Sandvikarevyen 2017:En fest uten punsj 

Sandvikarevyen inviterer til et forrykende show, men har forsømt de gode vitsene til fordel for glamouren. 

Etter flere år på rad med særdeles gode anmeldelser, skal det ikke legges skjul på at man som publikummer sitter med svært høye forventninger til Sandvikarevyen 2017 «Du står her». 

I år er revyens overhengende budskap at du ikke skal gjøre som alle andre, men ha som mål å «sette spor etter deg» og tenke nytt. 
Sandvikarevyen har det meste, men klarer dessverre ikke å nå sine egne skyhøye ambisjoner om og sette dype nok spor til å nå helt til topps i år. 

Alt sitter, bortsett fra humoren 

Revyen har i utgangspunktet alt. 
Det er knallsterke skuespillerprestasjoner, talentfulle dansere og koreografer, et synkronisert og heftig band på hele tolv musikere, både baklengs og forlengs salto og konfetti. 

Og ikke bare det: skuespillerne klarer gjentatte ganger å overbevise om at de er Broadway verdig og kan synge, danse og spille plettfritt samtidig. 
Den mye omdiskuterte røde tråden sitter stramt og forestillingen er innøvet til fingerspissene. 

Det hele akkumulerer i sketsjen «Han bor i deg», hvor hele ensemblet tramper inn på scenen og parodierer Disneys Løvenes konge i et hav av fantastiske kostymer og saltomortaler. 

Det er smarte ordspill og aktuelle nyhetssaker. 
Latteren derimot, lokkes for sjeldent frem til at vi ruller sekseren i år også. 

For mye av det gode 

Satiren sitter løst i revyen, og det mangler ikke på politisk brodd. 
Her er det ikke bare Frihetsgudinnen som synger om sin avsky mot Donald Trump, men også en parodi av TV-predikanten Jan Hanvold, Sylvi Listhaug som tar feil av Spøkelseskladden og en kvinne i niqab, innavl i den lille, norske ulvebestanden, samt en gjentagende latterliggjøring av Eirik Jensen. 

For å nevne noe. 

Det virker imidlertid som at manusforfattere og instruktører har gapt over for mye og skal ha inn for mange poeng på én gang. 
Dette resulterer i lange sketsjer uten spisse avslutninger og de virkelig gode punsjlinjene. 
Da hjelper selv ikke det fantastiske mangfoldet av kostymer. 

Her kunne revygjengen gått inn for å kutte i sketsjenes lengde og heller fokusert på raske vendinger, overraskelser eller lette vittigheter. 

«Jentene boys» er best 

Noen ganger fungerer det. 
Et godt eksempel er sketsjen «Du står her i baren», hvor en eldre herremann oppdager at han står og sjekker opp sin egen datter, og det hele ender i en ganske vittig rulletekst som blant annet avslører at det hele var en idé av Tore Ryen. 
Men også rulleteksten er altfor lang. 

Revyens beste innslag er når de kvinnelige skuespillerne i revyen tar på seg hoodies og spiller gutta boys som har droppet ut av skolen i sketsjen «Vi står her og henger». 
Jentenes parodi er vanvittig god, særlig Andrea Poppes tolkning skiller seg ut som briljant. 
Her er det imidlertid selve parodien som er gøyal, ikke nødvendigvis replikkutvekslingen. 

Bandet skaper en forrykende stemning, og danseensemblets hele fire innslag er fenomenale. 
Sandvikarevyen har alt, men de inviterer til fest uten punsj. 
Det holder likevel til en veldig god femmer. 
