Jubelkveld med symfoniorkesteret
Klaverkonserter er publikumsvinnere, og ble det i særlig grad denne kvelden med Rachmaninovs tredje og en fantastisk pianist. 

Dirigent: 
Giordano Bellincampi 

Solist på klaver: 
Leonardo Colafelice 

Tjueåringen Leonardo Colafelice og Rachmaninovs tredje klaverkonsert gjorde at publikum var nær ved å gå av hengslene i Kildens konsertsal torsdag kveld. 
Selvsagt var byens symfoniorkester og dets sjefsdirigent medansvarlige. 
En så jublende begeistring er det lenge siden vi har opplevd på en KSO-konsert. 
Hadde jeg vært femti år yngre enn jeg er, ville jeg ha sagt at det var en fet konsert. 
En hifi-butikk her i byen har et slagord som sier at «Du får ikke fet lyd der mora di kjøper brødrister». 
Til det vil jeg si: 
Den feteste lyden i denne byen får du når symfoniorkesteret under Bellincampis ledelse utfolder en Rachmaninov-konsert i Kildens konsertsal og har med seg en solist av det kaliber vi opplevde denne torsdagen. 

Unggutten ved klaveret hadde stålkontroll. 
Bellincampi hadde ikke mindre kontroll. 
Og hva er vel bedre for en ihuga konsertgjenger enn å se musikerne der de sitter og trives ved å yte. 
Og så dette verket da. 
Så krevende, mest for solisten, men også for hele orkesteret, og likevel så smektende, så imponerende, så fullt av romantiske følelser at en bare får lyst til å holde noen i hånden og lene seg tett inntil og nyte at det sprenger på der inne i brystet. 
Pianisten var raus i sitt svar til publikum, to ekstranummer ble det, ett av Schumann og ett av Tsjaikovsky. 

Til åpning fremførte orkesteret Concert Romanesc av Ligeti fra 1951, folkelig og folkloristisk i uttrykket, og mye mer tradisjonelt harmonisk enn hans senere verker. 
Det ble en flott åpning, og virkelig virtuost spilt av orkesteret. 

Etter pause var det Mendelssohn som stod på programmet med sin symfoni nr. 3, «Den skotske» fra 1842. 
Den er nesten å regne for en type «easy listening», velformet og velkomponert på alle måter, klassisk utformet og romantisk i innhold, et sprudlende verk inspirert av ungdomsopplevelser, foredlet av en usedvanlig begavelse. 
Og det ble spilt med bravur denne kvelden, og ble nesten som en behagelig avreagering for øre og sinn etter de voldsomme følelser i Rachmaninov-verket. 
