Denne boka gir nye perspektiver på nazijegerne
Hjelper oss å forstå Europas mørkeste stund. 

Andrew Nagorskis oppdaterte krysning av kriminalroman og realhistorie er velegnet som bakgrunn for å forstå Europas mørkeste stund. 
I boka «The Nazi Hunters» beskriver han jakten på krigsforbryterne etter andre verdenskrig. 

Det hører til etterkrigshistoriens merkeligste kjensgjerninger at seiersmaktene etter Nürnberg-domstolen mistet gløden etter å forfølge de nazistiske krigsforbryterne. 

Adolf Eichmanns navn ble riktig nok nevnt i Nürnberg - men uten at domstolen innså betydningen av hans rolle som leder av Amt IVB4 i Reinhard Heydrichs Reichssicherheitshauptamt. 
IVB4 var selve nervesenteret i massedrapet på Europas jøder. 

Skyld ved tilstedeværelse 

De allierte fikk snart mer å tenke på enn nazijakt. 
Etter hvert som den kalde krigen strammet seg til, gjaldt det å dempe rettsforfølgelsen av nazister for å sikre tyskerne som allierte i den nye fronten mot øst. 
Og i Midt-Østen fikk Mossad hendene fulle mot landets arabiske fiender. 
Fram mot 1950 gikk særlig kirkene i Forbundsrepublikken inn for utstrakt glemsel og tilgivelse. 

På et av de første kabinettsmøtene etter at han var blitt kansler, foreslo Konrad Adenauer et generelt amnesti for storforbryterne. 
Fram til Eichmanns arrestasjon i 1960 rådde en stillhetens pakt i Tyskland. 

Andrew Nagorski var i hele sin lange pressekarriere Newsweeks mann, sjef for magasinets kontorer i Hong Kong, Moskva, Roma, Bonn, Warszawa og Berlin. 
Polsk av fødsel gir han nye perspektiver på nazijegerne. 

Nagorski viser for eksempel den juridiske og politiske bakgrunnen for dommen mot Oskar Gröning (93). 
Han ble i 2015 funnet skyldig i medansvar for drap på 300000 fanger, blott og bart ved at han av fri vilje hadde vervet seg til arbeidet som bokholder i Auschwitz. 
Det var ikke nødvendig å vise at Gröning personlig hadde myrdet; bare å ha vært til stede var nå nok. 

Her gikk retten inn for å endre det som var hovedanstøtssteinen i arbeidet med å få domfelt nazister tidligere: å få bevist at de personlig hadde myrdet. 
Noe sent, kan man si. 

Den polske Wisenthal 

Nagorski har nytt å fortelle, for eksempel om den polske etterforskeren Jan Sehn (d. 
1965) . 
Sehn var ansvarlig for å få hengt Auschwitz-kommandanten Rudolf Höss, forøvrig på samme sted der han førte så mange fanger i døden. 
Sehn var også hovedarkitekten for saken mot den sadistiske plasskommandanten Amos Göth i Plaszow-leiren, udødeliggjort i Spielbergs film «Schindlers liste». 
Sehn er en av århundrets stille helter. 
En intens, disiplinert mann som fikk Höss til skrive sin selvbiografi fra Auschwitz. 

Nå som filmen om Deborah Lipstadts rettssak mot Holocaust-fornekteren David Irving, «Denial», er på vei til Oslo, er Nagorskis bok høyaktuell. 

Han viser også hvor amatørmessig Mossad var i jakten på kontorbøddelen. 
Gang på gang miste de sporet etter Eichmann. 
Helten i historien er Lothar Hermann, en blind jøde hvis datter tilfeldigvis hadde følge med en av Eichmanss sønner. 
Det ga sporet som traff. 
