Sterke historier fra Hjerteslag
En oppfølger med mye sjel og sjarm. 

Bergensbandet Hjerteslag er i vinden for tiden. 
Fjorårets debut, Møhlenpris Motell, slo ned som en kritikerrost komet, og gjengen har på kort tid gjort seg bemerket med sine livlige konserter. 
Etter et år med opptur kommer nå deres andre album, hvor man kan høre en klar utvikling, både musikalsk og tekstmessig. 
Suksessen vil nok vedvare. 

Kalaset starter med den energiske «Crazy oktober», som følger den melodiske, smått melankolske stilen fra det forrige albumet. 
Rytmeseksjonen eksploderer og holder trykket oppe, mens gitarene snirkler seg inn i hverandre. 
Vokalist Robbie Eidevik gauler sårt over det hele, med god kontroll på stemmens dynamikk for å understreke treffende tekstlinjer. 

Sounden her kan kort beskrives som nittitallets britpop møter åttitallets post-punk. 
Det er også tendenser til en mer bombastisk, amerikansk rocketradisjon, med nikk til både Bruce Springsteen og nyere band som Titus Andronicus. 
Produksjonen er svært så vellydende, med akkurat nok røffhet til å holde på interessen. 
Det hele lyder stort, noe som reflekteres i de voldsomme metaforene som preger tekstene. 
Her er det åtte forskjellige menneskeskjebner som skildres med hver sin låt, alle med egne problemer og håp. 

Mest gripende blir kanskje dette konseptet på sporet «Bygningsarbeiderblues». 
Det er en neddempet ballade, som gir et fint pusterom mellom slagene. 
Rolig orgel og sexy gitarfeedback rumler bak et intimt narrativ om en arbeider som har fått nok. 
Følelsene er til å ta og føle på, flott representert i det soniske bakteppet. 
En låt som antagelig kan vekke gjenkjennelse hos flere lyttere. 

Et annet høydepunkt kommer med den smygende «Vestindia». 
Her kastes vi mellom avmålte partier og energiutblåsninger. 
Det er svært fengende, tidvis medrivende, og en smule vakkert. 
Eidevik får vist frem bredden i stemmen sin, mens resten av bandet holder skuta på rett kjøl, med velplasserte stikk her og der. 
I tillegg har vi «Europa rundt», som strekker seg over syv og et halvt minutt, og fungerer som en storslagen slutt på lydreisen. 
Sangen handler tilsynelatende om en trailersjåfør som kjører rundt på kontinentet, rik på erfaring, men preget av den rotløse livsstilen. 
En god oppsummering av temaene albumet dreier rundt. 

Vannmann86 er et effektivt album. 
Det er begrenset til åtte relativt lange låter, noe som gir god plass til variasjon. 
Musikken er overbevisende - referanserik uten å lene seg for mye på inspirasjonskildene, med et fokus på gode tekster og catchy refreng. 
Rett og slett godt håndtverk. 
