Anmeldelse:Bråkebøtta Neil Youngs økologiske album 

Går til angrep på grådige selskaper som han mener forpester maten vår. 

ALBUM: 
«It's a new day for the planet (...) It's a bad day to do nothing / with so many people needin´ our help». 

Slik åpner Neil Young «The Monsanto Years» - og vi er ved kjernen i det alvorlige budskapet på hans 36. 
(!) album - et slags «Living With War» med vårt daglige brød og miljø som utgangspunkt. 

Åpningen «A New Day For Love» er en tidløs, urtypisk, rufsete og rocka låt fra en av Canadas beste menn. 
Men det er ikke Crazy Horse som bråker bak ham, sjøl om det kan høres sånn ut. 
Tvert imot er det to unge karer som ser på 69-åringen som «onkel Neil», etter å ha vokst opp med ham som en del av venneflokken til pappa. 

Willies sønner Lukas (26) og Micah Nelson (25) er ganske riktig de to yngste sønnene til Willie Nelson. 
Neil og Willie har i 30 år stått bak «Farm Aid», en festival som startet som et håndslag til amerikanske bønder i krise. 
I fjor «hang» de to unge herrene med Neil bak scenen, og han inviterte dem opp under livefavoritten «Rockin' In The Free World». 

Gjett om de var klare til å hjelpe «onkel Neil»! 

Foryngelse 
Nå er det blitt et album av samarbeidet, og det er akkurat som de har kjørt «gamlingen» gjennom en foryngelsesprosess. 

Neil har funnet et band som kan bråke og støye like mye som sitt gamle band, Crazy Horse. 

Lukas Nelson & Promise 
Of The Real er for anledningen supplert med bror Micah, som har sitt eget alternativ/psykedelia-band, Insects Vs. 
Robots. 

Produsent John Hanlon ville ha det friskt og spontant, så de fikk beskjed om «ikke å øve for mye på låtene, så dere kan gjøre de rette feilene». 

Protest Det høres. 
Sjøl er ikke Neil så nøye med alltid å treffe tonen vokalt. 
Men det er heller ikke det som er viktigst her. 
«The Monsanto Years» er et protestalbum som særlig peker på det omstridte multinasjonale bioteknologiselskapet Monsanto, som selger genmodifiserte frø, kunstgjødsel og plantevernmidler (Roundup). 

Konseptalbum 
Det er et konseptalbum der Monsanto-navnet gjentas nesten i hver eneste låt, og det er sånn at vi av og til får lyst til å hviske Neil vennskapelig i øret: 
- Ja, vi har fått det med oss nå! 

Det blir for mye av det gode, bokstavelig talt. 
Albumet framstår som et eneste stort slagord - og ganske ensporet også. 

For sjøl om Neil Young er troverdig som refser, hadde det ikke gjort noe om han porsjonerte det ut litt. 

Albumets svakeste låt er «Rules of Change», som angriper Monsantos forsøk på å styre og kontrollere hva slags frø amerikanske bønder får bruke på jordene sine. 

Utvilsomt et viktig tema, men som i enkelte andre spor står agitasjonen i veien for det musikalske utbyttet. 

Og er det ikke noen andre som bør tas også, i samme slengen? 

Nøkkelspor Naive og riffstyrte «People Want To Hear About Love», det første sporet som ble spilt inn, nærmest spontant, følges av støyrockeren «Big Box». 
«When will we take back our freedom?», spør han i dette nøkkelsporet, der han preker demokratiets endelikt og øser ut sin mistro mot politikere som er i lomma på store selskaper - samtidig som folk jobber for luselønn og uten rettigheter på butikkjeden Walmart. 

«A Rock Star Bucks A Coffee Shop» følger i samme spor, stilmessig en noe forvirret protestsang - med plystring - som til tross for et seriøst budskap lyder som Monty Pythons lystige «Always Look 
On The Bright Side». 
Young vil nyte sin daglige kaffe uten å hjelpe Monsanto - med tydelig referanse til Starbucks-kjeden. 

Countryinspirert 
Best er denne gjengen likevel når ikke sinnet mot Monsanto utløser det store musikalske skredet, som i countryinspirerte og såre «Wolf Moon», nærmere stilen på de første platene til Neil for 40-45 år siden, countryrockeren «Workin' Man» og helt til slutt den lille perla «If I Don't Know», også den countryinspirert. 

Albumet slippes mandag 29. juni, men streames på NPR Music (via app). 
