- Utsøkt balansegang fra Aurora
Les alt om ukens viktigste musikk her. 

Aurora «All My Demons Greeting Me As A Friend» 

Petroelum Records 

Utsøkt balansegang fra norsk pops mest lovende soloartist akkurat nå. 

Anmeldt av Petter Lønningen 

Aurora Aksnes er allerede en av de mest interessante, unge norske artistene av i dag, men var en stund på vei til å kjøre seg fast i ett bestemt uttrykk. 
Debutalbumet er imidlertid rikt på stemninger og farger; «All My Demons Greeting Me As A Friend» er krevende og fengende pop som tar lytteren på alvor. 

Fem av albumets tolv låter ble sluppet i 2015, og de er fremdeles like gode. 
«Runaway» er et smart valg av åpningslåt. 
Det er en myk – om noe kjølig – invitasjon til det som skal komme. 
«Running With The Wolves» har uforskammet mye 80-tallspop i seg, men produksjonen og melodien er langt skarpere enn man forventer. 
Den fungerer også utmerket som en overgang til den stadig like overveldende og entusiastiske «Conqueror», som også var en av fjorårets beste poplåter. 

Aurora er et slående eksempel på det man kan kalle skandinavisk «pop noir». 
Og som i krimverdenens «nordic noir» er det et mørkt univers vi trer inn i, men det er alltid et lys der også. 
Spenningen i låtene ligger ofte i kontrasten mellom de slående vakre melodilinjene og de mørke tekstene; det farlige og urolige løftes frem i lyset og vises frem slik at alle kan få føle selv. 

Kakkmaddafakka «KMT» 

Kakkmaddafakka har perfeksjonert sitt lydbilde. 
Kanskje det er på tide at de blir litt mer utagerende? 

Anmeldt av Alisa Larsen 

Bergensbandet Kakkmaddafakka har for lengst bevist at de er mer enn et tøyseband, spesielt med sitt forrige album «Six Months Is a Long Time», som gikk på tung rotasjon i hvert fall på mitt stereoanlegg. 
Det betyr dog ikke at det nå er humørløs musikk vi snakker om, tvert imot. 
Kakkmaddafakka har alltid vært motgiften til det pretensiøse. 
Og da har jeg ikke engang nevnt at «Kakk» er blant byens — og trolig landets - beste og mest sjarmerende liveband. 

Bandets historie og røtter i Bergen gjør muligens det lokale publikumet ekstra ukritisk og utsatt for deres sjarm, men det er det ingen som klandrer dem for. 
Vi snakker om et band som vokste ut av det nå legendariske og nedlagte utestedet Vamoose, som fostret en generasjon hipstere, musikere og bytryner — og et band som namedropper sine venner i låtene. 
Faktisk er Vamoose såpass definerende å regne at Kakkmaddafakka var blant arrangørene på en nylig «gjenoppliving» av baren, for én kveld, på Landmark. 

Kendrick Lamar «untitled unfinished» 

Kendrick Lamar har mer gull i roteskuffen enn de fleste rappere. 

Anmeldt av Petter Lønningen 

Helt ut av det blå slapp Kendrick Lamar, fjorårets mest markante rapper, et nytt album på reneste geriljavis. 
«untitled unmastered» er en samling demoer, skisser og eksperimenter som ikke endte opp på fantastiske «To Pimp A Butterfly» (2015). 

Los Angeles-rapperen Kendrick Lamar er en rapper utenom det vanlige. 
Ikke driver han med popmusikk, men fjorårets soul— og funktunge «To Pimp …» var et av årets mest fengende album. 
Ikke driver han med gangster rap, men han fremheves av både Ice Cube, Snoop Dogg og Dr. Dre, som en av de mest relevante rapperne av i dag. 
