Erfaren duo med solid oppfølger
Emmylou Harris & Rodney Crowell treffer flytsonen umiddelbart. 
Sammen gjør de hverandre bedre. 

De to flotte sangerne og gode vennene, Emmylou Harris og Rodney Crowell har kjent hverandre en evighet, men det tok dem innpå 40 år før de endelig ga ut en duettplate sammen. 

De to bærer på en felles musikalsk arv, er enere i sitt fag, og regnes i dag som noe av grunnfjellet i amerikansk countrymusikk. 

Vokale enere 

Begge har hatt suksessrike karrièrer som artister, men dette samarbeidet handler mye om deres fortreffelighet som vokalister. 

Stemmene kler hverandre på et helt spesielt vis; om det er i balladens intime setting, når de gir fullt trykk eller lar følelsene få fritt spillerom, så synger de med en ekthet og overbevisning som smitter over på tilhøreren. 

Deres distinkte stemmer er alltid i balanse, ingen overskygger den andre, det er heller som de fremhever det beste hver enkelt der stemmene veves sammen til det fineste lappeteppe – full av de lekreste fargetoner. 

Treffer flytsonen 

Albumet Old Yellow Moon ble en formidabel suksess og innbrakte dem en Grammy for beste Americana Album, og Album of the Year ved The American Awards. 

En ting er å vinne priser for sin musikk, noe annet er å skape musikk som treffer en nerve som beveger og gir varig glede hos publikum. 
Der lyktes de på første forsøk, og The Traveling Kind er en mer enn verdig oppfølger. 
Der de på debuten hyllet noen av sjangerens fineste poeter, er det deres egen poesi som står i sentrum denne gang. 

De gir oss seks nyskrevne sanger, noen nytolkninger av tidligere sanger, som Crowells «No memories hanging around» og nye tolkninger av andres sanger, som Lucinda Williams «I just wanted to see you so bad». 

Dette er et album som treffer flytsonen umiddelbart, variert, medrivende og potent i ordets rette betydning. 

Blinkskudd av variasjon 

Disse sangene er mer enn bare sanger, de er fortellinger som berører og viser hvorfor denne sjangeren har så kraftfull gjennomslagskraft. 
Og med to formidlere av dette kaliberet, og en produsent (Joe Henry) som vet å skape de beste musikalske rammene for at duoen skal få skinne i all sin praktfulle glans, må dette bli nok en suksess. 

Den gripende, gitarplukkende tittelmelodien setter tonen for fortsettelsen. 
En fengende inngang til et album som har alle klassikerens karakteristika. 
Strålende sanger tuftet på gode historier og melodier som fenger, utsøkte vokale prestasjoner og musikere som kan sitt håndverk til fingerspissen. 

Legg til en kreativ vitalitet som gjør hver sang til noe helt eget. 
«The weight of the world», «Higher mountain», «You can't say we didn't try», «No memories hanging around» og «Just pleasing you» vil leve lenge i bevisstheten. 

Dette er et album av finstemte kontraster, der rockerne sitter som de skal, mens de følsomme balladene aldri bikker over. 
Bedre og bedre blir det. 

15. juli spiller de på den nye festivalen Oslo Fjordfest i Bjørvika. 
