Så cowboyhatten passer
Etter at Rune Rudberg fikk fyken fra dansebandet Scandinavia i 2005 — det var noe om et nachspiel som endte på glattcelle - relanserte han seg selv som countryartist. 
Saksofon og tversoversløyfe ble byttet ut med steelgitar og cowboyhatt. 
Forbildene var nyere amerikanske stjerner som Alan Jackson og Vince Gill. 
Og forsøket var ikke ueffent. 
Men 10 år senere er Rudbergs country blitt utvannet til en ullen, stivbent form for underholdningsmusikk. 
Ikke evner han å omsette levd liv - det er bare å innse at Rune Rudberg har levd mer enn de aller fleste av oss - i minneverdige låter heller. 
Rent bortsett fra at mannen har en karriere å holde liv i, er det vanskelig å se noen grunn til at dette albumet i det hele tatt finnes. 
Den mest meningsfulle sangen her, «Vinterspeil», er skrevet av Tone Bøygard. 
Ellers domineres «Levd liv» av fantasiløse tekster - med enderim så forutsigbare at du stort sett alltid kan gjette hvordan neste linje kommer til å slutte - satt til melodier av minste felles multiplum-typen. 
Merkelig humørløst er det også. 
Man skulle kanskje ikke tro at det var mulig å få Rune Rudberg til å fremstå som en kjedelig sutrekopp. 
Men det har han langt på vei klart selv her. 
