Vitaminpille fra den andre siden
Det er vinter i New Zealand, men det stopper ikke solskinnspopen. 

Sol og sommer har lenge vært en fellesnevner for mye av musikken fra New Zealand. 
Wellington-bandet The Phoenix 
Foundation holder seg til oppskriften. 

Selv om tekstene kan være mørke, er det noe ved musikken som løfter humøret. 
Først og fremst framstår de som et vennligsinnet band. 
Hvem andre ville brydd seg om å lage en supportersang til hjemlandets cricketlag? 

Spiren til bandet ble sådd i 1994, mens tre av dem gikk på skole. 
Noen år senere kom tre nye med, og navnet har de hentet fra tv-serien "MacGyver". 
Et band fra Klepp har forøvrig brukt samme navn, men uten "The" foran. 

Dette er album nummer seks fra gjengen på seks. 
Det internasjonale gjennombruddet kom med "Buffalo", fulgt opp av "Fandango" for to år siden. 

Trommisen er byttet ut siden sist, slik trommiser ofte blir. 
For The Phoenix 
Foundations vedkommende har inntoget til Chris O’Connor ført til at rytmedelen er mer markert. 
Det slås fast allerede i åpningssekundene på platen, med singlekuttet "Mountain". 

Dessuten har de kuttet ut akustiske gitarer. 
For å revitalisere seg, ifølge gitarist Lukasz Buda. 

I tillegg har de for første gang produsert album helt på egen hånd og gitt mer rom til improvisasjon og til synther. 

Alle endringene høres ikke udelt lovende ut, men bandet får det til å fungere. 
Det er ingen grunn til å la seg skremme av de kaller "afro-kraut groove" i "Mountain", i hvert fall ikke med en Television-inspirert gitar. 

De fortsetter med psykedelisk pop i "Bob Lennon John Dylan" fulgt av rytmebaserte "Playing dead", før den myke følelsen av amerikansk vestkyst smyger seg inn "Prawn". 

De fortsetter i samme stil på "Jason" og snuser på dagens dansegulv-soul i "Celestial bodies". 

Vestkyst-harmoniene er tilbake i "Silent orb", selv om rytmemønsteret ikke er like avslappet. 
"Sunbed" er hva tittelen sier. 

Ikke minst er tittelkuttet "Give up your dreams" et vakkert stykke pop, selv om meningen er å fortelle at livet på veien er alt annet enn glamorøst: 

The world is not an oyster 

The world is a cold, dark planet 

Avslutningen "Myth" er inspirert av sankt Isidor av Sevilla, som på 600-tallet forsøkte å samle summen av menneskelig kunnskap i det 20 bind store verket "Etymologiae". 
Forøvrig nominert til rollen som internetts beskytter. 

The Phoenix 
Foundation har lenge vært svære i hjemlandet. 
Det er ingen grunn til at de ikke skal fortsette å vokse i resten av verden. 

Beste spor: 
"Bob Lennon John Dylan", "Jason", "Give up your dreams". 
