Fælt og flott fra Fusa
Distriktene redder metalbyen Bergens ære – igjen! 

Nådeløse trommer, snerrende gitarer, tordenbass og en vokalist som kanaliserer hele verdens desperasjon og sinne gjennom sine primalbrøl: 

Sepulcher (fra Fusa) er på full fart opp og frem som ett av Bergens mest spennende, nye metalband. 

Thrash metal-tendensene fra debutplaten «Mausoleum Tapestry» (2015) er roet ned noen hakk, for nå handler det først og fremst om brutalitet og stemning. 

«Panoptic Horror» er klassisk death metal, men med en moderne vri. 

«Corporeal Vessel»s lodne basstrommer, atonale riffmønstre og forrykende brudd kunne båret en hel låt alene, men temposkiftet midtveis tilfører en herlig groove. 

Overgangen til «Towards an Earthly Rapture» er stor, denne slående enkle låten er like smart som den er stygg, mens «Corrupting The Cosmos» er så seig at det føles som om alle kroppens lemmer har mistet all kraft. 

Mange nye band forsøker å kopiere gamle helter som Morbid Angel, Autopsy og Obituary. 
Men de overkompenserer ved å presse inn altfor mange taktskifter eller ved å skru tempoet så høyt opp som mulig. 

Sepulcher vet derimot at man ikke kommer noen vei uten en styggfin melodi og tydelig struktur. 

«Ethereal Doom»s uhyggelige toner og pønkete «Abyssal Horror» er begge framifrå eksempler på at det enkleste ofte er det beste. 

«Scourge of Emptiness» veksler mellom renspikket brutalitet og nesten meditative melodilinjer, mens suggererende «Haunting The Spheres»s hoggende rytme smeller rett i mellomgulvet, før to herlig enkle gitarsoloer setter punktum for festen. 

Bergens posisjon som Norges metalhovedstad skyldtes først og fremst at band fra distriktene søkte mot nå nedlagte institusjoner som Garage og Eirik «Pytten» Hundvins studio i Grieghallen. 

Band som Sepulcher gjør at det likevel ser lyst ut for byens metalfremtid. 
