Klassisk Ane Brun - i dobbel forstand
Gjennomgående vakre versjoner av nytt og gammelt. 

ALBUM: 
Ane Brun, født i Molde og bosatt i Stockholm, er en helt spesiell artist som aldri slår seg til ro. 
Hun er nysgjerrig og prøver stadig ut nye uttrykk, enten det er lite eller stort eller - som her - grandiost. 

Det er ingen ny oppfinnelse å spille inn pop- og rocklåter på nytt i klassiske arrangementer, og hun har benyttet seg av strykere før. 
Men - denne gang kjører hun linja fullt ut - i storskalaformat. 

Som lagd for det 

Men så er det da også et eller annet med sangene hennes som gjør at de egner seg så fabelaktig i klassiske arrangementer. 
Kanskje har det noe med dramatikken i musikken hennes å gjøre? 

Uansett er det ikke så overraskende at hun nå har slått seg sammen med Sveriges Radios Symfoniorkester og dirigenten Hans 
Ek - som også har bidratt med sju av 16 arrangementer her. 

Fläskkvartetten 

Dramatikken kommer opp til overflaten allerede i vare «The Opening» i et arrangement av svenske Fläskkvartetten (eller The Flesh Quartet). 
Det er en sang de skrev sammen med Brun til tv-serien «Wallander»,. 

Rariteter 

«Live at Berwaldhallen» består av låter fra de siste albumene i nye versjoner i tillegg til «rariteter», coverversjoner (som Björks «Joga» og Beyoncés «Halo» ) og klassiske stykker som Monteverdis «Lamento Della Ninfa / Oh Love» og Ariel Ramírez og Félix Lunas «Alfonsina y el mar». 
De to siste skiller seg ut i dette konseptet, og treffer ikke planken like godt som de øvrige 14 låtene. 

Her er også Shakespears sonette nummer 138, «When my Love Swears She Is Made of Truth», opprinnelig bestilt av The New Shakespeare Songbook og «Virvelvind», skrevet til tv-aksjonen til støtte for Amnesty International i 2012. 

Mer intense 

Arrangementene blir mer intrikate og spennende etter hvert som albumet skrider fram. 
Det er som om det blir en omdreining mot tyngre og mer intense arrangementer fra «The Light From One» og ut - ett av fire spor fra det fabelaktige albumet «It All Starts With One» fra 2011. 

«To Let Myself Go», som går helt tilbake til album nummer to, og flere andre låter blir.mektigere enn originalen uten at de mister intimiteten, førstnevnte etter et enkelt oppspill med akustisk gitar. 
Albumet avsluttes med en lun «The Undertow», med Martin Hederos (keyboards) i en sentral rolle. 

Ola Hultgren (trommer) og Ellekari Larsson fra The Tiny på vokal bidrar også på et album som fester seg enda bedre etter noen runder i øret. 
