Så familien har en mørk hemmelighet.Hva så? 

Et håpløst filmmanus og en irriterende hovedrollefigur gjør filmatiseringen av enda en Tatiana de Rosnay-bestseller til en gjespende likegyldig prøvelse. 

"En hemmelighet fra fortiden kan forandre alt for familien til Antoine Rey". 

Slik presenteres "Bumerang" den andre filmen fra forfatteren som skrev romanen bak "Saras nøkkel" (2010). 
Den var av den krigshistorisk rørende sorten, og fikk et stort kinopublikum også i Norge. 
Så det er lov å ha positive forventninger til et nytt relasjonsdrama med hemmeligheter i fortiden fra hennes fantasi. 

Men her svikter totalt de Rosnays evne til å røre og engasjere. 
Etter kort tid med et forvirrende handlingsforløp, er nysgjerrigheten etter å få ta del i hemmeligheten forvitret. 

Besatt av konspirasjonsteorier 

Søskenparet Agathe og Antoine Rey har begge sitt å stri med når 30-årsdagen for deres mors drukningsdød nærmer seg. 
For å markere, oppsøker de barndomshjemmet der ulykken skjedde. 
Etter en tilfeldig bemerkning fra en gammel hushjelp får Antoine, av uforståelige årsaker, ferten av det han mener er en hemmelighet og konspirasjon i familien. 
Snart plager han livet av fire generasjoner familiemedlemmer med sine konspirasjonsteorier og amatørdetektiv-fakter. 

Så skjer en bilulykke. 
Så skjer det ting på kjærlighetsfronten. 
Kaoset er totalt, og ingenting er interessant. 

Antimagnet på engasjement 

Selv om Antoine ikke hadde vært en irriterende kverulant som gjør at man heller mot å sympatisere med dem som åpenbart skjuler noe om fortiden, hadde "Bumerang", vært en irrelevant film. 
Selv ikke gode, men tradisjonelle skuespillerprestasjoner og fin rollebesetning kan bøte på at hele rollegalleriet framstår med en kjølig distanse som virker som en antimagnet på både nysgjerrighet og engasjement. 

Javel, så denne familien har en mørk hemmelighet i fortiden. 
Så neste generasjon er ikke detaljinformert om alt som ble sagt og gjort i gamle dager. 
Hva så? 

Dette er tanken denne filmen vekker. 
