Større, villere og dummere Zoolander
Mellom noen få øyeblikk av pur moro og satiregull, er "Zoolander 2" stort sett fylt med bråkete, oppjazza og resirkulert tøys. 
Og en lang, gøyal liste superkjendiser som seg selv. 

Den første komedien om den mannlige supermodellen Derek "Blue Steel" Zoolander og hans erkerival Hansel hadde premiere 28. september 2001. 
Men drøye to uker etter 11. september var verden fortsatt ikke klar for å flire av den overfladiske, selvhøytidelige motebransjen. 
"Zoolander" ble en besøksmessig og økonomisk flopp, til tross for riktig så gode kritikker 

KultfilmMen i årenes løp har jungeltelegrafen gjort sitt for at "Zoolander", helt fortjent, både er blitt sett og elsket av et stadig større publikum gjennom dvd, tv og strømming. 
Det er trygt å si at filmen, som introduserte ansiktsposeringene blue steel" og "magnum" mange år før "ducklips" ble en helt dagligdags posering for all verdens selfie-jenter, er blitt en reinspikka kultfilm. 
Så motivasjonen for å lage en oppfølger 15 år senere kan likevel være av økonomisk art. 

Les anmeldelsen av den første "Zoolander": 

For av kunstnerisk art er motivasjonen for "Zoolander 2" definitivt ikke. 
Der eneren langt på vei lyktes i å lage en treffende og forutseende satire av en bransje som allerede var en karikatur og satire i seg selv, har "Zoolander 2" lite og ingenting nytt på hjertet. 
Tvert imot: denne gangen har toppene i motebransjen nærmest stått i kø for å få vise fjeset sitt i filmen, og dermed samtidig vise verden at de har selvironi. 
Så "Zoolander 2" har et vanskelig, nesten umulig utgangspunkt når fenomenet selv er blitt en del av bransjen den før gjorde narr av. 

Sparker til hipstere 

Da sparker man heller litt til hipstere, rappere, transseksuelle og Eurotrash-designere med ubegripelige aksenter. 
Og tar den klassiske toer-øvelsen: pøser på med mer av det som var moro i den første filmen: større, villere, dummere. 
De burde sparket mer, resirkulert mindre. 

Les om remake-bølgen: 

Både Zoolander og Hansel har for lengst lagt opp sine ekstremt suksessfulle supermodellkarrierer når noen plutselig begynner å ta livet av verdens største og vakreste popstjerner. 
Når de alle like før de dør poster bilde på sosiale medier av seg selv med "blue steel"-posering, aner Interpol-agenten og eks-bikinimodellen Melanie Valentina (Penelope Cruz) at dette må ha noe med Zoolander å gjøre. 

Og vips, så er både Zoolander og Hansel bragt tilbake til catwalken og moteuniverset for å hjelpe Valentina med å finne morderen. 
Og samtidig finne Dereks sønn. 
Og som om ikke det var nok: det onde motegeniet Jacobim Mugatu (Will Ferrell) rømmer fra EUs motefengsel, sulten på både hevn og evig ungdom, og med svært onde planer. 

Kardashian-faktoren 

Mye har skjedd i verden siden første "Zoolander". 
Vi har fått kjendisreality der motebransjen selv byr på seg selv. 
Den selvnytende Kardashian-familien er, i fullt alvor, blitt hele verdens førstefamilie. 
Vi har fått sosiale medier som Instagram, Snapchat og Facebook, der vi alle kan være posører. 
Fotografert og distribuert til verden fra våre smarttelefoner. 
Mens ungjenter fra Madla poserer på nettet med trutmunn og dådyrøyne a la Zoolander, poserer supermodeller som Cara Delevigne og Kendall Jenner med grimaser og ustrakt tunge for å vise at de ikke bare er pene, de har humor og selvironi også. 
Så mange av merkverdighetene som ble gjort vellykket narr av i "Zoolander" er dagligdagse nå. 

Skjønne tullinger 

Javel, så har tiden innhentet Zoolander, og vel så det. 
Denne gangen greier filmen knapt å henge med på trendene i tiden, og vil være både James Bond, Batman og Pink Panther på en gang. 
Det er tidvis trøttandes, kjedelig og stillestående mellom all viraken. 
Men likevel er det noe med disse to skjønne tullingene som Zoolander og Hansel er. 
Og den endeløse rekken med superstjerner både fra moteverdenen og populærkulturen som dukker opp som seg selv eller i helt obskure roller gjør at "Zoolander 2" egentlig er mer verd å bruke drøye halvannen time på enn treerterningen skulle tilsi. 
