Gangsterkomedie blir for tung på labben
Nok en grovhugget gangsterkomedie tar aldri helt av. 

Ole Endresen debuterte med "Kong Curling", fortsatte med "Jakten på Berlusconi" og kommer nå med "Wendyeffekten". 
Har du sett de to første, vet du litt hva det går i: 
Noen av Norges beste tv-komikere lager spillefilm ved hjelp av sine evner som tøysekopper. 

Endresen, som har mangeårig erfaring i komibransjen, dukker denne gang ned i Oslo-bydelen Bølers underverden. 
Der oppstår det forviklinger rundt pengestrømmene inn og ut av en hemmelig pokerliga. 

Unnvikende bankier 

Plottet går omtrent slik: 
En dag virker bankieren for den lyssky virksomheten (Nils Jørgen Kaalstad) forunderlig unnvikende når det gjelder å komme på jobb og sortere sedler. 
Han synes langt mer opptatt av å farte rundt med koffert og nettbrett, men akk, der roter han begge deler bort under en visitt til sin faste luksushore (Linn Skåber). 

Vel vel. 
Den glupe leser aner at store verdier kommer på avveie. 
Mye av filmen består av skravlescener mellom en naiv Økokrim-fyr (Morten Ramm) som stadig må realitetsorienteres om Bølers små og store skurker av den garva Kripos-etterforskeren Sylfest (Christian Skolmen) mens de to løper rundt og leter etter bankieren. 
Disse parodiene er noe av det bedre i filmen, men etter hvert går også de litt på tomgang. 

For lite å spille på 

Linn Skåber kan virke som en sikker vinner i dette komikerlaget, der hun med ekstremt lange øyevipper flørter seg rundt alskens hindringer. 
Likevel er det for mange scener der regissøren kunne gitt henne enda mer å spille på. 

Bjarte Tjøstheim, stakkars, må suge på en avhogd finger. 
Uææh. 
To uforståelig mumlete finske torpedoer blir altfor tunge på labben. 
Jeg noterer at regissøren har stor tro på gladvoldscener, men filmen blir ikke mye morsommere av det. 
