Anmeldelse:Bjørn Berges originale historiebok kan fort bli en vinner under juletrærne 

Reiser til forsvunne riker. 

Bjørn Berge er en eksentrisk arkitekt med mange interesser. 
Han har jobbet mye med naturvennlig byggeskikk, og debuterte med boka «Syke hus» i 1983. 
Der satte han søkelys på kjente og ukjente kilder til forurensing i husene vi bor i. 

Nå gjør han noe ganske annet, med utgangspunkt i 50 merker fra sin private frimerkesamling med land som ikke lenger finnes. 

Disse landene får en historisk skisse, noen øyenvitneskildringer og en nærlesning av frimerket, garnert med overordnede, gjerne ironiske betraktninger om styresett og livskvalitet. 

Byggeskikk 

Vi blir tatt med til land som Øst-Karelen, Sør-Kasai, Øvre Yafa, Van Diemens land, Allenstein og Bhopal. 
Det er fyrster og opprørere, traktater med handelskarteller og protektorater. 
Svimlende rikdom og lutfattig hungersnød. 

Berge legger gjerne vekt på bygningene folk holder til i. 
Er det trehus, teglsteinsblokker, bambus, bølgeblikk, leire, palmeblader? 
Byggeskikk sier mye om utviklingstrinn, klima og natur i de ulike landene. 
Denne vinklingen gir originale perspektiver på konflikters røtter i kulturelle forskjeller. 

Fåfengt strev 

De gamle kolonimaktenes tørst etter petroleum, gummi, gull, krydder, diamanter og infrastrukturer – vei, jernbane, utskipingshavner – har titt og ofte ført til at folkegrupper settes opp mot hverandre, landegrenser bestrides og utbryterstater oppstår. 
Etter kolonimaktenes delvise sorti, er det nye maktallianser som kniver om godene. 
Mennesker herjer. 

Selv om Berge åpenbart har en dyp anti-autoritær holdning, der grunntanken må være at folk bør få lov til å leve i fred, er det ikke et polemisk kampskrift han har skrevet. 

Framstillingen bærer snarere på en slags salomonisk livsvisdom om menneskets fåfengte strev for å berike seg selv, koste hva det koste vil. 

Jord er jord 

Enorme lidelser skapes for å tekkes storpolitiske spillplaner og utskiping av ressurser. 
Men livet går videre, også etter droneangrep i Jemen: 

«Gang på gang har de materielle ødeleggelsene vært svære, til stor frustrasjon for lokalbefolkningen. 
Men de har likevel kunnet trøste seg med at jordhusene relativt lett kan repareres og bygges opp igjen. 
En jordhaug er en jordhaug. 
Kvaliteten er den samme enten den er bombet til pulver eller dannet gjennom tusenårige naturlige nedbrytningsprosesser.» 

Boka skjemmes noe av en del inkonsekvenser, slurvefeil i stavemåter og altfor uklare kartskisser, men dette kompenseres av delikat grafisk utførelse. 

Det er en vakker, lystig og lærerik bok, og kan lett bli en vinner under juletrærne. 
