Jacob Aall trenger både oppussing og ny retning
Jacob Aall satser på å være stedet for alt og alle. 
Det går på bekostning av kvalitet og identitet. 

Navnet til Jacob Aall Brasserie & Bar er inspirert av stortingsmannen, jernbaneeieren og historikeren ved samme navn. 
Jacob Aall var et multitalent, og som sin navnebror prøver restauranten i fjerde etasje på Exhibition å gjøre mange ting på én gang. 

Flere konsepter blandes sammen. 
Jacob Aall er både lounge og restaurant, uteservering og festlokale. 
Om formiddagen serveres det lunsj og om natten diskes dansegulvet opp med DJ-er som Sofie Elise og Kevin Fauske. 

Midt i uken er atmosfæren derimot rolig og behagelig. 
Det brunrøde lokalet er stort og rommer på det meste over 200 gjester, men inndelingen av sittegruppene og den dempede belysningen gjør likevel stedet intimt og koselig. 
Møblene er moderne, solide og mørke. 
Veggene har innfelte lysende, fargerike glassfelt. 

Men den stilige fasaden slår sprekker. 
Det er et stort hull i skinnsetet på sofaen der jeg sitter. 
Beina på bordet er tydelig slitt og oppskrapte. 
Restauranten som åpnet i 2009 trenger oppussing. 

Jacob Aall er altså ikke bare en restaurant. 
Det er også en bar. 
Noe som gir oss høye forventninger til aperitiffene. 
Men de ender dessverre opp som skuffelser. 
For drinken er ubalansert og den navnløse proseccoen er varm. 

Det er den hyggelige servitøren som henter opplevelsen inn igjen. 
Hun er et gledens fyrverkeri, og vi finner raskt tonen gjennom gode anbefalinger og tydelig engasjement for gode smaksopplevelser. 

Maten på Jacob Aall strekker seg fra den italienske sørspiss til Bergen, og byr på alt fra spansk tapas til norsk kveite. 
Salater, supper, hamburgere og pasta serveres hele dagen. 
Og fra kl. 16 utvides menyen med forretter og hovedretter. 

Forretten av kamskjell serveres med et skalldyrskum på toppen. 
Skummet smelter og forsvinner ned i sprekkene på kjøttet. 
Smaken fordufter like raskt. 
Den gjemmer seg mellom gresskarkjerner og alfaspirer, som begge er tydelige karakterer, med muskler som tar knekken på det forsiktig søte kamskjellet. 

Av de to forrettene som smakes er hjorte-carpaccioen mest balansert og spennende. 
Den har et større sprang mellom syrlig og søtt. 
De tynne skivene av kjøtt serveres med tyttebær og biter av stekt, men myk grønnkål. 
Einebærmajonesen smaker ikke einebær, men aioli. 
Den er for hvitløkstung og feit for de øvrige ingrediensene. 

Servitøren vår er effektiv, påpasselig og hyggelig. 
Hun rydder tallerkenene raskt av etter første rett, og sjekker omtenksomt om vi ønsker litt tid før hovedretten. 
Det gjør vi ikke, så like etterpå står to rykende fat på bordet. 
Ett med and og ett med kveite. 

– Smakte maten? spør hun med et smil, kort tid etter. 

Det knasende, sprø, skinnet på anden glir løst fra kjøttet og smelter sammen med syltet løk og søt gresskarpuré. 
Anden er både saftig og smakfull, men den seige, grillede soppen og krydderet som ligger rundt, har ikke noe på fatet å gjøre. 
Villkveiten er tørr og serveres med en brun, syltetøytykk beurre blanc. 
Ørretrognen er fargerik, men går i en helt annen retning enn den stekte fisken og potetpureen. 
Dessuten er det noe rart med potetene. 

Både pommes anna, potetkaken som er bakt i smør, og potetpureen til kveiten smaker veldig søtt. 
Etter en diskusjon med servitøren om man kan smake forskjell på poteter som er kjøpt ferdig skrellet og på poteter som skrelles rett før tilberedning, kommer vi til en konklusjon. 
Det er en forskjell. 
De ferdig skrelte mangler jordsmaken. 
Det er akkurat som om potetene får en tydeligere sødme fra lagringen, eller den ekstra oppvarmingen. 
Servitøren kan bekrefte at ja, potetene vi spiser kommer ferdig skrelte. 

Som restaurantanmelder er noe av det beste jeg vet når en restaurant har et tydelig, unikt og gjennomtenkt konsept. 
Det verste er det motsatte. 
Når restauranten ikke har noe spesielt de ønsker å formidle. 

Dessertmenyen på Jacob Aall er et godt eksempel på sistnevnte. 
For selv om man kan argumentere med at fondant, pana cotta og crème brûlée er klassiske dessertretter, er det fantasiløst å bare tilby disse i det havet av dessertmuligheter som finnes. 
I et forsøk på å være veldig mye, ender Jacob Aall opp med å bli litt for lite. 

Restaurantene vurderes individuelt og på bakgrunn av helhetsopplevelsen av service, mat, konsept, pris og atmosfære innenfor sin egen sjanger. 
Antall hjerter indikerer hvor vellykket opplevelsen var. 
En særdeles negativ opplevelse vil indikeres av ett hjerte. 
Seks hjerter viser derimot til en usedvanlig positiv opplevelse over all forventning. 
