«Hot Pursuit:»Sofia og Reese i mislykket komedie 

Denne tannløse actionkomedien er ikke verdig talentene til Sofia Vergara og Reese Witherspoon. 
Men det er deres egen feil. 

Det er ikke vanskelig å forstå hvorfor Sofia Vergara og Reese Witherspoon her praktisk talt er lenket sammen i en road movie: 
Mens Vergara er blitt vår tids sexy, selvironiske latina gjennom sin rolle i tv-serien Modern Family , har Witherspoon ofte spilt den blonde, litt pripne sørstatstuppa. 
De er så forskjellige av både utseende og temperament, og så drevne komedieskuespillere, at det burde kunne slå gnister av samspillet. 
Så hvorfor gjør det ikke det? 

Oser noble intensjoner 

Vi har reist nedover denne veien før med en rekke mannlige stjerner, mest minneverdig med Nick Nolte og Eddie Murphy i 48 Timer . 

Witherspoon spiller humørløs politi som skal eskortere Vergara fra San Antonio til Dallas der hun skal vitne mot en farlig narkobaron som har drept broren hennes (en merkelig parallell til Vergaras egen skjebne, ikke minst fordi dette er en komedie). 

Snart får de narkobaronens menn i hælene (ja, Vergara går også her konsekvent med skrikende høye hæler) og en vill flukt som involverer blant annet en lastebil full av kokain og en busslast med pensjonister tar oss til slutt til Dallas. 

Det oser noble intensjoner av denne komedien, som de to stjernene har utviklet og produsert, sammen med regissøren Anne Fletcher. 
De har sett seg lei av å spille mødre og damen til den mannlige stjernen, og befinner seg nå i en posisjon der de kan utvikle egne prosjekter. 

Derfor er det så synd at de ikke har tatt seg bedre tid til å utvikle et skikkelig manus. 
Det som kunne blitt en komisk og smart variant av Thelma & Louise ender opp som noe slitent og klisjéfylt vi har sett hundre ganger før – bortsett fra det faktum at de er kvinner. 

Dårlig regi 

Vergara burde tatt med seg manusforfatterne fra Modern Family som i stor grad har formet den seriens vittige lek med hennes stereotype, fyrige latinaskikkelse. 
Hun spiller akkurat den samme skikkelsen her, med de karakteristiske grimasene, puppene og den overdrevne, latinamerikanske aksenten, men hun mangler replikkene, timingen og situasjonene. 

Selv om regissør Fletcher tilkjennegir et kvinnelig blikk når hun lar en mannlig birolle ta av seg alle klærne (noe ingen av kvinnene gjør i filmen), er ikke det nok for å tilføre filmen en distinkt regi. 

Det er noe halvferdig og likegyldig ved hele gjennomføringen, og de gangene de komiske situasjonene følges opp med en viss entusiasme, går det over alle støvleskaft. 

En dårlig vits om menn og tamponger holdes krampaktig i live lenge etter at den forlengst er falt død om, og damenes irritasjon over at tv-nyhetene ikke får frem deres riktige alder og høyde, gjentas til det kjedsommelige. 
Hadde dette vært et prosjekt de to stjernene gjorde for å cashe inn for å kunne gjøre andre, mer interessante filmer, ville jeg sett gjennom fingrene med det. 
Men når de er freidige nok til å presentere det som sitt hjertebarn, er det nesten utilgivelig. 
