Nostalgisk krimlek fungerer fortreffelig
Knut Nærums fjerde bok om krimforfatteren Kjell Nilsen er nok en fornøyelig reise i et krimunivers inspirert av Bernhard Borge og Agatha Christie. 
Denne gangen også store doser Carter Dickson/John Dickson Carr. 

Nærum byr på sju kriminalnoveller bundet sammen av en åttende, en rammefortelling som får et like slående sluttpoeng som bokens øvrige historier. 

Boken som drepte, soldaten som kom tilbake etter sin død og det umulige mordet i et lukket rom: 
Inspirasjonskildene er åpenbare for deg som har lest klassisk krim i noen ti-år. 

I rammefortellingen har Nilsen søkt tilflukt på et vinterlig forlatt fyr utenfor Grimstad, han ligger i dekning og frykter for sitt eget liv. 
Med god grunn, skal vi etterhvert finne ut. 

Nærum gjør likevel materialet til sitt eget - og han har åpenbart hatt stor glede selv av å skrive beretningen om den vellykkede krimforfatteren som spiller soleklar annenfiolin i forhold til den geniale og gåtefulle detektiven Oberon Quist. 

Her hjemme er Nærum helt alene i sin nisje i krimuniverset, og han er en velsignet velkommen og korthogd avveksling fra Nordic Noir og utpenslede grusomheter over 800 sider eller mer. 

Dyptpløyende psykologiske analyser vanker det ikke her, men Nærum har en herlig satirisk snert i sine skildringer av borgerskapets diskrete sjarme. 
Nilsen er en mann skapt for tøfler og heldekkende flanellsburka, om enn ikke for de store lidenskaper. 

Uten å røpe for meget fra handlingen så avslutter Nilsen historien en finger kortere og i tillegg forsvunnet, tilsynelatende for godt. 
Det er ikke gitt at vi vil møte vår mann, jeg-fortelleren og gjengangeren fra «Døde menn går på ski» og «De dødes båt», igjen. 

Ikke alle krimgåtene her er like vanskelige å løse. 

Men samtlige byr på god stemning, skarpe situasjonsriss og tørrvittige dialoger som bærer preg av Nærums klo. 
«Den gåtefulle Oberon Qvist» er ikke en bok for skoggerlatter, men for ondsinnet humring, og dersom du leser den i skinnet fra parafinlykta, ensom på en øde hytte i en stormfull natt kan du absolutt kjenne streifet av gåsehud langs ryggen fra tid til annen. 
