Bokanmeldelse:Vigdis Hjorth: 
«Arv og miljø» 

Som hun kan skrive, Vigdis Hjorth, rett inn i liv og livsvalg de fleste gjenkjenner rundt oss og i oss. 

Det durer en murrende undertone helt fra starten, vi vet lenge ikke hvor det bærer, selv om tittelen «Arv og miljø» og strid om hytter gir et hint. 
Ja, faktisk tenkte denne leser en stund, at her kunne forfatteren strammet inn og satt opp tempoet. 

Men så glir vi inn i det hele – langsomt, langsomt og trygt, i Vigdis Hjorths erfarne hånd. 
De faktiske hendelser er ikke mange, det blir eksistensielt, som i mange av Hjorths romaner. 

Et stort og følelsessterkt drama virvles rundt en søskenflokk og foreldrene. 
Bergljot er hovedpersonen, det er hennes tanker og refleksjoner og fortellinger som driver historien fremover. 
Hun er eldstesøster, som sammen med den eldste broren Bård i praksis har brutt med foreldrene. 
To yngre søstre, Astrid og Åsa, har alltid stått foreldrene nær, og står ved dem, til the bitter end. 

Arvefordelingen er ankepunktet, to verdifulle familiehytter på Hvaler. 
Foreldrene har opprettet et testamente der det står at de fire skal dele likt, men hyttene skal de to yngste søstrene ha, til markedspris. 

Da melder de to eldste sin interesse for arvefordelingen, rett før faren dør. 
Familiehistorien spinnes og spennes mellom nåtid og fortid, små biter til et bilde som sakte fylles ut, med en familiehemmelighet som er avvist, lagt under lokk, skremt til taushet. 
Det handler om incest, farens overgrep mot Bergljot. 

Vigdis Hjorth er en moden, spennende forfatter som gjerne går inn i det aktuelle, her en familiehistorie der trådene føres mellom fire generasjoner, fra farens far, til søsknenes egne barn. 
Det handler om arv og miljø nesten på livet løs, samtidig lavmælt og eksistensielt søkende. 

Bergljots tanker og utvikling er vakkert velskrevet. 
Bergljot er litteraturviter, teatermenneske, tidsskriftmenneske, en belest intellektuell og skrivende sjel som Vigdis Hjorth lar bo ute i skogen med hunden Trofast, eller overnatter hos venner, alt etter krisenes form, og det går iblant en vinflaske eller tre for mye. 

Hun omgås kunstnere og akademikere som beriker livet hennes, mens familien tar henne ned. 
Tekstene er innvevet med assosiasjoner, antydninger og sitater fra litteratur og film, og selvsagt i dette familiedramaet er både Søren Kierkegaard og især Sigmund Freud med. 

Vigdis Hjorth byr i «Arv og miljø» på et vell av små, elegante oneliners, i form av refleksjoner og statements, en fryd å lese – og så blar man sannelig tilbake og leser dem en gang til. 

Hjorth har sitt markante bumerke som skjønnlitterær forfatter, det flyter nennsomt og tilsynelatende lett mellom passasjene, og hun er en god betrakter. 
Det henspilles en rekke ganger i romanen til den danske dogmefilmen «Festen». 
Langt ute i boken står det at feilen med «Festen» er at det gikk bra for han som konfronterte sin far og sin familie, til sist. 
I virkeligheten går det ikke bra, mener Bergljot, klok og smertet av sin incesterfaring. 

Dette er en veldreid roman som først kan virke distansert, men så blir den hjorthsk nær og tett på. 

HØR: 
Høstens sekserbøker og bøkene VG-anmelderne gleder seg til i høst: 

Soundcloud: 
Høstens beste bøker 
