Plateanmeldelse:Jonas Fjeld – «Hustrig» 

Høystemt og nedstemt. 

I musikkverdenen post-Johnny Cash eksisterer det en forventning om at når aldrende menn skal synge – vel, da må de synge om nederlag i livet og forestående død. 

Som om dét er det eneste mennesker over en viss alder er i stand til å tenke på. 

Det er blitt en beklagelig, antatt «kommersiell» konvensjon, som Jonas Fjeld – kun 62 – langt på vei underlegger seg på dette albumet. 
Som bare i korte rykk og napp kan kalles trivelig, slik forgjengeren «Hjemmeseier» (2011) var. 

Nei. 
«Hustrig» er meget sårbar. 
Fryktelig seriøs. 

Ole Paus’ tekster muliggjør alvoret. 
Store ord kommer lettere til ham enn noen annen norsk poptekstforfatter, med mulig unntak av Anne Grete Preus (ofte med hell, må jeg ile til og si). 

Gospelkor og strykerarrangementer, samt kvasisakralt U2-gitarskimmer, understreker at Fjeld er på andre marker enn JJ Cales denne gangen. 

Det låter flott, blankpolert av Thom Hell og hans sans for det rene og pene. 
Mange vil finne mye å like i denne vellagede, melodiske og nedtrykte visepopmusikken. 
Personlig synes jeg det er svulstig. 

BESTE LÅT: 
«En sorgtung type» 
