The Rolling Stones «Blue & Lonesome»
Med «Blue & Lonesome» er The Rolling Stones tilbake i ungdomstiden 

Anmeldt av Erik Fossen 

Keith Richards er 72, Mick Jagger er 73 og Charlie Watts rundet 75 i sommer, men det er lenge siden The Rolling Stones låt så ungdommelige som nå. 

Hør bare «I Gotta Go», opprinnelig utgitt av Little Walter i 1955, nå ett av 12 spor på bandets første rene coverplate. 
Når Jagger blåser i munnspillet så høyttaleren hopper og bandet jager bastant av gårde langs bluesskjemaet, høres de ut som samme unge rabagaster som harvet seg gjennom Muddy Waters- og Howlin’ Wolf-låter for over 50 år siden. 
Det eneste som virkelig mangler er Brian Jones, kanskje den største blueselskeren i bandet, han som gikk til grunne mens Jagger og Richards blomstret. 

En lang og fargerik karriere senere har låtskriverkilden deres nærmest tørket inn, derfor kommer denne utgivelsen som en hyggelig overraskelse. 
Gamle, hvite gubber som covrer døde, svarte gubber er kanskje ikke det folk etterspør i 2016, men «Blue & Lonesome» viser hvor syklisk populærkulturen er. 
Akkurat som en bluesprogresjon ubønnhørlig jobber seg tilbake til utgangsakkorden, så kommer de fleste ideer og sjangre tilbake i en eller annen form. 

Les hele anmeldelsen 
