Bokanmeldelse:Martina Haag: 
«Det er noe som ikke stemmer» 

Mange vil nok kjenne seg igjen i den svenske kjendisforfatteren og skuespilleren Martina Haags nye roman der hun skriver om sin egen opprivende skilsmisse - og det vonde bruddet fra TV-stjernen Erik Haag. 

Her skorter det ikke på sterke følelser, men språk og komposisjon kunne vært mange hakk hvassere. 

Haag har i flere intervjuer gjort det klart at romanen bygger på selvbiografiske opplevelser. 
Hennes egen skilsmisse fra ektemannen, TV-personligheten og produsenten Erik Haag i 2014 ble grundig brettet ut i svenske medier. 
En avgjørende grunn til bruddet var mannens utenomekteskapeligeforhold til en TV-kollega. 
Også hun sto senere fram og fortalte «sin historie». 

Haags fortelling smaker av hevnroman, uten at det nødvendigvis er noe galt i dét. 
Gode hevnromaner kan jo være en sann svir å lese. 
Mens dårlige hevnromaner gjerne suger. 
Spørsmålet er hvor Haags roman plasserer seg på skalaen. 

Om forfatteren: 

Flere bøker om forhold 

Den Stockholms-baserte, nyskilte kjendisforfatteren Petra Wallin har – av en eller annen uforståelig grunn – fått midlertidig jobb som bestyrer på den mest fjerntliggende og øde turisthytten i Norrbotten. 
Hun tar fly til Gällivare og fraktes videre med privatbil og helikopter til hytten hun skal bestyre i tre uker. 
Her begynner hun straks å skrive på et nytt manus hun av forståelige grunner kaller «Den nye boken». 

Fortellingen veksler mellom opplevelsene i og omkring hytten og ubearbeidete hendelser knyttet til skilsmissen, til mannens skjulte utroskap og til elskerinnen. 
Følelsene er dype og bitre. 
Opplevelsen av å være en dumpet og mislykket frue og mor som ikke fikser den høyere middelklassens tilsynelatende behagelige og lykkelige liv er vanskelig å leve med. 
Mannen Anders er syndebukken, og tilgivelse er utenkelig. 
Fortellingen holdes konsekvent i jeg-form og krets 

er monomant rundt Petras fastlåste opplevelse av skyld og svik og et ødelagt familieliv. 
Dette er både en styrke og en svakhet ved romanen. 

Petras helvete er lett gjenkjennelig. 
Angst og innestengt raseri truer med å eskalere til galskap. 
Innbitt fastholder hun forestillingen om det tapte ekteskapelige paradis, mens det vonde og vanskelige i forholdet underkommunikeres eller fortrenges. 
Dette er den sjokkerte og bedratte ektefelles tragedie og komikk, og Haag er god til å få det fram. 

Men savnet av nyansering og speilende perspektiver blir etterhvert påtakelig. 
Det blir for mye av den overforklarende, endimensjonale Petra og for lite av alt det andre. 
Vi blir mer enn godt nok kjent med henne, men vi kommer ikke nært innpå noen av de andre personene i romanen. 
Heller ikke Anders. 
Hans evige unnvikende mantra om at han ikke vil krangle mer med henne, taler kanskje for seg. 

Dessuten skriver forfatteren i en slags ukebladsprosa som noen steder forflater til naive bloggmeldinger. 
Det oppleves som uttværende og gir romanen et sjablonaktig og halvferdig preg. 
De spenningsskapende elementene ved Petras hytteliv blir ikke spennende nok. 
Og sluttscenen virker ikke helt troverdig. 

Når Petra pakker ned pcen og reiser styrket hjem, er det med nytt manus på harddisken. 
Hun har skrevet nærmere 200 sider på tre uker. 
Det kan være hun burde tatt seg noe bedre tid. 
