Filmanmeldelse «Book Club»:Pantertanter 

Fint at denne filmen finnes. 
Synd den ikke er mye bedre. 

KOMEDIE 

«Book Club» 

USA. 
Tillatt for alle. 
Regi: 
Bill Holderman. 

Med: Diane Keaton, Jane Fonda, Candice Bergen, Mary Steenburgen, Andy Garcia, Don Johnson. 

Hotellgründeren Vivian (Fonda), den føderale dommeren Sharon (Bergen), Diane (Keaton) – hun er visst «bare» en mamma – og Carol, som det er nokså uklart hva driver med (hun er i alle fall spilt av Steenburgen), har en bokklubb sammen. 

Den startet med noe erotisk, men høyverdig (Erica Jongs «Jeg tør ikke fly») for 40 år siden. 
Nå, i 2018, og med alle de fire midt i en mellomfornøyd periode av livet, er turen kommet til (gjesp) «50 Shades 
Of Grey». 

Der er Vivian, den mest seksuelt utagerende i gjengen, som insisterer. 
Hun er ikke lenger ung, men stadig like singel. 
Sharon, som ikke har hatt sex på 18 år («de lykkeligste årene i mitt liv»), protesterer. 
Carol vil gjerne piffe opp samlivet med sin stødige, men midlertidig impotente mann (Craig T. Nelson). 

Diane har på sin side mistet ektemannen for ikke så lenge siden, og er nå belemret med to gørrkjedelige streitinger av noen døtre som behandler henne som et barn. 

Det sier seg selv at alle leser åndsverket. 
Og at det får konsekvenser av det seksuelle slaget for alle. 

Selve premisset i «Book Club» – altså bokklubben – er en tynn kleshenger å henge en sexkomedie-for-godt-voksne/romantisk komedie på. 
Det er som om filmmakerne selv mer eller mindre glemmer det etter en halvtimes tid. 
Det hadde vært til å leve med, dersom resten av manuset hadde gnistret av vidd og overskudd. 

Men akk, det gjør det ikke. 
Det er atskillig tynnere enn en farse på Dizzie-teateret faktisk, så godt som ribbet for morsom verbal humor. 
Latskapen er signert Erin Simms og Bill Holderman, og «Book Club» er sistnevntes regidebut. 

Også på dette feltet er filmen utilgivelig slapp. 
Holderman har hverken øye eller energi, og yter lite som kan sies å være på et høyere nivå enn i en middels 1990-talls-situasjonskomedie på TV. 

Det er opp til skuespillerne å redde stumpene, hvilket de i en viss grad gjør. 
Andy Garcia er med, i en rolle som er mistenkelig lik den han spiller i ferske «Mamma Mia: 
Here We Go Again» – forføreren som er litt mørk og litt mystisk, men grunnleggende sett like lett å ha med å gjøre som en kniv i varmt smør. 

Filmen klarer kunststykket å dypt fornærme den sympatiske Wallace Shawn, og gir Ed Begley Jr. svært lite å spille på. 
Da går det noe bedre med Richard Dreyfuss og tidligere nevnte Nelson. 
Samt Don Johnson, som gjør det greit som «mimbo» – mannlig bimbo. 

Det er selvsagt damene det handler om her, og de er riktig gode (samt, som den oppmerksomme leser vil skjønne, modellert etter «Sex and the City»-arketyper). 
Det er godt å se Bergen igjen, enda så streit rollen hennes er, og Fonda har det øyensynlig gøy som samvittighetsløs «maneater». 

Steenburgen er effektiv som hun søte, men sultne. 
Og Diane Keaton er Diane Keaton, med alle sine patenterte nevrotiske geberder. 
Hun spiller fremdeles «Annie Hall» (1975), ja. 
Men hvem får nok av «Annie Hall»? 

Hollywood-filmer om seksuelt aktive voksne kvinner gror ikke på trær. 
«Book Club» kunne således blitt en viktig film. 

Det er den ikke blitt, og det er til tider fortærende å se så betydelige skuespillerressurser bli avspist med så syltynt materiale. 

Det er en smule tragisk at «Book Club» ikke er mye bedre enn den er. 
Men det er bedre at den finnes enn at den ikke gjør det. 
