«Shoplifters» er en briljant historie fra det moderne Japan
Hirokazu Koreeda gjør det hverdagslige om til kunst. 

Hva er egentlig en familie? 
Dette grunnleggende spørsmålet utforsker Hirokazu Koreeda i Shoplifters. 
Filmen mottok Gullpalmen i Cannes, publikumsprisen under Film fra Sør, og det er ikke usannsynlig at den får Oscar i februar. 

Du tenker kanskje at definisjonen av en familie ikke er så vanskelig, at blodsbånd er sterkere enn noe annet? 
Men er det tilfelle? 
For lille Yuri er det ikke så sikkert at foreldrene, som lar henne sitte utelåst i timevis på verandaen, er dem som er best egnet til å ta vare på henne. 

En dag kommer en mann og en gutt forbi og tar Yuri med seg hjem. 
I praksis kidnapper de henne. 
En morsom scene er når en av familiemedlemmene argumenterer for at det ikke kan kalles kidnapping når de ikke ber om løsepenger. 
Hjemmet Yuri kommer til domineres av en snill bestemorsskikkelse, spilt av den nylig avdøde Kirin Kiki. 
Her får Yuri all den kjærlighet og omsorg hun har savnet. 

Kunsten å gjøre det hverdagslige spennende 

Familieforhold er ikke et ukjent tema for Koreeda. 
Gjennom mange filmer har han på sin stillferdige måte utforsket medmenneskelige forhold i det moderne Japan. 
I hans filmer står menneskene ofte i spagat mellom tradisjoner og det moderne. 

I Etter stormen (2016) sliter en privatdetektiv med å betale barnebidrag, mens det i Søstre (2015) plutselig dukker opp en ukjent halvsøster. 
I Som far, så sønn utfordres spørsmålet om biologi. 
Shoplifters tar temaet et skritt videre i regissørens mest fullendte film så langt i karrieren. 

Han er ikke en regissør som roper i megafon, men det er få som kan skildre det hverdagslige så godt og inngående som Koreeda. 
Det gjøres gjennom dialogen, som er naturlig og lavmælt. 
Videre er han en mester i å skildre helt hverdagslige gjøremål – som et måltid og en prat over nudelbollen. 
Scenen der hele familien drar på stranden for å bade er ren magi i sin enkelhet. 

Nå er det jo kanskje en grunn til at det hverdagslige ikke alltid blir det mest spennende å se på en film. 
I feil hender kan det bli hverdagslig og kjedelig. 
Hva er det som gjør at Koreeda mestrer det? 

Jeg tror en av årsakene er at filmene har et lite mysterium i bunnen. 
Du får tidlig følelsen av at ikke alt er helt A4 i Yuris nye «familie». 
Men hvordan det egentlig henger sammen, rulles ikke opp før mot slutten. 
Da kommer gåsehudfølelsen, filmen øker tempo, og du må følge godt med. 

Livets scene 

Shoplifters dykker ned i temaer som er langt unna det hverdagslige og trivielle. 
Med eleganse retter Koreeda blikket mot både familievold, og det å være fattig i et rikt og teknologisk avansert samfunn som Japan. 

Bak den økte velstanden skjuler det seg en skyggeside med løsarbeidere, oppsigelser og krav om økt profitt. 
Alt dette handler Shoplifters om, uten at den tematiserer og problematiserer det på et storpolitisk plan. 
Koreedas film skildrer samfunnsstrukturer gjennom familien som må stjele og snyte for å overleve. 

Filmen er jo også en oppvising i skuespillerkunst. 
Fra Miyu Sasaki, som spiller den lille jenta, til Kirin Kiki som bestemoren, er dette skuespillere som evner å gi deg følelsen av å sitte og se inn på livets scene. 

Shoplifters er en sann nytelse av en film og er herved anbefalt på det varmeste. 
