При хидролиза на соли се поглъща топлина. Следователно процесът е: 
екзотермичен и топлинният ефект се означава с + Q ендотермичен и топлинният ефект се означава с + Q ендотермичен и топлинният ефект се означава с – Q екзотермичен и топлинният ефект се означава с – Q
A B C D
Когато една реакция протича с отделяне на топлина, топлинният ефект се смята за положителен (+ Q), а когато протича с поглъщане на топлина – за отрицателен (- Q). При тях топлинният ефект има положителна стойност (+ Q). Олеумът не се разрежда с вода, тъй като процесът е изключително екзотермичен (съпроводен с отделянето на топлина). В тях топлинният ефект има отрицателна стойност (- Q). Топлинен ефект

Топлинен ефект на химичните реакции е количеството топлина, което се отделя или поглъща при протичане на една химична реакция. При заместване във формулата ΔU=Q+A → тъй като за повишаването на вътрешната енергия, тялото поглъща някакво количество топлина то следва, че Q ще се замести с формулата за получено количество топлина Q=c.m.Δt=c.m.(t-t). Тя се означава с латинската буква r, а формулата е r=Q/m, тоест специфична топлина на изпарение ще наричаме количеството топлина Q, което е необходимо, за да се изпари течност с маса m = 1 kg при постоянна температура. Различават се обратима и необратима хидролиза на соли:

1. Топлината на изпарение се означава с латинската главна буква Q. Топлината на изпарение се получава като се замести по формулата за специфична топлина на изпарение r=Q/m → Q=r.m. Процесът протича с поглъщане на топлина, която се нарича сублимационна топлина. Топлинният ефект на една химична реакция е равен на сумата от топлините на образуване на продуктите минус сумата от топлините на образуване на изходните вещества, като се вземе предвид броя на моловете с които участват веществата:

Q = (Q + Q + ...) – (Q + Q + ...)

където Q и Q са топлини на образуване на продуктите, а Q и Q са топлини на образуване на изходните вещества. Солите, които при хидролиза образуват хидроксилни аниони се наричат основни соли, а тези, които образуват водородни катиони – киселинни соли. Солите, които при хидролиза образуват хидроксилни аниони се наричат основни соли, а тези, които образуват водородни катиони – киселинни соли. В човешкия организъм се окислява до въглероден диоксид и вода, при което се отделя голямо количество топлина, която е нужна на организма:

CHO + 6O→ 6HO + 6CO +Q


Глюкозата се произвежда промишлено чрез ензимна хидролиза на нишесте. За две или повече вещества от различен произход се използва уравнението на топлинен баланс Q=Q, където Q е отдаденото количество топлина, а Q – погълнатото количество топлина. Нещо повече, нефосфоресциращи уранови соли произвеждат същия ефект, следователно новооткритото лъчение не е свързано с фосфоресенцията. Специфичната топлина на топене се означава с гръцката буква λ (ламбда) и се получава с формулата λ = Q/m, тоест специфична топлина на топене се нарича количеството топлина (Q) в джаули, необходимо за разтапянето на кристално вещество с маса m = 1 kg, след като вече е достигната температурата на топене на това кристално вещество. Топлинният ефект на ендотермичните реакции е отрицателен. HCl (г) + HO (т) → HO (р) + Cl (р) 

Процесът е силно екзотермичен и при него се образува силноконцентрирана солна киселина (20,24%). Това е отношението на количеството топлина получено от охладителя Q, към изразходваната за това енергия А. Означава се с гръцката буква "ξ" (кси). Взаимодействието на йоните на водата, при което разтворът придобива киселинен или основен характер, се нарича хидролиза на соли. Количеството топлина обикновено се бележи с Q и има измерение на енергия (джаул). Процесът на хидролиза бързо разкъсва връзките, като успоредно с това, наново се образуват кристализирани структури. Протича следната реакция:

FeO + Al -> AlO + Fe + Q,

при което се отделя голямо количество топлина. Множеството на рационалните числа се означава с Q или formula_5. Когато една реакция протича с отделяне на топлина, топлинният ефект се смята за положителен (+ Q), а когато протича с поглъщане на топлина – за отрицателен (- Q). При тях топлинният ефект има положителна стойност (+ Q). В тях топлинният ефект има отрицателна стойност (- Q). Топлинен ефект

Топлинен ефект на химичните реакции е количеството топлина, което се отделя или поглъща при протичане на една химична реакция. При заместване във формулата ΔU=Q+A → тъй като за повишаването на вътрешната енергия, тялото поглъща някакво количество топлина то следва, че Q ще се замести с формулата за получено количество топлина Q=c.m.Δt=c.m.(t-t). Процесът е обратим и ендотермичен. Тя се означава с латинската буква r, а формулата е r=Q/m, тоест специфична топлина на изпарение ще наричаме количеството топлина Q, което е необходимо, за да се изпари течност с маса m = 1 kg при постоянна температура. Различават се обратима и необратима хидролиза на соли:

1. Топлината на изпарение се означава с латинската главна буква Q. Топлината на изпарение се получава като се замести по формулата за специфична топлина на изпарение r=Q/m → Q=r.m. Процесът протича с поглъщане на топлина, която се нарича сублимационна топлина. Топлинният ефект на една химична реакция е равен на сумата от топлините на образуване на продуктите минус сумата от топлините на образуване на изходните вещества, като се вземе предвид броя на моловете с които участват веществата:

Q = (Q + Q + ...) – (Q + Q + ...)

където Q и Q са топлини на образуване на продуктите, а Q и Q са топлини на образуване на изходните вещества. Солите, които при хидролиза образуват хидроксилни аниони се наричат основни соли, а тези, които образуват водородни катиони – киселинни соли. Солите, които при хидролиза образуват хидроксилни аниони се наричат основни соли, а тези, които образуват водородни катиони – киселинни соли. В човешкия организъм се окислява до въглероден диоксид и вода, при което се отделя голямо количество топлина, която е нужна на организма:

CHO + 6O→ 6HO + 6CO +Q


Глюкозата се произвежда промишлено чрез ензимна хидролиза на нишесте. За две или повече вещества от различен произход се използва уравнението на топлинен баланс Q=Q, където Q е отдаденото количество топлина, а Q – погълнатото количество топлина. Процесът на разтваряне във вода е ендотермичен, затова температурата на сместа се понижава силно. Нещо повече, нефосфоресциращи уранови соли произвеждат същия ефект, следователно новооткритото лъчение не е свързано с фосфоресенцията. Специфичната топлина на топене се означава с гръцката буква λ (ламбда) и се получава с формулата λ = Q/m, тоест специфична топлина на топене се нарича количеството топлина (Q) в джаули, необходимо за разтапянето на кристално вещество с маса m = 1 kg, след като вече е достигната температурата на топене на това кристално вещество. Ендотермичен процес

Ендотермичен процес или ендотермична реакция ( — вътре и – топлина) е химична реакция, съпроводена с поглъщане на енергия от външната среда във формата на топлина, например разлагането на СаСО на СаО и СО. Топлинният ефект на ендотермичните реакции е отрицателен. Това е отношението на количеството топлина получено от охладителя Q, към изразходваната за това енергия А. Означава се с гръцката буква "ξ" (кси). Взаимодействието на йоните на водата, при което разтворът придобива киселинен или основен характер, се нарича хидролиза на соли. Количеството топлина обикновено се бележи с Q и има измерение на енергия (джаул). Процесът на хидролиза бързо разкъсва връзките, като успоредно с това, наново се образуват кристализирани структури. Протича следната реакция:

FeO + Al -> AlO + Fe + Q,

при което се отделя голямо количество топлина. Когато една реакция протича с отделяне на топлина, топлинният ефект се смята за положителен (+ Q), а когато протича с поглъщане на топлина – за отрицателен (- Q). При тях топлинният ефект има положителна стойност (+ Q). В тях топлинният ефект има отрицателна стойност (- Q). Топлинен ефект

Топлинен ефект на химичните реакции е количеството топлина, което се отделя или поглъща при протичане на една химична реакция. При заместване във формулата ΔU=Q+A → тъй като за повишаването на вътрешната енергия, тялото поглъща някакво количество топлина то следва, че Q ще се замести с формулата за получено количество топлина Q=c.m.Δt=c.m.(t-t). Процесът е обратим и ендотермичен. Тя се означава с латинската буква r, а формулата е r=Q/m, тоест специфична топлина на изпарение ще наричаме количеството топлина Q, което е необходимо, за да се изпари течност с маса m = 1 kg при постоянна температура. Различават се обратима и необратима хидролиза на соли:

1. Топлината на изпарение се означава с латинската главна буква Q. Топлината на изпарение се получава като се замести по формулата за специфична топлина на изпарение r=Q/m → Q=r.m. Процесът протича с поглъщане на топлина, която се нарича сублимационна топлина. Топлинният ефект на една химична реакция е равен на сумата от топлините на образуване на продуктите минус сумата от топлините на образуване на изходните вещества, като се вземе предвид броя на моловете с които участват веществата:

Q = (Q + Q + ...) – (Q + Q + ...)

където Q и Q са топлини на образуване на продуктите, а Q и Q са топлини на образуване на изходните вещества. Солите, които при хидролиза образуват хидроксилни аниони се наричат основни соли, а тези, които образуват водородни катиони – киселинни соли. Солите, които при хидролиза образуват хидроксилни аниони се наричат основни соли, а тези, които образуват водородни катиони – киселинни соли. В човешкия организъм се окислява до въглероден диоксид и вода, при което се отделя голямо количество топлина, която е нужна на организма:

CHO + 6O→ 6HO + 6CO +Q


Глюкозата се произвежда промишлено чрез ензимна хидролиза на нишесте. За две или повече вещества от различен произход се използва уравнението на топлинен баланс Q=Q, където Q е отдаденото количество топлина, а Q – погълнатото количество топлина. Процесът на разтваряне във вода е ендотермичен, затова температурата на сместа се понижава силно. Нещо повече, нефосфоресциращи уранови соли произвеждат същия ефект, следователно новооткритото лъчение не е свързано с фосфоресенцията. Специфичната топлина на топене се означава с гръцката буква λ (ламбда) и се получава с формулата λ = Q/m, тоест специфична топлина на топене се нарича количеството топлина (Q) в джаули, необходимо за разтапянето на кристално вещество с маса m = 1 kg, след като вече е достигната температурата на топене на това кристално вещество. Ендотермичен процес

Ендотермичен процес или ендотермична реакция ( — вътре и – топлина) е химична реакция, съпроводена с поглъщане на енергия от външната среда във формата на топлина, например разлагането на СаСО на СаО и СО. Топлинният ефект на ендотермичните реакции е отрицателен. Това е отношението на количеството топлина получено от охладителя Q, към изразходваната за това енергия А. Означава се с гръцката буква "ξ" (кси). Взаимодействието на йоните на водата, при което разтворът придобива киселинен или основен характер, се нарича хидролиза на соли. Количеството топлина обикновено се бележи с Q и има измерение на енергия (джаул). Процесът на хидролиза бързо разкъсва връзките, като успоредно с това, наново се образуват кристализирани структури. Протича следната реакция:

FeO + Al -> AlO + Fe + Q,

при което се отделя голямо количество топлина. Когато една реакция протича с отделяне на топлина, топлинният ефект се смята за положителен (+ Q), а когато протича с поглъщане на топлина – за отрицателен (- Q). При тях топлинният ефект има положителна стойност (+ Q). Олеумът не се разрежда с вода, тъй като процесът е изключително екзотермичен (съпроводен с отделянето на топлина). В тях топлинният ефект има отрицателна стойност (- Q). Топлинен ефект

Топлинен ефект на химичните реакции е количеството топлина, което се отделя или поглъща при протичане на една химична реакция. При заместване във формулата ΔU=Q+A → тъй като за повишаването на вътрешната енергия, тялото поглъща някакво количество топлина то следва, че Q ще се замести с формулата за получено количество топлина Q=c.m.Δt=c.m.(t-t). Тя се означава с латинската буква r, а формулата е r=Q/m, тоест специфична топлина на изпарение ще наричаме количеството топлина Q, което е необходимо, за да се изпари течност с маса m = 1 kg при постоянна температура. Различават се обратима и необратима хидролиза на соли:

1. Топлината на изпарение се означава с латинската главна буква Q. Топлината на изпарение се получава като се замести по формулата за специфична топлина на изпарение r=Q/m → Q=r.m. Процесът протича с поглъщане на топлина, която се нарича сублимационна топлина. Топлинният ефект на една химична реакция е равен на сумата от топлините на образуване на продуктите минус сумата от топлините на образуване на изходните вещества, като се вземе предвид броя на моловете с които участват веществата:

Q = (Q + Q + ...) – (Q + Q + ...)

където Q и Q са топлини на образуване на продуктите, а Q и Q са топлини на образуване на изходните вещества. Солите, които при хидролиза образуват хидроксилни аниони се наричат основни соли, а тези, които образуват водородни катиони – киселинни соли. Солите, които при хидролиза образуват хидроксилни аниони се наричат основни соли, а тези, които образуват водородни катиони – киселинни соли. В човешкия организъм се окислява до въглероден диоксид и вода, при което се отделя голямо количество топлина, която е нужна на организма:

CHO + 6O→ 6HO + 6CO +Q


Глюкозата се произвежда промишлено чрез ензимна хидролиза на нишесте. За две или повече вещества от различен произход се използва уравнението на топлинен баланс Q=Q, където Q е отдаденото количество топлина, а Q – погълнатото количество топлина. Нещо повече, нефосфоресциращи уранови соли произвеждат същия ефект, следователно новооткритото лъчение не е свързано с фосфоресенцията. Специфичната топлина на топене се означава с гръцката буква λ (ламбда) и се получава с формулата λ = Q/m, тоест специфична топлина на топене се нарича количеството топлина (Q) в джаули, необходимо за разтапянето на кристално вещество с маса m = 1 kg, след като вече е достигната температурата на топене на това кристално вещество. Топлинният ефект на ендотермичните реакции е отрицателен. HCl (г) + HO (т) → HO (р) + Cl (р) 

Процесът е силно екзотермичен и при него се образува силноконцентрирана солна киселина (20,24%). Това е отношението на количеството топлина получено от охладителя Q, към изразходваната за това енергия А. Означава се с гръцката буква "ξ" (кси). Взаимодействието на йоните на водата, при което разтворът придобива киселинен или основен характер, се нарича хидролиза на соли. Количеството топлина обикновено се бележи с Q и има измерение на енергия (джаул). Процесът на хидролиза бързо разкъсва връзките, като успоредно с това, наново се образуват кристализирани структури. Протича следната реакция:

FeO + Al -> AlO + Fe + Q,

при което се отделя голямо количество топлина. Множеството на рационалните числа се означава с Q или formula_5.