Bokanmeldelse:Ingar Johnsrud: 
«Kalypso» 

Glem alt snakket om «den vanskelige andreboka». 
Ingar Johnsrud fortsetter å levere krim på absolutt internasjonalt toppnivå. 

Han var fjorårets store krimsensasjon med debutboka «Wienerbrorskapet», som undertegnede også ga en sekser. 
Den gang skrev jeg blant annet at «En intrige med høyt ambisjonsnivå, et rikt persongalleri og flere tidssprang styres med stødig hånd i mål, så å si uten et eneste kjedelig øyeblikk». 

Det samme kan ord for ord også sies om «Kalypso». 
For det er ikke småtterier av en historie Johnsrud leverer leserne denne gangen heller. 

Som i «Wienerbrorskapet» er det den hardt prøvde politimannen Fredrik Beier og hans kvinnelige kollega Kafa Iqbal som har hovedrollene. 
Beier er egentlig sykemeldt etter et angivelig selvmordsforsøk, men blir likevel trukket inn i etterforskningen av to mystiske likfunn på hver sin kant av Oslo. 

Det viser seg å være en forbindelse mellom de to likene, og forklaringen på dette skal hentes nesten 25 år tilbake i tiden. 
Da en norsk, superhemmelig og høyst irregulær operasjon i det nettopp oppløste Sovjetunionen gikk forferdelig galt. 
Det innebærer også at noen bærer på et hevnmotiv, som kan få konsekvenser helt til topps i det politiske og militære miljøet i Norge. 

Samtidig må politiet forholde seg til en livsfarlig narkoman ute på voldstokt. 
Han bærer egentlig det vakre navnet Sindre, men er bedre kjent som Kain. 
Så er spørsmålet om det også finnes en Abel, og om vedkommende eventuelt har noen forbindelse til hva som skjedde på 1990-tallet. 

Om forfatteren: 

Og hvilket hemmelig og potensielt katastrofalt dødelig våpen var det de norske spesialsoldatene kom over i Murmansk den gang i forrige århundre? 

Dette er bare noen av trådene i denne svært avanserte og tett befolkede historien, som til tross for tidssprangene i hovedsak utspiller seg i Oslo i vår tid. 
Med fine og presise miljøskildringer fra både øst- og vestkanten, og selvsagt med de obligatoriske intrigemakeriene på Politihuset. 
Menneskene vi møter bærer nesten alle på hemmeligheter og private demoner, og for noen av dem får dette fryktelige konsekvenser. 

Som om ikke det var nok, passer Johnsrud også på å knytte forbindelsen tilbake til fjorårets bok «Wienerbrorskapet», slik at «Kalypso» glir naturlig inn som bok nummer to i det som er en varslet trilogi. 

Ingar Johnsrud har uten tvil lært mye av superstjernen Jo Nesbø når det gjelder nødvendigheten av fart, tempo og intensitet i historieoppbyggingen. 
Men som forfatter står han likevel fjellstøtt på sine egne ben. 

Johnsrud utviser litterær kvalitet av høyeste klasse – korthogd, presis og språklig variert som han er. 

Legg til en spenningskurve som gir ny mening til klisjeen om at «man ikke kan legge fra seg boka», og konklusjonen er gitt: 
En soleklar sekser også denne gangen. 
