Који од наведених водених раствора ће плавом лакмус-папиру променити боју?
раствор сумпор(IV) оксида раствор натријум-етоксида раствор натријум-пероксида раствор калцијум-оксида
A B C D
При 400 °C, оксидација сумпор(-{IV}-) оксида у сумпор(-{VI}-) оксид је готово завршена. Тај се раствор сумпор(-{VI}-) оксида у сумпорној киселини назива олеум или димећа сумпорна киселина. Сребро и калај ће оксидирати и променити боју од топлоте. Наследио га је син Аменхотеп -{IV}-, који ће касније променити име у Акхенатон. Оба поступка захтевају кориштење сумпор(-{IV}-) оксида, који се добија сагоревањем /пржењем сулфидних јона/ гвожђе(-{II}-) сулфида или сумпора у струји ваздуха. Потом се пропушта кроз раствор сумпор диоксида. Од хемијских раствора користи се 5% раствор сумпорне киселине или 5% раствор "-{EDTA}-" (-{pH}- 7). сумпор(IV)-оксид. Од чисто хемијских раствора могу се користити кисели раствор тиоуреје 8-10% (који је канцерогена супстанца) и 30% раствор натријум тиосулфата, или 15% раствор амонијум тиосулфата. Друга метода је добивање сумпорне киселине, која се користи од 1900-их, а темељи се на каталитичкој оксидацији сумпор(-{IV}-) оксида у сумпор(-{VI}-) оксид (-{SO}-), уз катализатор ванадијум(-{V}-) оксид (-{VO}-) који делује као преносилац кисеоника. Међутим, алкохоли не учествују у реакцији неутрализације, нити мењају боју лакмус папира. У раствор који се испитује додаје се индикатор киселости, који у зависности од -{pH}- средине мења боју. Од хемијских раствора се може користити 5% раствор соне киселине (уз додатак корозионог инхибитора) или те 15% раствор тринатријум фосфата. Различите храњиве субстанце могу променити боју мокраће. У прво вријеме прављено је од смјесе водених раствора танина и соли гвожђа. Ипак калај(-{IV}-) оксид је инертан попут титанијум(-{IV}-) оксида. У присуству катализатора (ванадијум оксида) два молекула сумпор диоксида могу да реагују са једним атомом кисеоник градећи сумпор триоксид. У већини случајева, када се изложи повишеној температури, термо слој ће променити боју у црно, али исто тако постоје папири који ће постати плави или црвени. Од хемијских раствора користе се 5% раствор соне киселине у комбинацији са раствором амонијум-ацетата (10%) или 4% раствор "-{EDTA}-" (-{pH}- 5,5). Од растворених оксида поседује гвожђе, алуминијум – оксид, силицијум – диоксид, слободне угљене киселине и слободни сумпор – водоник. Монохидрат -{NaOH}-· се кристалише из водених раствора између 12,3 и 61,8  °C. Тако ће смеша гвожђа и сумпора имати особине и једног и другог елемента (гвожђе ће и даље имати магнетна својства, а сумпор жуту боју). Сагоревањем фосилних горива долази до ослобађања отровних гасова: азот оксида (-{NO}-), сумпор-диоксида (-{SO}-. Безобличан сумпор се такође јавља и при издвајању из раствора у току хемијске реакције. Графички програми могу променити одређену боју неког предмета у слици. Од чисто хемијских раствора могу се користити кисели раствор тиоуреје 8-10% (који је канцерогена супстанца) и 30% раствор натријум тиосулфата, или 15% раствор амонијум тиосулфата. ИВ инфузија може да буде један од следећих раствора: (1) 100 -{ml/kg}- раствора Рингеровог лактата, (2) раствор 0,9% натријум хлорида и 0,17 моларног (1/6 моларног) натријум лактата у односу 2:1 или (3) раствор 0,9% натријум хлорида. Сребро и калај ће оксидирати и променити боју од топлоте. Затим се додаје раствор натријум цијанида. Од хемијских раствора користи се 5% раствор сумпорне киселине или 5% раствор "-{EDTA}-" (-{pH}- 7). Физиолошки раствор

Физиолошки раствор () је 0,9% m/V раствор натријум хлорида у редестилованој стерилисаној води. цијанидним поступком; већином помоћу раствора натријум цијанида. Добија се закисељавањем воденог раствора натријум силиката. Водено стакло је водени раствор натријум силиката. Међутим, алкохоли не учествују у реакцији неутрализације, нити мењају боју лакмус папира. Натријум карбонат се користи као алкалија, на пример, захваљујући реакцији хидролизе
Иако је базна јачина раствора натријум карбоната нижа од концентрованог раствора натријум хидроксида, његова предност је што је чврста супстанца. При загревању се распада на натријум-сулфат и натријум-пентасулфид:

Време настанка сумпора зависи од концентрације раствора. У раствор који се испитује додаје се индикатор киселости, који у зависности од -{pH}- средине мења боју. Најчешћа средстава су кисео 8-10% раствор тиоуреје (који је канцерогена супстанца), 30% раствор натријум тиосулфата, 15% раствор амонијум тиосулфата, кисели раствор калијум јодида (12%), и мешавина таложене креде и воде. Од хемијских раствора се може користити 5% раствор соне киселине (уз додатак корозионог инхибитора) или те 15% раствор тринатријум фосфата. Од раствор које се користе за хемијско чишћење можемо издвојити амонијум-цитрат (-{pH}- 9 / 5%), "-{EDTA}-" раствор, раствор калијум натријум тартарата и гел полиметакрилне киселине. Различите храњиве субстанце могу променити боју мокраће. Индустријски, хлор се производи електролизом раствора(ређе растопа) натријум-хлорида. кухињска со (натријум хлорид (NaCl), у облику раствора подвргава јонизацији. раствор калијум или натријум цијанида растварају злато дајући комплексне соли. За ту сврху највише се користи 0.5% раствор натријум-хипохлорита. У прво вријеме прављено је од смјесе водених раствора танина и соли гвожђа. У већини случајева, када се изложи повишеној температури, термо слој ће променити боју у црно, али исто тако постоје папири који ће постати плави или црвени. Од хемијских раствора користе се 5% раствор соне киселине у комбинацији са раствором амонијум-ацетата (10%) или 4% раствор "-{EDTA}-" (-{pH}- 5,5). Раствор у епрувети се загрије на воденом купатилу до 70 °C и тада се полагано докапава раствор натријум нитрита. Од чисто хемијских раствора могу се користити кисели раствор тиоуреје 8-10% (који је канцерогена супстанца) и 30% раствор натријум тиосулфата, или 15% раствор амонијум тиосулфата. ИВ инфузија може да буде један од следећих раствора: (1) 100 -{ml/kg}- раствора Рингеровог лактата, (2) раствор 0,9% натријум хлорида и 0,17 моларног (1/6 моларног) натријум лактата у односу 2:1 или (3) раствор 0,9% натријум хлорида. Уз додатак водоник-пероксида, раствор ће се обезбојити, али не и талог. Сребро и калај ће оксидирати и променити боју од топлоте. Затим се додаје раствор натријум цијанида. Од хемијских раствора користи се 5% раствор сумпорне киселине или 5% раствор "-{EDTA}-" (-{pH}- 7). Физиолошки раствор

Физиолошки раствор () је 0,9% m/V раствор натријум хлорида у редестилованој стерилисаној води. цијанидним поступком; већином помоћу раствора натријум цијанида. Добија се закисељавањем воденог раствора натријум силиката. Водено стакло је водени раствор натријум силиката. Међутим, алкохоли не учествују у реакцији неутрализације, нити мењају боју лакмус папира. Натријум карбонат се користи као алкалија, на пример, захваљујући реакцији хидролизе
Иако је базна јачина раствора натријум карбоната нижа од концентрованог раствора натријум хидроксида, његова предност је што је чврста супстанца. При загревању се распада на натријум-сулфат и натријум-пентасулфид:

Време настанка сумпора зависи од концентрације раствора. У раствор који се испитује додаје се индикатор киселости, који у зависности од -{pH}- средине мења боју. Најчешћа средстава су кисео 8-10% раствор тиоуреје (који је канцерогена супстанца), 30% раствор натријум тиосулфата, 15% раствор амонијум тиосулфата, кисели раствор калијум јодида (12%), и мешавина таложене креде и воде. Од хемијских раствора се може користити 5% раствор соне киселине (уз додатак корозионог инхибитора) или те 15% раствор тринатријум фосфата. Од раствор које се користе за хемијско чишћење можемо издвојити амонијум-цитрат (-{pH}- 9 / 5%), "-{EDTA}-" раствор, раствор калијум натријум тартарата и гел полиметакрилне киселине. Различите храњиве субстанце могу променити боју мокраће. Индустријски, хлор се производи електролизом раствора(ређе растопа) натријум-хлорида. кухињска со (натријум хлорид (NaCl), у облику раствора подвргава јонизацији. раствор калијум или натријум цијанида растварају злато дајући комплексне соли. За ту сврху највише се користи 0.5% раствор натријум-хипохлорита. У прво вријеме прављено је од смјесе водених раствора танина и соли гвожђа. У већини случајева, када се изложи повишеној температури, термо слој ће променити боју у црно, али исто тако постоје папири који ће постати плави или црвени. Од хемијских раствора користе се 5% раствор соне киселине у комбинацији са раствором амонијум-ацетата (10%) или 4% раствор "-{EDTA}-" (-{pH}- 5,5). Сребро и калај ће оксидирати и променити боју од топлоте. Алтернативно, калцијум карбонат се може припремити из калцијум оксида. Од хемијских раствора користи се 5% раствор сумпорне киселине или 5% раствор "-{EDTA}-" (-{pH}- 7). Од чисто хемијских раствора могу се користити кисели раствор тиоуреје 8-10% (који је канцерогена супстанца) и 30% раствор натријум тиосулфата, или 15% раствор амонијум тиосулфата. Раствор је калцијум-бикарбонат, настао деловањем угљене киселине на кречњак (калцијум-карбонат). Међутим, алкохоли не учествују у реакцији неутрализације, нити мењају боју лакмус папира. У Римском царству бетон је прављен од калцијум-оксида, пуцоланске прашине и агрегата који су правили од плавца. У раствор који се испитује додаје се индикатор киселости, који у зависности од -{pH}- средине мења боју. Од хемијских раствора се може користити 5% раствор соне киселине (уз додатак корозионог инхибитора) или те 15% раствор тринатријум фосфата. Сагорева у присуству кисеоника из ваздуха до калцијум оксида, те у много мањој мери калцијум нитрида. Течно млеко је по хемијском саставу водени раствор калцијум хидроксида. Различите храњиве субстанце могу променити боју мокраће. У прво вријеме прављено је од смјесе водених раствора танина и соли гвожђа. Калијум-супероксид:

Метални калцијум се производи у вакууму путем редукције од прженог безводног креча (калцијум-оксида) са алуминијумом при температури од 1200  °C. У већини случајева, када се изложи повишеној температури, термо слој ће променити боју у црно, али исто тако постоје папири који ће постати плави или црвени. Од хемијских раствора користе се 5% раствор соне киселине у комбинацији са раствором амонијум-ацетата (10%) или 4% раствор "-{EDTA}-" (-{pH}- 5,5). У току производње креча једне тоне калцијум-оксида распадањем у калцијум-карбонат, праћена је ослобађањем 785 килограма угљен-диоксида. Остатак, калцијум-карбонат, обара се из раствора и акумулира у виду бигра. Настаје око хладних и топлих извора, обарањем калцијум-карбоната из засићеног раствора. Монохидрат -{NaOH}-· се кристалише из водених раствора између 12,3 и 61,8  °C. Настаје око хладних извора, излучивањем калцијум-карбоната из засићеног воденог раствора калцијумхидроген-карбоната. Графички програми могу променити одређену боју неког предмета у слици. ИВ инфузија може да буде један од следећих раствора: (1) 100 -{ml/kg}- раствора Рингеровог лактата, (2) раствор 0,9% натријум хлорида и 0,17 моларног (1/6 моларног) натријум лактата у односу 2:1 или (3) раствор 0,9% натријум хлорида. Оно се састоји од апроксимативно 75% силицијум диоксида (-{SiO}-), натријум оксида (-{NaO}-) из натријум карбоната (-{NaCO}-), калцијум оксида, такође познатог као креч (-{CaO}-), и неколико мањих адитива. Сиво – смеђа варијанта овог минерала садржи и до 20% калцијум-оксида и назива се бустамит, а са 7% цинк-оксида назива се фовлерит.