Filmanmeldelse:«Welcome to Norway» 

Fordommer og fakta får stadig humoristiske stikkpiller i denne «asyl-komedien». 

Norge. 
6 år. 
Regi:Rune Denstad Langlo. 
Med: 
Anders Baasmo Christiansen, Olivier Mukuta, Henriette Steenstrup, Slimane Dazi, Renate Reinsve. 

Å bruke ordet komedie om asylmottak og asylpolitikk, er i seg selv en absurditet. 
Det eskalerende alvoret rundt flyktningestrømmen har det siste året rammet hverdagslivet med en tyngde filmskaper Denstad Langlo neppe ønsket da han klekket ut sin filmidé for noen år tilbake. 

Han har da heller ikke forsøkt seg på en oppskriftsmessig politisk korrekt analyse, men har med sin velkjent underfundige humor satt et skjevt lys på en del sider av det som skjer - eller kan ha skjedd - når mennesker på flukt stues sammen i et mottak der det meste er på skakke. 

Og til syvende og sist handler dette om et fint skildret vennskap mellom to mannfolk med høyst ulik bakgrunn som finner en fellsnevner i begrepet «løsningsorientert». 

Ved små artige detaljer og episoder som fremkaller flir poengteres de fleste holdninger, både gode og dårlige, som kjennetegner det brennbare temaet. 
Det gjelder fra norsk synspunkt, men også innad i asylantenes rekker. 
I likhet med befolkningen i verden forøvrig, er de som kjent langt fra en homogen gruppe. 

Sentralt i dette landskapet, i filmen lagt til et vinterlig gudsforlatt sted, er den geskjeftige Primus; en pengelens fyr som vil gjenreise kapitalen (og helst den misfornøyde kjerringa også), gjennom å gjøre om sitt nedslitte hotell til asylmottak. 

Anders Baasmo Christiansen er som skapt for slike roller. 
Med et smårampete gutteaktig «alt kan fikses»-blikk, overbeviser han som en passe slesk smårasistisk type som i utgangspunktet betrakter sine asylanter som handelsvare. 

I møtet med de stadig nye utfordringer asylantene byr på - de vil tross alt ha ordentlig mat og et skikkelig rom - settes hans egne fordommer på prøve. 

Det gjelder særlig i møtet med den opimistiske flyktningen Abedi (Olivier Mukuta), en smarting som raskt gjør seg til sjefens høyre hånd og effektiv håndtlanger. 

Samspillet mellom Baasmo Christiansen og Mukuta er av robust, munter og hjertevarm karakter; gjensidig respekt og ømhet uten jåleri. 

Det underfundige komiske skjær synes også i beskrivelsen av asylantenes opptreden seg i mellom, i kreative forsøk på løsninger, i UDIs regelrytteri og i velmenende personer krampaktige forsøk på integerering. 
Det er ikke ALLTID at utlån fra det lokale bibliotek er like populært som playstation eller flatskjerm. 
Fotballdilla er fotballdilla - enten du er fra Sør-Trøndelag eller Somalia. 

Det finnes et par overpoengterte sidespor. 
Og ja, det smaker en del feelgood. 
Men det er en streng av vemodige og beske undertoner i en film som ønsker asylanter «velkommen til Norge». 
