OHG-revyen 2019:Disse skuespillerne bør rømme til en annen revy 

«Fremad Mars» skal ta publikum til planeten Mars, men er like mye en reise tilbake til en type guttehumor som selv foreldregenerasjonen har fortrengt. 

I vinter erklærte Tesla-gründer Elon Musk at han vil flykte til Mars, og i OHG-revyen Fremad Mars tar han resten av menneskeheten med seg. 
Moder Jord er sliten og forurenset, og menneskene på jorden er minst like slitne av tilværelsen. 
I et ganske vellykket nummer er Tellus på psykologbenken til Peder Kjøs, og allerede før første akt er over er hele jorden tømt for folk. 

Dette er et svært smart revykonsept, som dessverre ikke blir utnyttet til å lage god satire eller morsomme sketsjer. 

Isteden blir Fremad Mars en reise tilbake til en guttehumor fra 80-tallet der alle kvinnene sure fordi de har mensen, eksdame er synonymt med sexmaskin og mennesker i rullestol dukker opp i nummeret «grønnsaker». 

Man trenger ikke være feministen Ellen i Parterapi for å synes at dette menneskesynet er noe spesielt. 

Noen gode ideer 

Det er på godt og vondt en ganske heseblesende opplevelse å være med handelsgymnasiastene til Mars. 
For å ta det positive først: 
Samtlige skuespillere har en heftig og begeistret energi, som de utrolig nok klarer å holde gjennom hvert eneste nummer. 

Numrene er også godt utført musikalsk og danseteknisk med melodier fra blant annet The Greatest Showman og La La Land. 
Nora Bratfos har kveldens beste sangstemme og leverer i tillegg en Sylvi Listhaug-parodi som sitter svært godt, mens Elias Borge Svinø har fått den takknemlige jobben med å være lokalradioprogramleder i Radio Mars. 

Sistnevnte er en god idé, som binder handlingen sammen. 

Røm til en annen revy! 

Likevel skulle jeg ønske at alt dette talentet kunne blitt brukt i en annen revy. 
I Fremad Mars faller nesten alle poenger til jorden som platte eller ikke-eksisterende. 
Noen ganger er ikke de morsomme situasjonene godt nok spilt ut, som i et nummer med ammedamer vs. sossefamilie på restaurant, der det er umulig å forstå at de irriterer hverandre. 

En veldig god idé om en mor og datter som skriker til hverandre mens datteren har besøk, blir til skrik, skrål og et nummer uten retning. 

I en godt kostymert parodi på KNM Ingstad er det ikke et større poeng enn at de som styrer båten er dumme. 
Et poeng så billig at det bør overlates til kommentarfeltene. 

Menneskelige lattermaskiner 

Den mest originale businessideen til OHG-revyen sitter bak anmelderraden. 
En gjeng på fire-fem elever som tydeligvis har fått i oppgave å juble, hoie, klappe og utbryte «fy f ... så bra dette er» for å skape et inntrykk av begeistring. 
Men et slikt grep faller på stengrunn når resten av salen er stille. 

Istedenfor å leie inn menneskelige lattermaskiner, burde OHG-revyen brukt mer tid på hver enkelt sketsj. 
Hva vil de fortelle oss? 
Hva er satire – og hva er namedropping? 

Ulrikke Falch og Henrik Elvejord Borg er morsommere i virkeligheten enn på scenen på Solli plass. 

Per Orderud er plutselig blitt en språkfantast, uten at vi helt forstår hvorfor. 

Også de mer klassiske revysangene sliter med logiske brister. 
I Jeg beklager, en sang om alle Frp-politikere som har beklaget i året som gikk, går tekstforfatterne litt i surr på hva som egentlig skjedde. 
Kanskje ikke så rart, men det gjør satiren like dvask som beklagelsen. 

En historie om ikke utnyttet potensial 

Fremad Mars ender som en historie om uutnyttet potensial. 
Det som i Fremad Mars faller til jorden som ganske platt guttehumor, ville i noen andres hender blitt befriende politisk ukorrekt. 
De verste sketsjene, som «Ikke ligge med x’en», ville etter mer arbeid med både tekst og karakterer blitt en sketsj som var tett på folks liv. 

Man vil jo ikke ligge med eksen. 
De færreste ekser er sexmaskiner. 
Det bør handelsgymnasiastene legge seg på minnet. 
