Који је од наведених филозофа волунтаристa?
Тома Аквински (Toma Akvinski) Рене Декарт (René Descartes) Аурелије Августин (Aurelije Augustin) Барух де Спиноза (Baruch de Spinoza)
A B C D
Тома (име)

Тома ("Toma"), је мушко име арамејског порекла. Тома Аквински је био његов најславнији ученик. Тома Аквински је био његов најславнији ученик. Економска мисао започиње учењем античких филозофа Ксенофонта, Платона и Аристотела, а настављају је средњовековни сколастици и канонисти, од којих је најпознатији био свети Тома Аквински. I najveći mislilac sholastike, Toma Akvinski, okušao se u crkvenoj himnografiji "(Adoro te devote)". Филозофско му значење даје већ Тома Аквински. Тома Аквински је имао сличан поглед на универзалије. Ову верзију космолошког аргумента је прихватио Тома Аквински. У средњовековној филозофији, Тома Аквински, разликује ум (лат. Тома Аквински

Тома Аквински (; око 1225 — 7. март 1274) је био италијански доминикански филозоф и теолог схоластистичке традиције, познат као "-{Doctor Angelicus, Doctor Universalis}-". Тома Аквински је био велики познавалац и поштовалац Аристотеловог учења. У то време Тома Аквински је био ученик Алберта Великог. Toma Akvinski je u skolastičkom periodu čuda svrstao u tri kategorije: „iznad prirode”, „izvan prirode” i „protiv prirode”. Њихови водећи теолози су Тома Аквински, Алберт Велики и Екхарт. Тома Аквински, следећи Аристотела, дефинише љубав као „желети добро другом”. Међу онима под његовим утицајем се издваја свети Тома Аквински. Тома Аквински је живео и писао своја дела у време развијеног феудализма. Рад Мајмонидеса је омогућио да Тома Аквински помири теологију са Аристотеловом филозофијом. Тома Аквински је изједначио по значењу временито и световно ("темпорално" и "секуларно"). Iako se fraza -{"supra naturam"}- koristila od 4. veka nove ere, Toma Akvinski je tokom 1200-ih upotrebljavao izraz „-{supernaturalis}-”. Тома Аквински је Авероеса једноставно називао „Коментатором“ као што је Аристотела називао „Филозофом“. Тома Аквински је Авероеса једноставно називао „Коментатором“ као што је Аристотела називао „Филозофом“. Тома Аквински је позван на сабор, али је преминуо на путовању у Фросинонеу. 1815. уписан је у Католичку школу Свети Тома Аквински у Вашингтон Кантрију, Кентаки. У овом периоду се издвајају два велика мислиоца — Свети Августин и Тома Аквински. Рене Декарт (René Descartes, 1596—1650.) Један од њених најпознатијих учитеља је био француски филозоф Рене Декарт. Најпознатији филозофи су Рене Декарт и Франсис Бејкон. Француски филозоф Рене Декарт је живео у Лајдену од 1628. до 1649. Музеј је основан по угледу на "Musée d'Anatomie de Rouvière", који се налази у "Academie de Paris, Université René Descartes", од скромне, до тада постојеће колекције сачуване на институту за анатомију. У 17. веку француски математичар и филозоф Рене Декарт начинио је координатни систем у који је увео нулу. Рене Декарт

Рене Декарт (, ; Ла Еј, 31. март 1596 — Стокхолм, 11. фебруар 1650) био је француски филозоф, математичар и научник чије је дело Геометрија ("-{La geometrie}-") поставило основе данашњој аналитичкој геометрији. Парк је дизајнирао маркиз Рене Луј де Жирарден (-{"René Louis de Girardin"}-), Русоов пријатељ и покровитељ. Сматра се да је Рене Декарт објављивањем своје Геометрије, поставио основе данашњој аналитичкој геометрији. Рене Хенекин (-{René Hennequin}-) историчар Кенедијевог дела каталогизовао је 850 портрета само у првој години његовој рада (1788-1789). Рене Декарт је 1637. први протумачио настанак дуге рефлексијом и ломом Сунчевих зрака у воденим капљицама. Декартов координатни систем је измислио француски математичар и филозоф Рене Декарт, који је, између осталих ствари, покушавао да споји алгебру и Еуклидску геометрију. Другу, такође чувену, варијанту онтолошког аргумента понудио је Рене Декарт у "Медитацијама" и другим списима (рецимо "Начелима филозофије"). Тек у 17. веку, француски филозоф Рене Декарт је изнео аргументе да цео свемир мора бити испуњен нечиме. Ојлер се тим својим настојањима прикључио тренду који су покренули Марин Мерсен и Рене Декарт, а који ће наставити Жан Даламбер, Херман фон Хелмхолц и други. Филозоф Рене Декарт проширио је ту идеју и најпознатији је по свом раду на проблему између ума и тела. У то време предавања на колеџу заснивала су се углавном на Аристотеловом учењу, али Њутн је више волео да чита много напредније идеје модерних филозофа, као што је Рене Декарт, и астронома Галилео Галилејa, Николе Коперника и Јохана Кеплера. Може се пратити од Платона, Аристотела te Санкја и Јога школе хиндуистичке филозофије, али најпрецизније ју је формулирао Рене Декарт у 17. веку. Тако је било све док Рене Декарт, Галилео Галилеј и остали нису нагађања почели замењивати инструменталним посматрањима почетком 17. векa. Рад на овим питањима наставио је Рене Декарт, који је покушао да утврди да ли типичан ригорозни математички дискурс може постати темељ сваког знања, укључујући и оно филозофско. Многи други математичари су били спори у томе да прихвате употребу имагинарних бројева, као што је био Рене Декарт који је погрдно писао о њима у свом раду „Геометрија“. До почетка 17. века, геометрија је била стављена на снажну основу радом математичара као што су Рене Декарт и Пјер де Ферма. Ово је вечни закон.«

Рене Декарт је дефинисао мржњу као свјесност да је неко или нешто лоше, у комбинацији са јаком потребом да се од тога удаљи. У 7. поглављу "Света", Рене Декарт описује природа као саму материју, непромењену а створену од стране Бога, према томе мења делове да се "приписују природи. Такође, утицај филозофа као што су Френсис Бекон (1561—1626) и Рене Декарт (1596—1650), који су тражили више тачности у математици и другим наукама и у уклањању предрасуда из научних опсервација, довело је научне револуције, која је у хемији почела са Робертом Бојлом (1627—1691), који је добио једначину познату као Бојлов закон о особинама гасовитих тела. Августин Хипонски

Аурелије Августин (; Тагаста 13. новембар 354 — Хипон 28. август 430) био је епископ града Хипона у римској Африци и један од најзначајнијих теолога и филозофа на хришћанском западу. Аурелије Августин (Aurelius Augustinus Hipponensis, 354-430. У развитку хришћанске мисли значајно место заузима Аурелије Августин ("Aurelius Augustinus", 354–430. Аурелије Августин је рођен 13. новембра 354. године у Тагасти у Нумидији (данашњи Алжир), од оца паганина и мајке хришћанке (Света Моника). Августин Кентерберијски, који је био један од учесника тзв. Augustin Jukić

Augustin Jukić (Bosanski Petrovac, Bihać 15. avgust 1922 - 1971), general-major JNA. Аурелије Виктор

Секст Аурелије Виктор (, рођ. Аурелије Астуријски

Аурелије Астуријски (око 740. Augustin se posebno brinuo za siromašne. Августин Милетић

Августин Милетић је био босанско-херцеговачки бискуп и писац. Нашла је привремен посао у "Augustin Daly's" театру. Iustitia remota, quid sunt regna nisi magna latrocinia

__БЕЗКН__
Изрекао у смјени четвртог и петог вијека нове ере Аурелије Августин, утицајни средњовековни хришћански филозоф и епископ града Хипона. Ова техника је коришћена од стране грчких филозофа, почевши од пресократовских филозофа. Августин Кентерберијски

Августин Кентерберијски (прва трећина 6. века — 26. мај 604) био је бенедиктински монах који је постао први надбискуп Кентерберија 598. године. Један је од ретких хришћанских филозофа који филозофију није подредио теологији. Митрополит Августин је умировљен. Марко Аурелије. Ostali predstavnici su: Hrizip, Seneka, Epiktet i car Marko Aurelije. *Августин, De Civ. Augustin je rođen oko godine 1260. u Trogiru. Августин је написао мноштво књига. Тада је узео име Августин. Августин Бошњаковић

Августин (световно Александар "Бошњаковић"; Ковин, 1867 — Нови Сад, 1950) био је игуман Манастира Гргетега. Цар Марко Аурелије један је од главних представника позностоичког учења

Марко Аурелије и његов син Комод су једни од главних протагониста у филму Гладијатор. Августин је студирао реторику у Картагини. Барух Спиноза

Барух де Спиноза (, ), касније Бенедикто Спиноза (лат. Барух де Спиноза, за разлику од Хобса, даје либералнију, демократскију верзију теорије друштвеног уговора. Барух Спиноза је такође често употребљавао скраћеницу -{Q.E.D. Холандски филозоф Барух Спиноза негира антропоморфизам у религији. Најпознатији домаћи филозофи су Еразмо Ротердамски и Барух Спиноза. Барух Спиноза је дефинисао мржњу као тип бола чији узрок лежи у спољашњим изворима. Холандски филозоф Барух Спиноза је био „вероватно први познати "полу-атеиста" који се изјаснио у хришћанској земљи у модерном добу”. У другој половини 17. века, европски филозофи као што су Барух Спиноза и Пјер Бејл су развијали идеје обухватајући јединствено подручје слободе говора и толеранције. Spinoza to objašnjava atributima supstancije. Природни закони у политичком смислу, смишљени као универзални (тако да су раздвојени од секташке религијеи несрећи тог места), су детаљно разрађени у овом времену (од [[Гротијуса]], [[Барух Спиноза|Спинозе]] и [[Хобоса]], да поменемо само неке). Холандски филозоф Барух Спиноза (1632—1677) именује врховно биће појмом „Бог или Природа“ ("-{„Deus sive Natura“}-"), чиме указује да у његовој метафизици Бог и природа јесу једно те исто. Неки протестантски мислиоци, као што је Томас Хобс, заступали су материјалистичку филозофију и скептицизам према натприродним појавама, док је јеврејско-холандски филозоф Барух Спиноза одбацио божанско провиђење у корист панентеистичког натурализма. Спиноза је био натуралистички пантеиста. Са висоравни Мезета издижу се планински масиви Сијера де Гата (-{Sierra de Gata}-), Сијера де Гредос (-{Sierra de Gredos}-) и Сијера де Гвадарама (-{Sierra de Guadarrama}-), који су настали раседањем у терцијару. Са висоравни Мезете издижу се планински масиви Сијера де Гата ("-{Sierra de Gata}-"), Сијера де Гредос ("-{Sierra de Gredos}-") и Сијера де Гвадарама ("-{Sierra de Guadarrama}-"), који су настали раседањем у терцијару. Ова техника је коришћена од стране грчких филозофа, почевши од пресократовских филозофа. Један је од ретких хришћанских филозофа који филозофију није подредио теологији. Непостојање ђавола Спиноза онтолошки доказује: Спиноза негира антропоморфизам у религији. Ту је репродуковао рукопис под називом „С“, најкоплетнији, који се чувао у Дворској библиотеци ("Biblioteca de Palacio") и који је преписан од стране Алфонса де Парадина ("Alfonso de Paradino"), 1415. године. Spinoza iznosi jedan veoma interesantan dokaz u prilog tome. Каракас је 25. јула 1567. основао Дијего де Лозада под именом "Сантијаго де Леон де Каракас" ("-{Santiago de León de Carácas}-"). кућа није припадала браћи Барух. Назив ове логичке грешке проналазимо у теолошкој студији "De Natura Deorum" ("О природи богова") римског филозофа Цицерона. Неке од кључних личности холандског просветитељства биле су: Рене Декарт, творац изреке -{"cogito ergo sum"}-, Барух Спиноза, филозоф који је писао о пантеизму и филозофији једне материје као критици Картезијевог дуализма; Пјер Бел, француски филозоф који се залагао за одвајање науке од религије; Ејсе Ејсинга, астроном и градитељ првог планетаријума; Лодевијк Мајер, радикални мислилац који је тврдио да је Библија мрачна и сумњива; Адријан Коербах, мислилац и критичар религије и конвенционалног морала; и природословац Бурчард де Волдер.