Anmeldelse:No. 4 - «Henda i været» 

Borte bra, hjemme best. 

ALBUM: 
På No. 4s første fullengder er hjemmet like mye et onde som et gode. 

Der enkelte skikkelser stenger seg inne for å skjerme seg fra omverdenen, skulle andre ønske at dørene i huset ledet til et helt annet liv. 
Åpenbaringen er at trygghet ikke er å finne mellom vegger eller tak, men i menneskene vi omgir oss med. 

Rundt dem har man bare å løfte hendene i været og slippe alt man lever i, som primus motor Emilie Christensen synger på tittelsporet. 

Hennes blikk er mest interessant når det holder nærheten på avstand - særlig balladen «Stort og smått» bikker over i det sentimentale - og det er også da «Henda i været» er på sitt beste: 
En forbausende flott oppvisning i kammerpop på oslomål. 

Her markerer No. 4 seg umiddelbart som flinkest i klassen. 

Det skal alvorlig talt ikke så mye til, tatt i betrakning at hovedstadsregionen har sovet i timen under det siste tiårets dialektbølge. 
Likevel ulmer det originalitet i hvor elegant trioen tjuvlåner fra r&b-sjangerens; arsenal, både sonisk og tematisk. 

Dette er særlig markant på «Føkk lunsj», en radioklar rakker like livlig som funky, men lar seg også spore i de nydelige vokalharmoniene til lavmælte «Holder av meg». 

Selv om dette soulsvøpte uttrykket uheldigvis nedtones på albumets b-side, føler man seg alltid tilfreds med «Henda i været» tett på. 

Jeg blir enda litt til. 
