Tostemt ekkokammer
Født sensitiv inneholder lite selvhjelp, men mye selvrettferdighet. 

Det kan være fristende å le en lang, dyp latter i møte med Märtha Louise og Elisabeth Nordengs siste bidrag til bunken av materiell fra deres etter hvert så velkjente foretak, engleskolen «Soulspring». 
Men la oss legge bort latteren et øyeblikk, og stedet stille et oppriktig spørsmål: 
Hva kan man egentlig få ut av å lese «Født sensitiv?» 
Sånn helt seriøst? 

Anta, for moro skyld, at det å være høysensitiv er en faktisk medfødt personlighetstype som, i tråd med boka innebærer at man blir litt oftere satt ut i hverdagen, og at man tar egne og andres følelser innover seg i litt sterkere grad enn folk flest. 
La oss deretter si at de som er «født høysensitive» faktisk trenger en egen håndbok for å takle hverdagen. 
Kommer boka denne gruppen til unnsetning? 

Dessverre gjør den ikke det. 
«Født sensitiv» begynner som en slags dobbel selvbiografi. 
Hver for seg, i egne små kapitler forteller Märtha og Elisabeth om sine respektive barne- og ungdomsår. 
De to oppvekstskildringene glir etter hvert over i historiene om voksenliv preget av søking etter mening og forståelse, noe begge forfatterne til slutt finner i de spirituelle miljøene. 

Etter en lenge faktadel om hvor reelt høysensitivitet er, kommer til slutt råd og tips til hva man kan gjøre for å få en bedre hverdag som høysensitiv. 

Märtha har lært å «slå av dårlig samvittighet-knappen», mens Elisabeth har lært at hun «aldri skal sammenligne seg med noen andre». 
Ellers handler det om slike ting som å «sette grenser», «lade batteriene» og «tørre å gå i møte med det du misliker». 
Lite nytt, altså. 

Hvis du kjøper denne boka, er det du betaler for i all hovedsak den private historien om to vellykkede gründere, hvorav den ene har bakgrunn fra kongehuset. 

Hvordan bør såkalt høysensitive egentlig leve livet sitt? 
Märtha Louise sier det egentlig ganske bra selv, når hun snakker om sin bestefar, Kong Olav Vs død, og hvordan voksne bør introdusere høysensitive barn for døden: 
«Vi er ikke skjøre persilleblad som ikke tåler livets harde realiteter.» 
Snakk om å spenne ben på sitt eget premiss! 
