TEST:Klipsch RP-280F 

Den største oppgraderingen av Klipschs bestselgende høyttalerserie på flere generasjoner er ett faktum. 

Av Håvard Holmedal: 
Klipsch er kjent for å spille høyt og supereffektivt, og at de er blant markedets mest dynamiske høyttalere. 

Det er naturlig nok kvaliteter Klipsch har vært opptatt av å beholde, og spørsmålet er selvsagt om de har lykkes. 

Lært av storebror 

Etter å ha hørt mye på den kostbare og flotte Paladium-serien til Klipsch, er det tydelig at de har eksperimentert med nye løsninger når det gjelder geometrien til hornet. 

Resultatet har blittt en mer raffinert diskant, og en klart flatere frekvensgang enn den vi finner på den tidligere Reference-serien. 

Grunnen til at vi nevner det her, er enkel: 
Som hos alle andre høyttalerprodusenter dukker nemlig teknikken og erfaringene som blir gjort i utviklingen av dyre high end-høyttalere, også opp i de rimeligere produktene. 

Nytt horn på plass 

På innsiden av kompresjons-systemet benyttes det fortsatt et element med en titanmembran, men innerst i hornet har Klipsch valgt en rund åpning. 
Først etter noen centimeter går det over til den vanlige firkantede formen vi kjenner fra tidligere modeller. 

Den forandringen betyr faktisk mye for lydopplevelsen, men også for den målte frekvensgangen. 

Høyttaleren har nemlig fått en flatere og penere frekvenskurve og strekker seg helt opp til 24kHz innenfor +/- 3dB. 
Hornet har også et navn. 
Tractrix 
LTS. 
Den siste forkortelsen står for Linear Travel Suspension, og er Klipsch sin måte å si at hornet skal gi mindre forvrengning, tydeligere detaljer og en rettere frekvensgang. 

De to 8-tommerne er laget av Cerametallic, en sandwich av kobber og keramikk som både blir svært lett og svært stivt. 
Selv om høyttalerne er oppgitt - innenfor ganske strenge toleranser - til å spille helt ned til 31Hz, er det faktisk brukbar respons i høyttalerne ned til 25-26Hz. 
Det er ganske så dypt til å være et par høyttalere i denne prisklassen, spesielt når de som her spiller med brukbart lav forvrengning og med få tegn til resonanser fra kabinettet. 

På baksiden har Klipsch denne gangen benyttet et firkantet horn. 
Det kan være utfordrende fordi luften beveger seg med forskjellige hastighet avhengig av hvor i bassporten man måler. 
Dette gjelder spesielt i hjørnene av bassportene hvor det har en viss tendens til å oppstå plystrelyder, omtrent som når vinden feier rundt hushjørnet hjemme. 

Klipsch har her benyttet erfaringene de har fra hornene sine og formet en firkantet port som skal gi mindre støy og færre pustelyder. 

Svært effektive høyttalere! 

RP-280F spiller hele 98dB på1Watt, mens de fleste høyttalerne vi tester i denne klassen ligger på rundt 89-90dB. 

Klipsch spiller altså omtrent 9dB høyere på 1Watt enn høyttalere flest. 

Dette kan selvsagt benyttes til å spille høyt, ja til og med skikkelig grisehøyt, men det er ikke hele poenget. 
Med en så effektiv høyttaler, og den samme forsterkeren du ville kjøpt til et par andre høyttalere i prisklassen, er det dynamiske overskuddet på et helt annet nivå. 

På vanlige lyttenivåer behøver nemlig verken forsterker eller høyttalere anstrenge seg nevneverdig, men når det smeller skikkelig har du en masse reserver og krefter til overs. 

Dette fører til en dynamikk og en evne til å takle hurtige og kraftige transienter som få andre høyttalere. 

Noen synes at effektive høyttalere er flotte greier, og tar ut det i rimeligere forsterkere med færre Watt og mindre krefter. 
Det spiller jo fortsatt ganske høyt og morsomt, men er egentlig en litt sørgelig metode. 

Skal det være noe vits å kjøpe en Klipsch-høyttaler med ekstrem-egenskaper som dette, må imidlertid forsterkeren henge med i svingene. 

Selv anbefaler jeg derfor en litt kraftigere forsterker enn jeg vanligvis ville gjort i prisklassen, for det er først da høyttalerne virkelig begynner å svinge! 

Høyttalerne er oppgitt til å tåle 150 Watt, og det virker jo ikke så voldsomt imponerende på papiret, men her må man jo ta effektiviteten med i beregningen. 
Med 150Watt fra en kraftfull forsterker koblet til denne høyttaleren spiller den omtrent like høyt som om du kobler en forsterker med 600-1200 Watt til en «vanlig» høyttaler, noe som fort kan ende i svidde elementer og brente delefiltre! 

RP-280 tåler derimot 600 Watt i spiss-effekt, altså i helt korte øyeblikk og det sier jo egentlig det meste. 

Lydtrykket du kan få fra denne høyttaleren er ganske enkelt uoppnåelig fra en standard gulvstående høyttaler, uansett hvor stor forsterker du velger å koble de til. 

Fortsatt fett, men litt annerledes 

Selv om Klipsch er lette å kjenne igjen med sin flotte, dype bass og store dynamiske potensial, gjør de nye hornene at det uunngåelig låter litt annerledes. 

Førsteinntrykket er altså at det låter litt mer som alle andre høyttalere på markedet: 

De er klart mer veloppdragne enn tidligere, diskanten virker mer presis og det er mer luft og detaljer i lydbildet. 

Tidligere synes jeg også at overgangen mellom bassene og hornene til Klipsch har vært en utfordring, men med et bedre horn spiller det nå mer homogent og mer avslappet. 

Som nevnt over har likevel ikke Klipsch gjort noe med evnen til å kline til så det svir i øregangen. 

Dynamikken er fortatt på et meget høyt nivå (bokstavelig talt) og de innspillingene jeg har med mye slagverk og perkusjon blir utrolig levende og dynamisk gjengitt. 

Selv om Bliss og Song for Olabi ikke er spilt inn med absolutt maks dynamikk er det nok perkusjon til at RP-280 får vist frem sine ekstreme dynamiske evner. 
Det smeller i skinn, klinger i metall og dundrer i større trommer samtidig som en meget dyp bass med ganske mye volum, ligger på undersiden og tømmer forsterkeren for strøm. 

Resultatet er storslått og mektig. 

Bassen hjelper til med fordøyelsen av gårsdagens middag og mellomtonen maner frem flotte og veldig troverdige bilder av det som foregår i lydbildet. 
Det er presist og godt fokusert, og rommet er stort og imponerende med masse plass til hver enkelt trommeslager eller perkusjonist. 

I denne runden velger jeg også å prøve klassisk musikk, for en så stor høyttaler bør jo ha rikelig plass til et orkester. 
Med operaen Lohengrin i spilleren blir jeg først satt ut av hvor mye lyd som kommer ut, men etter hvert begynner ørene å fokusere på plassering, klang og på hvor hvert enkelt instrument befinner seg i lydbildet. 

Strykere låter overraskende flott, selv om det finnes andre høyttalere i prisklassen hvor konstruktøren har truffet bedre på strykerklangen. 
Derimot er det ingen høyttalere i prisklassen som gjengir blåsere som denne Klipsch-høyttaleren. 

Tromboner låter rett og slett veldig bra. 
Det gjør også stemmene, og særlig kvinnestemmer. 
De er tegnet flott opp mot bakgrunnen og kommer så til de grader inn i stua på både godt og vondt. 
Noen ganger er det ganske så offensivt og rett-i-fleisen-ærlig, mens det i passasjer hvor intensiteten er tatt litt ned, blir ganske så flott, detaljert og avslappende. 

Den siste skiva til Silje Nergård er neste, og gir et godt bilde på utviklingen: 
I «gamle dager» ville kanskje Klipsch gjengitt dette litt aksentuert, men her er det i stedet behagelig, veldig stille der det skal være stille, og en masse flotte detaljer å kose seg med. 

Kompet er forsiktig, men det er fint plassert i lydbildet, og både gitarer, blåsere og rytmeinstrumenter er gjengitt med bra presisjon og ikke minst fylde. 
For det er jo fortsatt ikke å komme fra at de to åtter tommer bassene absolutt høres! 

Men når det gjelder bassgjengivelse er det Marcus Miller som duger, og på den nye skiva Afrodeezia foregår det seriøst mye både i det nedre og øvre bassområdet. 
(Sjekk for eksempel «We Where There» og se om høyttalerne dine klarer å henge med.) 

For dette klarer RP-280 på en imponerende måte, samtidig som den klarer å holde resten av lydbildet ryddig og fint. 
Når det legges blåsere, stemmer og annet krydder på oversiden av en såpass deilig bass, er det gøy å høre at fokus, detaljer og dynamikk i mellomtone og diskant fortsatt er godt på plass. 

Sammenlignet med forrige generasjon er det egentlig ikke så store forskjeller i klangbalansen, men det er derimot tydeligere, enda mindre farget, renere og med bedre overganger mellom hornet og de effektive bassene. 

Kanskje har de tatt lydbildet ned en liten smule, men det gjør egentlig bare høyttalerne til bedre allroundere enn de har vært tidligere. 
Alle de vanlige Klipsch-kvalitetene er jo der fremdeles, og det er jo i selv seg selv nok for mange. 

Konklusjon 

Det gir fortsatt himmelhøy morofaktor, men med RP 280 har Klipsch fått til noe de ikke helt har klart tidligere: 
Nemlig å utstyre høyttalerne med en anselig hifi-faktor i tillegg. 

Ønsker du store og kraftige høyttalere til stua kommer du ganske enkelt ikke utenom å vurdere Klipsch RP 280 akkurat nå. 

Klipsch Reference Premiere RP-280F 
