Неки процеси у синтези беланчевина код прокариота и еукариота догађају се на различитим местима у ћелији. Који се од наведених процеса догађа у једру еукариота?
транслација транскрипција трансдукција трансформација
A B C D
Врши се у једру еукариота, односно нуклеоиду прокариота у 3'→ 5' правцу. Код еукариота ћелијско дисање се одвија у митохондријама а код прокариота у ћелијској опни. ДНК се обично јавља у облику линеарних хромозома код еукариота, и кружних хромозома код прокариота. Рибозоми прокариота су мањи од рибозома у еукариота. Каталаза

Каталаза је широко распрострањен ензим и среће се код прокариота и еукариота. "Главни чланак": Еукариотска транслација

Код еукариота, транскрипција се одвија у нуклеусу, затим и-РНК се премешта у цитоплазму како би се транслација започела. Флап ендонуклеазе су идентификоване код еукариота, прокариота, археја и неких вируса. Покретни ендонуклеазе су присутне код еукариота, прокариота, археја, и појединих вируса. Синтеза протеина је у генералном смислу иста код прокариота и еукариота, међутим фундаменталне разлике постоје. Код прокариота и еукариота, антисмисаоне РНК секвенце се формирају, мада функција тих молекула није потпуно јасна. Оваквим понашањем мобилни гени преносе низове нуклеотида са једног на друго место што доводи до:

Осим у хромозомској ДНК смештеној у једру еукариота или нуклеоиду прокариота, гени се налазе и у: Код еукариота у њима је ДНК везана у комплексе са хистонима, док је код прокариота више типова протеина присутно. Програм обухвата два модула: Молекуларна биологија еукариота и Молекуларна биологија прокариота. Код еукариота се, међутим, транскрипти морају у једру додатно обрадити да би постале зреле РНК способне да отпочну синтезу протеина. Упадљив промер је инкорпорација модификоване амино киселине селеноцистеина на појединим -{UGA}- кодонима унутар гена који кодирају селенопротеине код прокариота и еукариота. Репликација се и код прокариота и код еукариота врши бидирекционо, што значи да се од места где почиње врши истовремено у оба смера и то искључиво у 5'- 3' смеру. Код еукариота регион који садржи генетички материјал је одвојен од остатка ћелије мембраном, док код прокариота тај регион нема мембрану и није јасно дефинисан. Код прокариота Оказаки фрагменти су дужине 1000-2000 нуклеотида, док су код еукариота нешто преко 10 пута мањи. Код еукариота, деоба ћелије се одвија у сложенијем процесу митозе. То није случај код еукариота. Код еукариота, ДНК је лоцирана у ћелијском нуклеусу. Међутим, разлике између еукариота и модерних прокариота су тако дубоке да је ова хипотеза мало вероватна. Код малог броја ДНК секвенци прокариота у еукариота, и нешто већег броја плазмида и вируса, разлика између смисаоних и антисмисаоних ланаца је замагљена преклапањем гена. Унутар једра се генетичка информација кодирана у ДНК молекулима транскрибује у РНК молекуле, који се након екстензивне обраде транспортују у цитоплазму (код еукариота, садржај ћелије без једра), где они учествују у рубизомској синтези протеина. Било да ћелија има само један хромозом (као код прокариота) или мноштво хромозома (као код еукариота), целокупни геном се мора репликовати једном током сваке ћелијске деобе. Врши се у једру еукариота, односно нуклеоиду прокариота у 3'→ 5' правцу. Код еукариота ћелијско дисање се одвија у митохондријама а код прокариота у ћелијској опни. ДНК се обично јавља у облику линеарних хромозома код еукариота, и кружних хромозома код прокариота. Рибозоми прокариота су мањи од рибозома у еукариота. Каталаза

Каталаза је широко распрострањен ензим и среће се код прокариота и еукариота. Флап ендонуклеазе су идентификоване код еукариота, прокариота, археја и неких вируса. Покретни ендонуклеазе су присутне код еукариота, прокариота, археја, и појединих вируса. Синтеза протеина је у генералном смислу иста код прокариота и еукариота, међутим фундаменталне разлике постоје. Код прокариота и еукариота, антисмисаоне РНК секвенце се формирају, мада функција тих молекула није потпуно јасна. Оваквим понашањем мобилни гени преносе низове нуклеотида са једног на друго место што доводи до:

Осим у хромозомској ДНК смештеној у једру еукариота или нуклеоиду прокариота, гени се налазе и у: "Главни чланак": Еукариотска транслација

Код еукариота, транскрипција се одвија у нуклеусу, затим и-РНК се премешта у цитоплазму како би се транслација започела. Код еукариота у њима је ДНК везана у комплексе са хистонима, док је код прокариота више типова протеина присутно. Програм обухвата два модула: Молекуларна биологија еукариота и Молекуларна биологија прокариота. Код еукариота се, међутим, транскрипти морају у једру додатно обрадити да би постале зреле РНК способне да отпочну синтезу протеина. Упадљив промер је инкорпорација модификоване амино киселине селеноцистеина на појединим -{UGA}- кодонима унутар гена који кодирају селенопротеине код прокариота и еукариота. Репликација се и код прокариота и код еукариота врши бидирекционо, што значи да се од места где почиње врши истовремено у оба смера и то искључиво у 5'- 3' смеру. Код еукариота регион који садржи генетички материјал је одвојен од остатка ћелије мембраном, док код прокариота тај регион нема мембрану и није јасно дефинисан. Поред њих геном еукариота садржи и јединствене низове нуклеотида (јединствена ДНК )који се налазе само у једној копији на којима се врши транскрипција и-РНК. Код прокариота Оказаки фрагменти су дужине 1000-2000 нуклеотида, док су код еукариота нешто преко 10 пута мањи. Код еукариота, деоба ћелије се одвија у сложенијем процесу митозе. То није случај код еукариота. Код еукариота, ДНК је лоцирана у ћелијском нуклеусу. Међутим, разлике између еукариота и модерних прокариота су тако дубоке да је ова хипотеза мало вероватна. Код малог броја ДНК секвенци прокариота у еукариота, и нешто већег броја плазмида и вируса, разлика између смисаоних и антисмисаоних ланаца је замагљена преклапањем гена. Унутар једра се генетичка информација кодирана у ДНК молекулима транскрибује у РНК молекуле, који се након екстензивне обраде транспортују у цитоплазму (код еукариота, садржај ћелије без једра), где они учествују у рубизомској синтези протеина. Врши се у једру еукариота, односно нуклеоиду прокариота у 3'→ 5' правцу. Код еукариота ћелијско дисање се одвија у митохондријама а код прокариота у ћелијској опни. ДНК се обично јавља у облику линеарних хромозома код еукариота, и кружних хромозома код прокариота. Рибозоми прокариота су мањи од рибозома у еукариота. Каталаза

Каталаза је широко распрострањен ензим и среће се код прокариота и еукариота. Флап ендонуклеазе су идентификоване код еукариота, прокариота, археја и неких вируса. Покретни ендонуклеазе су присутне код еукариота, прокариота, археја, и појединих вируса. Синтеза протеина је у генералном смислу иста код прокариота и еукариота, међутим фундаменталне разлике постоје. Код прокариота и еукариота, антисмисаоне РНК секвенце се формирају, мада функција тих молекула није потпуно јасна. Оваквим понашањем мобилни гени преносе низове нуклеотида са једног на друго место што доводи до:

Осим у хромозомској ДНК смештеној у једру еукариота или нуклеоиду прокариота, гени се налазе и у: Код еукариота у њима је ДНК везана у комплексе са хистонима, док је код прокариота више типова протеина присутно. Програм обухвата два модула: Молекуларна биологија еукариота и Молекуларна биологија прокариота. Код еукариота се, међутим, транскрипти морају у једру додатно обрадити да би постале зреле РНК способне да отпочну синтезу протеина. Упадљив промер је инкорпорација модификоване амино киселине селеноцистеина на појединим -{UGA}- кодонима унутар гена који кодирају селенопротеине код прокариота и еукариота. Репликација се и код прокариота и код еукариота врши бидирекционо, што значи да се од места где почиње врши истовремено у оба смера и то искључиво у 5'- 3' смеру. Код еукариота регион који садржи генетички материјал је одвојен од остатка ћелије мембраном, док код прокариота тај регион нема мембрану и није јасно дефинисан. Код прокариота Оказаки фрагменти су дужине 1000-2000 нуклеотида, док су код еукариота нешто преко 10 пута мањи. Код еукариота, деоба ћелије се одвија у сложенијем процесу митозе. То није случај код еукариота. Код еукариота, ДНК је лоцирана у ћелијском нуклеусу. Међутим, разлике између еукариота и модерних прокариота су тако дубоке да је ова хипотеза мало вероватна. Код малог броја ДНК секвенци прокариота у еукариота, и нешто већег броја плазмида и вируса, разлика између смисаоних и антисмисаоних ланаца је замагљена преклапањем гена. Унутар једра се генетичка информација кодирана у ДНК молекулима транскрибује у РНК молекуле, који се након екстензивне обраде транспортују у цитоплазму (код еукариота, садржај ћелије без једра), где они учествују у рубизомској синтези протеина. Било да ћелија има само један хромозом (као код прокариота) или мноштво хромозома (као код еукариота), целокупни геном се мора репликовати једном током сваке ћелијске деобе. Група -{Rhizaria}- је монофилетска, а на филогенетском стаблу еукариота налази се у оквиру биконтне кладе (-{Bikonta}-), што претпоставља њен настанак од хетеротрофних еукариота који су поседовали два бича. Врши се у једру еукариота, односно нуклеоиду прокариота у 3'→ 5' правцу. Код еукариота ћелијско дисање се одвија у митохондријама а код прокариота у ћелијској опни. ДНК се обично јавља у облику линеарних хромозома код еукариота, и кружних хромозома код прокариота. Рибозоми прокариота су мањи од рибозома у еукариота. Каталаза

Каталаза је широко распрострањен ензим и среће се код прокариота и еукариота. Флап ендонуклеазе су идентификоване код еукариота, прокариота, археја и неких вируса. Покретни ендонуклеазе су присутне код еукариота, прокариота, археја, и појединих вируса. Синтеза протеина је у генералном смислу иста код прокариота и еукариота, међутим фундаменталне разлике постоје. Код прокариота и еукариота, антисмисаоне РНК секвенце се формирају, мада функција тих молекула није потпуно јасна. Оваквим понашањем мобилни гени преносе низове нуклеотида са једног на друго место што доводи до:

Осим у хромозомској ДНК смештеној у једру еукариота или нуклеоиду прокариота, гени се налазе и у: Код еукариота у њима је ДНК везана у комплексе са хистонима, док је код прокариота више типова протеина присутно. Програм обухвата два модула: Молекуларна биологија еукариота и Молекуларна биологија прокариота. Код еукариота се, међутим, транскрипти морају у једру додатно обрадити да би постале зреле РНК способне да отпочну синтезу протеина. Упадљив промер је инкорпорација модификоване амино киселине селеноцистеина на појединим -{UGA}- кодонима унутар гена који кодирају селенопротеине код прокариота и еукариота. Репликација се и код прокариота и код еукариота врши бидирекционо, што значи да се од места где почиње врши истовремено у оба смера и то искључиво у 5'- 3' смеру. Код еукариота регион који садржи генетички материјал је одвојен од остатка ћелије мембраном, док код прокариота тај регион нема мембрану и није јасно дефинисан. Код прокариота Оказаки фрагменти су дужине 1000-2000 нуклеотида, док су код еукариота нешто преко 10 пута мањи. Код еукариота, деоба ћелије се одвија у сложенијем процесу митозе. То није случај код еукариота. Код еукариота, ДНК је лоцирана у ћелијском нуклеусу. Међутим, разлике између еукариота и модерних прокариота су тако дубоке да је ова хипотеза мало вероватна. Код малог броја ДНК секвенци прокариота у еукариота, и нешто већег броја плазмида и вируса, разлика између смисаоних и антисмисаоних ланаца је замагљена преклапањем гена. Унутар једра се генетичка информација кодирана у ДНК молекулима транскрибује у РНК молекуле, који се након екстензивне обраде транспортују у цитоплазму (код еукариота, садржај ћелије без једра), где они учествују у рубизомској синтези протеина. Било да ћелија има само један хромозом (као код прокариота) или мноштво хромозома (као код еукариота), целокупни геном се мора репликовати једном током сваке ћелијске деобе. Група -{Rhizaria}- је монофилетска, а на филогенетском стаблу еукариота налази се у оквиру биконтне кладе (-{Bikonta}-), што претпоставља њен настанак од хетеротрофних еукариота који су поседовали два бича.