Filmanmeldelse:«Birds of Passage» er et mesterlig korrektiv til «Narcos» 

Et uforglemmelig epos om kulturen som eksisterte før narkotrafikken for alltid endret Colombia. 

Vi er inne i en ny bølge av gangsterfilmer og serier som tar utgangspunkt i narkotikatrafikken mellom Latin-Amerika og USA. 

Narcos-serien på Netflix gir oss noe av historikken, men også klisjeer i rikt monn, og bakom ruver Hollywood-filmer som Scarface og Gudfaren. 

Denne colombianske filmen av Christina Gallego og Ciro Guerra kan også minne om Gudfaren i sin ytre handling, men den bryter så radikalt med «narkomafia»-sjangeren at det oppstår en ny sjangerhybrid. 

«Etno-thriller» eller «antropologisk gangsterfilm» er noen av merkelappene, og de yter ikke filmens originalitet full rettferdighet. 
Men jeg kan love deg: 
Dette har du ikke sett før. 
Det nærmeste vi kommer noe lignende, er Guerra og Gallegos forrige film, Embrace of the Serpent (2015), som var Colombias Oscar-kandidat, og som også berørte urinnvånernes sammenstøt med storbysamfunnet. 

Fatalt brudd med tradisjoner 

I likhet med Narcos-serien starter denne filmen på slutten av 1960-tallet da dyrking av marihuana var lovlig, og det ennå ikke fantes noen Pablo Escobar eller narkotikakarteller i Colombia. 

Vi møter den unge kaffedyrkeren Rapayet (José Acosta) som selger en sekk med marihuana til noen amerikanere for å finansiere bryllupet sitt. 
Både brud og brudgom tilhører det tradisjonsbundne wayuu-folket. 
Wayuuene dominerer den colombianske Guajira-halvøya, som har et fantastisk sammensatt landskap av jungel, ørken og fjell. 

Ved å starte handel med gringoene og vende ryggen til det tradisjonelle jordbruket, bryter Rapayet med et tusen år gammelt system som har tilført regionen stabilitet. 
Det er blitt holdt i hevd av en rekke ritualer, myter og sagn, som også er ment som diplomatiske verktøy for å holde de ulike klanene samstemte om de store spørsmålene. 

Grådighet og hybris 

Den første som aner uråd, er brudens mor, den mektige klanlederen Ursula (Carmiña Martinez), som likevel blir instrumentell i å bistå Rapayet da den nye handelsruten er et faktum. 

Hun tror i starten at hun kan kontrollere de destruktive kreftene som utløses, og mener det kan gagne klanen. 
Men noe fundamentalt ved deres levesett er forrykket, og snart brer misnøyen og volden seg i regionen. 
Slik sett er dette en klassisk og gjenkjennelig historie om grådighet og hybris. 

Wayuu-folket tar del i sin egen destruksjon. 
Ved aktiv bruk av wayuuenes egne sanger, sagn og myter gjenforteller filmskaperne tragedien med en sjelden nyanserikdom. 
Det er på ene siden et sorgarbeid på vegne av en kultur som har gått tapt, men også en vakker og poetisk fortelling om identitet og overlevelse. 

«Magisk realisme» 

«Magisk realisme» er et begrep som går igjen i beskrivelsen av Guerra og Gallegos filmer, og det er særlig blitt brukt om Djevelens trekkspill (2009). 
Men ingenting av det magiske skjer umotivert eller oppleves som påklistret. 

Det voldsomme landskapet og det dramatiske, skiftende klimaet får oss til å forstå rollefigurenes stoiske aksept av at det eksisterer noe som er større enn dem selv, noe skjebnebestemt, også magi. 

Igjen rammer filmfotograf David Gallego inn landskaper som er så vakre og fremmedartede at de fort kunne endt opp som eksotiske postkort. 
Hvert utsnitt er som et kunstverk, men Gallego dveler ikke, selv om noen vil reagere på langsomheten – i hvert fall de som forventer fortettet fremdrift. 

Matriarkat 

Men dette er ingen tradisjonell krimthriller der spenningen bygges opp og krever utløsning gjennom eksplisitte voldshandlinger. 
Som i alle store tragedier er det etterspillet, og ikke voldsutøvelsen, som får mest oppmerksomhet. 

Guerra og Gallego har tidligere fordelt seg mellom å regissere og produsere, men denne gangen har begge regissert. 
Jeg vet ikke om det er årsaken til at de skilte seg under innspillingen, men filmen bærer i seg en konflikt mellom en kvinnelig og en mannlig måte å se verden på – også det en sjelden kvalitet i en «narkothriller». 

Ursula representerer et slags matriarkat i kulissene og vokser i løpet av fortellingen til filmens hovedperson. 
På den måten handler dette også om kvinnenes posisjonering i skyggen av mennenes dårskap. 
