Vallerrevyen 2019:Sanselig moro 

Et lykkefrembringende band, overbevisende dansing og noen innmari gode sketsjer stimulerer publikum på Valler. 

Vallerrevyen 2019 heter Stimuli! og skal dekke alle sanselige behov vi kan ha. 
Humoren har en galskap som minner meg om tidlig Ylvis og Team Antonsen. 
Det er rett og slett gode ideer og åpenbart noen som har hatt det morsomt mens de holdt på. 

Det stemmer nok som de påstår, at vi har flere sanser enn vi tror. 
I løpet av showet blir blant annet selvironisansen, Comic Sansen og holiday dip mix-sansen stimulert. 
Nydelige småsketsjer blir absurde og fine overganger. 
Et koselig stikk er to skuespillere som pusser tennene, og vi får vite at nå er Flode-sansen blitt stimulert. 

I et sjeldent tidsriktig nummer knuses «Instagram-egget». 
Og ikke bare på gulvet, men i munnen på en av skuespillerne, som så overleverer det videre til en annen, som spytter det videre til en som svelger. 
Publikum vrir seg, og her tar Vallerrevyen det helt ut. 
Det kunne de gjort oftere. 

Ujevnt nivå 

Noen sketsjer er pusset og klare for å bli stjålet av Ylvis. 
Gjennomgående kunne imidlertid poengene vært dratt lenger ut. 
Den siste finishen mangler i overganger og bikarakterer. 
Altfor ofte blir to personer stående og snakke med hverandre, uten at de andre skuespillerne spiller ut det komiske potensialet sine roller. 

Og når det først skal tulles med voldtekt og feminisme, bør det være skarpt. 
En sketsj med to «feminazis» som angriper en politimann med absurde anklager, blir både uklar og enkel. 

Men nok om slikt. 
For når det treffer, da treffer det. 
I en ordløs sketsj parodieres de patosfylte reklamene til Statoil og Telenor. 
Ved hjelp av glitrende kroppsspråk, store øyne og en stram punch line klarer de å snu publikums godfølelse til en litt skamfull latter. 

Dansesansen stimulert 

En ting er at de fire danserne leverer som de skal, men at alle skuespillerne er så overraskende gode, med ballett, tango og russisk folkedans bare i åpningsnummeret? 
Utrolig imponerende. 

Dansingens høydepunkt er når «e-sportsansen» blir stimulert. 
Et svartkledd ensemble kommer og presenterer seg som «Social Justice Dancers fra Den kulturelle skolesekken». 
Vi får presentert en ypperlig samtidsdans som er en tolkning av Fortnite. 
Det kunne så lett bli parodisk, men til og med emotesene (små dansetrinn) bygges inn så jeg faktisk tror på at de mener det de danser. 

Boybandsansen stimulert 

Henrik Hellum ironiserer over sin egen opptreden fra MGPjr i 2015 da han smeltet ungpikehjerter med «Kan det bli du og jeg?». 
I en nydelig vri, inkludert lyktestolpe og benk, vil han bli noe mer enn en barnestjerne. 
Han vil være stor og tøff, og med verselinjer som «Jeg nekter å ta ut av oppvaskmaskinen». 

Det beste nummeret leveres rett før vi reiser hjem, nemlig et hørespill om en detektiv og etterforsker. 
Den hviskende etterforskeren bruker ASMR, autonomous sensory meridian response, som gir frysninger i nakken. 
Dermed spilles det på den siste sansestrengen i publikum. 

Helt til slutt, og absolutt ikke minst, må det storartede bandet nevnes. 
Hvordan er det mulig å ha et så bra elevband på en skole uten musikklinje? 
De spilte fletta av oss og ga skuespillerne velfortjente løft. 
Jeg vil særlig trekke frem en perkusjonist som var gudbenådet med energi og sjarm, og bare det at en av saksofonistene spilte luftgitar underveis? 

Suverent. 
