Nytt album:«Så fett som bare Motorpsycho kan levere» 

Nytt fra Motorpsycho betyr ikke noe «nytt». 
Heldigvis. 

I år er det 30 år siden de tidligere skolekameratene Bent Sæther og Hans Magnus «Snah» Ryan dro på vinylhandletur til London og der og da bestemte seg for å danne Motorpsycho. 
Landets fremste, viktigste og mest hardtarbeidende rockeband, en evighetsmaskin som aldri slutter å imponere og fascinere. 

Bandets mange album slippes med korte intervaller, uten at kvaliteten forringes. 
The Crucible følger for så vidt i sporene av det 85 minutter lange og mesterlige albumet The Tower fra 2017, men bringer mer «motorpsykedelisk» spennvidde til bandets velkjente progrock-uttrykk. 
Ikke minst fordi gamlekompis og støymaker Deathprod igjen er involvert på produsentsiden. 

Tungt og tøft om politiske storkarer 

I bassist og vokalist Bent Sæthers følgeskrift til dette albumet understreker han for n-te gang at bandet opplever det som uheldig at Motorpsycho blir plassert i progrock-sjangeren. 

Vel, det er ikke til å unngå denne gangen heller, selv om det nesten ni minutter lange åpningskuttet «Psychotzar» dundrer ut av startblokkene med et Black Sabbath-aktig riff og gitarspill som minner om den rett-frem energiske hardrocken bandet bedrev på starten av 1990-tallet. 

Som tittelen antyder, handler denne låten om alle selverklærte storkarer i det globale politiske landskapet, og om hvordan deres gjerrighet og ønske om personlig vinning og makt ødelegger. 
Drevet av dyp bass og «Snah»s fantastiske gitarspill blir den et nytt høydepunkt i bandets låtkatalog. 

Så tungt og så fett som bare Motorpsycho kan levere. 

Man blir ør av rockelykke 

I mine ører sitter derimot ikke kutt to, «Lux Aeterna», like godt. 
Etter en mollstemt og akustisk start flyter låten ganske rolig og musikalsk fyldig av gårde, avbrutt av en sterk gitarsolo, men i sum hakket for langt ut i tidligere oppkjørt prog-land. 
Unnskyld, men begrepet måtte brukes igjen. 

Skapet settes derimot realt på plass med det nesten 21 minutter lange tredjekuttet «The Crucible», der Bent, «Snah» og den fortsatt relativt ferske trommisen Tomas Järmyr virkelig gir seg selv boltreplass. 
Låten vender og vrir på hardrocken og progens mange musikalske muligheter, tungt og lett om hverandre, før den avsluttes med et to minutters crescendo av ypperste merke. 

Ør av rockelykke vil man ikke annet enn å sette verket på igjen. 

Intet rom for hvile 

Nytt fra Motorpsycho betyr ikke noe «nytt». 
Heldigvis. 
Uansett hva man kaller det musikalske innholdet, leker The Crucible i terreng man kjenner godt fra før. 
Akkurat slik man vil ha det fra dette bandet. 

Likevel skaper de to knallkuttene her nyvunnen fascinasjon for Motorpsycho og deres musikalske prosjekt. 
Tre tiår inn i karrieren er det intet rom for hvile, hverken for dem eller for oss. 

Motorpsycho spiller på Sentrum Scene i Oslo lørdag 11. mai. 
