Nytt fra Susanna:Plater med slike kvaliteter lever lenge 

Fengende og gjenstridig musikk. 

Her liker jeg meg umiddelbart, omgitt av åpningsakkordene i tittelsporet «Garden Of Earthly Delights». 
Susannas umiskjennelige stemme tar meg tilbake til storesøstre som Joni Mitchell og Laura Nyro, men søskenlikheten er ikke plagsom. 

Nå har da også den norske, prisbelønte vokalisten og komponisten utviklet sine egne prosjekter gjennom 15 år og utvidet tradisjonen hun kommer fra. 
Ja, dette nye albumet rommer virkelig mye smakfull egenart. 

Susanna sier selv at hun har latt seg inspirere av Hieronymus Bosch, og albumtittelen er hentet fra den nederlandske malerens kjente bilde fra slutten av middelalderen. 
Motivet i dette bildet tolkes i motstridende retninger – som en advarsel om livets farefulle fristelser, eller som skildring av et tapt paradis. 

Om livets store temaer 

Susanna synger at hun lever «next to the garden of earthly delights», og at hun går ut på nattetid og kikker over gjerdet. 
Det er ikke nytt at hun dveler ved livets store temaer, og gjerne dem av mørk karakter. 

Denne gang har hun med seg fire musikere i bandet. 
Stina Moltu på gitar, båndopptaker og stemme, Ida Løvli Hidle på trekkspill, Ina Sagstuen på stemme, elektronikk og synth og Natali Abrahamsen Garner på stemme og elektronikk. 
Susannas evne til å plukke interessante musikere beveger henne videre, uten at kjernen i det hun holder på med, tar skade. 

Vekslingen mellom transparente partier med piano og vokal og sammensatte, underfundige strekk med massiv tilbøyelighet gjør musikken interessant. 
Tilnærmingen vil ikke virke fremmed for den som har øre for progrock, men Susannas estetiske preferanser er hentet fra helt andre steder. 

Særpreg, men også samhørighet 

Når vi kommer til «Wayfarer», er det som om tiden opphører og eventyrligheten overtar. 
De velstrukturerte sangene peker nese til tidsånden og skaper sin egen gyldighet. 
Arrangementene bærer improvisasjonen i seg. 
Det låter aldri stivt, og slik er det i den beste samtidsbarokken. 

«Ecstasy X» flyter frem på en foruroligende stemning. 
Den knirker og puster og mangler dagslys. 
Lett gåtefullt og riktig vakkert. 
Sangene har hvert sitt særpreg, men også god samhørighet. 
«Death And The Miser» har en pianosløyfe jeg tror både Nina Simone og Nick Cave ville likt å pynte seg med, men idet omkvedet kommer, står det Susanna over det hele. 

Det låter fengende, men også gjenstridig. 
Dette er en kombinasjon svært mange av de gode albumene i musikkhistorien har dyrket, og den fungerer usedvanlig godt på Garden Of Earthly Delights også. 

I samme periode som jeg har lyttet til dette albumet, har jeg hørt Susanna to ganger på Cafeteatrets scene. 
Snakk om artistisk tyngde! 
I slutten av mars skal hun feire den nye utgivelsen på samme sted. 
