Слика приказује азотне бактерије на корену соје. Која је улога соје у тој заједници? корен соје бактерије азотове (Rhizobium sp.)
Разграђује азотна једињења бактерија. Омогућује бактеријама полно размножавање. Веже атмосферски азот. Синтетизира шећере за бактерије.
A B C D
Протеини соје садрже све есенцијалне аминокиселине у довољној количини тако да прерађевине од соје представљају квалитетну храну. Протеини соје чине око 2/3 светске производње биљних протеина док 1/3 биљних уља потиче од соје. Од индустријског биља гаји се нешто соје. за пашу стоке или за узгој соје. За то су заслужни француски узгајивачи соје. Разне сорте соје различито нарасту у различитим окружењима. Бразил је од 1970. године велики извозник соје. Итамбијара је велики произвођач кукуруза, соје и памука. Сојино уље је други важан производ у преради соје. У њој је сниман филм Соје Јовановић „Силом отац“. У модерној историје соје важна су још два догађаја. Основни разлог гајења соје јесте повољан хемијски састав зрна. Већина угљених хидрата соје се може класификовати у дијетарна влакна. За те потребе се издваја из зрневља соје која садржи око 1% лецитина. Такође у зрну соје налазе се и неке антинутритивене материје као што су инхибитори протеаза (термичком обрадом зрна соје ове материје се неутралишу) и несварљиви олигосахариди. За домаћу исхрану велики значај има производња кромпира, и соје. Веома мали део убране соје директно се користи у људској исхрани. Током рата, Америчко министарство пољопривреде започело је примену соје као ђубриво. Касније је започео проналажење начина за прављење нових производ од соје. Просечни светски принос соје у 2010. био је 2,5 тоне по хектару. Али брашно се прави (мељавом) и од кукуруза, ражи, соје, јечма. Иста количина соје даје 446 калорија и 11 грама полинезасићених масноћа. Током 1960-их, САД је извезла преко 90% укупне светске производње соје. Ипак, производи од соје јављају се у широком спектру варијација у прерађеној храни. Традиционално су заступљене културе кукуруза, пшенице, шећерне репе, сунцокрета, јечма и соје. Протеини соје садрже све есенцијалне аминокиселине у довољној количини тако да прерађевине од соје представљају квалитетну храну. Протеини соје чине око 2/3 светске производње биљних протеина док 1/3 биљних уља потиче од соје. Од индустријског биља гаји се нешто соје. за пашу стоке или за узгој соје. За то су заслужни француски узгајивачи соје. Разне сорте соје различито нарасту у различитим окружењима. Бразил је од 1970. године велики извозник соје. Итамбијара је велики произвођач кукуруза, соје и памука. Сојино уље је други важан производ у преради соје. У њој је сниман филм Соје Јовановић „Силом отац“. У модерној историје соје важна су још два догађаја. Основни разлог гајења соје јесте повољан хемијски састав зрна. Већина угљених хидрата соје се може класификовати у дијетарна влакна. За те потребе се издваја из зрневља соје која садржи око 1% лецитина. Такође у зрну соје налазе се и неке антинутритивене материје као што су инхибитори протеаза (термичком обрадом зрна соје ове материје се неутралишу) и несварљиви олигосахариди. За домаћу исхрану велики значај има производња кромпира, и соје. Веома мали део убране соје директно се користи у људској исхрани. Током рата, Америчко министарство пољопривреде започело је примену соје као ђубриво. Касније је започео проналажење начина за прављење нових производ од соје. Просечни светски принос соје у 2010. био је 2,5 тоне по хектару. Али брашно се прави (мељавом) и од кукуруза, ражи, соје, јечма. Иста количина соје даје 446 калорија и 11 грама полинезасићених масноћа. Током 1960-их, САД је извезла преко 90% укупне светске производње соје. Ипак, производи од соје јављају се у широком спектру варијација у прерађеној храни. Традиционално су заступљене културе кукуруза, пшенице, шећерне репе, сунцокрета, јечма и соје. Протеини соје садрже све есенцијалне аминокиселине у довољној количини тако да прерађевине од соје представљају квалитетну храну. Протеини соје чине око 2/3 светске производње биљних протеина док 1/3 биљних уља потиче од соје. Од индустријског биља гаји се нешто соје. за пашу стоке или за узгој соје. За то су заслужни француски узгајивачи соје. Разне сорте соје различито нарасту у различитим окружењима. Бразил је од 1970. године велики извозник соје. Итамбијара је велики произвођач кукуруза, соје и памука. Сојино уље је други важан производ у преради соје. У њој је сниман филм Соје Јовановић „Силом отац“. У модерној историје соје важна су још два догађаја. Основни разлог гајења соје јесте повољан хемијски састав зрна. Већина угљених хидрата соје се може класификовати у дијетарна влакна. За те потребе се издваја из зрневља соје која садржи око 1% лецитина. Такође у зрну соје налазе се и неке антинутритивене материје као што су инхибитори протеаза (термичком обрадом зрна соје ове материје се неутралишу) и несварљиви олигосахариди. За домаћу исхрану велики значај има производња кромпира, и соје. Веома мали део убране соје директно се користи у људској исхрани. Само биљке на чијим корену се налазе нитрифицирајуће бактерије (пасуљ, грашак, детелина) могу користити елементаран азот из ваздуха. Током рата, Америчко министарство пољопривреде започело је примену соје као ђубриво. Касније је започео проналажење начина за прављење нових производ од соје. Просечни светски принос соје у 2010. био је 2,5 тоне по хектару. Али брашно се прави (мељавом) и од кукуруза, ражи, соје, јечма. Иста количина соје даје 446 калорија и 11 грама полинезасићених масноћа. У зависности од неорганских материје које оксидишу хемосинтетичке бактерије се деле на:



Обе врсте бактерије омогућавају биљкама да из земљишта користе соли азота пошто не могу да апсорбују атмосферски азот. Током 1960-их, САД је извезла преко 90% укупне светске производње соје. за пашу стоке или за узгој соје. За то су заслужни француски узгајивачи соје. Протеини соје садрже све есенцијалне аминокиселине у довољној количини тако да прерађевине од соје представљају квалитетну храну. Ове бактерије ферментишу шећере у киселине, за разлику од квасца, који ферментиша шећер у етанол. Хемосинтетске бактерије способне су да на рачун хемијске енергије синтетишу органске материје, првенствено шећере. Протеини соје чине око 2/3 светске производње биљних протеина док 1/3 биљних уља потиче од соје. Бактерије које имају капсулу називају се инкапсулиране бактерије. Бактерије које имају капсулу називају се инкапсулиране бактерије. Ове бактерије користе шећере које производе биљке у процесу фотосинтезе, а за узврат их снабдевају амонијаком. Од индустријског биља гаји се нешто соје. За те потребе се издваја из зрневља соје која садржи око 1% лецитина. бактерије куге). Разне сорте соје различито нарасту у различитим окружењима. Поседују их бактерије које могу да обављају фотосинтезу – модрозелене бактерије. Енергију из сунчеве светлости користе биљке, одређене групе бактерија (модрозелене бактерије, пурпурне бактерије, зелене сумпорне бактерије) и протисти. Спора

Неке штапићасте бактерије имају способност стварања отпорног облика названог спора и такве се бактерије називају спорогене бактерије. Бразил је од 1970. године велики извозник соје. Итамбијара је велики произвођач кукуруза, соје и памука. За домаћу исхрану велики значај има производња кромпира, и соје. Сојино уље је други важан производ у преради соје. У њој је сниман филм Соје Јовановић „Силом отац“. Касније је започео проналажење начина за прављење нових производ од соје. У модерној историје соје важна су још два догађаја. Њихова улога је у причвршћивању бактерије за подлогу и међусобном припајању две јединке при размножавању. Основни разлог гајења соје јесте повољан хемијски састав зрна.