Ung kvartett i særklasse
Saftig senromantikk og begynnende atonalitet. 

Belcea-kvartetten hører med blant de fremste av de unge kvartettene. 
Et tegn i tiden er faktisk at kvartetter blomstrer som aldri før. 
Unge fremadstrebende strykere går sammen om å danne en kvartett. 

Belcea-kvartetten har navn etter førstefiolinisten, Corina Belcea. 
Den ble dannet i 1994, da de var pur unge, og har siden spilt i de viktigste kammersalene verden over. 
Jeg hørte dem i Paris i 1999 og det var en åpenbaring: 
Schubert og Bartók. 
Kvartetten spiller mer moderne og samtidsmusikk enn de fleste andre. 

Annen Wiener-skole 

Her har de satt sammen et program som viser utviklingen i den såkalte annen Wiener-skole. 
Det begynner med Weberns Langsamer Satz, skrevet sommeren 1905, ni måneder etter at han var blitt Schönbergs elev. 
Weberen var på den tiden forelsket i sin kusine Wilhelmine, som han senere giftet seg med, og det er ikke vanskelig å finne verken intime eller ekstatiske partier her. 

I de Fem satser op. 
5 hører vi de typisk Webernske konsentrerte uttrykksmidlene der det lengste stykket er på vel 3 minutter, det korteste på 42 sekunder. 
Strykerne spiller mye dempet her, og ofte sul ponticello (med buen helt nær stolen). 
Flere av de korte stykkene er ikke sterkere enn pianissimo. 

Allusjoner til kjærlighet 

Alban Bergs Lyriske suite er et fabelaktig verk. 
Det ble skrevet i 1925. 
Her hører vi Wagners berømte Tristan-akkord og ellers mange allusjoner til kjærlighet og elskov. 
Dette siste gjelder Franz Werfels søster, en gift kvinne, som Berg hadde et forhold til og, som verket blant annet henspiller hemmelig på med bokstavene/tonene H–F (Hanna Fuchs) og A–B (Alban Berg). 

Ellers er satsene (seks i tallet) preget av intensitet, intimitet og ekstase, følelsesregistre som Belcea-kvartetten spiller ut i ekstremer. 
Berg sa selv om verket at "Jeg ha fanget deg og innspunnet deg, elskede, i musikkens nett." 

Scönberg til slutt 

Også Schönberg til slutt, hans Verklärte Nacht op. 
4, der kvartetten har med seg en annenfiolin og en cello nr. 2 slik at det bli en strykesekstett. 

Den ble skrevet i 1899, rett før århundreskiftet. 
Den begynner i en slags uttrtykksløs d-moll, men blir så mer og mer intens og Belcea-kvartetten øker intensiteten til det kommer til et lidenskapelig høydepunkt. 
Det stråler ut en varme her i strykerne som man sjelden hører – Schönbergs selv snakket om en animalsk varme. 
Når så tonearten Fiss-dur følger, lyser det av musikken. 

LES OGSÅ: 
