«Heimebane» treffer godt med sesong to
Skitne triks, foreldretrøbbel og homofobi. 
Norges nasjonalfotballserie byr på komplekse tema. 

Serien som gjorde hele Norge til supportere av et fiktivt fotballag, fortsetter å engasjere med gode karakterer og troverdig drama. 

Denne sesongen byr «Heimebane» på mange komplekse, viktige tema, men noen ganger utvikler ting seg litt vel fort. 

På tampen av første sesong valgte styret i Varg å gi trenerjobben tilbake til Helena Mikkelsen (Ane Dahl Torp), fremfor å beholde Tangsruds økonomiske bidrag. 

Dermed er Varg nå i store økonomiske problemer, og Adrian Austnes (Axel Bøyum) står i spissen for et lag som stort sett består av unge og uerfarne talent. 

Økonomien gjør både Helenas og sportslig leder Espen Eides (Morten Svartveit) jobb vanskeligere. 
Espen ønsker å holde på de gamle Varg-tradisjonene, mens Helena vil tenke nytt. 

Konflikten mellom de to, som jobbet så godt sammen før, er troverdig og vond. 

Denne sesongen er virkelig fylt av komplekse tema, med så stor spennvidde at jeg ikke rekker å kommentere alt. 
Det er et luksusproblem jeg gjerne vil ha oftere. 

Ett av disse temaene er foreldrerollen. 
Etter at Camilla (Emma Bones) reiste fra Helena og Ulsteinvik, har mor og datter hatt lite kontakt. 

Å reparere forholdet til datteren blir en av Helenas største utfordringer. 
Mye her er fint, særlig fordi begge to spiller så godt, men i noen av utviklingene går det litt vel fort. 

John Carews karakter, Michael Ellingsen, får også nye utfordringer som far. 
Han er i en bitter kamp om omsorgsretten for barna, og vi får et nyansert bilde av situasjonen. 

En av scenene hvor Michael og sønnen snakker om det «å se annerledes ut» er blant seriens fineste øyeblikk. 

I løpet av sesongen benytter både Helena og spillerne seg av det noen, som Espen Eide, nok vil kalle skitne triks. 

Jeg har såpass lite fotballkunnskap at jeg ikke skal forsøke å diskutere hvorvidt all fotballen i serien er troverdig, men jeg synes det er spennende at ulike gråsoner i regelverket utforskes. 

Som før er det en balanse mellom realistiske og karikerte karakterer. 
Jeg liker at serien både klarer å røre, og tør å overdrive. 

Det er flere deilig lekne øyeblikk underveis, som da Varg skal spille mot Nærelven, i en mildt sagt fiendtlig innstilt bygd. 
Andre ganger går ting helt over i det absurde, som når en av spillerne er i morfinrus og hallusinerer. 

Det ble på forhånd sagt at «Heimebane» skulle ta opp fotballens kanskje største tabu: homofili. 
Det serien gjør veldig riktig, er ikke å gjøre det helt på den forventede måten. 

Underveis er det noen ting som skurrer litt, føles ubehagelig. 
For eksempel når det går rykter fordi Mario Diarra (Mbake Konte) fremdeles bor hos Espen. 
Supportere på motstanderlag roper fra tribunen at en Varg-spiller er homo, uten at noen protesterer. 

Der savner jeg at det kommenteres. 
Men det er vel kanskje nettopp fordi det er et tabu i fotballen, at det ikke blir sagt så mye om. 

Uten å røpe for mye, takles imidlertid tabuet forbilledlig smart i siste episode. 
Jeg håper vi snart får se noe liknende i virkeligheten. 
