«Sauebondens liv» er en stillferdig og stor leseropplevelse
Kan raskt få mange lesere. 

Hele livet har James Rebanks arbeidet som sauebonde i Nordvest-England. 
Nå er hans bok om livet på gården ute på norsk. 

I ei tid da naturen er i ferd med å vende seg mot oss, oppleves «Sauebondens liv» som viktig på en stillferdig måte. 

Arbeidsfellesskap 

Den handler om tilhørighet, samhold og stedsfølelse, og skildrer arbeidet på en fjellgård i Lake District gjennom fire årstider. 
Fortellingen begynner med sauesanking om seinsommeren det ene året, og slutter med de første late sommerdagene året etter. 
Underveis skildres klipping og foring, paring og lamming, fesjåer og auksjoner på levende vis. 
Historiske tilbakeblikk og essayistiske sideblikk bryter opp kronologien. 
Som memoarbok har den en dybde og klokskap langt utenom det vanlige. 

I sentrum av boka står arbeidsfellesskapet med faren han respekterer, og farfaren han beundrer. 
Men moren og farmoren, kone og barn er også med, om enn litt mer i bakgrunnen. 
Det er også venner og naboer som hjelper hverandre, konkurrerer og forhandler om salg og kjøp. 
I likhet med engelske tv-serier er også «Sauebondens liv» full av tydelige personligheter. 

På et tidspunkt blir forholdet til faren så komplisert at Rebanks forlater gården for å studere i Oxford. 
I dag arbeider han også som rådgiver for Unescos verdensarvsenter og er en ivrig twitrer. 
Til tross for slike moderne innslag er han først og fremst sauebonden som fører tradisjonen videre. 

Billedrik realisme 

Til forskjell fra mer romantiske skildringer av landsbyliv, overlates lite til fantasien i boka. 
Med en billedrik realisme beskrives det røffe hverdagslivet. 
I rolig tempo skildres sommeren det regnet i månedsvis slik at høyet råtner til gjørme i høyballene. 
Med sikker sans for dramatikk sprer røyken fra bålene under munn- og klovsykeepidemien død og uhygge. 

Men først og sist er boka fylt av en håpefull strøm av liv, arbeid, vedlikeholdte steingjerder, kulturlandskap i skiftende vær, stolte bukker og poserende søyer, nyfødte lam og dresserte hunder. 

Innimellom samles disse detaljerte skildringene i bilder som dette: 
«Sankerne driver sauene hjemover. 
De strømmer bortover som om de skulle vært skyggen av skyene som stryker over de lave fjellsidene.» 
Eller selvportrett som dette: 
«Noen menneskers liv er helt og holdent en konsekvens av egne valg. 
Slik er ikke mitt.» 

Boka er blitt en bestselger internasjonalt. 
Med vår interesse for livet på den engelske landsbygda, kan den raskt få mange lesere også her til lands. 
«Sauebondens liv» er uansett en stor leseropplevelse, ypperlig oversatt av Hege Mehren. 
