Løgnaslaget innfrir alle forventninger
Løgnaslaget er i denne revyen det beste argument for å slå sammen Rogaland og Agder. 

Høyt tempo, høyt volum, mye flott humor og noe platt av det samme, alt sammen til stadighet drevet ut i det nesten absurde, det er vel det som gjør Løgnaslagets show som nå gjester Kristiansand til en fulltreffer. 

Ikke et sete var ledig og stemningen til å ta og føle på gjennom mesteparten av showet. 
Et par nummer opplevde jeg som litt på sida, skjønte vel egentlig ikke meninga kanskje? 
Men det meste var til både å smile og le av, og stund om annen måtte man bare gi seg over. 

Hva var best? 
Selv er jeg veldig svak for Rune Andersens lille og snille «hyllest» til Starts begredelige sesong i fjor. 
Hans beretning om måkeparet som hekket og klekket i målet til Start mens de spilte mot Rosenborg er så full av kjærlighet nettopp til Start, samtidig som sketsjen jo setter ballen rett i mål. 

Og ikke vet jeg om det er fordi jeg er fra Kristiansand, men jeg syns sannelig Rune Andersen på mange måter bærer dette showet, eller styrker det. 
Hans Trump-parodi mot slutten er helt fantastisk. 
Å ta både stemme, mimikk og kroppsspråk til en relativt ny stjerne på berømmelsens himmel, er et kunststykke. 
Hans politikerparodi med tema kommunesammenslåing er også i både lengde, bredde og kvalitet et mesterstykke. 

Dag Schreiner gjør gjentatte forsøk på å synge lovprisningen «Jag vil tacka Facebook» - og lykkes til slutt, et nydelig nummer som blir avbrutt på det mest brutale, og elegante, av Per Inge Torkelsens mer eller mindre morsomme vesentlig- og u-vesentligheter. 
Han er en mester i å dra gamle blaude poenger på en måte som får dem til å glitre. 
Og hans quiz er en intellektuell lek uten mål og mening og nettopp derfor umåtelig morsom. 

Blant de langt fremskredne absurditeter er restaurant-scenen mellom Dag Schreiner og Per Inge Torkelsen, der våre dagers snobberi med mat får sin vanvittige kommentar. 
Og så får denne stakkars frisørdamen fra Bryne selvsagt sitt pass påskrevet, og kristiansandernes elskede Lund Kristelige Mopedklubb gjenoppstår i Løgnas-variant, med både referanser og kreditering, og er både morsom og tankevekkende med hensyn til fundamentalisme i alle leire. 

Dette var moro fra først til sist. 
