Ако пропуснем през стъклена призма бяла светлина, ще наблюдаваме спектър на светлината. Разлагането на бялата светлина се обяснява с това, че тя е съставена от много електромагнитни вълни, които: 
имат различен интензитет се поглъщат в различна степен от стъклото се разпространяват в стъклото с различна скорост имат еднаква дължина на вълната
A B C D
Още в средата на 1660-те години, преди да започне да преподава оптика, Нютон изследва пречупването на светлината, демонстрирайки, че със стъклена призма бялата светлина се разлага на отделни цветове, които с леща и втора призма могат отново да съставят бяла светлина. Той обяснява и редица светлинни явления като небесната дъга, миражите или разлагането на бялата светлина на цветове при преминаването ѝ през призма. Той обяснява и редица светлинни явления като небесната дъга, миражите или разлагането на бялата светлина на цветове при преминаването ѝ през призма. Този факт се обяснява с различните условия на интерференция за различните дължини на вълната, от които е съставена бялата светлина. Той конструира първия действащ рефлекторен телескоп и развива своя теория за цветовете, основана на наблюденията на разлагането на бялата светлина с призма. Светлината, която виждаме с очите си, обаче е много малка част от електромагнитния спектър на слънчевата светлина. Белия шум получава своето име от бялата светлина при която спектралната плътност на мощността на светлината е разпределена във видимия спектър по такъв начин че трите рецептора (пръчици) на светлина в окото са приблизително еднакво стимулирани. От това според принципа на Ферма следва, че светлина с различна дължина на вълната ще се пречупи под различен ъгъл. Той заявява в своята "Хипотеза за светлината" от 1675 г., че светлината е съставена от малки частици, които той нарича корпускули, които се излъчват във всички посоки от източниците на светлина. Той забелязал, че когато лъч светлина премине през стъклена призма, част от лъча се отразява, а останалата част преминава през стъклото, пречупва се и се оцветява в различни ивици. Радиовълните са електромагнитни вълни, част от електромагнитния спектър. Тя излъчва бяла затъмняваща се светлина с периодичност 5 сек. Призмата за разлагане на светлината се използва за разделяне на бялата светлина на нейните съставни цветове. Той е мощен източник на електромагнитни вълни от целия спектър, които понякога се използват за изследване на обектите, през които преминават (напр. Дълбоководните видове са приспособени да възприемат светлината предимно от червения спектър, а рибите, които обитават по-повърхностни води възприемат по-широк спектър на светлина. Спектърът на бялата светлина е познат още от XVII век, когато Исак Нютон е открил спектъра на бялата светлина. При осветяване с монохроматична светлина, нютоновите пръстени са редуващи се тъмни и светли ивици, а при бяла светлина светлите ивици са с различен цвят. Очите на много видове животни възприемат вълни с дължини, различни от видимата светлина. Шулц установява, че когато слънчевата светлина огрее бялата смес, тя става тъмна, докато ако сместа се защити от слънцето, цветът ѝ не се променя. Бяла светлина

Понастоящем съществуват два начина за постигане бяла светлина. След като светлината премине през решетката, пречупената светлина представлява сбор от интерфериращи вълни, излъчвани от всеки процеп на решетката. Тя се влияе от: светлината – при силна светлина става по-ярка; топлината – тропическите видове имат по-ярки цветове. Лампите за черна светлина излъчват предимно дълги ултравиолетови вълни и много малко количество видима светлина. Пречупването е механизъм, чрез който светлината се разлага (дисперсия) в спектър, когато премине през призма. В зависимост от вида си всеки източник на светлина разполага с множество специфични параметри, но освен тях всички източници на светлина споделят и няколко общи, като например интензитет и цвят на светлината. Още в средата на 1660-те години, преди да започне да преподава оптика, Нютон изследва пречупването на светлината, демонстрирайки, че със стъклена призма бялата светлина се разлага на отделни цветове, които с леща и втора призма могат отново да съставят бяла светлина. Той обяснява и редица светлинни явления като небесната дъга, миражите или разлагането на бялата светлина на цветове при преминаването ѝ през призма. Той обяснява и редица светлинни явления като небесната дъга, миражите или разлагането на бялата светлина на цветове при преминаването ѝ през призма. Този факт се обяснява с различните условия на интерференция за различните дължини на вълната, от които е съставена бялата светлина. Той забелязал, че когато лъч светлина премине през стъклена призма, част от лъча се отразява, а останалата част преминава през стъклото, пречупва се и се оцветява в различни ивици. Той конструира първия действащ рефлекторен телескоп и развива своя теория за цветовете, основана на наблюденията на разлагането на бялата светлина с призма. Светлината, която виждаме с очите си, обаче е много малка част от електромагнитния спектър на слънчевата светлина. От това според принципа на Ферма следва, че светлина с различна дължина на вълната ще се пречупи под различен ъгъл. Той заявява в своята "Хипотеза за светлината" от 1675 г., че светлината е съставена от малки частици, които той нарича корпускули, които се излъчват във всички посоки от източниците на светлина. Белия шум получава своето име от бялата светлина при която спектралната плътност на мощността на светлината е разпределена във видимия спектър по такъв начин че трите рецептора (пръчици) на светлина в окото са приблизително еднакво стимулирани. Той предположил, че светлината се състои от частици в различни цветове и че различните цветове светлина се движат с различна скорост в прозрачна среда. Тя излъчва бяла затъмняваща се светлина с периодичност 5 сек. Той е мощен източник на електромагнитни вълни от целия спектър, които понякога се използват за изследване на обектите, през които преминават (напр. Радиовълните са електромагнитни вълни, част от електромагнитния спектър. Шулц установява, че когато слънчевата светлина огрее бялата смес, тя става тъмна, докато ако сместа се защити от слънцето, цветът ѝ не се променя. проблясва с бяла светлина, която се вижда много добре от Морската градина в Бургас. Призмата за разлагане на светлината се използва за разделяне на бялата светлина на нейните съставни цветове. В „предавателните“ типове LCD, тази светлина се възпроизвежда зад стъклото на панела и се нарича задна светлина. Пречупването е механизъм, чрез който светлината се разлага (дисперсия) в спектър, когато премине през призма. Дълбоководните видове са приспособени да възприемат светлината предимно от червения спектър, а рибите, които обитават по-повърхностни води възприемат по-широк спектър на светлина. Спектърът на бялата светлина е познат още от XVII век, когато Исак Нютон е открил спектъра на бялата светлина. Бялата светлина на фара се вижда от 17 морски мили. Очите на много видове животни възприемат вълни с дължини, различни от видимата светлина. Емисионна мъглявина

Емисионна мъглявина е мъглявина, съставена от йонизирани газове (плазма), излъчващи светлина с различна дължина на вълната. След като светлината премине през решетката, пречупената светлина представлява сбор от интерфериращи вълни, излъчвани от всеки процеп на решетката. Още в средата на 1660-те години, преди да започне да преподава оптика, Нютон изследва пречупването на светлината, демонстрирайки, че със стъклена призма бялата светлина се разлага на отделни цветове, които с леща и втора призма могат отново да съставят бяла светлина. Той обяснява и редица светлинни явления като небесната дъга, миражите или разлагането на бялата светлина на цветове при преминаването ѝ през призма. Той обяснява и редица светлинни явления като небесната дъга, миражите или разлагането на бялата светлина на цветове при преминаването ѝ през призма. Този факт се обяснява с различните условия на интерференция за различните дължини на вълната, от които е съставена бялата светлина. Той забелязал, че когато лъч светлина премине през стъклена призма, част от лъча се отразява, а останалата част преминава през стъклото, пречупва се и се оцветява в различни ивици. Той конструира първия действащ рефлекторен телескоп и развива своя теория за цветовете, основана на наблюденията на разлагането на бялата светлина с призма. Той предположил, че светлината се състои от частици в различни цветове и че различните цветове светлина се движат с различна скорост в прозрачна среда. Светлината, която виждаме с очите си, обаче е много малка част от електромагнитния спектър на слънчевата светлина. От това според принципа на Ферма следва, че светлина с различна дължина на вълната ще се пречупи под различен ъгъл. Максуел показва, че електричното и магнитното полета се разпространяват в пространството под формата на вълни с постоянна скорост, тази на светлината. Тя излъчва бяла затъмняваща се светлина с периодичност 5 сек. Един реален физически сигнал като например импулс светлина се разпространява с различна скорост. Белия шум получава своето име от бялата светлина при която спектралната плътност на мощността на светлината е разпределена във видимия спектър по такъв начин че трите рецептора (пръчици) на светлина в окото са приблизително еднакво стимулирани. Той заявява в своята "Хипотеза за светлината" от 1675 г., че светлината е съставена от малки частици, които той нарича корпускули, които се излъчват във всички посоки от източниците на светлина. Той открива, че самостоятелно разпространяващи се електромагнитни вълни пътуват в пространството с постоянна скорост, която е равна на измерената преди това. проблясва с бяла светлина, която се вижда много добре от Морската градина в Бургас. Призмата за разлагане на светлината се използва за разделяне на бялата светлина на нейните съставни цветове. В „предавателните“ типове LCD, тази светлина се възпроизвежда зад стъклото на панела и се нарича задна светлина. Очите на много видове животни възприемат вълни с дължини, различни от видимата светлина. Чрез амплитудната аналогова модулация, излъчваните в ефира електромагнитни вълни се разпространяват модулирани по закона на модулиращото напрежение, като пренасят неговия честотен спектър. Скорост на звука

Скорост на звука е скоростта, с която звуковите вълни се разпространяват в дадена среда. Той е мощен източник на електромагнитни вълни от целия спектър, които понякога се използват за изследване на обектите, през които преминават (напр. Емисионна мъглявина

Емисионна мъглявина е мъглявина, съставена от йонизирани газове (плазма), излъчващи светлина с различна дължина на вълната. Пречупването е механизъм, чрез който светлината се разлага (дисперсия) в спектър, когато премине през призма. Шулц установява, че когато слънчевата светлина огрее бялата смес, тя става тъмна, докато ако сместа се защити от слънцето, цветът ѝ не се променя. Още в средата на 1660-те години, преди да започне да преподава оптика, Нютон изследва пречупването на светлината, демонстрирайки, че със стъклена призма бялата светлина се разлага на отделни цветове, които с леща и втора призма могат отново да съставят бяла светлина. Този факт се обяснява с различните условия на интерференция за различните дължини на вълната, от които е съставена бялата светлина. Той обяснява и редица светлинни явления като небесната дъга, миражите или разлагането на бялата светлина на цветове при преминаването ѝ през призма. Той обяснява и редица светлинни явления като небесната дъга, миражите или разлагането на бялата светлина на цветове при преминаването ѝ през призма. Той конструира първия действащ рефлекторен телескоп и развива своя теория за цветовете, основана на наблюденията на разлагането на бялата светлина с призма. Светлина

Светлината е електромагнитно излъчване с дължина на вълната във видимия за човешкото око диапазон на електромагнитния спектър, приблизително от 400 до 750 nm. От това според принципа на Ферма следва, че светлина с различна дължина на вълната ще се пречупи под различен ъгъл. Оранжев цвят

Оранжевото е основен цвят от бялата слънчева светлина с дължина на вълната 590–620 nm. Излъчената светлина има дължина на вълната 632,8 нанометра, намираща се в червената част от видимия спектър. Светлината е съставена от електромагнитно излъчване с различна дължина на вълната. Емисионна мъглявина

Емисионна мъглявина е мъглявина, съставена от йонизирани газове (плазма), излъчващи светлина с различна дължина на вълната. Оптичната плътност formula_1 се определя като formula_2, където formula_3 е отношението на интензивността на светлината, преминала през мострата към тази на падащата светлина (за светлина с определена дължина на вълната). Електромагнитни вълни с дължина на вълната над 0,1 nm се наричат „меки“ рентгенови лъчи. Светлината, която виждаме с очите си, обаче е много малка част от електромагнитния спектър на слънчевата светлина. Интензитетът на светлината за монохроматична светлина с определена дължина на вълната λ се изразява чрез:

където

Ако има повече от една дължина на вълната (което обикновено е случаят), трябва да се сумира или да се интегрира върху спектъра на дължините на вълната, за да се получи интензитета на светлината: Гама лъчите са поток от високоенергийни електромагнитни вълни с много малка дължина на вълната (намират се най-ляво в спектъра). Ултравиолетовата светлина има малка дължина на вълната, което обяснява високия показател на пречупване в среда, различна от въздуха. За получаване на рисунък се използва светлина с определена дължина на вълната. Монохроматични са такива вълни, които имат еднакви дължина на вълната или честота на вълната. Синята светлина има много по-малка дължина на вълната от червената светлина, поради което се разсейва 15 – 16 пъти по-силно от червената. Белия шум получава своето име от бялата светлина при която спектралната плътност на мощността на светлината е разпределена във видимия спектър по такъв начин че трите рецептора (пръчици) на светлина в окото са приблизително еднакво стимулирани. Радиовълни

Радиовълните са електромагнитни вълни с дължина на вълната ламбда (λ) от 0,1 mm до 100 km. Интерференция на светлината

Интерференция на светлината е вид интерференция – вълново явление на взаимно усилване или отслабване (до пълното им погасяване) на две светлинни вълни с еднаква честота (или дължина на вълната). За сравнение видимата светлина е с дължина на вълната от 0.4 до 0.7 μm. Това предизвиква конструктивна и деструктивна интерференция на светлина с различна дължина на вълната, което кара светлина с различни цветове да се отразява при различни ъгли на наблюдение.