Ingen redder verden som IMF
Ethan Hunt og hans heftig-herlige IMF-team gjør det igjen: imponerer, morer og fenger i en tid der alt er mulig på film og vi har sett det meste. 

Umulig, umuligere, umuligest: 
Alle oppdragene som de tilsynelatende usårbare og udødelige agentene i IMF utfører, er jo i utgangspunktet umulige. 
Og denne gangen, lover reklamen, må teamet ta på seg sitt mest umulige oppdrag hittil. 
Paradokset er selvsagt at vi som har sett de fire første filmene, vet at for denne gjengen er ingenting umulig. 
Men sitrende spennende blir det alltid likevel. 
Ikke fordi vi lurer på om oppdraget virkelig er umulig denne gangen, men heller på hvilke kreative løsninger som blir tatt i bruk for å nå målet. 

Og her leverer M:I-serien igjen og igjen. 
I en tid der action— og eventyrfilmer snart kan lages i sin helhet med animerte effekter, byr M:I på "ekte" action av godt, gammelt merke, men av det overraskende og kreative slaget. 
Og speiler samtidig samtiden og det gjeldende trusselbildet gjennom referanser til faktiske hendelser fra nyhetene. 

Veletablert team 

I denne femte filmen i serien holder Tom Cruise fortsatt koken i hovedrollen som superagenten Ethan Hunt. 
Han er ingen James Bond, har verken den karismaen eller den markante personligheten til den britiske superagenten. 
Men tøff og innbitt er han så det holder. 
Og med det teamet han har etablert rundt seg de siste to filmene, mangler det verken humor, fantastiske gadgets og menneskelige følelser heller. 
De fire har fått etablert seg med fin kjemi og utfyllende egenskaper, og er en viktig årsak til at de to siste filmene i M:I-serien er de beste. 

I "Rogue Nation" blir IMF avviklet og innlemmet i CIA, akkurat da Ethan Hunt har fått ferten av den internasjonale forbryterorganisasjonen The Syndicate, som i all hemmelighet, og med onde hensikter, planlegger en ny verdensorden. 
Siden ingen andre tror at The Syndicate fins, må Hunt operere først operere helt på egenhånd for å skaffe informasjonen og bevisene han trenger. 

(Anmeldelsen fortsetter under bildet) 

Men etter hvert blir han gjenforent med Brandt (Jeremy Renner), Benji (Simon Pegg) og Luther (Ving Rhames) i det gode, gamle IMF-teamet. 
Sammen med den Syndicate-infiltrerte agenten Ilsa Faust (Rebecca Ferguson) bestemmer de seg for å knekke The Syndicate. 
Men på hvilken side jobber egentlig Ilsa?"Rogue nation" er lang, men aldri langdryg, og aldri kjedelig. 
Actionsekvensene er intrikate og detaljerte, og alltid helt på grensen av det menneskelig mulige. 
Plottet er enkelt å følge, selv for dem som ikke har sett de foregående filmene i serien. 
Den tegneserieaktige logikken og usårbarheten er et sjangertegn som man bare må godta, og som funker flott i dette eventyrlige universet. 
Skuespillerensemblet er igjen opplagt, og svensk-engelske Rebecca Ferguson gjør en svært god figur som den tøffe Ilsa. 

Skurkesvakhet 

Om det er noen svakhet å snakke om her, er det igjen på skurkesiden. 
Akkurat som i forgjengerfilmen "Ghost protocol" mangler også storskurken og skurkeprosjektet i "Rogue Nation" den karismaen og den motivasjonen som skal til for virkelig å få opp temperaturen. 

James Bond-serien har kanskje bedre skurker enn "Mission: Impossible". 
Men når man snakker om å redde verden på den tøffeste, festligste, utroligste og mest spektakulære måten – da er det ingen som overgår IMF-gutta. 
