Swiss Army Man
Morsom, modig og forfriskende ukonvensjonell. 

Swiss Army 
Man er en av de underligste filmene jeg har sett på lenge. 
Den har en type mørk humor som slår begge veier, men fungerer oftere enn den ikke gjør det, og skildrer et spesielt vennskap som du er nødt til å glise bredt av. 

Samtidig har historien visse undertoner som gjør at man aner at det ligger noe tragisk bak. 
Paul Dano og Daniel Radcliffe spiller fenomenalt godt i sine merkelige roller, der de treffer skjæringspunktet mellom det morsomme, det alvorlige og det absurde som preger hele historien. 

Swiss Army Man er mange ting, men det viktigste den er, er frisk og original. 

Blir venn med snakkende lik 

Hank (Paul Dano) er strandet på en øde øy når han oppdager liket av Manny (Daniel Radcliffe) i vannkanten. 

De begynner å snakke sammen om livets små og store problemer og utfordringer. 

Hank oppdager også at Mannys kropp kan brukes til så mangt, og de legger sammen ut på en ganske spesiell odyssé mot sivilisasjonen. 

Swiss Army Man fungerer på sitt forunderlige vis med en herlig kombinasjon av humoristisk alvor og absurd slapstick. 

Regissørene og manusforfatterne Dan Kwan og Daniel Scheinert (som kaller seg "Daniels") har tydelig latt seg inspirere av filmskapere som Spike Jonze og Charlie Kaufman. 
Vi befinner oss i et absurd univers med en type fantasifull historiefortelling som kan minne om filmer som Adaptation og Til Huttetuenes land. 

Enkelte ganger tyr Kwan og Scheinert til vitser om kroppsfunksjoner. 
Andre ganger bruker de enkel dialog til å diskutere dype sannheter. 
Det går opp i en høyere enhet som fungerer overraskende godt. 

Et ganske annerledes radarpar 

Paul Danos rolle som Hank står i skarp kontrast til Daniel Radcliffes Manny. 
Mens Dano har alle muligheter til å uttrykke glede, sorg og sinne, noe han gjør veldig godt, har Radcliffe færre muligheter. 

Han spiller tross alt et snakkende lik uten kroppsspråk og med svært begrenset ansiktsmimikk. 

De utgjør et ganske annerledes radarpar på lerretet, men begge makter å gjøre figurene til mer enn merkelige karikaturer. 

Man aner etter hvert at det ligger en fordekt sannhet bak handlingen i denne filmen. 
Hank og Mannys reise gjennom villmarken er kanskje ikke så bokstavelig som det kan se ut som. 

Faktisk så minner dette meg ikke så rent lite om den norske kortfilmen Bamse, regissert av Bård Ivar Engelsås, som hadde en lignende tematikk. 

Det gir figurene et tristere og mer alvorlig preg. 
Dessverre er ikke den siste akten like godt skildret. 
Filmen får ikke helt den forløsningen den trenger. 
Sluttscenen er morsom, men går på bekostning av det jeg mener er forklaringen på hele historien. 

Men Swiss Army Man er likevel en totalt annerledes film enn det meste som går på kino for tiden. 
Den er morsom, modig og forfriskende ukonvensjonell. 
