Helskjønn film om hjerte og røtter
Fantastiske Saorise Ronan løfter med stor skuespillerkunst et bittersøtt drama om å bli voksen og finne seg selv til en rørende vakker filmopplevelse. 

"Hjemme er der hjertet er", sies det jo. 
Men når du har reist fra både familie og hjemland og søkt et nytt liv helt alene. 
Når du nesten forgår av hjemlengsel til de kjære der hjemme. 
Når du endelig får noen nye venner og også kjæreste i det nye landet. 
Og fortiden plutselig hanker deg inn. 
Hvor er egentlig hjertet da? 

Den som må finne ut av dette i "Brooklyn" er den unge, irske kvinnen Eilis (Saoirse Ronan). 
I hjemlandets trangsynte småbyliv er hennes eneste mulighet å bli gift, og Ellis er ikke blant de mest omsvermede. 
I USA kan hun få både jobb og utdannelse. 

Ingenmannsland 

Brooklyn på tidlig 50-tall viser seg å være både fremmed og kjent for Eilis. 
Hun treffer mange landsmenn som har vært i USA i en årrekke, mistet kontakten med hjemlandet, men uten å få nye røtter i det nye landet. 
Er det hennes fremtid også? 
Men så treffer hun Tony (Emory Cohen), en sjarmerende italiener som tar henne med storm. 

En av de mange tingene som fascinerer med "Brooklyn" er at du aldri ser hvilken retning historien tar, og at det derfor også går en stund før noe står på spill. 
Derfor skal ikke for mye av selve handlingsforløpet røpes. 

Men Nick Hornby har skrevet et glitrende manus basert på Colm Tóibíns roman med samme navn. 
Regissør Joyhn Crowley og hans ensemble har skapt en geografisk og estetisk tidskoloritt så skjønn og autentisk at det føles som en tidsreise å følge den. 
Og hver minste, lille rolle er besatt med kjærlighet og flinke folk. 

Rørende og universelt 

Og om Ronan vinner Oscar-en hun er nominert for her, er det så fortjent! 
Det er hennes rørende innsats på Eilis' reise fra forsagt ungjente til en selvsikker og moderne ung kvinne som løfter dette i utgangspunktet personlige lille livs— og kjærlighetsdramaet til noe rørende og universelt om både røtter, kjærlighet, plikt og styrke. 
