Frir til generasjon prestasjon
Finding Neo roer deg ned, men er langt fra kjedelige. 

Finding Neo: 
«Hits 4 neokids» (Finding Neo) 

Dreaming of being a kid, synger Andrea Ådland fra Bergen. 
Setningen er første linje på debut ep-en til duoen, som består av Ådland og gitarist og produsent Mathias Keilegavlen fra Tau. 
To unge og lovende musikere. 

Seks låter er det vi får servert. 
Her får vi høre om blant annet: 
Tiden som aldri strekker til, en ubrukelig kjærlighet, brudd og skolegang. 

Første spor er «Time». 
En låt som får hodet til å riste sakte frem å tilbake. 
Det er rolig, men funky. 
Det er lov å danse, men man kan også finne en krok, lene seg tilbake å nyte. 

Bandet har sagt at de ikke vil binde seg til noen sjanger. 
Andre har beskrevet musikken som pop, r’n’b, urban, neo-soul og indie. 
Man blir ikke mye klokere av det. 
Så jeg kjører på å sier at låtene er en blanding av soul og indie, med litt jazz på toppen. 

Musikken er i hvert fall bra. 
Låtene virker som et beroligende, uten å bli kjedelige. 
Vokalen til Ådland legger seg perfekt inn i de forskjellige melodiene Keilegavlen maner frem. 

Gikk Valentinsdagen i dass? 
Hell i ett glass rødt og sett på spor fire, «Bull Perfect». 

Bye, bye baby. 

Bandet kaller ep-en for et kjærlighetsbrev til dagens ungdom. 
Ja, det er lett å kjenne seg igjen i tekstene. 

Det betyr derimot ikke at alle over 30 kan overse Finding Neo. 
Kjærlighet og stress er ikke forbeholdt den yngre garde. 
Det er heller ikke «smud» god musikk. 

Beste spor: 
«Bull Perfect», «Time», «Stuck». 
