Дате су две материје различитог времена полураспада, које садрже изотопе са алфа радиоактивним зрачењем. У неком датом тренутку – обе материје поседују једнаку количину радиоактивних атомских језгара. У том тренутку укључимо по један Гајгер-Милеров бројач над материјама, како би детектовали број честица, које ће се иззрачити. Из које ће материје бити раније детектована алфа-честица?
Не може се унапред рећи, из које ће се материје излетети прва алфа- честица. Из оне материје која има краће време полураспада. Из оне материје која има дуже време полураспада.
A B C
При томе, електрони могу бити избачени из атома те материје, а потребну енергију даје алфа честица. Гајгер—Милеров бројач

Гајгеров бројач или Гајгер—Милеров бројач је тип детектора честица који мери јонизујуће честице, најчешће алфа и бета. Тамна материја се састоји од не само материје, већ и од честица које су тренутно непознатог типа. Радиоактивност је спонтано емитирање алфа-честица и бета-честица из материје, често праћено и емисијом гама-електромагнетских таласа, при чем се мењају својства материје, то јест хемијски елементи прелазе из једних у друге те се ослобађа енергија у облику кинетичке енергије емитираних честица или енергије [Електромагнетско зрачење|електромагнетских валова]]. Алфа честица ће на неки начин добити довољну количину енергије од других нуклеарних честица, за свладавање потенцијалне баријере. Луче извесне материје (угљену киселину, ферменте) које повећавају растворљивост материја које ће се апсорбовати. Честица материје убачена у свемир не би се кретале по правцу, како то налажу Њутнове једначине, него по тзв. У овој епохи настаје мала асиметрија између материје и антиматерије, које ће се касније углавном поништити, док ће мали вишак материје створити данашњи свемир. Маса је темељно обележје елементарних честица (материје). Материје које садрже амонијак или које су му сличне зову се "амонијалкали". Гриње се, генерално, хране свим врстама сићушних честица органске материје. Ако се направи дијаграм који ће на апсциси имати удаљеност алфа честица од извора зрачења, а на ординати број јонизацијских парова које стварају алфа честице на разним удаљеностима од извора, добија се "Брагова крива". Дим

Дим је велики број малих честица чврсте или течне супстанце (аеросоли) расутих у ваздуху, које су настале некомплетним сагоревањем материје. Форме материје које се не састоје од молекула и које су организоване различитим силама се такође могу сматрати различитим стањима материје. Алфа распад честица је природан вид зрачења честица. Проблем бариогенезе јесте чињеница да, при стварању бариона (композитна честица која се састоји од непарног броја кваркова, најмање 3) иако би број честица антиматерије и материје требало да буде исти, то у природи није тако, јер честица материје има далеко више него честица антиматерије. Све животне намирнице не садрже подједнако материје које су организму потребне. У погледу почетне брзине алфа честица, енергије, домета, апсорпције и продорности кроз разне материје, као и способности јонизације гасова, утврђено је да оне имају своје посебне особине, које зависе од природе радиоактивног елемента из којег потичу. Према њој атоми радиоактивних елемената нису стабилни, него се спонтано распадају (дезинтегрирају или трансмутирају), уз зрачење радиоактивних честица (алфа-честица, бета-честица или гама-честица), при чему прелазе у атоме других елемената. За заштиту од гама честица потребна је велика маса неког материјала, за разлику од Алфа честица које могу да се блокирају листом папира. Физика елементарних честица се бави проучавањем фундаменталних саставних делова материје и зрачења. Често луче извесне материје ( угљену киселину, ферменте), који повећавају растворљивост материја које ће се апсорбовати. Ово заустављање настаје због међуделовања позитивно набијених алфа честица и негативних електрона из материја кроз које пролазе. Иако алфа честице имају велику масу и енергију, ипак су њихови домети кратки, јер их хемијске материје кроз које пролазе заустављају. Време полураспада је време за које се број радиоактивних језгара у неком узорку преполови. Време полураспада је време за које се број радиоактивних језгара у неком узорку преполови. Гајгер—Милеров бројач

Гајгеров бројач или Гајгер—Милеров бројач је тип детектора честица који мери јонизујуће честице, најчешће алфа и бета. При томе, електрони могу бити избачени из атома те материје, а потребну енергију даје алфа честица. Материје које садрже амонијак или које су му сличне зову се "амонијалкали". Радиоактивност је спонтано емитирање алфа-честица и бета-честица из материје, често праћено и емисијом гама-електромагнетских таласа, при чем се мењају својства материје, то јест хемијски елементи прелазе из једних у друге те се ослобађа енергија у облику кинетичке енергије емитираних честица или енергије [Електромагнетско зрачење|електромагнетских валова]]. Маса је темељно обележје елементарних честица (материје). Проблем бариогенезе јесте чињеница да, при стварању бариона (композитна честица која се састоји од непарног броја кваркова, најмање 3) иако би број честица антиматерије и материје требало да буде исти, то у природи није тако, јер честица материје има далеко више него честица антиматерије. У овој епохи настаје мала асиметрија између материје и антиматерије, које ће се касније углавном поништити, док ће мали вишак материје створити данашњи свемир. Тамна материја се састоји од не само материје, већ и од честица које су тренутно непознатог типа. У пљувачци садрже антикоагулантне материје које омогућавају сисање крви домаћина. Луче извесне материје (угљену киселину, ферменте) које повећавају растворљивост материја које ће се апсорбовати. Све животне намирнице не садрже подједнако материје које су организму потребне. Честица материје убачена у свемир не би се кретале по правцу, како то налажу Њутнове једначине, него по тзв. Дим

Дим је велики број малих честица чврсте или течне супстанце (аеросоли) расутих у ваздуху, које су настале некомплетним сагоревањем материје. Многе зачинске биљке садрже фитонциде, материје које имају антибактеријско дејство. Овакве галаксије садрже релативно малу количину међузвездане материје. У октобру 2011. године, научници су, помоћу спектроскопије, утврдили које космичке прашине садрже комплексне органске материје („аморфне органске материје с мешовитом ароматично – алифатскиом структуром“) које би могле настати природно, и брзо, из звезда. У погледу почетне брзине алфа честица, енергије, домета, апсорпције и продорности кроз разне материје, као и способности јонизације гасова, утврђено је да оне имају своје посебне особине, које зависе од природе радиоактивног елемента из којег потичу. Гриње се, генерално, хране свим врстама сићушних честица органске материје. Време полураспада

Време полураспада () супстанце је време за које распадне половина почетног броја језгара. Форме материје које се не састоје од молекула и које су организоване различитим силама се такође могу сматрати различитим стањима материје. Материје које су способне да при разлагању ослободе енергију називају се општим именом експлозивне материје или експлозиви. Мирисне материје су супстанце које изазивају осећај мириса. Чврсте материје које су формиране спорим хлађењем су углавном кристалне, док чврсте материје које су брзо очврснуте имају велику вероватноћу попримања аморне форме. Често луче извесне материје ( угљену киселину, ферменте), који повећавају растворљивост материја које ће се апсорбовати. Време полураспада је време за које се број радиоактивних језгара у неком узорку преполови. Гајгер—Милеров бројач

Гајгеров бројач или Гајгер—Милеров бројач је тип детектора честица који мери јонизујуће честице, најчешће алфа и бета. При томе, електрони могу бити избачени из атома те материје, а потребну енергију даје алфа честица. Материје које садрже амонијак или које су му сличне зову се "амонијалкали". Радиоактивност је спонтано емитирање алфа-честица и бета-честица из материје, често праћено и емисијом гама-електромагнетских таласа, при чем се мењају својства материје, то јест хемијски елементи прелазе из једних у друге те се ослобађа енергија у облику кинетичке енергије емитираних честица или енергије [Електромагнетско зрачење|електромагнетских валова]]. Маса је темељно обележје елементарних честица (материје). Проблем бариогенезе јесте чињеница да, при стварању бариона (композитна честица која се састоји од непарног броја кваркова, најмање 3) иако би број честица антиматерије и материје требало да буде исти, то у природи није тако, јер честица материје има далеко више него честица антиматерије. У овој епохи настаје мала асиметрија између материје и антиматерије, које ће се касније углавном поништити, док ће мали вишак материје створити данашњи свемир. Тамна материја се састоји од не само материје, већ и од честица које су тренутно непознатог типа. У пљувачци садрже антикоагулантне материје које омогућавају сисање крви домаћина. Луче извесне материје (угљену киселину, ферменте) које повећавају растворљивост материја које ће се апсорбовати. Све животне намирнице не садрже подједнако материје које су организму потребне. Честица материје убачена у свемир не би се кретале по правцу, како то налажу Њутнове једначине, него по тзв. Дим

Дим је велики број малих честица чврсте или течне супстанце (аеросоли) расутих у ваздуху, које су настале некомплетним сагоревањем материје. Многе зачинске биљке садрже фитонциде, материје које имају антибактеријско дејство. Овакве галаксије садрже релативно малу количину међузвездане материје. У октобру 2011. године, научници су, помоћу спектроскопије, утврдили које космичке прашине садрже комплексне органске материје („аморфне органске материје с мешовитом ароматично – алифатскиом структуром“) које би могле настати природно, и брзо, из звезда. У погледу почетне брзине алфа честица, енергије, домета, апсорпције и продорности кроз разне материје, као и способности јонизације гасова, утврђено је да оне имају своје посебне особине, које зависе од природе радиоактивног елемента из којег потичу. Гриње се, генерално, хране свим врстама сићушних честица органске материје. Време полураспада

Време полураспада () супстанце је време за које распадне половина почетног броја језгара. Форме материје које се не састоје од молекула и које су организоване различитим силама се такође могу сматрати различитим стањима материје. Материје које су способне да при разлагању ослободе енергију називају се општим именом експлозивне материје или експлозиви. Мирисне материје су супстанце које изазивају осећај мириса. Чврсте материје које су формиране спорим хлађењем су углавном кристалне, док чврсте материје које су брзо очврснуте имају велику вероватноћу попримања аморне форме. Често луче извесне материје ( угљену киселину, ферменте), који повећавају растворљивост материја које ће се апсорбовати.