KRIM:Bygdedyret våkner i Sverige 

KRIM: 
Camilla Grebe tar et dypdykk i den svenske landsbygda. 
Det er ikke pent hva hun finner. 

Camilla Grebe: 
Husdyret. 
Oversatt av Elisabeth Bjørnson. 
490 sider. 
Gyldendal 

«Husdyret» blir presentert som en frittstående oppfølging av Grebes solo-debut, «Når isen brister». 
Det er en sannhet med modifikasjoner, du vil ha klart mer glede av denne dersom du har lest forgjengeren. 
Flere av personene fra debuten er mer eller mindre til stede også her, blant annet den glemske detektiven Hanne. 
Mens kjæresten hennes, den tafatte politihelten Peter, er meldt savnet fra første side. 
Jakten på ham utgjør en vesentlig del av romanen. 

Men Grebe introduserer nye, sterke personer som bærer boka. 

Det er Malin. 
Hun er hjemmehørende i den døende bygda Ormberg, et navn som naturligvis ikke er tilfeldig valgt, og har gjort et tappert forsøk på å flykte via politiutdanning og en ambisiøs, men kjedelig advokat og storbylivet med sushi og sånn i Stockholm. 

Det er gutten Jake. 
Bygdedyret setter ikke pris på hans sikre smak for kvinneklær. 
Jake er muligens transseksuell, han liker i alle fall jenter og å kle seg i kjoler, han vokser opp i «Ormbergs fineste hus», noe som sier relativt lite, sammen med en småhorete storesøster og en alkoholisert far. 
Sistnevnte var aldri den skarpeste kniven i skuffen, ifølge Jakes mor før kreften tar henne. 

Via «Husdyret» møtes Hanne, Malin og Jake i en beretning om lagnadstunge Sverige en god stund før valget 9. september 2018. 
Grebe trekker trådene tilbake til en gammel drapssak, aktualisert ved at Hanne blir funnet vandrende og traumatisert langs skogsveien, at Peter som sagt er borte og at det etterhvert skal dukke opp nye lik og uventede slektsbånd. 

Vi er langt unna de sadistiske voldsorgiene her, i stedet bruker Grebe krimromanen til å undersøke de svenske tilstandene: 
Valg etter valg som er dominert av innvandring, innvandring, innvandring og paria-stempling av Sverigedemokraterna. 
Sverige er som kjent Europa-mester i å ta imot flyktninger. 
Inkluderingen har hatt sin pris i stadig mer ekstrem polarisering. 

Grebe leverer en roman som både diskuterer for og imot svensk asylpolitikk og det evige temaet sentrum versus periferi. 
Det er utrolig festlig når Malin antyder at asylsøkere kan være innblandet, og hun møter massiv nedsabling fra den enda mer politisk korrekte kollegaen. 
Sverige! 

Dypboringen er ikke alltid like elegant gjort. 

«Det kunne vært deg som flyktet fra krig eller sult», sier kollegaen til Malin. 
Joda. 

Noen ganger blir det også forutsigbart: 
Hva tror du skjer med det fantastiske Eiffeltårnet som mobbeofferet Jake har bygd til oppgave i resirkulering? 

Grebe er kanskje i overkant tydelig på hvor hun står, og hun støtter sikkert alle mulige bomringer rundt og i Stockholm også mens hun selv har hjemmekontor. 
Men dette er likevel fikst gjort og fungerer både som kriminalroman, et snev av feelgood (heia, Jake!) og ikke minst et innblikk i svensk mentalitet på godt og vondt og mer vondt og enda mer vondt - sett både fra hovedstadens elfenbeinstårn og skogen som kler landet som helhet. 

Boka fikk pris av Svenska Deckarakademin som beste svenske kriminalroman 2017 - den er god, men det er nok først og fremst den intenst korrekte innvandringsvrien og svensk selvpisking som løftet den over eksempelvis sorgtunge Anders De La Motte og hans strålende, mer innadvendte beretning fra sin hjembygd samme år. 
