Наследствената информация в клетките е записана в молекулите на:
РНК ДНК НАДФ АТФ
A B C D
Материален носител на наследствената информация на вирусите е нуклеиновата киселина – ДНК или РНК. Клетките са носители на всички функции на организмите както и на наследствената информация за организма. Нуклеиновите киселини играят ключова роля в съхраняването на наследствената информация (ДНК, при някои вируси РНК), както и в процесите на нейната реализация (РНК) до функционално активен протеин. Повечето организми използват ДНК за складиране на наследствената си информация, но някои вируси (като ретровирусите) имат РНК за генетична информация. Цитозинът участва в изграждането на молекулите на РНК. Мутация

Мутациите представляват промени в генетичната информация на организмите, носител на която са молекулите на нуклеиновите киселини – ДНК и РНК. Наследствената информация се кодира в ДНК (или при някои вируси в РНК) на организма и включва както гените, така и некодиращите последователности от ДНК. Енергия често е съхранена в клетките във формата на химични връзки в молекулите. Прехвърлянето на наследствената информация от молекулата на иРНК в определена последователност от аминокиселини, изграждащи белтъчната молекула, се нарича транслация (превеждане) на наследствената информация. Преносът на информация от РНК към ДНК противоречи на така наречената централна догма в биологията, според която информацията в клетките се предава само от ДНК към РНК, която от своя страна я предава на протеините. Сегментиращата информация е записана в заглавието (header) на съобщението. При РНК молекулите тиминът е заменен от урацил, който също е способен да участва в две водородни връзки с аденин, в рамките на двойноспирални участъци от дадена РНК молекула. там, където има записана информация. Първичният строеж има решаващо значение за съхранение на наследствената информация. В ядрения сок се намира белтъкът хроматин и се съхранява наследствената информация в ДНК. Съдържащата се в един организъм биологична информация е кодирана в ДНК и РНК последователности. Наследствената информация на прокариотните клетки е под формата на една кръгова молекула ДНК. Транскрипцията е процес, при който заложената в ДНК информация се презаписва от РНК. Носител на наследствената информация е ДНК, а гените са всъщност „парчета“ от нея. Клетките транскрибират ДНК гена към РНКов вариант на гена, а рибозомите впоследствие транслират РНК в аминокиселинна последователност, протеин. Вибрационните спектри на молекулите на вещества с относително дълги молекули (белтъци, мазнини, въглехидрати, ДНК, РНК и др.) Байт

Байт (, означение В) e единица за обем на информация, записана в цифров (двоичен) вид. РНК-зависима РНК полимераза участва в репликацията на вирусната РНК. Генетичната информация, носена от организма – неговият геном - е записана в една или няколко ДНК молекули. Оказва се, че в молекулата на ДНК е записана информация за синтеза на всички белтъци на клетката. В ядрения сок се намира белтъкът хроматин и се съхранява наследствената информация в ДНК. Наследствената информация на прокариотните клетки е под формата на една кръгова молекула ДНК. Материален носител на наследствената информация на вирусите е нуклеиновата киселина – ДНК или РНК. Носител на наследствената информация е ДНК, а гените са всъщност „парчета“ от нея. Клетките са носители на всички функции на организмите както и на наследствената информация за организма. Генетичната информация, носена от организма – неговият геном - е записана в една или няколко ДНК молекули. Наследствената информация се кодира в ДНК (или при някои вируси в РНК) на организма и включва както гените, така и некодиращите последователности от ДНК. Оказва се, че в молекулата на ДНК е записана информация за синтеза на всички белтъци на клетката. Повечето организми използват ДНК за складиране на наследствената си информация, но някои вируси (като ретровирусите) имат РНК за генетична информация. Всеки човек носи в себе си своеобразен "биологичен паспорт", който не може да бъде загубен – наследствената информация, кодирана в неговата ДНК. Мутация

Мутациите представляват промени в генетичната информация на организмите, носител на която са молекулите на нуклеиновите киселини – ДНК и РНК. Енергия често е съхранена в клетките във формата на химични връзки в молекулите. Дезоксицитидинът е един от четирите нуклеотида участващ в играждането на ДНК молекулите. Прехвърлянето на наследствената информация от молекулата на иРНК в определена последователност от аминокиселини, изграждащи белтъчната молекула, се нарича транслация (превеждане) на наследствената информация. Нуклеиновите киселини играят ключова роля в съхраняването на наследствената информация (ДНК, при някои вируси РНК), както и в процесите на нейната реализация (РНК) до функционално активен протеин. ДНК корекция

Изменението на ДНК е съвкупност от процеси, чрез които клетката установява и поправя повреди в молекулите на ДНК, които кодират нейния геном. Сегментиращата информация е записана в заглавието (header) на съобщението. Процесът на пренасяне на наследствената информация, необходима за синтеза на една белтъчна молекула, от молекулата на ДНК върху молекулата на иРНК се нарича транскрипция (презаписване). Преносът на информация от РНК към ДНК противоречи на така наречената централна догма в биологията, според която информацията в клетките се предава само от ДНК към РНК, която от своя страна я предава на протеините. там, където има записана информация. Във вътрешността на клетките ДНК образува дълги структури, наричани хромозоми. Клетките имат механизми, които поправят ДНК и други механизми, които могат да предизвикат саморазрушаване (апоптоза) ако промяната в ДНК е твърде голяма. Първичният строеж има решаващо значение за съхранение на наследствената информация. Репликация на ДНК

Репликация на ДНК се нарича удвояване на молекулите на ДНК (при някои вируси на РНК) при участието на специфични ензими и белтъци. Хромозома 3 се простира на около 200 милиона базови двойки (материалът, формиращ ДНК) и представлява около 6,5% от общото ДНК в клетките. Клетките са носители на всички функции на организмите както и на наследствената информация за организма. Енергия често е съхранена в клетките във формата на химични връзки в молекулите. Прехвърлянето на наследствената информация от молекулата на иРНК в определена последователност от аминокиселини, изграждащи белтъчната молекула, се нарича транслация (превеждане) на наследствената информация. Сегментиращата информация е записана в заглавието (header) на съобщението. там, където има записана информация. Първичният строеж има решаващо значение за съхранение на наследствената информация. В ядрения сок се намира белтъкът хроматин и се съхранява наследствената информация в ДНК. Наследствената информация на прокариотните клетки е под формата на една кръгова молекула ДНК. Материален носител на наследствената информация на вирусите е нуклеиновата киселина – ДНК или РНК. Носител на наследствената информация е ДНК, а гените са всъщност „парчета“ от нея. Байт

Байт (, означение В) e единица за обем на информация, записана в цифров (двоичен) вид. НАДФН е редуцираната форма на НАДФ. НАДФ

Никотинамид-аденин-динуклеотид-фосфатът, (съкратено НАДФ) е коензим използван в редица анаболитни и катаболитни процеси както в растителните така и в животинските клетки. Генетичната информация, носена от организма – неговият геном - е записана в една или няколко ДНК молекули. Оказва се, че в молекулата на ДНК е записана информация за синтеза на всички белтъци на клетката. Повечето организми използват ДНК за складиране на наследствената си информация, но някои вируси (като ретровирусите) имат РНК за генетична информация. Погълнатото лъчение води до физични промени в клетките като разрушаване на молекулите, спиране действието на ензимите, разкъсване на хромозомите и други увреждания. РНКовите полинуклеотиди имат множество и най-разнообразни функции, предимно свързани с реализацията на наследствената информация. Така обменът на информация, записана на хартия, допринася за значими културни промени. Погребан е в наследствената капела Св. Всеки човек носи в себе си своеобразен "биологичен паспорт", който не може да бъде загубен – наследствената информация, кодирана в неговата ДНК. Мутация

Мутациите представляват промени в генетичната информация на организмите, носител на която са молекулите на нуклеиновите киселини – ДНК и РНК. Наследствената информация се кодира в ДНК (или при някои вируси в РНК) на организма и включва както гените, така и некодиращите последователности от ДНК. Като част от електрон-транспортна верига, НАДФ приема чрез феродоксин-НАДФ+ редуктазата електроните избити от фотосистема || в последната стъпка от веригата по време на светлината фаза на фотосинтезата. Нуклеиновите киселини играят ключова роля в съхраняването на наследствената информация (ДНК, при някои вируси РНК), както и в процесите на нейната реализация (РНК) до функционално активен протеин. Клетките са носители на всички функции на организмите както и на наследствената информация за организма. Енергия често е съхранена в клетките във формата на химични връзки в молекулите. АТФ продукцията от не-фотосинтезиращите аеробни еукариоти се наблюдава основно в митохондриите, продуциращи около 90% от АТФ в клетките. Прехвърлянето на наследствената информация от молекулата на иРНК в определена последователност от аминокиселини, изграждащи белтъчната молекула, се нарича транслация (превеждане) на наследствената информация. Сегментиращата информация е записана в заглавието (header) на съобщението. Клетките отделят АТФ за комуникация с други клетки в процес, наречен пуринергична сигнализация. Клетките детектират АТФ, използвайки пуринергичните рецепторни протеини P2X и P2Y. там, където има записана информация. Първичният строеж има решаващо значение за съхранение на наследствената информация. В ядрения сок се намира белтъкът хроматин и се съхранява наследствената информация в ДНК. Наследствената информация на прокариотните клетки е под формата на една кръгова молекула ДНК. Материален носител на наследствената информация на вирусите е нуклеиновата киселина – ДНК или РНК. Фосфатът е нужен за производството на ДНК и АТФ, основният преносител на енергия в клетките, както и някои определени липиди. Кинезин и динеин осъществяват превоз на молекулите по микротубулите използвайки АТФ хидролиза като източник на енергия. Носител на наследствената информация е ДНК, а гените са всъщност „парчета“ от нея. Байт

Байт (, означение В) e единица за обем на информация, записана в цифров (двоичен) вид. Генетичната информация, носена от организма – неговият геном - е записана в една или няколко ДНК молекули. Анионът PO съкратено се записва PP и се формира вследствие хидролизата (1) на аденозинтрифосфата (АТФ) в аденозинмонофосфата (АМФ) във вътрешността на клетките. Оказва се, че в молекулата на ДНК е записана информация за синтеза на всички белтъци на клетката. Повечето организми използват ДНК за складиране на наследствената си информация, но някои вируси (като ретровирусите) имат РНК за генетична информация. Погълнатото лъчение води до физични промени в клетките като разрушаване на молекулите, спиране действието на ензимите, разкъсване на хромозомите и други увреждания. РНКовите полинуклеотиди имат множество и най-разнообразни функции, предимно свързани с реализацията на наследствената информация. Така обменът на информация, записана на хартия, допринася за значими културни промени. Погребан е в наследствената капела Св. Всеки човек носи в себе си своеобразен "биологичен паспорт", който не може да бъде загубен – наследствената информация, кодирана в неговата ДНК.