Jøss, for en debut!
Skåber og Aisato har begge en sjelden blanding av sødme, poetisk dybde og skakk humor. 

Det er både freidig og ganske dristig å rappe tittelen til Nordahl Griegs berømte krigsdikt når man debuterer med en ungdomsbok. 
Men Linn Skåber er ikke en hvilken som helst debutant, og blant hennes mange talenter kan hun åpenbart også skrive. 
At suverene Lisa Aisato har illustrert tekstene, gjør dette til en sjeldent god ungdomsbok. 

De to kler hverandre, med den samme blandingen av sødme, dybde og en skakk form for humor. 

«Jeg er glad det er jeg som har angst. 
Vennene mine ville ikke tålt det», heter det i en av de mange aforismeliknende sitatene i boka. 
Disse brekker opp de lengre mer novellistiske tekstene. 
Alt stoffet er bygget på samtaler Skåber har hatt med ungdom. 
De har hun så brukt som direkte sitater, følelser hun har bygget ut, ulike historier hun har satt sammen, setninger hun har laget en fiktiv fortelling av. 

Skakke og skarpe bilder 

Tematisk er «Til ungdommen» ganske mainstream. 
Det handler om mobbing, kjærlighet, ensomhet, lykke og ulykke, skilsmisse, rasisme, døden. 

Ta for eksempel teksten om jenta som låner morens krykker, før hun humper ned til stranda. 
Der er Christopher, men også to vakre sommerbrune jenter. 
Med sitt liksom-skadde ben slipper hun å kle av seg. 
Hun vil ikke at Christopher skal se den store kroppen hennes. 
Mens han leker seg i vannet med de åleslanke jentene, trøster hun seg med smågodt og cola. 

«De voksne sier at man trenger ikke mange venner, det holder med den ene. 
Er det noen som har nummeret til Ene», heter det i en av de mange tvetydige og skarpe sitatene som brekker opp de lengre tekstene. 
Litt for poetisk til å komme fra en ungdom, men hva vet jeg. 

Eksistenstung energi 

Skåber er utrolig god til å lage språklige bilder. 
Blant mine favoritter er formuleringen om gutten som vegrer seg for å bli ungdom: 
«Jeg vil ikke ha denne ungdomstida. 
Jeg tror den vil få det bedre hos noen andre. 
Den står og ser på meg som en engelsk tjukk bulldog, med sikkel ut av kjeften og forventningsfulle øyne». 

Teksten har en helt fantastisk illustrasjon, med disse mollstemte fargetonene og de overdrevne detaljene som er karakteristisk for Aisato: 
En enorm bulldog med noen tinntallerkener av noen øyne og en diger tunge ut av munnen. 
Den stirrer ivrig på en liten mager guttunge, som ligger med tenåringsknekk i ryggen og ser matt på det store fremmede dyret. 
Like godt og langt mer humoristisk er tegningen av gutten som nesten bare er et enormt reguleringsglis. 
Den illustrerer teksten: 
«Hva jeg ønsker meg til konfen? 
Penger, iPhone og hår på balla». 

Mange av tekstene er eksistenstunge, vist med kjappe, energiske bilder. 
Et eksempel er gutten som har mistet sin mor: 
«Sykdommen var frekk som faen. 
Han gikk inn i fremmede hus og veltet seg rundt som en kålorm og gnagde på oss og vokste. 
Helt til han hadde spist opp hele mamma». 
Også denne forsterkes av Aisatos illustrasjon; en svært grønn skummel dresskledd mann som breier seg i sofaen, der det sitter en liten vettskremt gutt i hjørnet. 
Teksten avsluttes med et rim som er symptomatisk for tonen i denne ganske suverene debuten: 
«Takk for all den tiden vi fikk. 
Herr Sykdom er en jævla pikk.» 
