Der drømmer er noe du synker ned i
Mørke sanger med en mytologisk Los Angeles-stemning av forfallen storhet og revnet fløyel. 

Du kan godt mene at hun er stiv som en pinne på scenen og ser ut som en hype på to føtter. 
Men når Lana Del Rey repeterer tittelen "God knows I tried" mens sangen så vidt beveger seg framover, sendes jeg til et dystert sted der det er merkelig godt å være. 

En bønn om lys fra en som egentlig ikke tror på det. 
Det er denne følelsen som gjør 30 år gamle Elizabeth Woolridge Grant fra New York til en sjanger i seg selv, kalt Lana Del Rey. 

Musikken er filmatisk, tidløs og enda mørkere enn før, med tekster om oppbrudd, sammenbrudd og noen avbrekk. 
Siste sang er standardlåten "Don't let me be misunderstood", som i sakte tempo glir inn blant hennes egne. 

Beste spor: 
"Music to watch boys to", "God knows I tried", "High by the beach", "The blackest day", "24". 
