Rørende om ventesorg
Etter å ha lest Helle Helles roman, kan du få behov for å ringe noen du er glad i. 

Noen ganger treffer underdrivelser sterkest. 
I romanen "de" treffer vi mor og datter. 
"Jeg tror jeg har svelget en stein", forteller moren. 
Vi forstår at hun har fått en alvorlig diagnose, som hun ikke vil fortelle datteren sannheten om. 
Det blir bakteppet for dramaet de to står i. 

Datteren er 16 år gammel, og lever et typisk tenåringsliv med venner, hun treffer gutter og går på fester. 
Det er bare mor og datter som lever sammen, de sliter økonomisk, men de to er nære. 
Og den voksne av dem skal snart dø. 
Helle Helle beskriver det nakent i boka: 

«Det kan gå et halvt år, kanskje et helt. 
Så skal de spise. 
Så spiser de.» 

Teksten er kuttet til beinet, med få dialoger. 
Vi skjønner likevel at fellesskapet deres snart er over. 
Alt står på spill for de to. 
Romanen er velkomponert, og Helle Helle krever at leseren må fylle inn det som ikke blir forklart. 
Les for eksempel begynnelsen av «de» om igjen etter å ha lest slutten. 

Denne boka er rørende. 
Og det uten at Helle har vist oss heftige sykdoms-scener eller latt oss få komme inn i karakterenes hoder. 
Hun beskriver på mesterlig vis hvordan vi ikke klarer tanken på å miste, eller dø fra, de man er glad i. 
