Lyser opp den mørke siden
At Cubicals frontfigur Dan Wilson ligner Nick Cave på solodebuten, er ingen stor overraskelse. 

Liverpool-bandet Cubical er kjent for skitten sumpblues med vokalbidrag a la Captain Beefhart og Tom Waits. 
De debuterte i 2009 med albumet "Come sing these crippled tunes" og fikk folk til å snakke om den nye Mersey-beaten og Noel Gallagher til å utbryte "Fuckin' mega!". 

Som soloartist befinner Dan Wilson seg omtrent i samme landskap. 
Han bruker Cubical-produsent Keith Thompson supplert med Kai Ross, og han har med Cubical-medlemmene Mark Percy og Alex Gavaghan. 
Ikke så rart at endringene ikke er oppsiktsvekkende store. 

Samtidig kommer han tydeligere fram som sanger i den Cave-aktige åpningen "All love is blind". 
Han er tilbake med sumpblues på "5 nights long", før han er like dommedagsdyster som Leonard Cohen i "The waves". 
"Love was calling me" med akustisk gitar, strykere og koring er et fint avbrekk, før "Lonely drunk" høres ut som om den ble spilt inn i Sun-studioet på 50-tallet – pluss trombonen til Andy Frizell. 

"Deny you the kiss" er like folkrock-vakker som "Loved but one woman" er Waits-skitten, vasket ren igjen av Johnny Cash-salige "The rain". 
"So long my sweet world" er frisk gammel-country med rockabilly-fot, avløst av stillferdige "Where did all the love go?" med Siofra Ward på cello. 

Wilson avslutter med fela til Rod Leung i mektige "I tried to reach you", en sang som Cave ikke ville skammet seg over. 
Det er kanskje opp til Dan Wilson å innfri alt som er sagt om Cubicals kommende stjernestatus. 
Berømmelse eller ei, dette er en flott plate. 

Beste spor: 
"All love is blind", "Love was calling me", "Deny you the kiss", "The rain", "I tried to reach you". 
