TV 2s påskereality:Småslapp idrettsdag i Vågå 

«Mesternes mester» møter «Hver gang vi møtes». 
På «Farmen». 

«Mer enn gull» lar oss, hver kveld denne påska, følge seks mer eller mindre fordums idrettsstorheter gjennom en ukes opphold på en gård i Gudbrandsdalen. 
Formelen er kanskje litt i overkant kjent: 
Hver stjerne får sin egen dag, og via uhøytidelige utfordringer, selvfortalte anekdoter og påfallende intervjuer-aktige spørsmål fra de andre brettes den personlige historien ut, fra sped barndom og like opp til idrettshimmelen. 

Man kan se for seg idémyldringen bak: 
«Hver gang vi møtes» er en kjempesuksess. 
«Mesternes mester», herregud, om mulig enda større. 
Skal man ikke bare kombinere de to, og så røre inn litt gårdsfetisjisme for å få med «Farmen»-seerne? 

Nei, man skal jo ikke det. 
I alle fall ikke på denne måten. 
Ved å lage «Mesternes mester» uten konkurranser å bry seg om, og «Hver gang vi møtes» uten musikkopptredener som emosjonell opptenningsved, kan en hel episode av «Mer enn gull» føles som første halvdel av et mye bedre konsept. 
Klimakset eksisterer rett og slett ikke. 
Det soleklare dramatiske høydepunktet i de første episodene er at Daniel Franck får strekk i låret når han prøver å løpe. 

Mandagens avsnitt, tilegnet motocrosskonge André Villa, starter med en klisjéstafett av de sjeldne. 

Seks idrettshelter kommer inn på en gård. 

Johann Olav Koss sier: 
- Her skal vi få det fint, dere. 

Daniel Franck sier: 
- Jeg er ikke spesielt glad i overfladisk prat. 

André Villa sier: 
- Man blir roligere av å komme seg ut av betongjungelen. 

Heldigvis finner programmet etter hvert en slags flyt. 
Motocross er unektelig spektakulært, og Villa har jo opptil flere genuint sterke historier å by på. 
Det er liksom umulig å ikke bli litt revet med, slik er det gjerne med idrettshistorier. 

Og det er jo gode navn rundt bordet: 
En fin blanding av «Mesternes mester»-veteraner og andre som kanskje ikke har eksponert seg fullt så mye etter endt karriere. 
Og så én i høyeste grad aktiv utøver, Ezinne Okparaebo. 
Johann Olav Koss og Trude Dybendahl inntar godslige foreldreroller, og virker genuint engasjert i de andres historier. 
Praten flyter fint, men blir litt for ofte kjedelig når man vet at det ikke bare er pludring før programmet virkelig setter i gang. 
Praten er programmet. 

«Mer enn gull» er på sitt beste helt grei påskepludring fra folkekjære ansikter. 
På sitt verste er det bare middels motiverte idrettsfolk på skitur eller rundt et bord. 

Anmeldelsen er basert på programseriens første og tredje episode. 
