TV-anmeldelse«Det kunne vært verre»: 
– Kunne vært kleinere 

Gjenkjennelig og forutsigbar Eckbo-serie. 

«Det kunne vært verre» Situasjonskomedie i 10 deler TVNorge mandager kl. 21.30, og på Dplay Av: 
Espen Eckbo Med: 
Espen Eckbo, Marian Saastad Ottesen, Line Verndal, Helén Vikstvedt m.fl. 

Tidligere har Espen Eckbo spilt så mange samtidige roller i seriene sine at det i seg selv har vært en god skjerv av humoren. 
Og noe av det som har gjort ham til en av nasjonens dyktigste på komisk underspill 

Her spiller han bare én. 
Trond Evensen, 44 år. 
Sjubarnsfar med seks forskjellige damer. 
Som kronisk mangler evnen til å si nei. 
Han er selvsagt ikke sammen med noen av dem, siden hans mest vanlige svar er et resignerende «det ... er vel greit?». 
På mange måter en hel «Modern Familiy» på egenhånd, men uten å egentlig ville utvikle komisk TV, slik Eckbo har vært godt framoverlent på tidligere. 

Hovedpersonen her dyttes rundt av barna, mødrene til barna, de nye mennene til mødrene til barna og lærerne til barna. 
Tafatt og velmenende, der hvert forsøk på protest og reell motstand blir dundret ned av tilfeldig og møysommelig argumentasjon fra omgivelsene. 

Slikt skaper irriterende situasjonskomikk man må være predisponert for hverdagspinligheter for å virkelig elske. 
Der hovedvitsene er underkommunikasjon, hvite løgner som eskalerer - samt gode intensjoner som slår tilbake på seg selv. 

Ikke noe nytt, altså. 

Som sjanger er det ganske greit, men med mangel på virkelig gode manusløsninger. 
Selv en ganske god episode med foreldreforventninger til en hjemmefest for et av de yngre barna roter seg ut i et for enkelt og åpenbart sluttpoeng. 

Eckbo spiler Evensen passe blekgusten, med gråslitt hestehale og krøllete klær. 
Nydelig keitete, med overraskende mye overskudd og pulserende stressmuskulator. 

I en virkelighet som primært blir irriterende etterhvert som episodene skrider framover. 
Dumt, fordi det er fint laget og godt spilt av både barn og voksne. 
Utfordringen er at man ikke klarer å skape annet enn pinlige overdrivelser, som ikke er særlig festlige. 
Men fryktelig smertelige og hakket for forutsigbare å se på. 

For all del: 
Dette kunne ha vært verre. 

Men det kunne, og jeg beklager at jeg må bruke dette åpenbare poenget, også vært mye bedre. 

Anmeldelsen er basert på 4 episoder 
