Teateranmeldelse:«Cabaret» 

«Cabaret» er en trykk-koker av livsbejaende frodighet. 
Neste stopp; undergangen! 

I den spenstige oppsetningen på Oslo 
Nye ulmer det fra start til mål, helt fra den lekende og saftig duvende introen til en siste scene med rått tilsnitt. 

OSLO NYE TEATER 

Bak en rekke fengende melodier, freske kabaret-opptrinn og sødmefyllte historier ligger det ubehagelige bakteppet; nazistenes fremmarsj og ferden mot undergangen. 

Det tøylesløse Berlin anno 1930-tallet - datidens «sex and drugs and rockn´roll» - og de mørke politiske krefters ankomst, har vist seg å være en god match siden musikalen så dagens lys på 1960-tallet. 

I denne versjonen sitter man igjen med en emmen følelse av at essensen i stykket er langt fra uaktuell. 
Det synliggjøres gjennom den gradvise overgangen fra lystig sensualisme til en langt mer bastant takt. 
Latteren stilner og setter seg fast, alt mens den ravende muntre festen går i oppløsning. 

Regissør Peter Langdal har i sin spenstige oppsetning tillagt konferansieren en større rolle enn det som er vanlig. 
I Hilde Louise Asbjørnsen har han en konferansier som spiller på de fleste strenger. 

Hun beveger seg åleglatt når det trengs, i blant skarpt observerende og spiller ut rollens maskuline og feminine sider med nyanserte blikk og bevegelser. 
Hun/han er en person som du aldri vet hvor du har, men som vet å manøvrere seg i de riktige farvann. 

Ingvild Holthe Bygdnes er en tydelig utgave av nattklubbartisten Sally Bowles; en kvinne som vil ha det moro med menn og med gin, men som tydelig kjenner på både trass og smerte når hun står over for valg hun helst ikke vil ta. 
Lars Berge er en sjarmerende sparringspartner som hennes amerikanske kjæreste Bradshaw. 

Vendepunktet i historien utløses av forlovelsesfesten til det godt voksne paret, herr Schulz og frøken Schneider. 
Nils Ole Oftebro på frierføtter er en briljant øvelse i komediespill. 
Hans samspill - eller duett - med Birgitte Victoria Svendsen med utgangspunkt i en fruktig ananas er rørende nydelig. 

Med seg på scenen har de et ensemble med frodig og fresk tilstedeværelse i en velkoreografert setting. 
Og de har et supert band med jazzfot. 
De utgjør en vesentlig del av forestillingen; en gjeng karer utkledd som damer og som speller slik musikkteater på høyt nivå skal lyde. 

Kombinasjonen av det festlige - det litt farlige, sexy liv i «Kit Kat Klub», en dæsj kjærlighet og de mørke undertonene løftes fram av den forførende musikken, sangen og dansen. 
Samt en tekst som pirker godt under overflaten. 
