Anmeldelse:Bon Jovi brenner broer 

Søvnige ballader og klamme slagordlåter. 

ALBUM: 
Det kan virke som om Bon Jovi er forbanna på plateselskapet sitt gjennom 30 år, Mercury. 
Plata med den megetsigende tittelen «Burning Bridges» inneholder litt uutgitt og noe nytt materiale. 

Omslaget er en gråpapirpose og i tittellåten går det hett for seg: 
«Sayonara, Adios, auf wiedersehen, farewell, Adieu, good night, guten abend, Here's one last song you can sell, Lets call it burning bridges, It's a sing along as well». 
Og slik humper den tølpete køntrilåta ned i solnedgangen, og seansen er over. 

Om hensikten er å fullføre en kontrakt, er det kanskje ikke så rart plata er preget av fyllstoff fra perm til perm. 
Åpningslåten «A Teardrop to the Sea» låter som en plump, annenrangs U2-semiballade, totalt blottet for karisma og hooks. 

Resten av svanesangen svaier mellom pompøs Mumford and Sons-rockebombast, søvnige ballader og klamme slagordlåter, så dvaske i anslaget at de nesten imploderer før de har kommet på beina. 
Og det virker nesten som om hovedpersonen er smertelig klar over det selv. 

Her gjelder det å få pliktløpet overstått og komme seg ut på turné for å fylle den allerede velfylte pengepungen. 
