У каквом су међусобном односу збир масе слободних протона и неутрона са масом (тежином) атомског језгра деутеријума (2 1 H) ?
Маса атомског језгра деутеријума је мања. Две масе су тачно једнаке. Маса атомског језгра деутеријума је већа.
A B C
До распада долази због нестабилности атомског језгра односно неуравнотеженог броја протона и неутрона у њему. Спин атомског језгра, и њему придружени магнетни момент, нису куриозитет већ фундаментална особина протона и неутрона, попут масе или наелектрисања. Нуклеарни спин

Нуклеарни спин је механички момент атомског језгра и настаје као комбинација спинова протона и неутрона. Стога се не јављају стабилна језгра са једнаким бројем протона и неутрана изнад атомског броја -{"Z"}- = 20 (калцијум) и са повећањем атомског броја однос неутрона и протона стабилних изотопа се повећава. Нуклеарни магнетни момент

Нуклеарни магнетни момент је магнетни момент атомског језгра и комбинација је спинова протона и неутрона. Спин атомског језгра износ 3/2. У контексту везивања протона и неутрона при формирану атомског језгра, јаке интеракције се називају нуклеарним силама (или "резидуалном јаком силом"). Састав атомског језгра

У састав атомског језгра улазе протони и неутрони, који се заједно називају нуклеони. Међутим, пошто се масе протона и деутерона могу мерити помоћу масеног спектрометра, маса неутрона се може извести путем одузимања масе протона од деутеронске масе, при чему је разлика маса неутрона плус енергија везивања деутеријума (изражена као позитивно емитована енергија). То одговара густини атомског језгра. Ван дер Валсов радијус

Ван дер Валсов радијус представља растојање између електрона најудаљенијих од атомског језгра и тог атомског језгра слободних атома, или најудаљенијих електрона и геометријске средине целих молекула. Код атомског језгра најпознатији су модели капи и љуске. Активност од 1 -{Bq}- значи један распад атомског језгра у секунди. Имају велику улогу у радиоактивном распаду атомског језгра. Не игра зачајну улогу у изградњи атомског језгра. Показано је да је наелектрисање "једног" језгра хелијума (два протона и два неутрона) које се креће великом брзином исто као и наелектрисање "два" језгра деутеријума (један протон и један неутрон) која се крећу много спорије него језгро хелијума. Број протона и неутрона заједно одређује нуклид (врсту језгра). Алфа честице су језгра хелијумa-4 (два протона и два неутрона). А множење породица као да наликује фисији атомског језгра. Дакле, магнетни момент атомског језгра је универзална особина хемијских елемената. Број неутрона релативно на број протона одређује стабилност језгра. Коначно, достигли бисмо тачку где материја има густину атомског језгра (~2·1017 kg/m³). Магнетизам атома је последица електронског магнетизма и атомског језгра и њихових интеракција. Ото Штерн је измерио магнетни момент протона (атомског језгра водоника) за шта је 1943. године добио Нобелову награду за физику. Дужина живота језгра деутеријума у тренутку Великог праска је веома кратка, у поређењу са оном водоника и хелијума. Масе протона и неутрона су приближно једнаке. Спин атомског језгра, и њему придружени магнетни момент, нису куриозитет већ фундаментална особина протона и неутрона, попут масе или наелектрисања. Међутим, пошто се масе протона и деутерона могу мерити помоћу масеног спектрометра, маса неутрона се може извести путем одузимања масе протона од деутеронске масе, при чему је разлика маса неутрона плус енергија везивања деутеријума (изражена као позитивно емитована енергија). Највећи део масе обичних протона или неутрона је резултат поља енергије јаке силе; индивидуални кваркови производе само око 1% масе протона. До распада долази због нестабилности атомског језгра односно неуравнотеженог броја протона и неутрона у њему. Она се означава са "-{u}-" и износи:

formula_3

Масе протона и неутрона износе:

formula_4 formula_5 Стога се не јављају стабилна језгра са једнаким бројем протона и неутрана изнад атомског броја -{"Z"}- = 20 (калцијум) и са повећањем атомског броја однос неутрона и протона стабилних изотопа се повећава. Нуклеарни спин

Нуклеарни спин је механички момент атомског језгра и настаје као комбинација спинова протона и неутрона. Нуклеарни магнетни момент

Нуклеарни магнетни момент је магнетни момент атомског језгра и комбинација је спинова протона и неутрона. Алфа честице су језгра хелијумa-4 (два протона и два неутрона). У контексту везивања протона и неутрона при формирану атомског језгра, јаке интеракције се називају нуклеарним силама (или "резидуалном јаком силом"). Мада је подела према масама застарела (у међувремену је пронађен лептон са масом већом од масе протона или неутрона) називи су задржани да означе фамилије честица са сличним, више не масама, већ другим важним особинама. Однос између масе протона и масе електрона је око 1836. Дакле, језгра са масом доста мањом и доста већом од масе гвожђа имају мању енергију везивања по нуклеону. Број протона и неутрона заједно одређује нуклид (врсту језгра). Стога постоје две врсте масе:


Ово су две различите физичке појаве (инерција и гравитација), те из самих дефиниција ових величина не следи да су ове масе нужно једнаке. Број неутрона релативно на број протона одређује стабилност језгра. Касније, када су предвиђене и друге честице маса између масе електрона и масе протона, назив ове честице је промењен у мион. То су старе звезде популације II, масе отприлике једнаке Сунчевој. То су старе звезде популације II, масе отприлике једнаке Сунчевој. Маса сваког од тих бозона је далеко већа од масе протона или неутрона, што је конзистентно са кратким дометом слабе силе. за неке специјалне, „магичне“ бројеве протона или неутрона: 2, 8, 20, 28, 50, 82 или 126, језгра су посебно стабилна. Атомска маса елемента, "A", се мери у јединицама атомске масе (amu) и отприлике је једнака збиру протона и неутрона датог елемента. Молекулска маса је збир маса атома који чине молекул, и попут атомске, изражава се у атомским јединицама масе (атомска јединица масе = 1/12 масе изотопа C). Молекулска маса је збир маса атома који чине молекул, и попут атомске, изражава се у атомским јединицама масе (атомска јединица масе = 1/12 масе изотопа C). До распада долази због нестабилности атомског језгра односно неуравнотеженог броја протона и неутрона у њему. Спин атомског језгра, и њему придружени магнетни момент, нису куриозитет већ фундаментална особина протона и неутрона, попут масе или наелектрисања. Нуклеарни спин

Нуклеарни спин је механички момент атомског језгра и настаје као комбинација спинова протона и неутрона. Стога се не јављају стабилна језгра са једнаким бројем протона и неутрана изнад атомског броја -{"Z"}- = 20 (калцијум) и са повећањем атомског броја однос неутрона и протона стабилних изотопа се повећава. Нуклеарни магнетни момент

Нуклеарни магнетни момент је магнетни момент атомског језгра и комбинација је спинова протона и неутрона. Спин атомског језгра износ 3/2. У контексту везивања протона и неутрона при формирану атомског језгра, јаке интеракције се називају нуклеарним силама (или "резидуалном јаком силом"). Састав атомског језгра

У састав атомског језгра улазе протони и неутрони, који се заједно називају нуклеони. Међутим, пошто се масе протона и деутерона могу мерити помоћу масеног спектрометра, маса неутрона се може извести путем одузимања масе протона од деутеронске масе, при чему је разлика маса неутрона плус енергија везивања деутеријума (изражена као позитивно емитована енергија). То одговара густини атомског језгра. Ван дер Валсов радијус

Ван дер Валсов радијус представља растојање између електрона најудаљенијих од атомског језгра и тог атомског језгра слободних атома, или најудаљенијих електрона и геометријске средине целих молекула. Код атомског језгра најпознатији су модели капи и љуске. Активност од 1 -{Bq}- значи један распад атомског језгра у секунди. Имају велику улогу у радиоактивном распаду атомског језгра. Не игра зачајну улогу у изградњи атомског језгра. Показано је да је наелектрисање "једног" језгра хелијума (два протона и два неутрона) које се креће великом брзином исто као и наелектрисање "два" језгра деутеријума (један протон и један неутрон) која се крећу много спорије него језгро хелијума. Број протона и неутрона заједно одређује нуклид (врсту језгра). Алфа честице су језгра хелијумa-4 (два протона и два неутрона). А множење породица као да наликује фисији атомског језгра. Дакле, магнетни момент атомског језгра је универзална особина хемијских елемената. Број неутрона релативно на број протона одређује стабилност језгра. Коначно, достигли бисмо тачку где материја има густину атомског језгра (~2·1017 kg/m³). Магнетизам атома је последица електронског магнетизма и атомског језгра и њихових интеракција. Ото Штерн је измерио магнетни момент протона (атомског језгра водоника) за шта је 1943. године добио Нобелову награду за физику. Дужина живота језгра деутеријума у тренутку Великог праска је веома кратка, у поређењу са оном водоника и хелијума.