Bokanmeldelse:Ane Riel: 
«Harpiks» 

Danske Ane Riel gir leseren gåsehud i en grotesk krimroman som er like vakker som den er mørk, og som det er vanskelig å glemme. 

Det er lenge siden jeg leste en roman som både rørte og frastøtte meg så sterkt. 
I «Harpiks» er uhyggestemningen tidvis så sterk at man ikke vet om man orker å lese videre, samtidig som boken er så godt skrevet at man bare må. 

Tonen i fortellingen settes allerede med den gruoppvekkende innledningen: 
«Det var mørkt i det hvite rommet da far drepte farmor». 

Ordene utales av syv år gamle Liv Haarder hvis fortellerstemme hovedsakelig bærer fortellingen. 
Liv vokser opp i en ekstremt dysfunksjonell familie på den lille øya Hodet utenfor Korsted i Danmark. 
Liv er enebarn etter at tvillingbroren hennes døde, et tap som har rammet familien hardt, og bokstavelig talt fått problemene til å tårne seg opp for dem. 
Moren har forsøkt å spise bort sorgen, med det resultat at hun ikke lenger kommer seg ut av sengen. 
Livs far har blitt en manisk hamstrer som skaffer seg ting på nattlige tjuvtokter til fastlandet, og som har lært opp datteren til å gjøre innbrudd sammen med ham. 

Den lille familien lever i en syk verden av kaos og mørke hvor galskap har blitt normalitet. 
Det er et sted hvor det er greit å melde små jenter døde og skjule dem i en container når noen kommer på besøk, og hvor det er helt naturlig å ta livet av sin egen mor og etterpå la henne være med på julefeiringen. 
Det virker i hvert fall naturlig for Liv, som elsker sine foreldre like høyt som de elsker henne og som finner trygghet i skogen og i duften av harpiks. 

Om forfatteren: 

Ane Riel skildrer Liv og hennes følelsesliv mesterlig godt. 
Vi opplever hvilken sterk lojalitet et barn har til sine foreldre og hvor skremmende lett man kan forme et troskyldig hode. 
Romanen gir også en troverdig og sympatisk skildring av mennesker som sakte driver mot galskapens avgrunn. 
Her har Riel mye til felles med vår egen Karin Fossum. 
Den mørke og rå skildringen av en familie på randen gjør det også naturlig å trekke sammenlikninger til den amerikanske forfatteren Gillian Flynn. 

Riel er en forfatter med en skarp observasjonsevne, og hun kombinerer humor og grøss på fascinerende vis. 
Øya Hodet er en verden med et helt eget kretsløp hvor balansen opprettholdes helt til det kommer forstyrrelser utenfra. 
Et sted hvor tilværelsen har stivnet i en status quo hvor alt gjentar seg helt til rammene blir sprengt. 

«Harpiks» er en fortelling om de primitive driftene i naturmennesket; om frykten for å miste og behovet for å holde fast i noe som for lengst er forbi. 
Boken er en kjærlighetsroman, grøsser og thriller på en og samme tid. 
Riel fikk Glassnøkkelen 2016 for denne utgivelsen og det er ikke vanskelig å forstå. 
«Harpiks» borer dypt ned i menneskesinnet, skaper ettertanke og refleksjon og slutter akkurat slik den startet: uhyggelig godt! 
