Intelligent humor med ekte varme
Are Kalvø klarte kunststykket både å underholde og å formidle noe viktig til et tusentallig publikum i Kilden 

Regi Erik Ulfsby 

Riksteatret i Kilden, Konsertsalen 

I halvannen time holdt Are Kalvø publikum i ånde i Kilden fredag kveld. 
Hans forestilling «Kalvø – Ein time av livet ditt du aldri får tilbake» har vært kjempesuksess på Det Norske Teatret og er nå sendt landet rund i regi av Riksteatret. 
En skjønner hvorfor, når en er så heldig å få oppleve den. 
Are Kalvø er en intelligent underholder. 
Men han er også en varm menneskekjenner og en ekte humanist, det vil si menneskevenn. 
Derfor kan han tillate seg å være både skarp og frekk, ironisere og harselere, uten at det blir vemmelig. 
Tvert i mot, det blir bare morsomt. 
Fordi han er selvironisk og utleverer seg selv mer enn andre. 

Med utgangspunkt i noe så kjedelig som statistikk bygger han hele forestillingen opp rundt hva vi bruker vår tid til gjennom de 80,5 årene vi gjennomsnittlig lever her nord. 
Det byr selvsagt på noen overraskelser, noe vi ikke har sett eller ikke tenkt over. 
Men så får Kalvø selv, i det han forteller at han mistet sin kone for en tid siden, plutselig en del tid til overs, den tiden han ellers ville ha brukt sammen med sin kjære. 
Det er sårt, det er sterkt og det er usedvanlig uventet i en humorforestilling. 
Og det gir denne lange timen en dimensjon langt ut over øyeblikket. 
Den gir et innblikk i det tragiske, og hva som faktisk kan være noe å le av midt i det tragiske. 
Det blir ikke feil. 
For meg ble det et øyeblikk av viktig alvor, midt i en forestilling der vi moret oss og lo høyt gang på gang. 
Men et «memento mori – husk du skal dø» var det som gjorde forestillingen viktig. 

Så er det jo en prestasjon å holde på i halvannen time. 
Rett nok var det også en musiker på scenen; Ståle Sletner gav nødvendige toner til både sang og ellers understreking av ting som ble sagt. 
Et lite avbrekk midt i forestillingen bød på vår egen «bageren i byen» Espen Albert, som var invitert til å hjelpe Kalvø med å finne prosjektet som skulle gjøre ham verdig til å minnes med et jubileum om både 100 og 200 år. 
Også dette ble fint, noe mye mer enn en pause og en avveksling. 
