TV-anmeldelse «Conspiracy Of Silence»:Slanger i «folkhemmet» 

Fint med en skandinavisk krim som faktisk handler om noe. 
Men helt vellykket er den ikke. 

«Conspiracy Of Silence» 

Svensk krimserie i åtte deler 

Premiere på Viaplay fredag 14. september 

Regi: 
Charlotte Brändström 

Med: 
Vera Vitali, Jens Hultén, Henrik Mestad, Josefin Asplund 

«Conspiracy Of Silence» har et par ting gående for seg. 
Den første er at det ikke er en typisk «scandi crime»/«nordic noir»-serie. 
Det var ingen stygt maltrakterte lik som lå frosne i snøen i de fire episodene VG har sett. 

Den andre er at det er brukt penger på den. 
Nå er det i og for seg mulig – ja, absolutt sannsynlig – at serien har jukset med opptakene som skal være fra Za’atar-leiren i Jemen, Brussel og Abu Dhabi. 
At oversiktsbildene vi ser, er skutt fra en drone, og at interiørscenene egentlig er innspilt på Östermalm i Stockholm. 

Men det er i alle fall eksplosjoner i serien. 
Og Henrik Mestads garderobe ser ikke billig ut. 

Den tredje er enkelte av skuespillerne, så som nettopp Mestad og kvinnen med det utmerkede navnet Vera Vitali, er ganske gode i den. 

Sistnevnte spiller en journalist hvis spesiale er å intervjue «sterke kvinner i utsatte posisjoner» for en nettside (artikkeltittel: 
«Hun ofret alt»). 
Da faren hennes, en alkoholisert mann som pleide å jobbe for en papiravis (noe manusforfatterne åpenbart synes er mye flottere, de maser om det hele tiden), blir sporløst borte, er det nærliggende å tro at det har noe med den store interessen hans for den svenske våpeneksportbransjens mer lyssky sider å gjøre. 

Anders Spetz (Mestad) gir seg ut for å være en lobbyist som «får ting gjort» i denne, men har åpenbart lite rent mel i posen. 
Jens Hultén spiller Robert Kastell (klassisk krimnavn!), en mann som da han kommer hjem til Sverige igjen etter 30 år, har mye uoppgjort med nettopp Spetz. 

Vi aner tidlig at de to var alen av samme stykke i hine hårde dager, men at det endte skikkelig dårlig. 
Ja, med et mord(forsøk), faktisk. 
Og er egentlig datteren som Spetz kaller sin egen, den naive og nevroseplagete Johanna (Asplund), egentlig hans eller Roberts? 
Vi undres. 

Spetz jobber med å få gjennom et våpensalg til Indonesia da han finner ut at nemesisen Kastell er tilbake i byen. 
Det blir stressende dager. 
Selve våpendealen henger i en tynn tråd (et svensk lokalsamfunn er avhengig av den, får vi vite), og Spetz omgir seg med noen ganske så talentløse våpendragere. 
Journalisten Åsa (Vitali) er også i ferd med å lukte lunten. 

Kontinuiteten er ofte ustø (går det virkelig så raskt å komme seg fra den ene siden av Stockholm til den andre? 
Svaret er nei). 
Slåsscenene, som det er mange av, er påtagelig lavenergiske. 
«Cliffhangerne», som det heter på svorsk, er «sådär» (da er jeg snill). 

Det er gammelt nytt at journalister klager når TV-serier skildrer pressemiljøet på utroverdig vis, noe «Conspiracy Of Silence» til fulle gjør. 
Men det stopper ikke der. 
Serien evner å gi merkelig misforståtte innblikk i en rekke andre bransjer også: 
Kommunikasjons- og PR-bransjen, for eksempel, og politiet. 
Bildet den gir av politisk arbeid føles heller ikke overbevisende. 
Ja, selv kolonial- og renseribransjen synes serien å ha tatt kraftig feil av. 

Apropos sistnevnte: 
Krister Henriksson er skuespilleren som koser seg mest her, som edderkopp-i-underverdenen mannen som tidligere het Martin Lindhe, men nå sminker seg og kaller seg Marianne. 
Svensker, altså! 
De er så progressive! 

«Conspiracy Of Silence» er ambisiøs nok til å ha et tema utover de vanlige drapsgåtegreiene, altså våpeneksport, og det kan virke som den kommer til å dra en rød tråd helt til Palme-drapet også. 
Den skal ha for å spenne buen høyere enn det som vanlig i skandinaviske krimserier, men må samtidig sies å spenne den for høyt for sitt eget beste. 

Folk som ser veldig mye på TV, kan godt gi den en sjanse. 
Alle andre kan leve videre i lykkelig uvitenhet. 

Anmeldelsen er basert på fire av åtte episoder 
