Mile 22
God på vold, men lite annet. 

Mark Wahlberg og regissør Peter Berg har blitt et slags radarpar. 
Mile 22 er deres fjerde film på fem år (Lone Survivor, Patriots Day og Deepwater Horizon var de tre første). 

Nå har de laget en hard actionthriller om hemmelige agenter som bekjemper global terrorisme. 
Filmen utmerker seg med en rekke brutale voldsscener, både med muskel- og våpenkraft, men kommer til kort når historien skal forklares og figurene skal utdypes. 

Wahlberg spiller en merkelig usympatisk hovedrolle som det er vanskelig å etablere noen følelser for. 
Hans sinte og tøffe fremtoning er i det minste en god match for en kald og brutal film som er god på voldsskildring, men ikke så mye annet. 

Må frakte avhopperagent 

CIA-agenten James Silva (Mark Wahlberg) og hans hardbarkede team leter etter et stjålet radioaktivt materiale som de frykter kan brukes av terrorister. 
I et ikke navngitt land i Asia påstår avhopperagenten Li Noor (Iko Uwais) at han vet hvor stoffet finnes, men han nekter å avsløre det før han blir satt på et fly til USA med asyl-garanti. 

Silva og hans lag får jobben med å frakte mannen 22 miles (35,4 km) til ei flystripe for ekstraksjon. 
Operasjonen ledes fra en lokal base av Bishop (James Malkovich), men de møter hard motstand fra det asiatiske landets egen etterretning, som vil gjøre absolutt alt for å få agenten sin tilbake. 

Historien forsøker, blant annet med noen glimt av Alice (Cohan) og hennes samlivsproblemer, men det virker halvhjertet og uinteressant. 
Når enkelte i persongalleriet av ulike grunner faller fra, vekker det ingen følelsesmessige reaksjoner, fordi filmen aldri lykkes med å skape figurer man bryr seg særlig om. 

Samholdet mellom dem burde vært fremhevet, og dialogen mellom dem burde vist tegn på en viss gjensidig respekt og forståelse. 
I stedet spiller Wahlberg en uutholdelig bedreviter som konstant kjefter og smeller. 
Dette arbeidsmiljøet fremstår som lite konstruktivt. 

Heftig våpenbruk 

Li Noor spilles altså av Iko Uwais, den indonesiske skuespilleren som slo kraftig fra seg i de to fantastiske The Raid-filmene, og det er forståelig at han måtte få anledning til å vise frem sine utrolige kampsport-ferdigheter også i Mile 22. 

Høydepunktet er en intens scene på et sykehus med knallhard slåssing, sprutende blod og brukne lemmer. 
Dette er ikke for sarte sjeler, men tilfredsstillende for tilhengere av action med voksen aldersgrense. 
Den er satt til 15 år av Medietilsynet for store mengder blodige og nærgående draps- og voldsskildringer. 

Peter Berg viser seg som en effektiv actionregissør også i flere andre scener, preget av heftig våpenbruk, høy bodycount og et aggressivt lydspor som smeller godt. 

Mile 22 forteller en relativt enkel historie. 
Heltene skal fra A til B og må drepe alle som forsøker å forhindre det. 
I bakgrunnen ser vi omrisset av en agentverden som med hell kan utforskes videre i den allerede annonserte oppfølgeren. 

Dette er en slags oppdatert variant av Jason Bourne-universet, med internasjonale aktører og globale utfordringer. 
Mile 22 har dessverre hverken en interessant nok historie eller det helt rette persongalleriet til å vekke den store entusiasmen. 

Samtidig har de brutale actionscenene en viss nerve, så dette er akkurat godt nok til å fortjene litt oppmerksomhet fra de som liker underholdning av det tøffe og blodige slaget. 

Regissør Peter Berg har uttalt at han ser for seg dette som starten på en trilogi, men hvis det skal komme flere filmer, må Mark Wahlberg og Co fortelle en skarpere historie som gjør det enklere for publikum å skape en relasjon til figurene. 
