Bokanmeldelse:Jens M. Johansson: 
«Et godt liv» 

Jens M. Johanssons nye roman er en intens, velskrevet og veldokumentert beretning om våre skjøre liv, vår lengsel etter mening og kjærlighet. 
Gled deg til en dyp og meningsfylt leseropplevelse! 

Den tidligere DN-journalisten fikk mye oppmerksomhet og ros for den selvbiografiske romanen «Bryllup og begravelser» som kom i 2013. 
Også årets roman kan leses i et selvbiografisk perspektiv, men det er egentlig av perifer betydning at hovedpersonen har likhetstrekk med forfatteren. 

Langt viktigere er de allmenmenneskelige perspektivene romanen åpner for, og som mange vil kjenne seg igjen i. 

Den tidligere journalisten Simon bor utenfor Oslo med konen Katja, som fortsatt arbeider som journalist ved Simons tidligere arbeidsplass. 
Sammen har de sønnen Leon på 11. 

Romanen åpner med en heftig samleiescene. 
En sår, melankolsk tone ligger og dirrer mellom linjene. 
Men frykten for at dette skal være enda en tradisjonell roman om et ekteskap i oppløsning legger seg heldigvis raskt. 

Når Katjas far Sivert dør, begynner Simon et nitid detektivarbeid med nærlesning av alt skriftlig materiale; dagbøker, brevvekslinger, meddelelser, lapper, som han finner i svigerforeldrenes etterlatenskaper. 
Katjas mor Else er død for bare et halvår siden. 
Hvordan så deres ekteskap egentlig ut? 
Kan han bruke sine oppdagelser og funn til bedre å forstå sitt eget liv, sitt forhold til Katja - og Katja selv? 

Om forfatteren: 

Det er en beundringsverdig gravejobb Simon/forfatteren begir seg inn i og formidler. 
Han følger svigerforeldrenes liv fra de møttes på 1950-tallet og gjennom de kommende tiår. 
Underveis strekes det opp linjer og mønstre i et rikt, men turbulent samliv mellom to individer med ganske ulike behov. 
Foreldrenes og særlig morens høye alkoholforbruk blir et problem. 
Ekteskapets mørkere sider kommer for en dag. 

Simon er hjemmeværende forfatter, og han forteller ikke Katja om alle sine funn. 
Han ser at Sivert og Elses forhold helt fra begynnelsen lot til å inneholde «en konstant mengde tvil og nervøsitet; når hun ble sikrere, gled frykten over i ham». 
Gjelder det også for hans eget ekteskap? 

Kanskje kunne Johansson skapt en enda bredere berøringsflate mellom svigerforeldrenes liv og Simons. 
Men det hjelper at sønnen Leon flettes godt og troverdig inn i fortellingen. 
Fortellerfokuset kan bli litt borte i alle detaljer og historier. 
Som når Katjas morfar viser seg å ha vært nazist, og Simon og Katja drar sammen for å undersøke saken nærmere i arkivene. 
Det blir nesten i meste laget. 
Kanskje kunne framdriften i fortellingen ha vært litt mer spisset. 

På den andre siden er både språket og refleksjonsnivået en ren nytelse å oppleve. 
Den dokumentariske utlegningen er forbilledlig, og Johansson kryderer utmerket med å dikte videre på enkeltsituasjoner. 

Kanskje er nærbildet av Else romanens viktigste beholdning. 
Hele hennes liv brettes ut med innlevelse og empati, fra hun som 16-årig elev ved Gudbrandsdalens Landsgymnas på Vinstra møter Oslo-studenten Sivert og til hun dør, 76 år gammel. 

Dette er også en roman for litteraturelskere. 
Johansson bruker bl.a. D.H.Lawrence, Tarjei Vesaas, forholdet mellom poetene Ted Hughes og Sylvia Plath og brevvekslingen mellom Tomas Transtrømer og Robert Bly aktivt i fortellingen. 

Det gir både bredde og dybde til de aktuelle eksistensielle spørsmålene romanen reiser. 
«Jeg har hatt et godt liv», sier Else når slutten nærmer seg. 
Mon det? 
Hva er et godt liv? 
Hva er våre forutsetninger? 
Hvordan lever vi dem? 
Og hva overfører vi til våre etterkommere? 

Av ARNE HUGO STØLAN 

Fikk du med deg? 
Videopremiere på boktrailer til Linnéa Myhres nye roman: 
