Filmanmeldele:«The Visit» 

Et veldig lite «comeback». 

USA. 15 år. 
Regi: M. Night Shyamalan. 

Med: Kathryn Hahn, Olivia DeJonge, Ed Oxenbould. 

Hva slags mor sender sine barn på ferie til foreldrene hun selv ikke har sett siden hun stakk av som nittenåring, og som barna hennes aldri har møtt i det hele tatt, for at hun selv skal kunne dra på cruise? 

Den navnløse mammaen i «The Visit» gjør det. 
Lite troverdig, og symptomatisk for den type nødløsninger «The Visit» er full av. 
Som for eksempel at den avsidesliggende gården datteren og sønnen kommer til, ikke har mobildekning – men fullt funksjonell WiFi. 
(Ja, ja. 
Jeg vet at det er mulig. 
Men hvor sannsynlig er det?). 

Eller at datteren er en filmfreak, som snakker mye om «mise en scène» og filmer absolutt alt som foregår. 
Hendig! 

Tenk at M. Night Shyamalan en gang ble ansett som en av amerikansk films mest lovende unge regissører (etter «Den sjette sansen», 1999). 
Ja, «den nye Spielberg» og greier. 
Denne lavbudsjettsproduksjonen blir omtalt som et «comeback» for ham, etter en serie katastrofale filmer. 
Det kan så være. 
Men det betyr ikke at det er en veldig god film. 

Som «funnet filmmateriale»-sjangerlek er den sannelig ikke verdens verste. 
Men sjangeren som sådan er sliten, full av begrensinger og behov for tåpelige konstruksjoner. 
«The Visit», nominelt en «grøsser», er mer ekkel enn egentlig skremmende. 

Det ligger en familietragedien i bunnen her, som Shyamalan behandler med større fingerspitzengefühl enn thriller/skrekk-elementene. 
Kanskje han burde skifte beite. 
Det begynner å haste, i så fall. 

MORTEN STÅLE NILSEN 
