En fest å høre på
Mye skjer på Pom Pokos debutplate, og bra er det. 

Pom Poko: 
«Birthday» (Bella Union) 

Det er rock. 
Det er litt punk og noen ganger jazz? 
Som bandet selv sier, det er spaca og fargerikt. 

I 2017 ble Pom Poko finalister til Årets Urørt i regi av NRK P3. 
Nå har de også fått oppmerksomhet utenfor landegrensene, med god grunn. 

Pom Poko er vokalist Ragnhild Fangel Jamtveit, gitarist Martin Miguel Tonne, bassist Jonas Krøvel og trommis Ola Djupvik. 
Gjengen møttes i Trondheim, da de gikk på jazzlinja ved NTNU. 

Albumet etterlater deg forvirret. 
Hva skjedde nå? 
De 12 låtene gir deg 12 forskjellige sinnstilstander. 

Kraftige riff. 
Lange harde instrumentelle passasjer. 
En rekke rare lyder, men gode lyder. 
Arven etter jazzlinja. 
En rolig kjærlighetssang her og der. 

Bandet leker seg hele tiden med lydbildet, men man henger med. 

Vokalist Jamtveit beskriver platen som en fest, med mange små fester i hvert rom. 
Det stemmer. 

«Birthday» er en fest å høre igjennom. 

Beste spor: 
«My blood», «Follow the lights», «Belong», «Peachy». 
