Anmeldelse:«VII: Sturm und Drang» er frempå og forbannet, groovy og underholdende 

Lamb of God har kommet styrket ut av den turbulente tiden. 

ALBUM: 
Det har ikke vært bare, bare å være Randy Blythe de siste årene. 
Ikke Lamb of God heller for den saks skyld. 
Etter at Blythe sommeren 2012 ble arrestert i Praha, anklaget for å ha medvirket til at en fan falt ned fra scenen og senere døde av skadene, har bandet vært på randen av konkurs. 

Vokalisten ble senere frifunnet i en rettsprosess som har vakt mye oppmerksomhet i media. 
Saken ble også dokumentert i filmen «As the Palaces Burn». 
Turbulensen rundt den nå fem år gamle ulykken har utvilsomt satt sitt preg på amerikanernes syvende plate (den åttende om man regner med «Burn the Priest»). 

«Six bars laid across the sky / Four empty walls to fill the time / One careless word, you lose your life / A grave new world awaits inside», brøler Rany Blythe i «512», som var nummeret på cellen han satt i da han var fengslet i Tsjekkia. 
Låten er preget av rastløshet og ettertanke. 
De lett gjenkjennelige Lamb of God-melodiene ligger som et lummert teppe, mens signaturgroovene til Chris Adler drar låten nådeløst fremover. 

Dynamisk 

I en tid hvor studioteknologien har skvist alt som heter personlighet og karakter ut brorparten av de nyere metal-bandene, er Lamb of God fremdeles et befriende dynamisk band, ja la oss dra det like loslitte «organisk»-kortet her også. 
Produksjonen puster, gitarensporene høres ut som de er spilt av mennesker og kompet gynger på gamlemåten. 
Og gjett hva — du kan høre bassen. 

Kan «VII: Sturm und Drang» (storm og stress) måle muskler med Lamb of Gods beste album «Sacrament» og «Ashes of the Wake», og tilfører den katalogen noe nytt? 

Både ja og nei. 
Den har ingen umiddelbare låter som kan fylle rollen til «Walk With Me in Hell» og «Now You've Got Something to Die For» i konsertrepertoaret. 
Allikevel — det er strålende håndverk fra start til slutt. 

Bli ved din lest 

«Still Echoes» vil garantert få støvet til å sprute foran mange fetsivalscener i årene som kommer. 
«Erase This» er Lamb of God på sitt mest komplekse og nyanserte, mens Deftones Chino Moreno og Greg Puciato fra The Dillinger Escape Plan sørger for å gjøre henholdsvis «Embers» og «Torches» til kuriøse katalogtilskudd. 
Førstenevnte er en riffmettet sak som nyter godt av Morenos velkjente valiumsdøsige sang i det slepende og drømmende finalepartiet. 
«Torches» er Lamb of God på sitt tyngste og seigeste. 
Begge er med på å gi platen nødvendig dybde. 

«Overlord» viser at Lamb of God også behersker sakte tempo, nakent lydbilde og melodiske vokalfraser. 
Det kler platen og veier opp for det litt anonyme og oppskriftsmessige «Footprints» og hissigproppen «Anthropid» som omslutter den. 

Når du venter på en ny AC/DC-plate, vil du ikke ha fancy samples og skeive takter. 
«VII: 
Sturm und Drang» er Lamb of God slik Lamb of God må og bør være. 
Frempå og forbannet, groovy og underholdende. 
