Anmeldelse:«Karsten og Petra på safari» 

Den fjerde «Karsten og Petra»-filmen er en pludrende, keitete og sjarmerende fortelling for de minste. 

FILM: 
Med mer enn 760 000 solgte kinobilletter fordelt på to år og tre filmer, er «Karsten og Petra»-serien Norges største filmfranchise. 
Og med den fjerde filmen kan regissør Arne Lindtner Næss runde millionen. 
Suksessen er oppsiktsvekkende, men også forståelig, for dette er filmer som gir små barn nøyaktig det de vil ha. 
Og selv om de ikke har all verden å tilby de voksne som uunngåelig følger de små, besitter disse filmene unektelig en viss keitete sjarm. 

Afrikansk eventyr 
Hva gjelder form er barnefilmen interessant fordi den er den eneste sjangeren som er unntatt det norske filmproduksjonssystemets rigide manuskrav. 
«Karsten og Petra på safari» er proppfull av den typen reaksjonsbilder, transportscener og eksposisjonsdialog som beriker filmopplevelsen for små barn, men som tradisjonelt anses for å være både amatørmessige og unødvendige. 
Disse reglene er imidlertid langt fra universelle, og i likhet med Adam Sandlers forhatte «Grown Ups»-filmer, er det noe tiltalende over filmens tilbakelente tempo og pludrende framdrift. 

Plottet i «Karsten og Petra på safari» begrenser seg til en løs rammefortelling som bringer de to bestevennene og deres snakkende kosedyr til dyreklinikken Camp Eden, som i henhold til barnlige referanserammer ganske enkelt ligger i «Afrika». 
Noen ensomme barn blir venner, en løveunge blir gjenforent med moren sin, og to norske barn får se en hel haug med fascinerende dyr de tidligere bare har sett i bøker og på tv — mer komplisert enn som så er det ikke. 

God nok 
Men det trenger det heller ikke å være for å fungere som underholdning for små barn. 
Med et formspråk som vektlegger fargerike og lettfattelige bilder, og sitt fokus på rollefigurer og repeterende enkeltscener framfor plott, minner «Karsten og Petra på safari» på mange måter mer om en lang episode av en TV-serie enn om en spillefilm. 
Og selv om dette sannsynligvis er revnende likegyldig for dens tiltenkte målgruppe, er det like fullt vanskelig å hylle den som en god film. 
