Anmeldelse:Iron Maiden - «The Book Of Souls» 

Et vitalt Iron Maiden tilbake i storform. 

ALBUM: 
En unison rockeverden holdt pusten da Iron Maiden tidligere i vår var i ferd med å annonsere sitt sekstende studioalbum og påfølgende verdensturné — fem år etter forgjengeren «The Final Frontier» (2010) 

Men så kom sjokkbeskjeden: vokalist Bruce Dickinson var diagnostisert med kreft. 

Men, omsider og heldigvis, kom gledens budskap om friskmelding og nå bandets aller første dobbeltalbum (!) i hende, «The Book Of Souls», som sterkt kandideres til Iron Maidens mest solide album, post «Seventh Son Of A Seventh Son» (1988). 

Blytungt monster 

Det er mye å fordøye på platens 92 minutter lange reise inn i et wall-of-sound av klassisk Maiden 
— Et band i formidabel storform som også har funnet plass til frisk (ny)tenkning. 

Det episke åpningsporet «If Eternity Should Fail», allsang-rockererne «The Red And The Black» og «Shadows Of The Valley», den Pink Floydske balladen «The Man Of Sorrows», progrock-eposet «Empire 
Of The Clouds» og fremfor alt, det blytunge monsteret av et tittelspor som lett seiler opp som en av de aller beste låtene Iron Maiden har skrevet. 

Rørende nærhet 

Tematisk sett omhandler «The Book Of Souls» en slags poetisk søken inn i det ukjente, evigheten og døden. 

Det føles ekstra sterkt å høre Dickinson synge «waiting in line for the ending of time» da han, på tidspunktet av innspilling, i all uvitenhet, hadde to kreftsvulster i halsen. 
En virkelighetsnærhet som rører alle som har opplevd å miste noen. 
Eller miste seg selv, for den saks skyld. 
Sterke saker. 

Men det finnes alltid en skyggeside. 
«The Book Of Souls» kunne trengt en ekstra runde i klipperommet, en oppstramming i et noe rotete lydbilde, gitarene spesielt, og det aller første aldringstegnet (skrekk!) i form av Nicko McBrains overraskende slappe og lite spennende engasjement bak trommesettet. 

I sum, til tross for skjønnhetsfeil, føles «The Book Of Souls» og evig unge Iron Maiden anno 2015 — hele 40 år inn i en fortsatt stigende karriere — mer vitalt og sultent enn noensinne. 

Og når Bruce Dickinson nylig har sagt at dette ikke vil bli det siste vi vil høre fra den kanten, er det jo bare å hylle verdens største, viktigste og mest innflytelsesrike heavy metal-band inn i evigheten. 
