Anmeldelse:«The 5th Wave» 

Tenåringsdystopien «The 5th Wave» åpner bra, og bruker de påfølgende 100 minuttene på å demontere seg selv. 

FILM: 
Det faktum at dystopiske framtidsskildringer har blitt den amerikanske underholdningsindustriens fremste salgsvare er ikke bare et tegn på at kapitalismen har vokst seg inn i et hjørne hvor den ikke lenger er i stand til å forestille seg andre alternativer enn utslettelsen av systemet den selv har bygget opp — det kan også tolkes som et løfte om at dette systemet er i ferd med å utvikle strategier for å kommersialisere sin egen undergang. 

Samlebånd Skjønt, skal man følge logikken i «The 5th Wave» er alle disse samlebåndsproduserte framtidsmarerittene en «Ulv! Ulv!»-taktikk konstruert for å sløve ned verdens befolkning til et punkt hvor apokalypsen vil bli tatt i mot med en utålmodig og kun lettere irritert mine. 
Denne gangen skyldes katastrofen en fremmed rase fra det ytre rom som trenger jordklodens ressurser, og som derfor har som mål å kvitte seg med menneskeheten uten å gjøre skade på planeten de bor på. 

Dette er det sinnrike utgangspunktet for den obligatoriske konflikten mellom de tenårige hovedpersonene og de voksne autoritetsfigurene de slåss mot. 
Som alle slike filmer er «The 5th Wave» basert på en serie med populære ungdomsromaner, og som så mange av sjangerens storsatsinger byr den på anledningen til å se dyktige skuespillere (i dette tilfellet Chloë Grace Moretz og Liev Schreiber) gjøre sitt beste for å ta en kø av drøvtygde science fiction-klisjeer på alvor. 

Føljetong Formelen holder et stykke på vei, men i filmens andre halvdel kollapser den fullstendig. 
På dette tidspunktet er spesialeffektbudsjettet for lengst brukt opp, og den store plottoverraskelsen viser seg å være nøyaktig like forutsigbar og antiklimatisk som forventet. 
Til og med skuespillernes amerikanske aksenter rakner. 

«The 5th Wave» tar seg heller ikke bryet med å tilby noen ordentlig slutt, for i likhet med andre amerikanske storbudsjettsfilmer som befatter seg med verdens undergang, er den kun det første kapittelet i en lengre historie. 
Altså synes apokalypsens vikariat som samtidens dominerende populærkulturelle ledemotiv nok en gang å være forlenget på ubestemt tid. 
