Lyd for kule dovendyr
Tess Parks var 17 år da hun reiste fra Toronto til London for å studere fotografering. 

Det endte med mer musikk enn bilder. 
Legendariske Alan McGee, tidligere sjef for Creation Records, fikk ørene opp for henne, men hadde trukket seg tilbake fra bransjen. 

I 2012 flyttet Parks hjem til Canada og startet et band der på oppfordring fra McGee. 
Så lanserte han sitt nye selskap 359 Music og ga ut hennes debutalbum "Blood hot" i 2013. 
Nå har hun slått seg sammen med Anton Newcombe, leder av San Francisco-bandet Brian Jonestown Massacre. 
Han har etablert seg i Berlin med eget studio og plateselskap, og duoen benytter seg av dette. 
Når du hører dem sammen, er det ikke vanskelig å trekke en sammenligning med Hope Sandoval og David Roback i Mazzy Star. 
Det er egentlig det som er deres problem, det blir veldig likt. 
Klarer du å se bort fra akkurat det, er det en flott plate. 

Parks' stemme høres ut som om den har fått kjørt seg grundig i livets harde skole, og Newcombe har et gitarspill hentet fra 80-tallets undergrunn. 
De lager søvnig, saktebrennende og skimrende småpsykedelisk rock med skurrende bakgrunn. 
Røykfylte rom med tomme bord, dommedag rundt neste hjørne og lengsel etter en natt med drømmeløs søvn. 

Det er så vidt Parks orker å åpne munnen. 
Selv om Newcombe er vokalist i Brian Jonestown Massacre, nøyer han seg med å kore. 
Bildet som musikken skaper, understrekes av navnet på første single; "Cocaine cat". 
Sangene glir over i hverandre, men preges av gjennomtenkte elementer. 
Et fremmed instrument i forgrunnen her, en støyvegg som bygges i bakgrunnen der og en vokal som er både her og der. 

Beste spor: 
"Wehmut", "Cocaine cat", "Mama", "Meliorist". 
