Filmanmeldelse «Gubben og Katten – Tidenes gladeste jul»:Lite for de minste 

Knall og fall og ikke så mye annet i tysk julefilm for de små. 

«Gubben og Katten – Tidenes gladeste jul» («Pettersson und Findus 2 – Das schönste Weichnachten überhaupt») 

Tyskland. 
Tillatt for alle. 
Regi: 
Ali Samadi Ahadi. 

Med: Max Kerbrechter, Stefan Kurt, Mariann Sägebrecht 

Gamle Pettersen bor i skogen sammen med Findus, en katt med Østfold-dialekt som med fordel kunne vært både noe søtere og atskillig mindre sutrete. 

Pettersen er veldig opptatt av at man skal hjelpe andre, både i julen og ellers. 
Men han er ikke særlig god til å motta hjelp selv. 
Da julen nærmer seg, og Pettersen faller og slår seg, er det ikke gitt at han vil la naboene komme ham og Findus til unnsetning. 
Til kattens store fortvilelse. 
Ikke har de melk. 
Ikke har de «sjøttboller». 
Ikke har de juletre. 
Og så Pettersen, som mente at dette skulle bli «tidenes gladeste jul»! 

Denne tyske hybriden av «live action» (Pettersen og de andre menneskene) og animasjon (Findus og de andre dyrene) er svært lite ambisiøs, selv til julekos for de aller, aller minste å være. 

Alt som er av dramatikk forårsakes av uhell, knall, fall og ting som Pettersen får i hodet. 
Skuespillet er av den storøyde og overtydelige barneteater-typen. 
Neppe noe problem for barna. 
Men trettende for de voksne som skal gå på kino sammen med dem. 

Fikk du med deg: 
Buskis for de minste 

For alle over fire år vil «Gubben og Katten – Tidenes gladeste jul»s beste beholdning være at mannen som spiller Pettersen – sveitsiske Stefan Kurt – på en prikk er lik en noe eldre utgave av vårt eget universalgeni Egil «Bare Egil» Hegerberg. 

De under fire vil muligens bli sånn noenlunde fornøyd av disse monotone nitti minuttene. 
Men neppe noe særlig mer. 
