Svinaktig bra
Enten omdreiningspunktet er litteratur eller musikk, er det entusiasten Pedro Carmona-Alvarez som trer frem. 

Etter at «det skrullete orkesteret Sister Sonny falt i koma på 2000-tallet», som han selv beskriver det, har Pedro Carmona-Alvarez først og fremst vært forbundet med sitt litterære velbefinnende. 
Du vet, «Rust» (2009), «Og været skiftet og det ble sommer og så videre …» (2012), diktsamlinger og oversettelser av blant andre Yahya Hassan og PJ Harvey. 
Alt det der. 
Ordets mann. 

Men ikke dermed sagt at den musikalske åren har ligget helt uvirksom. 
I det stille har nemlig Pedro gitt ut musikk under navnet Moonpedro And The Sinking Ship. 
Årets utgivelse, med den noe uutgrunnelige tittelen «Let’s, pig» (som i la oss grise, søle og kaste hemningene?), er hans tredje under sitt musikalske ego. 
Eller id. 

Så hvordan låter det? 
Låt fire, «Pop quiz» er åttitalls-R.E.M. opp av dage; det grøtete, insisterende og lett urovekkende tåkedrivet som kanskje særlig forbindes med «Murmur» (1983). 
Igjen er det altså entusiasten og oversetteren Pedro som er på ferde, kulturformidleren som brenner etter å introdusere deg for noe du kanskje har gått glipp av. 
Pedro har nemlig en teori, som han legger ut om på hjemmesiden sin, om at nittitalls-R.E.M. skygger for greiene deres på åttitallet (da de var på sitt beste): 
«most think of the 90’s monster version R.E.M. became before fading away in a really sad way». 

Om denne teorien er sann, og om beskrivelsen av Athens-bandets sunset years yter dem rettferdighet, skal jeg la være å gå inn på. 
Hyllesten av åttitalls-R.E.M. er uansett genuin nok, og vitnesbyrd godt som noe om at også hommagen og etterligningen kan være en fruktbar vei å innlate seg på. 
Platens høydepunkt, lett. 

Litt tråere går det på spor som «Book of Questions» og «Colonel Eyes», som låter litt for mye som kasserte låter fra det amerikanske bandet Bright Eyes. 
For all del, anslagene er fine og Pedro strekker seg så langt stemmebåndene rekker, men det etterlatte inntrykket er litt for mye … nesten. 

Andre spor befinner seg i grenselandet mellom dyster The Smiths, Tom Waits og den avdøde norske artisten St. Thomas — som Moonpedro tidligere har gjort heder på med en høyst adekvat cover av «Strangers out of blue». 
På platens villstyring, sjangereklektiske «Animals», som forener jazz, dubstep, Roy Orbison (!) og åttitallsklang, kan jeg ikke skjønne annet enn at ledestjernen må være David Bowie. 
Samme kan sies om «Let’s Dance»-aktige «Funky Troll», en dansevennlig overvintring fra Sister Sonny-tiden (den gang titulert «Saftwerk», en litt for festlig tittel til å la den forbigå i stillhet). 
Akkurat passe mørkt, altså. 
Og eklektisk. 
Eller som Pedro selv beskriver tilblivelsesprosessen til «Chicken Rehearsal»: 
«written in Berlin, listening to murder ballads, trying to quit smoking». 

«Let’s, pig» er produsert av Einar Sogstad, Pedro Carmona-Alvarez og «hvem det måtte være som hang rundt», som han selv skriver. 

Platen viser at musikeren Pedro Carmona-Alvarez fortsatt kan konkurrere med forfatteren, og at det var verdt å sette den nye romanen litt på vent til fordel for popmusikken. 
