Filmanmeldelse:Dinosaurene lever(er)! 

Den tøffeste fornøyelsesparken du kommer til å besøke i sommer. 

Produsentene har slått en stor strek over Jurassic Parks rimelig stupide oppfølgere med dinosaurer ravende rundt i boligstrøk. 
«Jurassic World» gjenerobrer «kjerneverdiene» og tar leken og eventyrfortellingen tilbake. 
Knall! 
22 år etter det gikk galt i «Jurassic Park» befinner vi oss på Isla Nubla ved Costa Rica hvor en hel øy er kolonisert og gjort om til en gigantisk opplevelsespark. 

Et overdådig Disneyland hvor barna kan klappe smådinosaurusene, se de grådige «mososaurene» til havs sluke hele haier (kontrollert av «dyre»-passere selvsagt!) og kjøre rundt blant de større skapningene trygt inne i en lukket vogn. 
Parken er vilt imponerende konstruert med en grundighet som tar pusten fra en: 
Selv den minste nøkkelring i gavebutikken er kreert med finesse. 
Hadde jeg vært 11 selv ville jeg garantert bedt om å legge ferieturen dit, så ekte ser det ut! 

I 1993 ga VG den første Jurassic Park-filmen terningkast én. 

Men mye vil ha mer, «ingen lar seg imponere av dinosaurer lenger» er mantraet blant de pengegriske toppene som styrer parken. 
Så hva gjør man? 
Man tukler ytterligere med naturen selvsagt, designer noe enda større, enda mer fryktinngytende. 
Velkommen: 
Imdominus Rex! 
«Faglige» formaninger om at dette faktisk er livsfarlige dyr ignoreres, og vi er i gang! 

Regissøren denne gang er forholdsvis ukjente Colin Trevorrow, men Spielberg og co. har definitivt funnet rett mann. 
Han er selv en megafan av den første filmen, en skikkelig nerd med ekte kjærlighet til materialet. 
Ikke bare smetter han elegant inn freske referanser til den første filmen, han lykkes med å skape og få oss til å tro på dette universet. 
En annen viktig triumf er at menneskene ikke slukes i effektgryta – som ofte kan skje i slike filmer. 

På samme måte som JJ Abrams gjorde med «Super 8» klarer han å gjenskape følelsen vi fikk da vi så Spielbergs aller beste eventyr fra tidlig 80-tall for første gang – selvsagt med langt bedre tekniske hjelpemidler. 
På et tidspunkt angripes fornøyelsesparken fra oven, det er antakelig den råeste actionsekvensen du får se på kino i år. 
Selv dukket jeg i kinosetet. 
Dinosaurene er faktisk mer imponerende jo større de blir, vi stirrer dem i hvitøyet her. 
De litt mindre fremstår mer dataanimerte, og ser fortsatt ut som om de danser jazzballett når de løper. 

Med generell idétørke i Hollywood er det i hvert fall godt å se at noe gammelt gull kan glitre igjen, «Jurassic World» leverer actioneventyr av bunnsolid merke. 

ØYSTEIN DAVID JOHANSEN 
