Konsertanmeldelse:Migos, Bystranda i Kristiansand 

Migos kom, spilte i 40 minutter og etterlot et temmelig forglemmelig inntrykk. 

KONSERT: 
Migos 

STED: 
Bystranda i Kristiansand 

Folk som bevitnet fjorårets Øya-konsert med Migos – verdens suverent største raptrio, da som nå – snakker fortsatt oppglødd om hvilket kick det var. 

Kanskje var det noe ekstra befriende med Atlanta-trekløverets intense materialisme og ofte tegneserieaktige tilnærming til knark, damer og bling i omgivelser ellers preget av kortreist øko-mat og gode intensjoner. 

På Palmesus er vibben en ganske annen. 
Kristiansands urbane strandalibi fyller 10 denne sommeren, og bookingen er frisk og solid – i tillegg til Migos var også rapfenomenet Cardi B på plakaten (hun måtte dog kansellere på grunn av nært forestående fødsel, til alt overmål med Migos-medlemmet Offset som barnefar). 

Likevel er det noe nedslående ved å tusle ned til en strand heldekket av plastglass og konfetti, med høy og uengasjerende EDM i ørene og sol- og alkoholdøsige unge voksne formålsløst subbende rundt. 

Sagt på en hyggeligere – og noe mindre grinebiteraktig – måte: 
Palmesus er fortsatt like mye en folkefest som en musikkfestival. 
Minst. 

Migos er nå uansett Migos, og dermed blir Bystranda det eneste fornuftige stedet å oppholde seg denne vakre sørlandskvelden. 
Forutsigbart nok er de forsinket, og når DJ-en entrer scenen etter tjue minutter er det for å hale ut tiden i ytterligere ti til. 

Da er det imidlertid duket for Offset, Takeoff og Quavo. 
«Deadz» og «Slippery» innleder lovende, men litt stivt, og energien på scenen er fraværende. 
Det forplanter seg raskt til publikum. 

Med «T-Shirt» skjer det endelig noe. 
Spontane dansesirkler oppstår, mer konfetti regner ned og stemningen er oppadgående – i det minste før et amputert og retningsløst strekk med «Ice Tray» og Offsets «Ric Flair Drip». 

«Bad and Boujee» kan imidlertid neppe bli noe annet enn mektig, og flere låter fra den ujevne mastodontutgivelsen «Culture II» stikker seg positivt ut – deriblant «Narcos», «Motorsport» og en blytung «Walk It Talk It». 

«Stir Fry» sitter som et lekent klaps på kjakene, men kommer på overtid. 
Like etter er det nemlig slutt, og DJ-en fyrer like godt av «Versace» på bånd. 
Et antiklimaks på tampen av en konsert som aldri helt rakk å komme i gang. 
