Anmeldelse:Julia Holter - «Have You in My Wilderness» 

Julia Holter serverer umåtelig vakker vanskelig musikk. 

ALBUM: 
Los Angeles-artisten Julia Holter er av det ambisiøse slaget. 
De to første platene gjorde den klassisk skolerte sangeren og komponisten hjemme hos seg selv. 
Debuten var basert på et verk av den greske tragediedikteren Evripides, mens forgjengeren, «Loud City Song», var løselig basert på 1958-musikalen «Gigi». 

«Have You in My Wilderness» er i så måte løsrevet fra den type konseptuelle rammeverk, men sangene synes likevel å ha mye hav rundt seg, som for eksempel på platas mest umiddelbare sang, «Sea Calls Me Home». 

Umiddelbar Selv om det vil være en grov overdrivelse å kalle Holters nye plate konvensjonell, har den en letthet rundt seg som umiddelbart brer om seg. 

«Feel You» kommer med cembaloen langt framme og hennes varme og klangfulle stemme rammet inn av elegant stryk og perkussive rytmer. 
Kall det gjerne kammer-pop eller drømme-pop — det blir uansett vanskelig å sette henne i en meningsfull bås. 

Det overordnede er hennes unike evne til å trylle med stemninger, som små utsnitt fra hennes virkelighet. 
Tankerekker og inntrykk som henger i luften og fargelegges med det hun finner for godt, enten det er gamle singer/songwriter-tradisjoner, jazz eller mer ambiente elementer. 

Sammensatt «Silhouette» er et eneste langt crescendo, svingende i rytmestrukturen, lett jazzende i bassavdelingen med Holter eggende i front. 
«Lucette Stranded on the Island» er cinematisk storslagen og romantisk i anslaget. 
Refrenget er som en doven bølge som skyller inn over land — om man først skal ty til pompøs bille*dbruk. 
Umåtelig vakker er det i alle fall. 

«Everytime Boots» viser også at hun bare få det til å rykke i dansefoten om nødvendig, mens «Vasquez» effektivt trekker veksler på spoken word-tradisjonen satt opp mot et rastløst, jazza underlag som får sin forløselse i det duvende refrenget. 

Inkluderende «Have You in My Wilderness» er i det hele tatt et meget inkluderende og varmt album til tross for sin komplekse natur og sammensatte referansegrunnlag. 
Det ligger selvsagt helt og holdent på Holters gave som formidler og gudsbeåndet sanger. 
