Anmeldelse:«Det som en gang var» 

Et interessant, men uforløst drama om et dysfunksjonelt vennskap. 

FILM: 
Joachim Triers skygge hviler tungt over Patrik Syversen «Det som en gang var», som henter såpass mye inspirasjon fra «Oslo 31. august» at den tidvis truer med å tippe over i en slags tribute act. 
Men selv om den oppleves som frustrerende uforløst, bygger Syversens femte(!) spillefilm på et genuint interessant dramatisk premiss — hvilket i disse dager er bekymringsverdig selsynt i norsk film. 

Symbiotisk «Det som en gang var» handler om Silje (Silje Storstein) og Marte (Marte Germaine Christensen), to kvinner i begynnelsen av 30-årene hvis liv kretser rundt et veldig nært og veldig dysfunksjonelt vennskapsforhold. 
Skuespillerne har vært med på å forme manuset og rollefigurene, og dynamikken mellom den dominerende, oppmerksomhetssyke Marte og den omsorgsfulle, konfliktsky Silje utgjør filmens bærebjelke og hovedfokus. 

På sitt mest vellykkede tegner filmen et sårt bilde av forholdet mellom to mennesker som er så avhengige av hverandre at de er ute av stand til å gi noen klar definisjon av hvor den ene slutter og den andre begynner: 
Martes alkoholproblemer er like mye Siljes byrde som hennes egen, mens sistnevnte på sin side er mest komfortabel med å outsource all beslutningsmakt til venninnen. 

Tilbakeholden 
Problemet er at Syversen synes å føle seg mest hjemme i langsomt duvende kjøringer og montasjer med musikkvideoaktige innklippsbilder, mens dramaet hovedsakelig artikuleres via dialog. 
Og som i første del av Eirik Svenssons «En som deg» er disse samtalene såpass naturalistiske og ufokuserte at de ofte framstår som pludrete og trivielle. 

Det er et snev av John Cassavetes over de brå endringene i dynamikken mellom rollefigurene i den lange nachspielscenen som utgjør kjernen i «Det som en gang var», men Syversen & Co. oppnår kun unntaksvis intensiteten og hudløsheten som kjennetegner amerikanerens filmer. 
Til det blir regien for upresis og skuespillerne for tilbakeholdne i sin improviserte jakt på emosjonell sannhet. 
