Anmeldelse:«Så og på jorden» 

Med oppfølgeren til den populære «Så som i himmelen» inviterer Kay Pollak publikum til å føle i kor. 

FILM: 
Dersom man skal lokke skandinaver til kinosalene i stort omfang bør man enten lage filmer om Andre verdenskrig eller tilby publikum muligheten til å ta i bruk den fulle bredden av følelsesregisteret sitt. 
Med «Så og på jorden» har Kay Pollak satset alt på sistnevnte strategi, og den erfarne regissøren er fullt klar over at det ikke er plass til subtilitet hvis man virkelig vil nå bredt ut. 

Bygdedyr Filmen er en oppfølger til publikumssuksessen «Så som i himmelen» (2004), og starter med at den høygravide countrysangeren Lena (Frida Hallgren) må avbryte en konsert når vannet går. 
Før hun føder sin sønn — hjemme hos seg selv, i en snøstorm, med en fordrukken prest som jordmor — rekker hun å bli slått til blods av en sjalu ekskjæreste, og den fysiske og verbale trakasseringen vedvarer gjennom store deler av filmen. 

Lenas forbrytelse er at hun er en vakker, selvstendig og usedvanlig initiativrik kvinne i en trangsynt bygd i Norrland, og stemningen blir ikke bedre når skandalepresten Stig hyrer henne inn for å fylle de tomme benkeradene i bygdas snart nyrenoverte kirke. 
Det handlekraftige fruentimmeret kvitter seg nemlig like godt med benkene først som sist, og forvandler kirkeskipet til en arena for sang, dans og folkefest. 

Oppstandelse 
Etter hvert blir stemningen såpass god at Kristus selv bokstavelig talt kryper ned fra korset for å bli med på moroa, og sant å si har han og Lena mye til felles: 
Med helgenaktig tålmodighet og overmenneskelige doser positivitet sleper vår tapre heltinne sitt kors gjennom bygda, men i motsetning til Messias tillater hun seg å delegere bort jobben med å ofre seg for menneskehetens synder. 

Med sine endimensjonale rollefigurer, besynderlige bibelparafraser og billige melodramatiske grep blir «Så og på jorden» etter hvert vanskelig å ta på alvor som drama, men det er da formodentlig heller ikke poenget. 
Pollak har nemlig ikke laget en fortelling så mye som en emosjonell gymnastikkøvelse, og graden av tilfredshet avhenger dermed helt og holdent av den enkelte publikummers evne til å føle i kor. 
