Sanger som skal gjøre deg glad
Den 76 år gamle gospelsangeren er blitt noe av en yndling for yngre generasjoner. 

De to forrige platene til Mavis Staples var produsert av Jeff Tweedy, leder av bandet Wilco. 
To av platene hennes har hatt Prince som produsent, og Ry Cooder styrte spakene på "We'll never turn back" (2007). 
Denne rollen er det nå M Ward, Matthew Ward, som tar seg av når Mavis Staples er gått i studio med sanger fra et imponerende utvalg av låtskrivere. 
Hun ga dem beskjed om at hun var ute etter glade sanger, noe som kunne løfte lytterne. 
Sanger a la Pharrell Williams' "Happy". 

Ward bidrar selv med tre sanger. 
"Don't cry" har han skrevet alene, og det er en fin låt som godt kunne vært sunget av Bob Dylan. 
Dylan fridde forøvrig til Staples på slutten av 60-tallet, men hun takket nei. 
Det eneste hun har beklaget i forbindelse med denne platen, er at hun ikke rakk å kontakte gamlekjæresten for å få en sang fra ham. 

Men det er andre gode krefter i sving her. 
"Dedicated" har Ward laget sammen med Justin Vernon, drivkraften i Bon Iver. 
En flott ballade. 
Tredje bidrag fra Ward har vært å sette melodi til en tekst av Martin Luther King junior, enkelt og greit kalt "MLK song". 

If I can help somebody as they pass along 

If I can cheer somebody with a word or song 

If I can show somebody that they're traveling wrong 

then my living will not be in vain. 

Teksten stammer fra en preken som King holdt, og opptaket ble senere spilt i hans begravelse. 
Ward har gitt den et enkelt, akustisk komp og lar sangen hvile på Staples evne til å formidle innholdet. 
Og er det noe hun kan, så er det akkurat det. 

Faren Pops Staples var en nær venn av King, og familiebandet The Staple Singers ble en fremtredende del av den amerikanske borgerrettighetsbevegelsen på 1960-tallet. 
De skrev en rekke sanger til støtte for denne, for som pappa Staples sa: 
Kan han preke det, kan vi synge det. 

Sangen avslutter albumet. 
I den andre enden finner vi "Take us back", en sang som hyller venner og familie i Staples' hjemby Chicago. 
Benjamin Booker legger disse ordene i Staples' munn: 

Chicago wasn't always easy 

but love made the windy city breezy 

I got friends and 
I got family 

I got help from all the people who love me. 

Ben Harper har gjort mye bra, og her kommer han med "Love and trust": 
Har vi ikke lidd nok? 
Nå er det tid for kjærlighet og trøst. 

"If it's a light" er signert The Head and the Heart fra Seattle, et folk/indie-band som så dagens lys i 2009. 
En sang om å ta vare på det gode. 

"Action" er skrevet av Tune-Yards, prosjektet til Merrill Garbus. 
Her tar hun utgangspunkt i sangene Pops Staples skrev på 60-tallet, kombinert med Mavis Staples' ønske om noe "Happy"-aktig. 

Valerie June er en annen kvinne i 30-årene, og hun svarte på forespørselen med å skrive "High note". 
Staples lar albumet få sin tittel fra denne americana/soul-pregete sangen. 

Aloe Blacc kjenner vi best fra "I need a dollar", "The man" og Aviciis "Wake me up". 
Her står han bak soullåten "Tomorrow" med blåsere og bred koring, skreddersydd for anledningen. 

Neko Case er en sterk låtskriver, noe "History now" understreker. 
Dette er første gang hun skriver for en annen sanger. 

Prestesønnen Son Little debuterte i fjor og leverer "One love". 
Et mer beskrevet blad er Nick Cave, som bidrar med bønnen "Jesus lay down beside me". 
En saktegående, intim sang, men likevel det mest gospelaktige bidraget på en plate som hviler på soul, pop og rhythm and blues. 

Sterke sanger skrevet til en sterk stemme. 

Beste spor: 
"Love and trust", "Dedicated", "High note", "History now", "Jesus lay down beside me". 
