Anmeldelse:«The Secret in their Eyes» 

Gåte uten mystikk 

FILM: 
Å lage en spenningsfilm er egentlig en øvelse i å holde igjen. 
Faren, forløsningen eller gjengjeldelsen nærmer seg, men du vet ikke når, eller hvordan, den ankommer. 
Men du fornemmer at det blir senere snarere enn før. 

Besettelsens pris 

For Ray Kasten (Chiwetel Eijofor) har det vært lenge å vente allerede. 
I tretten år har den tidligere FBI-agenten jobbet på fritiden med å finne drapsmannen som tok live t av datteren til kollegaen hans (Julia Roberts), men som kom unna fordi han hadde en rolle som var viktigere enn drapet for de som hadde ansvaret for å sette ham fast. 

«The Secret in their Eyes», en amerikansk nyinnspillingen av den argentinske Oscar-vinneren ved samme navn, veksler mellom den gang og nå. 
Hårsveisene forandrer seg, men Kastens oppslukthet av saken varer ved. 
Det gjør også fascinasjonen hans for den fagre juristen Claire (Nicole Kidman). 

Ulmende under det konvensjonelle krimplottet ligger en historie om besettelse. 
Det stilles uuttalte spørsmål om hva som får noen til å holde fast ved en mordsak, eller en forelskelse, lenge etter at det har bikket over i det usunne. 
Chiwetel Eijofor, en nydelig uttrykksfull skuespiller, gjør Kasten til en mann som er for lett å lese; smart, dyktig, men ridd av følelser. 

Kanskje klamrer han seg fast fordi så mange år av livet hans allerede har blitt brukt på disse prosjektene. 
Kanskje ville det å slippe taket være umulig fordi det ville være å innrømme at alle disse kolossale anstrengelsene var forgjeves. 
Og Kasten er ikke den eneste i filmen som ikke klarer å styre seg selv vekk fra stier som blir smalere og mørkere. 

Fotgjengeraktig 

Regissør Billy Ray har et beslektet problem. 
Han klarer ikke å holde igjen. 
Han pøser alt ut: 
Utrykninger, slagsmål og kjærlighetsmøter kommer på et eneste, putrende samlebånd. 
Ingenting får en skikkelig oppbygning. 

Konsekvensen er at en historie som har alle forutsetninger for å være nervepirrende, blir sløvt fotgjengeraktig. 
Det er nesten oppsiktsvekkende hvor lite man som publikummer investerer i sjangerfilmens urspørsmål - får de hverandre? 
Tar de skurken? - hvis de ikke får muligheten til å bli nysgjerrig på personene før de utleverer seg selv. 

Det er ingenting å si på hengivelsen til skuespillerne. 
I tillegg til Eijofor har Julia Roberts tatt på seg en ujålete rolle som krever at hun klarer å finne variasjoner i en tilstand av sørgende forgremmelse. 
Det ville hun gjort veldig godt, hvis hun hadde fått emosjonelt armslag og pusterom, før «The Secret in their Eyes» ser seg nødt til å putre videre. 
