«If Beale Street Could Talk»:Størst av alt 

Filmanmeldelse: 
Du kommer til å bli både rørt og sint, du også. 

Harlem, tidlig 1970-tall. 
Tish (KiKi Layne) er 19 og Fonny (Stephan James) er 22. 
Hun er gravid og han sitter i fengsel. 
Voldtektsanklagen mot Fonny er syltynn, men i dette samfunnet på denne tiden er ikke rettferdighet i rettssystemet noe sorte mennesker kan ta for gitt. 
Heldigvis skal det mer til for å knekke kjærligheten. 

Regissør Barry Jenkins fikk en velfortjent Oscar for beste film med «Moonlight» i 2017, og det skal ikke mye til for å se at «If Beale Street Could Talk» er laget av samme mann: 
Tempoet er like avmålt, fargene er like mettede og også denne gangen oser selv skuespillerne i de minste rollene av karisma. 
Og den underliggende harmen på vegne av USAs fattige, sorte underklasse er ikke akkurat blitt svekket av at han her har tatt utgangspunkt i en roman av samfunnskritikeren James Baldwin (sist sett i den sterke dokumentaren «I Am Not Your Negro» i 2016). 

Jenkins kan i blant henfalle til forenklinger – politimannen som skaper alle problemene hadde faktisk ikke trengt å være en karikatur av en rasist – men kjærlighetshistorien mellom Tish og Fonny føles likevel som det vakreste og viktigste i verden så lenge filmen varer. 
