Altfor lite hekseri fra heksen Kiki
Filmatiseringen av den japanske fantasyklassikeren "Kikis budservice" er både vakker og eksotisk. 
Men i en verden etter Harry Potter er den for søt, for snill – og altfor lite heksete. 

Barnefantasyromanen "Kikis budservice" var en knallsuksess da den ble lansert i 1985. 
Animasjonsfilmen basert på boken, regissert av Hayao Miyazaki, kom i 1989, og bidro til skikkelige Kiki-feber i hjemlandet Japan. 
Siden har forfatteren Eiko Kadono skrevet fire bøker til om heksen Kiki og hennes svarte katt Jiji. 

Animasjonsfilmen ble satt opp på kino i Norge med norsk tale først i 2007. 
Og nå er tiden kommet for en "skikkelig" film om den 13 år gamle heksen som må reise ut i verden og klare seg selv i et helt år, som et ledd i sin hekseutdanning. 
Dubbet til norsk denne gangen også. 

Visuell åpenbaring 

Innledningen er en visuell og spenningsskapende åpenbaring: 
I eksotiske, fargesprakende omgivelser blir vi introdusert til heksekulturen i den lille fjellbyen. 
Kikis mor lager brygg som hjelper mot det meste. 
Men alt Kiki kan er å fly på sopelime. 
Tradisjonen tro må hun dra ut på en heksedannelsesreise ved første fullmåne etter 13-årsdagen. 
Sammen med Jiji finner hun havn i en stor by ved havet. 
Og selvsagt vekker hun oppsikt der hun kommer flygende på en sopelime med sin svarte katt og i svart kappe. 
Tenk, hekser fins! 

Men så mister filmen retningen. 
Plutselig er det så mye Kiki skal sette seg inn i, og lite og ingenting har med hekseri å gjøre. 
Siden hun bare kan fly på sopelime, er det naturlig å starte budservice. 
Men resten av hekseutdanningen da? 

Tidens tann... 

Først mot slutten, for sent, kommer dramaet og lærdommen. 
Alt imellom blir pludrete og retningsløs idyll. 
For også å gjøre seg lekker for de aller minste kinogjengerne? 
Uansett: for dem som har besøkt trollmannskolen Galtvort blir dette for smått, for kjedelig og gammelmodig. 
