Unfantastic Four
Når Jason Derulo, David Guetta, Nicki Minaj OG Willy William koker opp en låt sammen blir vi utsatt for en blasfemisk røre drevet av slappe løsninger. 

Denne gjengen skal absolutt ha det på det rene. 
Samtlige har fått millioner til å riste på rumpa, om ikke bare nikke til musikken de har stått bak. 
Likevel velger de fire store å servere en ultramoderne versjon av klassikeren «Con Te Partirò», med et refreng harmonisert av gjenferdet fra Akons overpitchede «Mr Lonely»-stemme. 

Hver gang jeg skal prøve å beskrive den evigvarende reggeaton-beaten som i det siste har inspirert en overflod av dansegulv, referer jeg alltid på følgende måte: «...du vet sånn der.. 
Daddy Yankee-beat?», og her er det mye Daddy Yankee for å si det mildt. 
Ja, det er noe fengende, basstungt og eksotisk, men det kan ikke være forsvarlig å bruke én monoton rytme gjennom en hel låt. 
Spesielt ikke når en har gigantstore DJ-er som David Guetta til å hjelpe til. 
Hvorfor de lettvinte løsningene? 
Helt ærlig klarer jeg ikke å se en kunstnerisk og kvalitativ god grunn til å samle fire store navn fra en pop-kommersiell verden uten å utnytte potensialet som ligger og ruger til å lage noe fett. 

Lyrikken hjelper heller ikke no særlig. 
Kleint nok som det er, overromantiserer supercrewet fenomenet «bootycalls», og Derulo selv står i front med småcringete sjekke(?)replikker: 

«Girls in Haiti they throw it 

In Jamaica they roll it 

Girls in Spain do the mostest 

But only you got my focus» 

I frykt for å oppfattes som en elitistisk dritt, må det uansett sies at de åpenbart sikter seg inn på et veldig enkelt publikum, hvis eneste krav ligger i at det skal høres likt ut som absolutt alt annet, samtidig som det skal være mulig å synge med på. 
Willy William hjelper godt på vei med allsangvennlige tilskudd i form av «oui oui oui», «sí, sí, sí» og «yeah, yeah, yeah». 
Denne låta er godt på vei til å være en hjernedød affære. 

Om Andrea Bocelli leser dette, se bort og plis prøv å unngå dette rælet. 
