Flytende gull
Jonas Kaufmann seiler opp som vår samtids fremste tenor. 

Det er mange måter å karakterisere den syngende stemmen på: gullstrupe, honningstemme, skinnende stemme. 
Kaufmanns tenor har stor gjennomslagskraft, men blir aldri skingrende eller tom. 
Best er den kanskje karakterisert som flytende gull. 
Den er også ganske mørk, og det fascinerer. 
I tillegg til at sangteknikken er fremragende. 

Før jul opptrådte han for et kresent italiensk publikum i alle operaers høyborg: 
La Scala. 
Og der ville applausen ingen ende ta. 
Innkallingene varte en snau time før publikum ga seg. 
Han har spilt og sunget i en rekke operaer, nå sist i Wagners Parsifal. 
Til våren spiller han i nok en Wagner-opera, Mestersangerne. 
Han har også sunget inn Schuberts Winterreise. 
Det er første gang han gir ut en Puccini-plate med arier. 
Tidligere kom en Verdi-plate med arier. 

Den himmelsk vakre Nessun Dorma er som kjent fra Puccinis opera Turandot. 
Han synger den med karisma og vokal skjønnhet. 
Så følger ariene på rekke og rad: 
Fra Manon Lescaut, La Bohème, Tosca, Madama Butterfly, La Fianciulla del West og de tidlige Puccini-operaene Edgar og Le villi, som Kaufmann vil så et slag for. 
Og vi må gi ham rett: 
Her finner vi mengder avherlig musikk og fortryllende melodier. 

En annen styrke hos ham er at han varierer stemninger og følelser raffinert og karakterfullt. 
Han har en fleksibel italiensk lyrisisme i det italienske repertoar. 
Stemmen har stor spennvidde, fra det kraftfulle, som aldri blir anstrengt, til det svakeste pianissimo. 
Den gode diksjonen, den kontrollerte pusten og ikke minst intensiteten i uttrykket berører oss sterkt. 
