Plateanmeldelse:Støv – «Støv» 

Til å bli Mo i Knærne av. 

Halvparten av kvartetten Støv kommer fra Mo i Rana. 
En av dem er vokalist Robin Skog (navnet skriker etter en fremtidig, akustisk solokarriere), og for oss som ikke kommer fra området blir det vanskelig ikke å tenke på bandkollegene Kråkesølv fra Bodø – man får en følelse av at dette, jingle-janglende skråblikkpop på nordnorsk, er gjort før. 

«Støv» har dermed ikke nyhetsverdien Kråkesølvs 2009-debut surfet på, men den er en mer forseggjort plate, og musikalsk nekter bandet å forholde seg til grim geografi. 

Når platen slår opp vinduet med den episke «Begynnelsen» er det som om en myk, mørk oransje California-sol legger seg dovent i rommet. 

Gitarklangen er majestetisk, kompet dunkelt; albumets eksotiske vellyd kan antagelig tilskrives produsent Anders Tjores betydelige fingerspissfølelse for vinylvennlig platesamlerrock. 

Morsmålsbølgen i norsk indierock har så smått tatt form av et dialektdiktatur. 
Ikke uproblematisk i disse ører, men i tilfellet Støv er det lett å la seg sjarmere. 
Ikke minst fordi Skog har et sympatisk hulk som kler de kjærlighetssyke tekstene godt. 

Åtte låter på 29 minutter kan virke snaut, særlig fordi halvparten har vært ute i forkant. 
Men det er nydelige sanger, drapert i et eventyrlig sound, levert av et karaktersterkt og sympatisk band. 

Det er lite rusk på «Støv». 

BESTE LÅT: 
«Begynnelsen» 
