Muse: dramatisk dronerock som ikke treffer
Muse forteller historien om en dronepilot som mister sjelen sin. 
Som amerikansk krigføring begynner det bra, men går veldig galt. 

Den sørengelske trioen Muse er dypt elsket av en fanskare som analyserer hvert minste kvekk fra dem med største alvor, og dypt foraktet av et smakspoliti som synes de er tre pompøse progklovner. 

Uansett hvilken leir man måtte være i, en ny plate fra den suksessrike trioen er en begivenhet. 

Apokalypse eller termodynamikk? 

Én sak er hvor de beveger seg musikalsk i sitt kaotiske univers av Queens pomp og prog, Radioheads alternative 90-tallsrock, og Skrillex metalvennlige EDM, men minst like spennende er hvilken begivenhet fra Matt Bellamys Google-search som blir tema denne gang? 

Blir det en ny runde om apokalypsen? 
Kanskje en plate om termodynamikkens andre hovedsetning? 
Forresten, det siste blir neppe aktuelt. 
Muse allerede har laget et album basert på betraktningene franskmannen Sadi Carnot jobbet med på 1800-tallet, 2nd Law . 

Effektiv autoritetsfrykt 

Muse snakker faktisk om noe mer forståelig og aktuelt, om enn ikke jordnært. 
For Drones er – som tittelen jo sier – et konseptalbum om droner, altså den hvesende typen som dreper fiender av USA. 

Gjennom ti låter og to mellomsnakk fortelles historien om en dronepilot som hjernevaskes og manipuleres til å bli en dødsmaskin for myndighetene. 

Bit for bit viskes sjelen bort, og Matt Bellamy oppsummerer autoritetsfrykten hens i noen enkle setninger. 
"Men in cloaks always run the show/save me from the ghosts and shadows before they eat my soul." 
Effektivt. 

Tilbake til røttene 

Etter de elektroniske runddansene på 2nd Law går Muse nå tilbake til røttene. 
Bandets suksess kom tross alt fra bransjens mest breiale komp av motorsagbass og stadiontrommer, kombinert med Matt Bellamys feite og nesten funky gitarriffing. 

De blunker megetsigende til den ivrigste fansen på "Psycho" når de baserer den rundt et riff de har spilt live i årevis, og resultatet er ikke bare tilbakeskuende, men også meget vellykket. 

Sammen med åpningssporet "Dead Inside" bygger "Pyscho" vanvittige forventninger til resten av platen, og de krigshissende sitater fra Vietnam-filmen Full Metal Jacket gir håp om et vitalt konseptalbum om USAs moderne krigføring. 

AC/DC og ska 

Men selv om det er interessant og prisverdig at et av verdens største band skal lage en plate om dronepiloter, ender Drones som en retningsløs plate. 

Den sterke åpningen overrumples av ambisjoner og meningsløse referanser. 
"Reapers" starter med en hyllest til AC/DCs "Thunderstruck" (muligens fordi AC/DC-produsent Robert "Mutt" Lange har produsert Drones ?), sveiper innom litt ska på verset, og leker med Whitesnakes "Still Of The Night" på refrenget. 

Om det høres like rotete ut som den gangen jeg brukte jordbær-Litago som erstatning for melk i potetstappe, er det fordi det ér det. 
Noen ingredienser er ikke ment å mikses, uansett hvem kokkene er. 

På tomgang 

Når Bellamy går tom for interessante meldinger, skriver han tomt og kjedelig verdensanalyse som "You kill by remote control/ the world is on your side/now I am radicalized/drones!". 

Så topper Muse sin egen stormannsdrama (det sier ganske mye) med å la timinutteren "The Globalist" skli over i kirkesyngende messing over strofene "Killed by drones" og "Are you dead inside?" 

Hør heller på Clutch 

Da innser man at faresignalene det håpløse coveret sendte (det er mer overtydelig enn om Banksy og Dolk hadde fått barn sammen, og avkommet hadde valgt en karrière som politisk veggmaler) burde sagt fra: 
Muse er gode på mye, og har gjennom karrièren levert noen av 2000-tallets mest massive låter, men dette med politikere og krig og fred og sånt, det bør andre skrive konseptalbum om. 

Det er på tide å heller finne frem det oversette Clutch-albumet "Blast Tyrant", som med de villeste metaforer og underligste karakterer fortalte historien om Dick Cheney, Condoleezza Rice og et USA i profitabel krig. 

Albumet er i salg fra mandag 8. juni. 
