Filmanmeldelse:«Sauls sønn» 

«Sauls sønn» kommer tett på å fortelle om det ubeskrivelige. 
Og den gjør det med sober kløkt. 

Ungarn. 
Regi: 
Laszlo Nemes. 
15 år. 
Med: Géza Röhrig, Levente Molnar, Urs Rechn, Géza Röhrig, Levente Molnar, Urs Rechn, Todd Charmont, Sándor Zsótér. 

Det handler om den ungarske jøden Saul i konsentrasjonsleieren Auswitch-Birkenau i 1944. 
Den «industrielle» utryddelsen av jøder var på sitt mest djevelsk effektive, Saul er plukket ut til å jobbe i en «sonderkommando»; fanger som selv var slavearbeidere i utryddelsesmaskineriet med litt bedre forhold enn andre – mens de noen måneder fikk utsatt sin egen garantert sikre død. 

En helt sinnssvak situasjon, selvfølgelig. 
Men altså dokumentert historisk virkelighet. 
Saul og hans «kommando» lever et slags liv innenfor de vanvittige rammene: 
Lede ofrene («kolli», tysk «stück», som de industrieffektivt blir omtalt som) inn i gasskamrene, frem til grøftene de skal skytes ved og begraves i når forbrenningsovnene ikke lengre har kapasitet nok, de rydder tøy, sorterer verdisaker, sleper lik, skurer, skuffer aske. 

Det er jo ikke til å tåle. 
Men filmen går rett på – og skaper likevel en nødvendig distanse som gjør det mulig å se filmen, gjennom hele tiden å følge Saul tett, tett. 
Han røper ingenting med ansiktet, han jobber intenst, observerer alt. 
Mens vi observerer ham. 

Så en dag skjer noe: 
En ung gutt i haugen av lik fanger Sauls oppmerksomhet; han kaller ham sin sønn. 
Og Sauls besettelse – hans absolutt siste og ekstreme forsøk på en slags humanitet – blir at gutten må få en begravelsen, ikke ende i krematorieovnen. 
Han gjør absolutt alt som er mulig – det er minimalt – for å bevare liket, vaske det, skaffe en rabbiner til å lese kaddish (bønn for den døde) og jordfeste ham. 

«Sauls sønn» er en tvers i gjennom rystende filmhistorie, men fortalt på en måte som er mulig å forholde seg til. 
For øvrig er den også Oscar-nominert. 
Den har faktisk et nyansert syn på de impliserte, selv under disse helt ekstreme forholdene. 
Og den inciterer på menneskelighetens enorme verdi – av og til: eneste verdi. 

Det er et kraftfullt budskap, også til vår tid. 

JON SELÅS 

Filmen har kinopremiere fredag 18. februar. 
