Ingen kan ta fra Ringo heltestatusen, men noen stor soloartist er han ikke
Det hjelper ikke med en drøss med gode musikervenner, heller. 

ALBUM: 
Han poserer alltid med V-tegnet, og ingen kan ta fra Ringo Starr (74) stjernestatusen - sjøl om det begynner å bli en stund siden The Beatles la inn årene (nærmere bestemt 45 år). 

Men Beatles er Beatles, og Ringo har flytt på legendestatusen når han har gitt ut soloplater og når han siden 1989 har ringt opp kjente rockhelter og fått dem med på turneer med Ringo Starr & His All-Starr Band. 

«Rockens svar på Nav» 

De er «rockens svar på Nav», som musikkekspert og radioprater Bård Ose uttrykte det da Norwegian Wood-festivalen fikk besøk i 2011. 
Ikke akkurat morgendagens menn, konkluderte denne anmelder og fant fram treeren på terningen. 

Gode låter 
Rett skal være rett, Ringo har et par meget gode øyeblikk etter The Beatles. 

De heter «It Don't Come Easy» (singel fra 1971) og «Photograph» (skrevet med George Harrison i 1973). 

Og om ikke stemmen er spesielt vakker, er den desto mer effektiv. 
Det hørte vi også da han en sjelden gang i blant sang i The Beatles (cirka en låt på hvert album). 

Svake låter 
Men - dette albumet er et bevis på at det ikke hjelper så mye å være en god musiker om ikke låtene holder mål. 
Blant hjelperne som er med denne gang er gitaristene Steve Lukather (Toto) og Todd Rundgren, keyboardistene Benmont Tench, Van Dyke Parks og Richard Marx og bassist Richard Page - og gjestegitarister som Joe Walsh, Dave Stewart og Peter Frampton. 

Banalt Men låtene? 

De glir fort inn og nesten enda raskere ut igjen, og de fleste tekstene er både klisjefylte, banale og preget av billige løsninger. 
Ordene stammer trolig fra Starr sjøl, og det var nok en grunn til at det var Lennon og McCartney som skrev låtene til The Beatles. 

Slik åpner for eksempel «Confirmation», et av albumets svakeste spor: 
«Sometimes I'm up / sometimes I'm down / sometimes I'm lost / but sometimes I'm found». 
På minussiden havner også nedlessede, tunge og usjarmerende «You Bring The Party Down» og «Bridges». 

Mest formildende er balladen «Not Looking Back», som godt kan være skrevet til hans trofaste følgesvenn siden 1980, supermodellen Barbara Bach. 

18. soloalbum «Postcards From Paradise» er faktisk Ringos 18. soloalbum. 
Han har produsert sjøl, og det er ofte dumt bare å stole på sin egen fortreffelighet. 

Soundet er gammelmodig, ikke minst preger det gitasoloene. 

Alle låtene er - som vanlig - skrevet sammen med andre, fra Stewart og Lukather til Marx, Rundgren og Parks. 
Reggae/karibisk-inspirerte «Island In The Sun» er skrevet av hele All Stars-bandet. 

Fengende, men grunn og på grensa til irriterende - som det meste av dette albumet. 

Med tanke på de - i utgangspunktet - gode kreftene som har vært i sving på «Postcards From Paradise», må det være lov å forvente et bedre resultat enn dette. 

18. april blir Ringo innlemmet i Rock'n'roll Hall Of Fame for «Musical Excellence». 
Det meste av det kan åpenbart tilskrives tida med The Beatles, men han skal ha for stayerevnen! 
