Høyspent og elektrisk
Pet Shop Boys speiler seg kledelig i sin egen karriere, like vitale som for 30 år siden. 

«Super» kombinerer nedstrippet nostalgi med megalomane dansegulvbangere. 
Den energiske elektropopen på «Electric» fra 2013 sikret Neil Tennant og Chris Lowe nyvunnet suksess. 
Den æren deler de med produsent Stuart Price, som de nå fortsetter samarbeidet med. 
Lurt.Den britiske duoen byr kanskje ikke på så mye nytt, og et par kutt oppleves mer som remikser. 
Kvaliteten er likevel høy nok og høydepunktene mange nok til at resultatet er mer enn godkjent. 
EDM? 
Gå hjem og vugg. 

Rundt påsketider delte de åpningslåten «Happiness», som får deg opp av godstolen umiddelbart. 
Oppfølgeren «The pop kids» bør fenge alle med sans for 80— og 90-tallsnostalgi i dansbar form. 

«Twenty-something» blir en odd favoritt. 
Rørende enkel i sin form utgjør den sammen med «The dictator decides» en behagelig kontrast til de mer kjøttfulle klubblåtene. 
Sistnevnte låt byr også på et politisk skråblikk. 

Omtrent halvveis blir det heftig. 
«Inner sanctum» hensetter lytteren til et dunkelt dansegulv med laserlys og kroppslig eufori. 
Her kan det anes at de har hentet inspirasjon fra sine ettermiddagsbesøk på den legendariske nattklubben Berghain i Berlin. 

«Undertow» gir bånn gass og vil begeistre både kredible dj-s og ukritiske nattklubbgjengerne, og avslutningsvis brenner de av discokruttet med «Burn». 

Tidligere denne uken annonserte den svenske dj-en Avicii at han legger opp som liveartist. 
Det hele ble for slitsomt. 
I juli inntar Pet Shop Boys scenen i Londons Royal Opera House, med fire utsolgte konserter med spektakulær scenedesign og kostymer. 
De gamle er sannelig eldst. 

Beste spor: 
"The pop kids", "Twenty-something", "Inner sanctum". 
