Dystert mesterverk
Postapokalyptiske zombie-eventyr har vi spilt mange ganger, men de har aldri vært så bra som dette. 

Uncharted-utvikler Naughty Dog byr fortsatt på storslåtte, flotte landskaper og vakker detaljrikdom. 
Men der Uncharted-helten Nathan Drake tross alt bare var en Indiana Jones-bajas som det var umulig å utvikle følelser for, har The Last of Us et persongalleri som til forveksling ligner på ekte mennesker. 

Det hele starter med en "Heavy Rain"-aktig prolog. 
Vi befinner oss i nåtiden, og alenefar Joel og hans tenåringsdatter må rømme da den virusinfiserte verdenen kollapser rundt dem. 
Det går fryktelig galt, og spillets hoveddel starter 20 år senere. 
Joel livnærer seg som smugler i et postapokalyptisk katastrofelandskap dominert av et bryskt militærregime som henretter folk på direkten hvis de trosser portforbudet. 

Sammen med venninnen Tess drar han ut for å ordne opp med en upålitelig våpenhandler, men ting skjærer seg, og tospannet ender med å måtte smugle noe for en opprørergruppe. 
Dette "noe" viser seg å være en 14 år gammel jente, som Joel noe motvillig må ta seg av på egen hånd. 

Spillet nærmer seg filmmediet på en helt annen måte enn jeg har opplevd tidligere. 
Det er omtrent blottet for lange filmsekvenser hvor du bare må vente på å få spille videre, heldigvis. 
Likevel er det tydelig at du spiller deg gjennom en historie som har flere deler, det er ikke bare snakk om å skyte og snike seg gjennom brett etter brett. 
En annen god ting her, er at det lønner seg å bruke tid på å utforske omgivelsene. 
Historien er riktignok lineær, men det går ikke på bekostning av bevegelsesfriheten, slik det har gjort i så mange andre action-spill i det siste.Gode strategier er også et viktig punkt. 
Du plukker opp objekter underveis, og så gjelder det å disponere disse på en best mulig måte. 
Du kan for eksempel måtte prioritere om du vil lage medisin eller våpen, og du må beregne hvilke våpen som er best egnet mot de ulike fiendene. 
For fiender treffer du mange av. 
Både infiserte, zombieaktige skapninger, og mennesker. 
Begge kategorier glimter til med intelligens som gjør at de opptrer til dels rasjonelt og taktisk, og derfor kan være vanskelige å få has på. 
Du bruker dermed mye tid på å gjemme deg og snike deg innpå fiender bakfra. 
Her nytter det ikke å bare plaffe løs, uansett hvor mye ammunisjon du måtte ha klart å samle. 

Det eneste lille minuset jeg kan komme på her, er at gåtene du skal løse underveis ikke er spesielt utfordrende. 
Det går stort sett ut på å finne en stige og sette den opp der du har tenkt å klatre. 
Men det er en bagatell i den store sammenhengen. 
