Jaga Jazzist er et eksperimentelt kraftsenter
Spenn fast setebeltet, stålsett deg for en mektig kosmisk reise og la deg begeistre. 
Jaga Jazzist er tilbake med en kraftfull påminnelse om hvor unikt dette bandet er. 

Jaga Jazzist er seg selv lik, fortsatt like uforutsigbar og genreuavhengige, rastløse og kompromissløse i sin søken etter nye musikalske sammenstillinger. 
Det musikalske kollektivet Jaga Jazzist er blitt et kraftsenter for eksperimentell musikalsk lekenhet utenfor tid og rom. 

De har holdt det gående i 20 år som et av landets mest betydningsfulle grupper. 
Nå er de her med sitt første studioalbum på fem år, og de gir oss en velgjørende musikalsk overraskelse. 

Kosmisk flytsone 

Denne gang er de på sitt mest kosmiske der gruppen skaper et underlig fremtidsrettet univers hvor impulsene fra ulike hjørner av dagens musikkscene er særs mangesidig. 
Her kommer bandets allsidighet til sin rett. 

Om de dyrker elektroniske elementer, den brokete frijazzens, den mer svulstige progrocken, symfonisk musikk eller andre intrikate og frenetiske elementer er flyten i musikken bærebjelken i deres uttrykk. 
Lytteropplevelsen er massiv og utfordrende og svært tilfredsstillende. 

Lappeteppe av klanger 

Jaga Jazzist er blitt mestere, eller kanskje først og fremst Lars Horntveth, bandets kreative senter, i å kombinere det harde med det myke, det frenisk og rastløse med tilsvarende døsige friområder, alt krydret med et lappeteppe av skrudde og sære klanglige innfall. 
Og det fungerer ned til minste detalj. 

Du blir formelig kastet rundt, eltet og knadd som den lifligste og velgjørende massasje. 
Albumet består av fem lange låter, fra i underkant av syv minutter til over fjorten minutter lange. 

Utenom jordisk 

Det hele åpner feiende flott med tittelmelodien hvor gitarene setter stemningen, en slags utenom jordisk atmosfære av svevende kontraster før det hele blir mer minimalistisk og de elektroniske elementene får dominere. 
Man dras med i gruppens miks av fiffige innfall. 

Det er imponerende hvor flott det hele er skrudd sammen. 

Albumets lengste låt, «Big City Music» setter en litt annen stemning, der fokus skifter og melodimotivene skifter og snor seg i en labyrint av klanglige og rytmiske finurligheter. 
Alltid i fascinerende nye retninger. 
Musikken på albumet er som å ta del i et futuristisk eksperiment hvor du aldri vet helt hvor musikken fører deg hen, men du lar deg lydig lede. 
Dette er blitt en progressiv fulltreffer. 

Pulsen av rock 

Et annet element som fascinerer er hvordan de fletter inn overraskende elementer, som der de inkorporer noe arabiskklingende og sci-fi-filmatisk i miksen. 
Det er allikevel et element som er karakteristisk for deres uttrykk, og det er blåsernes fantastiske evne til å fusjonere med resten av lydbildet. 

Det gjør deres musikk til noe helt spesiell. 
Jaga Jazzist har heller aldri mistet selve pulsen av rock i musikken selv om lydbildet utsondrer andre signaler. 
De vet bare å gi rocken litt andre omgivelser å boltre seg i. 
Dette er musikk med mange ulike innfallsvinkler i all sin klangrikdom. 

Et nytt kapitel i gruppens unike fortelling er fullbrakt. 
