Caddy har laget sommerens norske soundtrack
Et enmannsprosjekt som med stor suksess fanger lyden av sol og varme i et referanserikt lydlandskap. 

Caddy er aliaset Tomas Dahl bruker når han skal skape sommerstemning i ørene dine. 
Dahl – som ellers er kjent for å ha trommet for band som Turboneger, The Yum Yums og The Terrifieds – tar her ansvaret for låtskrivingen; han spiller stort sett alle instrumentene på platen, synger, og skaper i det hele tatt et imponerende lydbilde for å være et enkeltmannsforetak. 

Det finnes flere eksempler på musikere som har prøvd seg på dette opp gjennom årene (spesielt etter at det ble lett for hvermannsen å spille inn i stua), men det er utfordrende, og det er et fåtall som virkelig lykkes på egen hånd. 
Caddy er heldigvis en av de få. 

En god start 

The better end starter rolig og atmosfærisk med låten «Here it comes again». 
En ensom gitar klinger vakkert i et åpent lydlandskap, før den får en harmonisk tvilling, og rytmeseksjonen kommer inn. 
Det er vakkert, og det er avslappet uten å ende som bakgrunnsstøy. 
Få elementer, men allikevel en stor sound, ikke ulikt Pavements Crooked rain. 
Harmonivokalen setter inn, døsig men klar, og arrangementet bygger seg opp med stadig mer energisk instrumentering, før det igjen roer seg ned. 
Låten varer i seks minutter, men flyter av sted som om den skulle hatt halve lengden. 
Absolutt en flott introduksjon til Dahls talent. 

Proppet med referanser 

Det er klare referanser til nittitallets alternativrock og indie i Caddys musikk. 
Nevnte Pavement, Teenage Fanclub, og på det røffeste får vi hint av Dinosaur Jr. 
I tillegg gir vokalen og noen av akkordprogresjonene assosiasjoner til neo-psykedelikerne Apples in stereo. 
Dette er med andre ord en referanserik opplevelse for musikknerdene, ikke ulikt hva andre norske band som Sweden har gjort tidligere. 
Men musikken lener seg ikke på retroaspektet; Caddy har en egen stil, et særpreg som skiller ham fra brorparten av dagens nostalgipop. 

Hør ukens beste låter her: 

Tomas og Tomas 

«Fangblenny» fortsetter på det rolig, åpne sporet, men med større variasjoner. 
Trommene driver låten fremover, og blir en større del av musikken enn kun rytme, mens de romklangbadende gitarene på refrenget skaper en ekstra dimensjon i lydbildet. 
«Into the sun» øker intensiteten. 
Den smyger seg frem, drevet av trommer og bass som blomstrer når resten av «bandet» (Tomas og Tomas) stemmer i, og viser at prosjektet ikke bare mestrer sløy indiepop. 

Går sjelden på tomgang 

Produksjonen er åpen og luftig, perfekt for slappe sommerdager. 
Hvert instrument gis god plass i miksen, og selv om komposisjonene er detaljrike føles de aldri overlesset. 
Variasjonen i låtmaterialet skjer innenfor klare grenser, men Dahls egenskaper som komponist sørger for at musikken sjelden går på tomgang. 
I stedet fører likhetene mellom de forskjellige sporene til at albumet fungerer godt som helhet, og glir rolig av gårde som et møysommelig sammensveiset verk. 

Spor som stikker seg ut 

Selv om kvaliteten jevnt over er høy, er det noen spor som stikker seg ut. 
Singelen «Bring it back», med gjestevokalist Janne Hea, er en fin duett, og en god inngangsport til Caddys musikk. 
«Something about Carina» er en streit popperle, komplett med allsangvennlig refreng og tilbakelent gitarsolo. 
«Chasing clouds» gir oss leken drømmepop, med psykedeliske studioeffekter og store gitarakkorder. 
Og sistesporet, «Autumn leaves», gir en kraftig, gjennomført avslutning. 

Perfekt for bysommeren 

The better end er en sterk skive. 
Behersket og gjennomarbeidet, en utgivelse som bærer preg av kjærlighet til arbeidet og musikken fremfor popstjernedrømmer. 
Albumet passer like perfekt til late dager i parken som til hodetelefonmusikk til og fra kontoret i sommersolen. 
Et uventet, men tilfredsstillende arbeid fra en punktrommis. 

Les flere aktuelle plateanmeldelser her: 
