Gotisk gøy
Det er for tiden ingen i rockverdenen som har tøffere merch enn Ghost. 
Bandets gjennomførte bruk av gammeldags, kvasi-okkult skrekkfilmestetikk, er skamløst skreddersydd for t-skjorter og den slags. 
Desto mer gøy er det at de låter skikkelig, ordentlig fett også. 
Og på album nummer tre har seksmannstruppen foredlet uttrykket sitt til perfeksjon. 
Fra den obligatorisk småskumle theremin-introen på åpningslåten «Spirit» — via ting som refrengsterke «Cirice», intense «Mummy Dust» og powerballade-aktige «He Is» - til «Deus in Absentia» rundes av med høystemt korsang 42 minutter senere, fremstår «Meliora» som en eneste lang gjennomgang av rockhistoriens mørkere sider. 
Mye er lånt fra 70-tallets prog og hardrock, noe fra 80-tallets AOR, noe fra mer moderne metal. 
Og på et eller annet vis går altså alle referansene opp i en høyere, fetere enhet. 
Både Kiss-fans og mer generelle kjennere av populærkultur vil finne rikelig å glede seg over. 

Hvor alvorlig man vil velge å ta en gjeng svensker som kler seg i munkekutter og har en vokalist kalt Papa Emeritus III, får være opp til den enkelte. 
Men at «Meliora» er et imponerende stykke arbeid - musikalsk så vel som estetisk - kan ingen nekte for. 
