Klarinettens apoteose
Martin Frösts prosjekt viser ham som en virtuos som mestrer en rekke sjangre. 
Men de arrangerte stykkene er noe ujevne. 

Martin Frösts "Roots" er del av et større prosjekt, Genesis. 
Det dreier seg altså om musikkens røtter, dens utspring, men også de røtter Fröst selv har. 
Han tilstreber ingen originalklang her. 
De fleste stykkene er arrangert, mer eller mindre godt vil jeg si. 
Stykker med religiøs tilknytning og folkemusikk dominerer.Det begynner med noen korte fragmenter, som er overlevert fra gresk musikk. 
Delfisk hymne, hymne til Apollon, hymne til solen går over i Hildegard von Bingen (1100-tallet). 
Adolf Fredriks flickkör legger i Jonas Forssells arrangementer liksom et slør over tonene, for å markere den store distansen. 
En hurtig sats av Telemann følger, før vi får Klezmer dans nr. 2 av Göran Fröst. 
Den er et av høydepunktene – tar klezmermusikken på kornet – og klarinetten får boltre seg i både teknisk halsbrekkende passasjer og romantisk smektende melodier. 

Et annet høydepunkt er Roland Pöntinens arrangement av Brahms’ ungarske rapsodi nr. 14 (spor 6). 
Her hører vi også fine virkninger i cymbalen (hakkebrettet) som er så karakteristisk for ungarsk folkemusikk og sigøynermusikk. 

De følgende 
Fem stykker i folketone av Schumann (spor 7-9) og de Rumenske folkedansene av Bartók (spor 10-14) er likeledes høydepunkter, både arrangementsmessig og hva fremførelse angår. 
I Bartók går det i enkelte satser svimlende hurtig for seg. 
Derimot er den vakre svenske folketonen Jag vet en dejlig rosa skuffende (spor 16). 
Både instrumentelt og vokalt er den altfor søtladen. 
Bedre er Rolig Pers Polska, arrangert av Hans Ek (spor 18). 
At Fröst spiller glimrende argentisk tango, viser han i sitt eget arrangement av Astor Piazzolla (spor 20). 
