Skam sesong 2: fra hemmelig nettskatt til nasjonal suksess
Ungdomsserien 
Skam er blitt en braksuksess hos alt fra 15- til 55-åringer. 
Det er ikke nødvendigvis en god nyhet. 

I fjor høst skjedde det noe rart. 
NRK-serien Skam , som var ment å være en smal dramaserie for tenåringer, gikk på kort fra å være en nettskatt for de innviet til å bli en nasjonal seriesuksess. 
Dette kom overraskende på de fleste, for forhåndshypen hadde vært minimal og på lineær-TV var serien gjemt bort på NRK3, samtidig som gullrekka skinte på moderkanalen. 

Det kunne nærmest virke som NRK ikke ville at folk flest skulle få med seg nysatsingen. 
Likevel ble Skam snart et hett diskusjonstema rundt lunsjbordene i landets tusen kantiner, og folk i alle aldere hevdet å kjenne seg igjen i Noora, Eva, Sana, Vilde, Chris, og resten av gjengen på Hartvig Nissen videregående i Oslo. 

Varsellampene ble tent i NRK 

Den snikende suksessen hadde tydeligvis fått noen lamper til å lyse rødt i NRKs presseavdeling. 
Plutselig ble det veldig vanskelig å få ny informasjon, nye bilder og anmelderkopier av neste sesong av Skam . 
Et intervju med seriens manusforfatter og regissør, Julie Andem, i D2 forrige uke, oppklarte langt på vei statskanalens hemmelighetskremmeri. 

I arbeidet med å gjøre serien autentisk og ektefølt for den anbefalte målgruppen (altså 15 åringene), hadde hun stilt som krav at serien skulle få leve sitt eget virale liv, og ikke bloddopes av NRKs vanlige TV-muskler. 
Kravet var for så vidt både smart og gjennomtenkt. 
For ingenting dreper en tenåringstrend fortere enn når foreldrene oppdager den og forteller barna sine at det er kult. 

Mens vi fråtser i forbruksvarer 

Skam har i likhet med andre ungdomsserier som Unge Lovende og Girls et kvinnelig fortellerperspektiv og kvinnelige hovedroller som utgangspunkt, uten at det er blitt en "jenteserie” av den grunn. 
Men der Girls og Unge Lovende forteller historier om den bortskjemte millennials-generasjonen og deres streben etter selvrealisering, forteller Skam en helt annen historie. 

Dette mente vår anmelder om Unge Lovende: 

Ny generasjon gir nyskapende TV-underholdning 

Her møter vi generasjonen etter millennials. 
Noen kaller dem generasjon Z, noen kaller dem generasjon edge, mens andre har prøvd å gi dem merkelappen iGeneration. 
Disse ungdommene har vokst opp i en verden hvor krig, økonomiske nedgangstider og miljøkatastrofer er en del av tilværelsen. 
Både ansvarsfølelsen og higen etter å påvirke verden i positiv retning er derfor et langt mer naturlig trekk hos dem. 
Disse drømmene, kombinert med arven etter millennials (ikke minst digitaliseringen og individualismen) skaper ikke bare utgangspunkt for en spennende og ikke-ferdigdefinert generasjon, men også nyskapende TV-underholdning. 

Hooking, bussvors og BJ-action 

Så hva er det som gjør at Skam har truffet så bredt, selv mot sin vilje? 
Serieskaper Julie Andem må nok bære mye av skylden for det selv. 
Hennes grundige forarbeid, med alt fra metodiske dybdeintervjuer til langvarige observasjoner av ungdommer i målgruppen, har gitt henne en solid innsikt i hverdagen til dagens tenåringer. 

Dette har gjort Skam-universet autentisk både for dem som opplever det fra innsiden, så vel som alle oss som ser det fra utsiden. 
Manuset er velskrevet og dialogflyten er upåklagelig. 
Det føles aldri kleint og påklistret. 
Tvert imot lirer skuespillerne av seg replikker om hooking, bussvors og BJ-action, med en naturlig selvfølgelighet. 

Oser av selvtillit og sterke meninger 

Skuespillerne skal også ha sin del av æren for at Skam er blitt en stor hit. 
På tross av ung alder og lite erfaring leverer de troverdige og interessante rolletolkninger. 
Heldigvis er tiden hvor man henter inn voksne skuespillere med ungdommelig uteseende for å spille tenåringen heldigvis forbi. 
Skam er også nyskapende på andre fronter. 
Her er det blant annet roller som vi aldri tidligere har sett på norsk TV før. 
Som hijabkledde Sana, som hverken står i veien for å ta innersvingen på storkapitalen, eller jentene i Pepsi Max-gjengen. 

Eller Noora, som oser av en type selvtillit som hører med til sjeldenheten å spore hos tenåringsjenter i TV-serier i dag. 
At sistnevnte skal være hovedperson i sesong 2 lover forøvrig veldig bra. 
Så er det bare å håpe på at Sana blir hovedfokuset i sesong 3. 

Forelskelse, sex, drikking og kroppspress 

Den viktigste grunnen til at serien treffer folk helt opp i midten av 50-årene er nok at selv om serien har en autentisk og troverdig moderne innpakning, er mye av tematikken likevel tidløs. 
Dermed blir den også gjenkjennelig. 
Her får vi servert både forelskelse, sex, drikking, kroppspress, gruppepress og identitetskriser. 
Ved første øyekast kan det kanskje virke som at alt i livene deres handler om å finne den rette russebussen, men egentlig handler serien om noe så universelt som å finne seg selv og sin plass i fellesskapet. 
Det kan også en 39-åring som meg selv kjenne seg igjen i. 
