У ваљкастом суду који је затворен клипом налази се идеалан гас. У којем од доле наведених процеса треба гасу емитовати највећу количину топлоте?
Запремину гаса, при сталној температури повећамо на двоструку вредност. вредност. Притисак гаса при сталној запремини, повећамо на двоструку вредност. Запремину гаса, при сталном притиску, повећамо на двоструку вредност. Запремину гаса при адиабатском процесу, повећамо на двоструку
A B C D
При сталној запремини гаса, притисак је сразмеран температури и густини . Претпоставимо да гас у суду А при притиску -{"Р"}- заузима запремину -{"V"}- , а да у суду -{В}- на притиску -{"Р"}- заузима запремину -{"V"}-. Образац за количину топлоте ослобођене или добијене од стране система који учествује у изохорском процесу гласи:

Притом је: -{Q}-- тражена количина топлоте, -{n}-- број молова гаса који учествује у процесу ,-{c}--моларни топлотни капацитет при сталној запремини, -{Т}--температура. Идеалан гас би на апсолутној нули достигао нулту запремину и нулти притисак. Ако је гас у почетку био затворен у једној половини посуде, онда након подизања преграде долази до спонтаног ширења гаса на цјелокупну запремину. Када се гас загрева у суду сталне запремине, има се специфична топлота гаса при константној запремини c, а такво стање гаса карактерише изохора. Слично томе, за колико пута повећамо притисак гаса, толико пута ћемо смањити запремину и обрнуто, уз услов да је темпертура константна. Будући да би при ниским температурама животиње требало да задрже максималну количину топлоте, требало би да имају релативно малу површину у односу на запремину, како би одавале минимално топлоте и како би одржале телесну температуру. При стандардној температури и притиску, етан је безбојан, безмирисан гас. А. Ангстрем је 1853. направио експеримент у којем је гас водоника у стакленом суду (при ниском притиску) побуђивао електричном струјом (довођењем напона на крајеве суда). У једном кубном сантиметру гаса на температури од 0 °C и при притиску од 1 атмосфере налази се преко 2,7×10¹³, молекула који садрже два или више атома. -{p"K"}- вредност се повећава до 1 при температури од 250  °C. На овом се заснива метод утврђивања коефицијента површинског напона дате течности, који је за саму течност константа при непроменљивим условима, тачније при сталној температури, јер површински напон зависи од температуре (обрнуто јој је сразмеран, а на критичној температури у потпуности ишчезава). На графику зависности величине -{"PV/T"}- од притиска гаса уочава се да, у односу на идеалан гас где је величина -{"PV/T"}- константна, реални гасови показују другачије понашање. Суду од леда који се топи на собној температури потребни су сати, док у полупроводницима пренос топлоте који се одвија у транзицију уређаја из укљученог до исклученог стања може да буде реда неколико наносекунди. Нека је суд преградом подељен на два дела тако да се у једном делу налази идеални гас са макростањем ("-{N}-", "-{V}-", "T"), а у другом делу идеалан гас ("-{N}-", "-{V}-", "T"), где је број честица у оба гаса велик. Максимум топлотне проводности за гас SF6 наступа при температури од око 2000К, за разлику од азота, код кога овај максимум наступа при температури од 6000К. То значи за колико пута повећамо притисак толико пута ћемо смањити запремину. Топлота експлозије је количина топлоте која се ослободи при потпуном експлозивном разлагању 1 kg или 1 mol , при сталној запремини. Циљ дизајна регенератора треба да буде да омогући довољан топлотни капацитет и капацитет преноса топлоте, а у исто вријеме да смањи што је више могуће унутрашњу запремину и отпор току гаса. С порастом температуре постаје и најверојатнија брзина све већа, тако да је просечна брзина којом се крећу молекули у врелом гасу већа него просечна брзина молекула у гасу при нижој температури. Путем тих експеримената, Бојл је уочио да притисак извршен на гас на константној температури реципрочно варира са променом запремине гаса. Однос угљен моноксида и водоника у "гасу за синтезу" може бити подешен преко реакције отклона воденог гаса на одређену вредност у зависности од намераване сврхе употребе. „Модели гаса“ који су најшире разматрани су „перфектни гас“, „идеални гас“ и „реални гас“. Ово је листа најпопуларнијих и најкоришћенијих алгоритама при чему се неки од доле наведених алгоритам данас сматрају несигурним. За локализацоју процеса највећу вредност имају компјутеризована томографија и сцинтиграфија надбубрежних жлезди. Уколико се гас креће или се тело у гасу креће тада се то изучава у аеродинамици. Одређена количина сумпора се налази у нафти и у земном гасу (непрерађена нафта и земни гас који се добијају у одређеним рејонима садрже велике количине сумпора. Руднички гас

Руднички гас је запаљиви гас који се налази у рудницима угља. Највећу вредност од 860.000 је достигла у априлу. Амазонска низија је део земље, који прима највећу количину кише. Амазонска низија је део земље, који прима највећу количину кише. Гас у боци увек је вишег притиска од онога који је неопходан на радном месту, без разлике о ком техничком гасу је реч. Свака од доле наведених претпоставки додаје комплексност решењу проблема. Делујући као одвод топлоте, поларна маса помера огромну количину топлоте од екватора према поларним регионима. Највећу количину вида, написао је у Италији, око 1220. Количина топлоте која стиже у кожу из дубљих ткива може се мењати променама протока крви кроз крвне судове коже што утиче на количину топлоте која се губи из тела путем три основна процеса одавања топлоте: "зрачењем" (радијацијом)," провођењем" (кондукцијом) и "прелазом" (конвекцијом). У боци (бочици) се налази гас (плин) под притиском који својим сагоревањем треба да ствара потребну температуру (топлоту). Највећу количину воде има у априлу, а најмању у августу. А. Ангстрем је 1853. направио експеримент у којем је гас водоника у стакленом суду (при ниском притиску) побуђивао електричном струјом (довођењем напона на крајеве суда). Како би се програмирање отежало, све остало у програму мора почети као једно од доле наведених упутстава. У принципу, топлотна ефикасност се дефинише као однос добијене користи и уложеног: 
Довођење топлоте се може заменити са разликом енталпије: 
За идеалан гас, специфична је енталпија -{h}- функција је температуре и независна је од притиска, по познатој релацији:

Следи:

Топлотна ефикасност, за идеалан Брајтонов циклус је: 

Последњи однос произилази из употребе једначине за инзетрописку промену температуре у току компресије. Идеалан гас би на апсолутној нули достигао нулту запремину и нулти притисак. Гледајући како се вентил ритмично покреће горе и доле, Папин дошао до идеје за машину с клипом и цилиндром. Угљен-диоксид је важан стакленички гас, који загрева површину Земље тако што смањује и онемогућава радијацију топлоте у свемир. У Робертсовом суду, Кенеди је често одлучивао о исходу процеса. У првој фази процеса амонијак се оксидује у безбојни гас, азот(-{II}-) оксид. У кондензатору, док се сабија пара расхладног флуида долази до процеса одузимања топлоте од расхладног флуида. Због тога што прозводи и приличну количину топлоте, употребљава се у разноразне сврхе гдје је поред свјетлости потребна и мања количина топлоте, нпр. Оне у себи садрже гас и малу количину живе (у милиграмима се мери количина -{Hg}-). При сталној запремини гаса, притисак је сразмеран температури и густини . Образац за количину топлоте ослобођене или добијене од стране система који учествује у изохорском процесу гласи:

Притом је: -{Q}-- тражена количина топлоте, -{n}-- број молова гаса који учествује у процесу ,-{c}--моларни топлотни капацитет при сталној запремини, -{Т}--температура. Када се гас загрева у суду сталне запремине, има се специфична топлота гаса при константној запремини c, а такво стање гаса карактерише изохора. Топлота експлозије је количина топлоте која се ослободи при потпуном експлозивном разлагању 1 kg или 1 mol , при сталној запремини. Идеалан гас би на апсолутној нули достигао нулту запремину и нулти притисак. Да је притисак гаса обрнуто сразмеран запремини приметио је 1662. године. Притисак сваког гаса у мешавини називамо парцијални притисак, а његова висина зависи од количине тог гаса и укупног 

Парцијални притисак, појединачно сваког гаса у мешавине може се израчунати помоћу формуле;

Парцијални (делимични) притисак сваког гаса у мешавини сразмеран је броју молекула тог гаса у укупној запремини коју заузима смеша. При адијабатском процесу идеалног гаса важи реалција: formula_1, где је k Поасонов број, који се дефинише као formula_2, где је formula_3 моларни топлотни капацитет при сталном притиску, а formula_4 моларни топлотни капацитет при сталној запремини. Гас може да се загрева и тако да се шири задржавајући стални притисак, тада се има специфична топлота гаса при сталном притиску c, а тако стање гаса карактерише изобара. А. Ангстрем је 1853. направио експеримент у којем је гас водоника у стакленом суду (при ниском притиску) побуђивао електричном струјом (довођењем напона на крајеве суда). На графику зависности величине -{"PV/T"}- од притиска гаса уочава се да, у односу на идеалан гас где је величина -{"PV/T"}- константна, реални гасови показују другачије понашање. Слично томе, за колико пута повећамо притисак гаса, толико пута ћемо смањити запремину и обрнуто, уз услов да је темпертура константна. Нека је суд преградом подељен на два дела тако да се у једном делу налази идеални гас са макростањем ("-{N}-", "-{V}-", "T"), а у другом делу идеалан гас ("-{N}-", "-{V}-", "T"), где је број честица у оба гаса велик. Претпостављено је да се унутар једног слоја гас налази у стању термодинамичке равнотеже, као и да је притисак гаса унутар једног слоја константан (али се, наравно, мења при преласку из једног слоја у други). У некој запремини гаса молекули могу попримити све могуће брзине, али према Максвелову истраживању постоји увек одређена брзина која је најверојатнија при одређеној температури, и највећи број молекула у гасу има управо брзине блиске тој брзини. Однос угљен моноксида и водоника у "гасу за синтезу" може бити подешен преко реакције отклона воденог гаса на одређену вредност у зависности од намераване сврхе употребе. „Модели гаса“ који су најшире разматрани су „перфектни гас“, „идеални гас“ и „реални гас“. Претпоставимо да гас у суду А при притиску -{"Р"}- заузима запремину -{"V"}- , а да у суду -{В}- на притиску -{"Р"}- заузима запремину -{"V"}-. Ово је листа најпопуларнијих и најкоришћенијих алгоритама при чему се неки од доле наведених алгоритам данас сматрају несигурним. Ако је гас у почетку био затворен у једној половини посуде, онда након подизања преграде долази до спонтаног ширења гаса на цјелокупну запремину. За локализацоју процеса највећу вредност имају компјутеризована томографија и сцинтиграфија надбубрежних жлезди. У термодинамици су најважније релације између топлотних капацитивности на сталном притиску и на сталној запремини. Путем тих експеримената, Бојл је уочио да притисак извршен на гас на константној температури реципрочно варира са променом запремине гаса. Како се гас адијабатски шири притисак делује на зидове млазнице и интегрише се у укупан потисак "ракетног мотора" у једном смеру, док је убрзање гаса у другом. Гас у боци увек је вишег притиска од онога који је неопходан на радном месту, без разлике о ком техничком гасу је реч. Претпоставимо да гас у суду А при притиску -{"Р"}- заузима запремину -{"V"}- , а да у суду -{В}- на притиску -{"Р"}- заузима запремину -{"V"}-. Слично томе, за колико пута повећамо притисак гаса, толико пута ћемо смањити запремину и обрнуто, уз услов да је темпертура константна. То значи за колико пута повећамо притисак толико пута ћемо смањити запремину. Ако је гас у почетку био затворен у једној половини посуде, онда након подизања преграде долази до спонтаног ширења гаса на цјелокупну запремину. Гас може да се загрева и тако да се шири задржавајући стални притисак, тада се има специфична топлота гаса при сталном притиску c, а тако стање гаса карактерише изобара. Слично томе, хлађење гаса смањиће запремину. Када се гас загрева у суду сталне запремине, има се специфична топлота гаса при константној запремини c, а такво стање гаса карактерише изохора. Идеалан гас би на апсолутној нули достигао нулту запремину и нулти притисак. При адијабатском процесу идеалног гаса важи реалција: formula_1, где је k Поасонов број, који се дефинише као formula_2, где је formula_3 моларни топлотни капацитет при сталном притиску, а formula_4 моларни топлотни капацитет при сталној запремини. Образац за количину топлоте ослобођене или добијене од стране система који учествује у изохорском процесу гласи:

Притом је: -{Q}-- тражена количина топлоте, -{n}-- број молова гаса који учествује у процесу ,-{c}--моларни топлотни капацитет при сталној запремини, -{Т}--температура. У води се раствара на једну запремину воде око 0,035 запремине гаса на 0 °C. Када ћелија достигне двоструку запремину почиње увртање (инвагинација) ћелијске мембране ка унутрашњости ћелије. Полази се од једначине стања идеалног гаса:

Прва корекција која се уводи односи се на запремину. Кретање честица дима на слици даје известан увид у понашање гаса при ниском притиску. Уз то има минималну запремину, и пружа минимално трење за пролаз гаса. А. Ангстрем је 1853. направио експеримент у којем је гас водоника у стакленом суду (при ниском притиску) побуђивао електричном струјом (довођењем напона на крајеве суда). Тачна вредност константе не треба бити позната како би користили овај закон за упоређивање запремине гасова при једнаком притиску:

Дакле, како се температура повећава, запремина гаса се повећава. Циљ дизајна регенератора треба да буде да омогући довољан топлотни капацитет и капацитет преноса топлоте, а у исто вријеме да смањи што је више могуће унутрашњу запремину и отпор току гаса. Будући да би при ниским температурама животиње требало да задрже максималну количину топлоте, требало би да имају релативно малу површину у односу на запремину, како би одавале минимално топлоте и како би одржале телесну температуру. У једном кубном сантиметру гаса на температури од 0 °C и при притиску од 1 атмосфере налази се преко 2,7×10¹³, молекула који садрже два или више атома. За разлику од овога, код идеалног Брајтоновог циклуса топлота се доводи при константном притиску, са скоком запремине гаса. Где је 

У другим детаљнијим дефиницијама, однос између масе гаса при константном притиску је обрнуто пропорционалан температури која се доводи у систем, који се даље може користити одређивањем система где formula_10 представља кубно ширење гаса, а formula_11, представља температуру измерену у Келвиновом мерном систему (у келвинима):

Како би се одржала константа к, током загревања гаса при константном притиску, запремина се мора повећавати. Рад гаса при изобарском процесу може се израчунати као површина испод изобаре на -{pV}--дијаграму (област -{VVBA}- на слици 1). Геј-Лисаков закон

Геј-Лисаков закон успоставља везу између температуре и запремине код идеалног гаса по којем је, при константном притиску formula_1, тј. Граница између наведених, тропопауза, појављује се при притиску од 0,1 бар.