Reint overskuddsalbum fra Rolling Stones
Spiller overbevisende blues på første studioalbum på 11 år. 

ALBUM: 
Stones er gått i ungdommen! 
De startet som mange vet som bluesband i England i 1962, med stort sett coverlåter, før de utover 60- og 70-tallet jobbet seg inn mot posisjonen som «verdens største rockeband». 

På sitt første studioalbum på elleve år er de tilbake der de startet, og det med overbevisning! 

Kanskje noe av forklaringa ligger i at albumet er spilt inn på tre dager (for et snaut år siden), og ikke er et et resultat av måneders finsliping i studio. 
De ønsket at det skulle høres spontant ut, og har lyktes med det. 

Hvorfor har de ikke gjort det før? 

Bluesklubb 

«Blue & Lonesome» er lyden av en gjeng som presser seg sammen på scenen i en sliten bluesklubb. 
Publikum støtter seg til bardisken med en halvliter i hånda. 
Musikken er svart, men det affiserer ikke bleikansiktene på scenen. 
De er svarte innerst inne. 

Kanskje Mick & Keith har savnet dette? 
Det høres i hvert fall sånn ut! 
Det er ikke så mange som spiller blues på denne måten lenger, og sorgen oppi dette er at vi neppe får oppleve dem i en sånn setting live. 
De er og blir et stadionband. 

Men moro er det, uansett. 

Mick dro lasset 

Da Rolling Stones gjestet Norge i 2014 var det Mick Jagger som dro lasset, der han løp rundt som en topptrimmet ung mann på moloen som strakte seg ut i den store salen i Telenor Arena. 
Keith Richards sto som en støtte på høyre flanke, mens Ron Wood og gjestegitarist Mick Taylor tok hovedansvar. 

Munnspill 

Mick er det naturlige senter på «Blue & Lonesome» også - fra han tar kommandoen med litt fuzz i stemmen i den massive åpningen «Just Your Fool». 
Han legger hele sjela si i sangen og ikke minst munnspillet, som på resten av albumet - til et punkt vi ikke har hørt ham på veldig lenge. 
Det er rett og slett en fryd å høre! 
Hør for eksempel på «All Of Your Love», «Everybody Knows About My Good Thing», «I Can't Quit You Baby» (de to siste med Eric Clapton på gitar) og tittellåten. 

Kompet er tight og akkurat passe skittent. 
The Glimmer Twins (Jagger/Richards) og medprodusent Don Was har funnet tilbake til en energi og en vitalitet som vi kanskje ikke trodde de hadde i seg i dag. 

Bra gjeng 

Det er ingen dårlig gjeng Mick (73), Keith (72), Charlie (75) og Ron (69) har med seg, heller. 
Bassist Darryl Jones har vært med så lenge at han hadde fortjent et medlemskap, mens Clapton var i nabostudioet og slang seg med. 
Chuck Leavell og Matt Clifford spiller keyboards og Jim Keltner gjester på perkusjon. 

Bluesstorheter 

Låtene er hentet fra katalogene til bluesstorheter som Howlin' Wolf, Memphis Slim, Magic Sam, Willie Dixon og Little Walter. 
Dixon var også representert på albumdebuten i 1964. 
Det vitner om god smak. 

Tolkningene er tro mot originalene, og det er sånn det skal være. 
Jeg har vanskelig for å tro at de kan eller vil komme tilbake med et regulært, «moderne» album etter dette. 
Det gjør ingen ting. 
Ringen er sluttet. 
Velkommen til festen! 

Årets julegaveønske? 
Vi gjør et unntak og håper på et mirakel: 
Denne gjengen på Notodden Blues Festival neste år! 

Albumet er tilgjengelig fra fredag 2. desember. 
