Lavmælt og følsomt med Huppert
Isabelle Huppert er en herlig skuespiller. 
Den franske regissøren Mia Hansen-Løves utnytter hennes evner til å skape et følsomt portrett av en moden kvinne. 

L'Avenir / Dagen i morgen 

Regi/manus: 
Mia Hansen-Løve 

Med: 
Isabelle Huppert, André Marcon, Roman Kolinka, Edith Scob 

Frankrike / Tyskland 2016 1 time 41 minutter Aldersgrense: 
Tillatt for alle 

Kan vi sette oss i den andres sted? er en tilsynelatende tilfeldig tanke som dukker opp i filmens åpningsscene. 
Men ordene blir et bevisst ledemotiv for denne vakre filmen om filosofilæreren Nathalie (Huppert) og hennes forhold til en ektemann som svikter, og en aldrende mor som maser dag og natt om hjelp. 

Regissøren følger på intet vis de velprøvde dramaturgimodeller som Hollywood har utviklet. 
I stedet hekter hun den ene hverdagsscenen på den neste på et så stillferdig vis at de dramatiske, bittersøte og tidvis komiske tingene lister seg innpå tilskueren. 

Hansen-Løve avstår fra store, høylytte oppgjør idet den trygge hverdagen faller fra hverandre for hovedpersonen. 
Huppert får like fullt avslørt Nathalies vonde følelser ved hjelp av talende minespill og biske kommentarer, som da hun opplever at forlaget der hun i årevis har utgitt lærebøker i filosofi, vil pakke dem inn i mer salgbare omslag. 
- Godterireklame, det svir i øynene, hveser Nathalie og går. 

De arge følelsene kommer også til overflaten da hun hiver en storslagen bukett i søpla fordi blomstenes giver bare virker falsk. 
– Kvinner over 40 kasseres, sukker hun til sin langt yngre filosofkollega. 

Men dette er likevel ingen sutrefilm fra en 35 år gammel regissør som aner hvor vanskelig det kan være for en moden kvinne å redefinere livet når omgivelsene endrer seg fullstendig. 
Nathalie kjemper imponerende tappert for å etablere seg på nytt. 
Uansett er det åpenbart at frihet koster slik det antydes i overskriften «Difficile liberté», tittel på boka av filosofen Levinas som hun leser. 

Langs veien byr regissøren på utsøkt musikk: 
En lied av Schubert, en låt av Woodie Guthrie og til slutt den vemodige «Unchained Melody» der det lyder «Oh, my love, my darling! 
Time goes by so slowly. 
I need your love. 
(...) Wait for me. 
I'll be coming home, wait for me, oh, my love.» 
