TV-anmeldelse:«Svartsjøen» 

Like mange seksuelle intriger som skumle hendelser i den nye, severdige skandinaviske samproduksjonen «Svartsjøen». 

Nordisk dramaserie i 8 deler 

Tilgjengelig på Viaplay i dag, premiere på TV3 i 2017 

Med: Sarah-Sofie Boussnina, Filip Berg, Mathilde Norholt, Nils-Ole Oftebro, Odin Waage m.fl. 

En gjeng ungdommer reiser til et øde skianlegg i fjellene. 
Karene er noen pappagutter fra Stockholm, hvorav den ene, Johan, vurderer å kjøp stedet, som ikke har vært i drift i 20 år. 
Jentene er to danske søstre, av det engstelige slaget, samt én «svenska» hvis forhold til de andre lenge forblir uklart. 

Vel fremme treffer de nordmennene, ved den mutte, grinete vaktmesteren Erkki (Nils-Ole Oftebro), samt brødrene Myhre (Anderz Eide; skjeggete, muligens psykotisk) og Jostein (Odin Waage; blond, uskyldig – i alle fall tilsynelatende). 

De to driver med utleie av scootere i nærheten av anlegget. 
Som det er litt vrient å vite om ligger på den norske eller svenske siden av grensen: 
Graden av innavl og bondsk fremmedfrykt kan tyde på at de svenske manusforfatterne har sett for seg Bygde-Norge på sitt minst gjestmilde. 

Skihotellet har mye å by på. 
Dunkelyder om natten. 
En låst kjellerdør. 
Samiske myter/forbannelser («äphar», kaller de det visst). 
Øyeinfeksjoner som går på rundgang. 
Stadig dårligere værforhold. 
En på alle måter utrivelig forhistorie: 
For 20 år siden skal den forrige eieren, spilt på kornete VHS-opptak av Christian Skolmen, ha drept en hel familie på dette åstedet, og så forsvunnet, antatt død. 
Trolig verst av alt: 
Stedet har ikke mobildekning. 

«Svartsjøen» satser nesten like mye på seksuelle intriger som på tradisjonelle grøsseringredienser. 
Det er ungdommer i hovedrollene, og serien henvender seg til yngre mennesker. 
Så den må tillempe seg post-«Paradise Hotel»-verdenens krav til fleksibilitet i partnerstatusene. 

Ja, i lange strekk er serien ikke særlig uhyggelig i det hele tatt, men mer opptatt av å langsomt gjøre rede for hvem disse menneskene er, hvem de er for hverandre, og hvem som nå skal ligge med hvem. 

Den har god tid. 
Åtte ganger 42 minutter er mye tid å fylle. 
Scenene med fest, drikking og sex kommer hyppig, likeså de flotte bildene av sprakende skandinaviske vinterlandskaper. 
Skuespillerne er gode, «cliffhangerne» sånn passe. 

Etter hvert som skumleriene og likene hoper seg opp, forblir det frustrerende uklart hvorfor i all verden de unge, lovende ikke bare hopper i bilene sine og stikker av. 
Subsidiært hvorfor politiet ikke fatter større interesse for hendelsene. 

«Svartsjøen» faller mellom mange skistoler: 
Ikke skummel nok til å være horror, ikke spennende nok til å være thriller, ikke sofistikert nok til å være et drama. 

Så vidt severdig er denne panskandinaviske samproduksjonen likevel. 

MORTEN STÅLE NILSEN 

Anmeldelsen er basert på de første fem av i alt åtte episoder. 
