Један ланац молекуле ДНК садржава 10 % гванина, 35 % тимина и 20 % аденина. Колика је заступљеност гванина у комплементарном ланцу молекуле ДНК?
20 % 15 % 35 % 30 %
A B C D
Селекција специфичног дела ДНК молекуле постиже се применом олигонуклеотидних прајмера, кратких ДНК секвенци (20–30 нуклеотида) које су комплементарне крајевима дефинисане секвенце. Тако на сваком ланцу настане један нови ланац и цела се ДНК удвостручи. Узмимо два ланца ДНК, на пример:

-{ORG = ACGGTGTCGTGCTATGCTGATGCTGACTTATATGCTA}-
-{ORG = CGTTCGGCTATCGTACGTTCTATTCTATGATTTCTAA}-

Поднизови се користе да одреде колико су слични ланци ДНК, коришћењем ДНК база: аденина, гуанина, цитозина и тимина. ДНК је изграђена од 4 различите азотне базе: аденина, гуанина, цитозина и тимина, које се понављају милајардама пута у геному. Код се чита копирањем делова ДНК у молекуле РНК у процесу који се назива транскрипција. Хумани геном

Хумани геном обухвата све молекуле ДНК једне гарнитуре хромозома (хаплоидног броја хромозома) човека. За разлику од ензима, ДНК молекул не утиче директно на друге молекуле, већ различити ензими сарађују са ДНК и реализују информације било у облику РНК молекула или у облику протеина. Ендонуклеаза засеца само један ланац ДНК чиме почиње њено расплитање. Разлика између молекула РНК и ДНК, јесте то што молекул РНК чини само један ланац, док ДНК чине два. Сваки новонастали молекул ДНК садржи по један стари и један нови ланац ДНК, па се због тога каже да је репликација семиконзервативан процес (лат. Разграната ДНК се може јавити ако се уведе трећи ДНК ланац који има способност хибридизације са отвореним ДНК сегментима дволанчане ДНК. ДНК је у облику прстена (кружна ДНК), и најчешће једна прокариотска ћелија има један молекул ДНК (један хромозом). Све микоспоринске аминокиселине апсорбирају УВ-зрачење које може да буде деструктивно за биолошке молекуле као на пример за ДНК, протеине итд. Међутим, ДНК секвенце које не кодирају протеине још увек могу да кодирају функционалне некодирајуће РНК молекуле, који учествују у регулацији генске експресије. Мутације "BTHS" гена сз везане за кардиолипинске молекуле у електронском преносном ланцу и митохондријску структуру мембрана. Процене су да је ДНК образовањем соленоидних структура компактнија 10-20 пута у односу на нуклеозоме. Процене су да је ДНК образовањем соленоидних структура компактнија 10-20 пута у односу на нуклеозоме. Тако се образују два молекула ДНК од којих сваки садржи један стари ланац и један нови ланац (семиконзервативност) који су међусобно комплементарни. На сваком ланцу ДНК гени су распоређени линеарно, тј. Оксидација гванина на позицији Ц8, што доводи до стварања 8-хидроксигуанозина, вероватно је најчешће мутагено оштећење. у ДНК молекулу, тај полимер се онда назива полинуклеотидни ланац. Генетички код

Генетички код је језик за преношење генетичке поруке од ДНК (гена) до протеина и садржана је у редоследу база на ланцу ДНК. Група антибиотика који делују на овај начин су:

Ова група антибиотика делује тако што или директно деградира ДНК и РНК молекуле, или се везује на ензиме који управљају ДНК репликацијом, типа ДНК полимераза I. Ову групу антибиотика чине:

Метаболизам је један од најважнијих процеса свих организама, помоћу којег ћелије долазе до енергије за разне друге процесе. Овај секрециони систетем транспортује разне молекуле, од јона и лекова, до протеина разних величина (20 – 900 -{kDa}-). Оне луче ензиме који крупне органске молекуле разлажу на мале органске и неорганске молекуле. Тако на сваком ланцу настане један нови ланац и цела се ДНК удвостручи. Узмимо два ланца ДНК, на пример:

-{ORG = ACGGTGTCGTGCTATGCTGATGCTGACTTATATGCTA}-
-{ORG = CGTTCGGCTATCGTACGTTCTATTCTATGATTTCTAA}-

Поднизови се користе да одреде колико су слични ланци ДНК, коришћењем ДНК база: аденина, гуанина, цитозина и тимина. Селекција специфичног дела ДНК молекуле постиже се применом олигонуклеотидних прајмера, кратких ДНК секвенци (20–30 нуклеотида) које су комплементарне крајевима дефинисане секвенце. ДНК је изграђена од 4 различите азотне базе: аденина, гуанина, цитозина и тимина, које се понављају милајардама пута у геному. Код се чита копирањем делова ДНК у молекуле РНК у процесу који се назива транскрипција. Хумани геном

Хумани геном обухвата све молекуле ДНК једне гарнитуре хромозома (хаплоидног броја хромозома) човека. За разлику од ензима, ДНК молекул не утиче директно на друге молекуле, већ различити ензими сарађују са ДНК и реализују информације било у облику РНК молекула или у облику протеина. Ендонуклеаза засеца само један ланац ДНК чиме почиње њено расплитање. Разлика између молекула РНК и ДНК, јесте то што молекул РНК чини само један ланац, док ДНК чине два. Сваки новонастали молекул ДНК садржи по један стари и један нови ланац ДНК, па се због тога каже да је репликација семиконзервативан процес (лат. Разграната ДНК се може јавити ако се уведе трећи ДНК ланац који има способност хибридизације са отвореним ДНК сегментима дволанчане ДНК. ДНК је у облику прстена (кружна ДНК), и најчешће једна прокариотска ћелија има један молекул ДНК (један хромозом). Све микоспоринске аминокиселине апсорбирају УВ-зрачење које може да буде деструктивно за биолошке молекуле као на пример за ДНК, протеине итд. Међутим, ДНК секвенце које не кодирају протеине још увек могу да кодирају функционалне некодирајуће РНК молекуле, који учествују у регулацији генске експресије. Мутације "BTHS" гена сз везане за кардиолипинске молекуле у електронском преносном ланцу и митохондријску структуру мембрана. Тако се образују два молекула ДНК од којих сваки садржи један стари ланац и један нови ланац (семиконзервативност) који су међусобно комплементарни. На сваком ланцу ДНК гени су распоређени линеарно, тј. Оксидација гванина на позицији Ц8, што доводи до стварања 8-хидроксигуанозина, вероватно је најчешће мутагено оштећење. у ДНК молекулу, тај полимер се онда назива полинуклеотидни ланац. Генетички код

Генетички код је језик за преношење генетичке поруке од ДНК (гена) до протеина и садржана је у редоследу база на ланцу ДНК. Група антибиотика који делују на овај начин су:

Ова група антибиотика делује тако што или директно деградира ДНК и РНК молекуле, или се везује на ензиме који управљају ДНК репликацијом, типа ДНК полимераза I. Ову групу антибиотика чине:

Метаболизам је један од најважнијих процеса свих организама, помоћу којег ћелије долазе до енергије за разне друге процесе. Оне луче ензиме који крупне органске молекуле разлажу на мале органске и неорганске молекуле. У једном другом моделу квадруплекс формиран на некодирајућем ДНК ланцу помаже у одржавању отворене конформације кодирајућег ДНК ланца, те поспешује експресију респективног гена. Фосфодиестарска веза

Фосфодиестарска веза се образује између нуклеотида у полинуклеотидном ланцу ДНК (РНК). До сада није нађен ни један ензим ДНК полимеразе који може да започне нови ланац у супротном правцу. Тако на сваком ланцу настане један нови ланац и цела се ДНК удвостручи. Узмимо два ланца ДНК, на пример:

-{ORG = ACGGTGTCGTGCTATGCTGATGCTGACTTATATGCTA}-
-{ORG = CGTTCGGCTATCGTACGTTCTATTCTATGATTTCTAA}-

Поднизови се користе да одреде колико су слични ланци ДНК, коришћењем ДНК база: аденина, гуанина, цитозина и тимина. Селекција специфичног дела ДНК молекуле постиже се применом олигонуклеотидних прајмера, кратких ДНК секвенци (20–30 нуклеотида) које су комплементарне крајевима дефинисане секвенце. ДНК је изграђена од 4 различите азотне базе: аденина, гуанина, цитозина и тимина, које се понављају милајардама пута у геному. Код се чита копирањем делова ДНК у молекуле РНК у процесу који се назива транскрипција. Хумани геном

Хумани геном обухвата све молекуле ДНК једне гарнитуре хромозома (хаплоидног броја хромозома) човека. Молекул ДНК садржи свега око 35 000 гена. За разлику од ензима, ДНК молекул не утиче директно на друге молекуле, већ различити ензими сарађују са ДНК и реализују информације било у облику РНК молекула или у облику протеина. Ендонуклеаза засеца само један ланац ДНК чиме почиње њено расплитање. Разлика између молекула РНК и ДНК, јесте то што молекул РНК чини само један ланац, док ДНК чине два. Сваки новонастали молекул ДНК садржи по један стари и један нови ланац ДНК, па се због тога каже да је репликација семиконзервативан процес (лат. Разграната ДНК се може јавити ако се уведе трећи ДНК ланац који има способност хибридизације са отвореним ДНК сегментима дволанчане ДНК. ДНК је у облику прстена (кружна ДНК), и најчешће једна прокариотска ћелија има један молекул ДНК (један хромозом). Све микоспоринске аминокиселине апсорбирају УВ-зрачење које може да буде деструктивно за биолошке молекуле као на пример за ДНК, протеине итд. Међутим, ДНК секвенце које не кодирају протеине још увек могу да кодирају функционалне некодирајуће РНК молекуле, који учествују у регулацији генске експресије. Мутације "BTHS" гена сз везане за кардиолипинске молекуле у електронском преносном ланцу и митохондријску структуру мембрана. Тако се образују два молекула ДНК од којих сваки садржи један стари ланац и један нови ланац (семиконзервативност) који су међусобно комплементарни. На сваком ланцу ДНК гени су распоређени линеарно, тј. Оксидација гванина на позицији Ц8, што доводи до стварања 8-хидроксигуанозина, вероватно је најчешће мутагено оштећење. у ДНК молекулу, тај полимер се онда назива полинуклеотидни ланац. Генетички код

Генетички код је језик за преношење генетичке поруке од ДНК (гена) до протеина и садржана је у редоследу база на ланцу ДНК. Група антибиотика који делују на овај начин су:

Ова група антибиотика делује тако што или директно деградира ДНК и РНК молекуле, или се везује на ензиме који управљају ДНК репликацијом, типа ДНК полимераза I. Ову групу антибиотика чине:

Метаболизам је један од најважнијих процеса свих организама, помоћу којег ћелије долазе до енергије за разне друге процесе. Оне луче ензиме који крупне органске молекуле разлажу на мале органске и неорганске молекуле. У једном другом моделу квадруплекс формиран на некодирајућем ДНК ланцу помаже у одржавању отворене конформације кодирајућег ДНК ланца, те поспешује експресију респективног гена. Фосфодиестарска веза

Фосфодиестарска веза се образује између нуклеотида у полинуклеотидном ланцу ДНК (РНК). Селекција специфичног дела ДНК молекуле постиже се применом олигонуклеотидних прајмера, кратких ДНК секвенци (20–30 нуклеотида) које су комплементарне крајевима дефинисане секвенце. Тако на сваком ланцу настане један нови ланац и цела се ДНК удвостручи. Узмимо два ланца ДНК, на пример:

-{ORG = ACGGTGTCGTGCTATGCTGATGCTGACTTATATGCTA}-
-{ORG = CGTTCGGCTATCGTACGTTCTATTCTATGATTTCTAA}-

Поднизови се користе да одреде колико су слични ланци ДНК, коришћењем ДНК база: аденина, гуанина, цитозина и тимина. ДНК је изграђена од 4 различите азотне базе: аденина, гуанина, цитозина и тимина, које се понављају милајардама пута у геному. Код се чита копирањем делова ДНК у молекуле РНК у процесу који се назива транскрипција. Хумани геном

Хумани геном обухвата све молекуле ДНК једне гарнитуре хромозома (хаплоидног броја хромозома) човека. За разлику од ензима, ДНК молекул не утиче директно на друге молекуле, већ различити ензими сарађују са ДНК и реализују информације било у облику РНК молекула или у облику протеина. Ендонуклеаза засеца само један ланац ДНК чиме почиње њено расплитање. Разлика између молекула РНК и ДНК, јесте то што молекул РНК чини само један ланац, док ДНК чине два. Сваки новонастали молекул ДНК садржи по један стари и један нови ланац ДНК, па се због тога каже да је репликација семиконзервативан процес (лат. Разграната ДНК се може јавити ако се уведе трећи ДНК ланац који има способност хибридизације са отвореним ДНК сегментима дволанчане ДНК. ДНК је у облику прстена (кружна ДНК), и најчешће једна прокариотска ћелија има један молекул ДНК (један хромозом). Све микоспоринске аминокиселине апсорбирају УВ-зрачење које може да буде деструктивно за биолошке молекуле као на пример за ДНК, протеине итд. Међутим, ДНК секвенце које не кодирају протеине још увек могу да кодирају функционалне некодирајуће РНК молекуле, који учествују у регулацији генске експресије. Мутације "BTHS" гена сз везане за кардиолипинске молекуле у електронском преносном ланцу и митохондријску структуру мембрана. Тако се образују два молекула ДНК од којих сваки садржи један стари ланац и један нови ланац (семиконзервативност) који су међусобно комплементарни. На сваком ланцу ДНК гени су распоређени линеарно, тј. Оксидација гванина на позицији Ц8, што доводи до стварања 8-хидроксигуанозина, вероватно је најчешће мутагено оштећење. у ДНК молекулу, тај полимер се онда назива полинуклеотидни ланац. Генетички код

Генетички код је језик за преношење генетичке поруке од ДНК (гена) до протеина и садржана је у редоследу база на ланцу ДНК. Група антибиотика који делују на овај начин су:

Ова група антибиотика делује тако што или директно деградира ДНК и РНК молекуле, или се везује на ензиме који управљају ДНК репликацијом, типа ДНК полимераза I. Ову групу антибиотика чине:

Метаболизам је један од најважнијих процеса свих организама, помоћу којег ћелије долазе до енергије за разне друге процесе. Оне луче ензиме који крупне органске молекуле разлажу на мале органске и неорганске молекуле. У једном другом моделу квадруплекс формиран на некодирајућем ДНК ланцу помаже у одржавању отворене конформације кодирајућег ДНК ланца, те поспешује експресију респективног гена. Фосфодиестарска веза

Фосфодиестарска веза се образује између нуклеотида у полинуклеотидном ланцу ДНК (РНК). До сада није нађен ни један ензим ДНК полимеразе који може да започне нови ланац у супротном правцу.