for øret (eller «bakt av solen», som det heter på håpløst). 
Tekstene gir dem en mørkere understrøm. 
Og jo: «Those Memories» er hardcore tårer-i-halvliteren country. 

Ettersom han allerede han anmeldt platen på omslaget, får vi gi det nest siste ordet til Fricke: 
«Du tror kanskje at du har hørt alt dette før. 
Men du har ikke hørt det som dette.» 

Vi legger til at Kim Hiorthøy har laget sitt fineste cover på lenge. 
At HP Gundersen er en av våre mest verdifulle musikkfantaster. 
Og at «Mudflowers» er helt nydelig. 

BESTE LÅT: 
«The Jig» 
