Saga seglar videre
«Broen» for tredje gang, uten danske-Martin, men Sagas uforutsigbare personlighet bærer dette ustødig hjem til de norske flatskjermstuer. 

Klarer vi runde tre med Saga Norén (Sofia Helin)? 
Orker vi mer psykoterapeutisk krim med hun som jobber med drap og bestialiteter på begge sider av «Broen» mellom Sverige og Danmark? 

Og, nå også uten det nærmest stilltiende og kompliserte kammerspillet sammen med Martin (Kim Bodnia), han som i forrige runde ble arrestert og dermed er ute av serien etter at Saga anmeldte ham. 

Klarer vi mer? 
Klarer vi mer usosial omgang signert Saga? 
Makter vi hennes mangel på sosiale antenner? 

Er ikke dette en runde for mye? 
Laget for at kontoene til alle involverte skal fylles opp? 
Blir det en overdose med en til tider litt vel karikert etterforsker? 
Skal runde tre bli de ti episodene som gjør at det hele bikker over, og vi blir skrur av etter halvannen episode? 

Beklager, mange spørsmål. 
Vil du ha et svar? 
Okay, vi vil være med Saga videre i samtlige ti episoder fordi Sofia Helin nesten overgår seg selv, men hun har som vanlig lite å spille på, annet enn direkthet, taushet og Helins skuespillerstorhet. 
Og, det er nettopp det som er hele den deilige essensen, mer og mer Saga der Helin gjør kanskje sin største og beste og desperate rolletolkning. 

Saga-frelst 
Ja, vi blir Saga-frelste denne gangen også. 
Hun er en av de klart mest komplekse og interessante krimheltene i moderne serietid. 

Hun er virkelig ikke 1 til 1, noe som alle «Broen»-følgere selvsagt vet, men samtidig: 
Det blir her og der vel mye stive blikk og mumling, men jeg kjøper Saga fordi Helin gjør henne så sårbar, så troverdig, så genial i jobben. 
Helin evner, nesten mer enn i de to foregående seriene, gradvis å vikle oss inn i karakterens mørke fortid, den som nå innhenter henne med dysterhet, råskap og svik. 

Selvsagt er det flere av «Broen»-karakterene som også hever serien langt over gjennomsnittet, men først og fremst er dette Sagas avskjed som hun bærer på sine tandre skuldrer. 
Bare et par solide manuslinjer skal til for å forstå at hun vil være som alle andre: 
«Jeg øver meg på å småprate». 
Eller når en kollega trenger trøst, og hun står der i skinnbuksene og frakken med det tafatte og det jagede blikket: 
«Vil du at jeg nå skal gi deg en klem?». 

Plottene Selve drapsplottene er, som i de fleste krimserier, ikke av de mest spennende. 
Det vil si krim er jo relativt forutsigbart med drap av ymse bestialiteter og deretter politi og etterforskning, en haug med luretråder samt at nesten ingen er den de utgir seg for å være. 
Sånn er krimmens fiksjonshverdag. 
Vi skal bli lurt, pirret og skremt. 
Vi skal forsøke å finne en eller flere vi kan identifisere oss med, og deretter lures trill rundt igjen, en formel som tidvis funker fordi vi settes på de store prøver i heimen i vår iver etter å ligge minst ett hestehode foran etterforskerne. 

Sauser det til Så også nå, og manusforfatterne sauser det virkelig til, på en relativt positivt måte. 
Vi skal ikke røpe noe som helst, men det starter opp med et stilistisk drap på en framtredende dansk feminist. 
Den kjente Anker blir funnet sittende rundt et bord, sammen med tre dukker som ser ut som hvilken som helst kjernefamilie, men Anker er drept og sminket opp. 

Feministen er den første i Danmark som har startet opp en kjønnsnøytral barnehage der alle er hen. 
Trusler mot henne? 
Selvsagt. 
Vi får også nøstet opp et noe spesielt familieliv hos den danske feministstorfamilien - med dine, våre, andres og mine barn - og i skyggene ulmer det unge dansker med traumer fra den meningsløse krigen i Afghanistan før en prest også blir presist og brutalt ført hjem til sin Gud. 

Uten Martin Sagas familiesaga utfolder seg sakte og kvelende og utrolig spennende, men det er ikke akkurat et fotoalbum vi med stor glede kikker inn i. 
Saga er fortsatt desperat i sine keitete, og sjarmerende, forsøk på å bli likt, få livet noenlunde i vater. 
Men, hvem forstår henne? 
Martin er borte. 

Fra København dukker det riktignok opp et par nye makkere. 
Først en kvinne som definitivt ikke vil jobbe sammen med Saga, og deretter kollega Henrik som framstilles særs suspekt. 

I love U Etter hvert viser det seg at de spektakulære drapene veves inn i Sagas eget liv. 
Hun står overfor valg hun ikke vil ha, og vil hun klare å gjennomføre etterforskningen? 
«Broen» er tidvis noe unødvendig dvelende, men så var det vår Porsche-kjørende heltinne da. 
Diagnose: Saga I love U. 

Anmeldelsen er basert på de fire første episodene. 
