Spillanmeldelse:«Slender: The Arrival» 

«Slender: The Eight Pages» har blitt kalt tidenes skumleste spill. 
Nå er den grusomme oppfølgeren her. 

Jeg har en fin kaffekopp. 
På den står det med store bokstaver at jeg elsker jobben min. 

Som regel trenger jeg ikke denne koppen for å minne meg på at jeg elsker jobben min. 
Men det finnes unntak. 

Noen ganger hater jeg jobben min. 
Noen ganger må jeg spille spill som «Slender: The Arrival». 

Forgjengeren, «Slender: The Eight Pages», er et udiskutabelt spillfenomen. 
Tidenes skumleste spill, har mange kalt det. 
På YouTube finner du time etter time med «Slender»-spillere som filmer seg selv mens de hyler av skrekk. 

Det til tross for at det er et bitte-lite indiespill, i all hovedsak utviklet av én eneste person. 
Det er virkelig fascinerende å se hvordan velregissert skrekk og et effektivt lydbilde kan trumfe sparsommelig grafikk. 

Konseptet er noe sånt som dette: 
Du befinner deg i en mørk skog, med en ussel lommelykt som ditt eneste «våpen». 
Du skal finne åtte ark. 

Enkelt nok i utgangspunktet, men så var det denne Slender Man, da. 
Ankomsten hans varsles av skurring på skjermen og skjærende lyder. 
Først skimter du han såvidt. 
Så kommer han og tar deg. 

«Slender: The Arrival» er fortsatt et indiespill, men det har blitt mer omfattende. 
Det har blitt større og mer innholdsrikt, og teamet bak er nå en god del større enn én person. 

Det har også tatt et stort skritt fremover rent visuelt. 
Skogen er mørkere, omgivelsene er mer realistiske. 

Det kunne, paradoksalt nok, ha vannet ut skrekkfølelsen, men gjør i steden det motsatte. 
Alt er mer tyngende, omgivelsene strammer seg gradvis mer og mer rundt spillets hovedperson, Lauren, som leter etter sin venninne. 

Og frykten er der fra det første skrittet du tar, mens solnedgang blir til kølsort natt. 
Slender Man er der ute et sted, og du vet han kommer for å ta deg. 

Mantraet går i hodet mitt mens jeg leter etter ledetråder med den pinglete lommelykta mi. 
Jeg elsker jobben min. 
Jeg elsker jobben min. 
Jeg elsker jobben min. 

Men så kommer de skjærende lydene. 
Noe river og sliter i bildet på skjermen. 
Pulsen øker. 
Jeg får noe som ligner mistenkelig på panikk. 

Så er han bare der, rett foran meg. 
Det stumme, livløse ansiktet. 
De lange hendene. 
De ekle tentaklene. 
Og jeg klikker i vinkel. 

Jeg hater spill som dette. 
På film kan man se bort, kanskje gjemme seg bak en pute. 
Men i spill må man jo se hva som skjer, ellers er det game over. 

Men jeg elsker jo spill som dette også. 
Det er noe urmenneskelig bak det å med vilje la seg skremme. 
Kanskje handler det om å overkomme sin egen frykt. 
Eller om å simpelthen være glad for at man lever. 

Skrekkspillene opplever i det hele tatt en slags renessanse om dagen. 
Etter at tradisjonelle skrekkserier som «Resident Evil» og «Silent Hill» har blitt gradvis mindre og mindre skumle, har indieutviklere tatt affære. 

Senere i år kan du glede deg til blant annet «Amnesia: A Machine for Pigs» og den utrolig lovende nykommeren «Outlast». 

I mellomtiden kan du kose deg med «Slender: The Arrival». 

For det er virkelig en grusom nytelse. 

PS: 
Kun tilgjengelig for kjøp og nedlasting fra spillets hjemmeside, slenderarrival.com. 
Spillet koster rundt 60 kroner (10 dollar). 

SLENDER: 
THE ARRIVAL Kategori: 
Skrekk Plattform: 
PC og Mac Alder: 18 Utvikler: 
Blue Isle Studios/Parsec Productions Utgiver: 
Blue Isle Studios 
Mer info (Wikipedia) 
