Sjørøverserie i havsnød
Det største problemet med "Black Sails" er at det er vanskelig å bli mer enn middels interessert i de ulike rollefigurene. 
Da er det ikke sikkert at den beste løsningen er å dynge på med enda flere. 

Advarsel: 
Denne anmeldelsen røper noe av handlingen i de to foregående sesongene. 

"Black Sails" havnet på fjerdeplass over HBO Nordics mest sette tv-serier i fjor, noe som tyder på at kombinasjonen av kostymedrama, skitten politikk, rå vold og rikelig med nakenhet har gått rett hjem hos de mange som liker handlingsmettet underholdning uten så altfor mye dybde. 

Når vi møter våre venner på vakre Bahamas igjen, er det mange som bærer preg av forrige sesongs dramatiske finale — på godt og vondt. 
Det mest interessante er i og for seg utviklingen til den vanligvis så sindige og kalkulerte kaptein Flint, aldeles strålende spilt av Toby Stephens. 
Han har vel aldri smilt spesielt mye, men nå er det en del som tyder på at det dårlige humøret har tatt fullstendig overhånd, og at det er i ferd med å skygge for den ellers gode dømmekraften. 

Men så har du resten av gjengen. 
Seriens problem er fortsatt at Flint er den eneste rollefiguren det går an å leve seg spesielt mye inn i. 
Sammenlignet med hvordan serier som "Game of Thrones" kan få oss til å reagere når mer eller mindre sentrale figurer dør, er det her så vidt man gidder å trekke på skuldrene den sjeldne gangen noen andre enn de sedvanlige statistene ryker. 
På samme måte har det heller ikke vært lett å identifisere noen virkelig store hatobjekter, til og med den vemmelige Ned Low var innom for kort til at det lot seg gjøre å opparbeide den helt store antipatien. 

I et drama som er såpass karakterdrevet, er dette helt klart et problem. 
Det spørs om introduksjonen av et par nye, sentrale personer, deriblant den ikoniske Kaptein Svartskjegg, vil endre situasjonen, eller bare gjøre vondt verre. 

På den positive siden kan det nevnes at forrykkingen av gamle maktstrukturer byr på en rekke dramatiske muligheter. 
Eleanor Guthrie er fengslet, prostituerte Max prøver å slå seg opp i hennes sted og gullskatten som store deler av handlingen i de første to sesongene dreide seg om, har falt i hendene til den parodiske sløkkasen Rackham. 
I tillegg ser det ut til at Charles Vale og 
Flint har sluttet en slags fred med hverandre, noe som skaper grobunn for en mektig allianse. 

Sesongens innledende episoder byr også på en rekke flotte bilder, deriblant et forrykende uvær til sjøs. 
Som lettbeint underholdning er det helt greit og vel så det. 
Men det skal mye til for at vi skal sitte pal og vente på neste episode hver uke. 
