Mimir, en selvforelsket innsider i bableklassen
Kristjánssons namedropping blir trøttende i lengden, tross småmorsomme partier i tøyseboka fra maktens Tinder. 

Han er kjent som et "flågvit", Klassekampens nyhetssjef Mímir Kristjánsson fra Stavanger. 
Lynende intelligent, med nesten like stor sans for humor som han har for ildvann. 
En av de få gjenlevende journalistene som ikke løper halvmaraton hver morgen før jobb, og som garantert har luktet øl i lunsjen en og annen gang.Tidligere har forfatteren begått en ganske fornøyelig pamflett om de rikeste her til lands, samt 2015-utgivelsen "Frihet, likhet, Island", en slags hyllest til farens snodige hjemland og samtidig en markering av forfatterens egen kommende 30-årskrise. 
Fine, små bøker begge to. 
Desto verre å forstå hvorfor Kristjánsson følte trang til å begå en satirisk roman om politikk— og bableklassen i Oslo. 
Det har jo vitterlig vært gjort før, som i den berømmelige "Kongepudler" fra 2006. 
Siste anmeldelser: 

"Vestkanttroll", som er lagt til den nære framtid i 2017, handler om maktspillet rundt hvem som skal bli Arbeiderpartiets statsminister etter den forventede valgseieren, samt den forsofne VG-journalisten Vidar Verstos jakt på sannheten om hvem som kverket en ingeniør i Telemark. 
Her får de liksom gjennomgå, alle sammen. 
Hadia Tajik, Trond Giske, "Jonas Gahr Støre", Torry Pedersen, Frithjof Jacobsen, Geir Lippestad, Mads Andersen, Øystein Stray Spetalen, Pølse-Hansen, Karl Erik Schøtt Pedersen og så videre og så videre. 

En røverhistorie er dette, og det er ikke fritt for at jeg humret for meg selv noen ganger, særlig når Kristjánsson en sjelden gang koster på seg å være infam på ordentlig. 
Men mesteparten av tiden er dette godlynt pludring fra en lett selvforelsket innsider i bableklassen. 
Det er antakelig en ære å bli nevnt her, selv om det er i en lite ærerik sammenheng. 
