Tro mot det klassiske Jayhawks-soundet
Vellykket «vareopptelling». 

ALBUM: 
Det kommer gjerne ei tid for oppsummering og opprydding i låtkatalogen. 
Som tittelen antyder er «Back Roads and Abandoned Motels» , som ble lansert i forrige måned, ikke et vanlig Jayhawks-album. 
De tar noen mer eller mindre støvete sideveier. 

Co-skrevet 

Samtlige elleve låter er skrevet av frontmann Gary Louris, men ni av dem er blitt til i kompaniskap med andre artister - fra Dixie Chicks til Jakob Dylan. 
Med flere. 

Tre vokalister 

Men det er også gjort noen andre grep, som for eksempel at keyboardist/pianist Karen Grotberg og trommis Tim O'Reagan synger hovedvokal på fire av låtene. 
Det gjør de helt ok, men det er ikke til å komme bort fra at det er Louris som har vært og er stemmen i Minneapolis-bandet etter at Mark Olson forsvant ut av bandet igjen etter en kort gjenforening. 

Vi var mange som gledet oss over at de to skrev sanger sammen igjen, og «Mockingbird Time» (2011) var bandets beste siden 90-tallet. 
Turneen som fulgte var en suksess, men det kunne ikke vare. 

«Best of Jayhawks» 

«Paging Mr. Proust» kom i 2016, igjen med låter av Louris og noen ganger hele bandet. 
Vår anmelder konstaterte at Louris fortsatt kunne levere to-tre låter som kunne gå rett inn på den akkumulerte «Best of Jayhawks»-spillelista. 
«Albumets rastløse og lett insisterende idémyldring gjør det også til et rikt album som er sjeldent variert til Jayhawks å være», skrev han. 

Nærmere klassisk Jayhawks 

Men det var også noe ujevnt, på linje med for eksempel «Rainy Day Music» (2003). 
«Back Roads and Abandoned Motels» er mer tro mot det klassiske Jayhawks-soundet. 
«Everybody Knows» er for eksempel en fantastisk låt og Jayhawks på sitt aller beste - i likhet med «Bitter End» første gang innspilt på Dixie Chicks-albumet «Taking The Long Run» i 2006. 

Det samme gjelder «Gonna Be a Darkness» (skrevet med Jakob Dylan) og «Backwards Women» (tidligere uutgitt låt skrevet med The Wild Feathers, et band som bør sjekkes ut) og «Bird Never Flies» (skrevet med Ari Hest). 

Det er heller ikke vanskelig å høre at Louris har formen inne når albumet avsluttes med to låter signert ham aleine. 
Det slutter nok ikke med studioalbum nummer ti. 
Neste gang tipper jeg det kommer flere låter av samme sorten. 
