Каква е основната цел на Българското книжовно дружество, според откъса от документа?  „… Съдбата на народите, които се лишават от просвещението, не може да е друга освен  да бъдат, тия народи, най-долни слуги на просветените народи и да им робуват. Тази  неоспорима, вечна истина четем почти на всяка страница в историята, и дори в нашата  българска история можем да видим, че само тогава е било най-добре на българския народ,  когато учението се е разпространявало помежду ни и е хващало здрави корени в нас…“   Из „Периодическо списание“, издавано от БКД        
освобождението от османско владичество разпространението на просвещението сред народа да създаде цялостна история на българския народ да възкреси славното българско минало
A B C D
Тяхната цел е да се включат в освобождението на България от османско владичество. Използван е в органа на Българското книжовно дружество, „Периодическо списание“, и се радва на голяма популярност в първите години след Освобождението. Разделянето на туфите от луковици е най-добре да се прави през ранна пролет, когато температурите започнат да се повишават, като е добре да се осигури всяка от разделените групи от луковици да има хубави и здрави корени. Публикува текстове в „Периодическо списание на Българското книжовно дружество“. "Периодическо списание на Българското книжовно дружество" през 1911 се преименува в "Списание на БАН". Работата е отпечатана през 1908 г. в „Периодическо списание на Българското книжовно дружество“. Сътрудничи също на „Периодическо списание“ на Българското книжовно дружество и списание „Училище“. Н. Данков“, която е публикувана в „Периодическо списание на Българското книжовно дружество“, 1906 – 1907. Дори и само заради това, не може да и се отрече, че е спомогнала за затвърждаването на единството на африканските народи. Работи като деловодител на Българското книжовно дружество и редактира неговия печатен орган „Периодическо списание на Българското книжовно дружество“. Член е на Българското книжовно дружество (БКД). Само смъртта попречила на двамата беловласи приятели да не се срещнат на наша земя на 100-годишнината от Освобождението ни от османско владичество. Освен люлеенето, почти из цялата българска етнична територия, на разлистени дървета се окачат кантари, на които хората се теглят, вярвайки, че това е един от начините да бъдат здрави и жизнени през годината. „Мир“ и сътрудник на „Периодическо списание“, „Училищен преглед“, „Българска сбирка“ и „Летопис на българското книжовно дружество“ в София (1900 – 1938). Подготвя сборник с народни песни, част от който излиза в „Периодическо списание на Българското книжовно дружество“ (днес Българска академия на науките). Резултат от това обединение е пиесата „Изгубена Станка“, която героите изиграват, с цел да съберат пари и да поставят началото на процеса по освобождаване на българския народ от османско владичество. Дописен член е от 1898 година и действителен от 1900 година на Българското книжовно дружество (БКД), днес Българска академия на науките (БАН). Най-напред е поставено искането на българския народ сам да избира свещениците си, които да са от българска националност. През този период БКД събира и ръководи дейността на българските учени, като издава и свой печатен орган – "Периодическо списание на Българското книжовно дружество" (1870 – 1876) в Браила. Преди това е дописан член на Българското книжовно дружество (БКД, днес Българска академия на науките). Започват да се изграждат след освобождението на града от османско владичество. Тази власт не е абсолютна и вечна, а само дотолкова и дотогава, че да се постигне дадената цел. Душевността на извънземните може да е прекалено различна от нашата, за да можем да се разбираме взаимно. През септември 1869 г. в Браила се създава и Българско книжовно дружество (БКД), което си поставя за цел да „разпространява всеобщото просвещение у българския народ и да му показва пътя към неговото веществено обогатяване“. Трябва зряло да се постъпва.“"

След Освобождението от османско владичество не се завръща в България. Разделянето на туфите от луковици е най-добре да се прави през ранна пролет, когато температурите започнат да се повишават, като е добре да се осигури всяка от разделените групи от луковици да има хубави и здрави корени. Публикува текстове в „Периодическо списание на Българското книжовно дружество“. "Периодическо списание на Българското книжовно дружество" през 1911 се преименува в "Списание на БАН". Работата е отпечатана през 1908 г. в „Периодическо списание на Българското книжовно дружество“. Сътрудничи също на „Периодическо списание“ на Българското книжовно дружество и списание „Училище“. Н. Данков“, която е публикувана в „Периодическо списание на Българското книжовно дружество“, 1906 – 1907. Дори и само заради това, не може да и се отрече, че е спомогнала за затвърждаването на единството на африканските народи. Работи като деловодител на Българското книжовно дружество и редактира неговия печатен орган „Периодическо списание на Българското книжовно дружество“. Член е на Българското книжовно дружество (БКД). Използван е в органа на Българското книжовно дружество, „Периодическо списание“, и се радва на голяма популярност в първите години след Освобождението. „Мир“ и сътрудник на „Периодическо списание“, „Училищен преглед“, „Българска сбирка“ и „Летопис на българското книжовно дружество“ в София (1900 – 1938). Освен люлеенето, почти из цялата българска етнична територия, на разлистени дървета се окачат кантари, на които хората се теглят, вярвайки, че това е един от начините да бъдат здрави и жизнени през годината. Подготвя сборник с народни песни, част от който излиза в „Периодическо списание на Българското книжовно дружество“ (днес Българска академия на науките). През този период БКД събира и ръководи дейността на българските учени, като издава и свой печатен орган – "Периодическо списание на Българското книжовно дружество" (1870 – 1876) в Браила. Той е сред основателите и един от най-големите първоначални дарители на Българското книжовно дружество, днес Българска академия на науките. Преди това е дописан член на Българското книжовно дружество (БКД, днес Българска академия на науките). "„Те твърдят (марксистите), че само диктатура – тяхната диктатура, разбира се, може да създаде волята на народа, а нашият отговор на това е: Диктатурата не може да има друга цел, освен самоподдържане, и тя може да роди само робство у хората, които я толерират. Най-напред е поставено искането на българския народ сам да избира свещениците си, които да са от българска националност. Дописен член е от 1898 година и действителен от 1900 година на Българското книжовно дружество (БКД), днес Българска академия на науките (БАН). Тази власт не е абсолютна и вечна, а само дотолкова и дотогава, че да се постигне дадената цел. Първата книжка на „Периодическо списание на Българското книжовно дружество“ излиза през 1870 г. в Браила. – редовен член на Българското книжовно дружество (БКД, днес Българска академия на науките). През септември 1869 г. в Браила се създава и Българско книжовно дружество (БКД), което си поставя за цел да „разпространява всеобщото просвещение у българския народ и да му показва пътя към неговото веществено обогатяване“. според Маркович не може да се определи отчетливо границата между сърбите и най-близките им южнославянски народи – българите и хърватите. Душевността на извънземните може да е прекалено различна от нашата, за да можем да се разбираме взаимно. От съдържанието на откритите 4 глави личи, че авторът си е поставил за цел да напише цялостна история на българския народ, която иска да представи с нейните най-значителни моменти, при това максимално обективно. Най-напред е поставено искането на българския народ сам да избира свещениците си, които да са от българска националност. След излизането на „История на българския народ“, тя е рецензирана от Пера Тодорович в списание „Стража“. През септември 1869 г. в Браила се създава и Българско книжовно дружество (БКД), което си поставя за цел да „разпространява всеобщото просвещение у българския народ и да му показва пътя към неговото веществено обогатяване“. Тя има за цел да събуди патриотизма на българския народ и да накара хората да дарят пари (по 1 лев), за да спасят тази реликва на българската история. Разделянето на туфите от луковици е най-добре да се прави през ранна пролет, когато температурите започнат да се повишават, като е добре да се осигури всяка от разделените групи от луковици да има хубави и здрави корени. Вниманието му е насочено главно към историята на славянските народи и основно към историята на българския и сръбския народ. Написал е „Българска граматика на италиански”, „История на българския народ”, „Кратка история на Пловдивската католическа мисия”. Прав беше бай Людмил Стоянов (академик), та ти и заплати ни даваше само и само да пишем за българския читател и българския народ…"“ Известен е факта, че в годините, когато семейството на един от най-видните български художници на XX век – Атанас Яранов е било в много тежко материално положение, Хр. Тя се стреми към властта с единствената цел да я даде в ръцете на пролетариата – най-многобройната и най-прогресивната част от българския народ, на единствената класа, която може да осъществи народнодемократичната власт. Той е огледало и на социалната история и етногенезиса на българския народ в древността. История на българския народ до края на неговата държава

„История на българския народ“ () е първият труд по история на България, излязла на сръбски или сърбохърватски език. Публикува текстове в „Периодическо списание на Българското книжовно дружество“. Дори и само заради това, не може да и се отрече, че е спомогнала за затвърждаването на единството на африканските народи. "Периодическо списание на Българското книжовно дружество" през 1911 се преименува в "Списание на БАН". Георги Г. Димитров е планирал да напише в три части история, озаглавена „Княжество България“, която да проследява развитието на българския народ и държава от Средновековието до неговото време. Работата е отпечатана през 1908 г. в „Периодическо списание на Българското книжовно дружество“. Сътрудничи също на „Периодическо списание“ на Българското книжовно дружество и списание „Училище“. Минков далновидно е прозрял, че „само с образование и просвета един малък и изстрадал народ може да се равнява с другите европейски народи“. Провежда се научна конференция „Вишовград в регионалната и националната история на българския народ“. Тогава то е свързано с надеждите на българския народ да се освободи от османско иго с помощта на Руската империя. Твърди се, че целта му е да разкрие в произведенията си драматичната история на руския народ. „История на българския народ“ не е първото историографско проучване по темата сред сърбите и хърватите. Н. Данков“, която е публикувана в „Периодическо списание на Българското книжовно дружество“, 1906 – 1907. Освен люлеенето, почти из цялата българска етнична територия, на разлистени дървета се окачат кантари, на които хората се теглят, вярвайки, че това е един от начините да бъдат здрави и жизнени през годината. Разделянето на туфите от луковици е най-добре да се прави през ранна пролет, когато температурите започнат да се повишават, като е добре да се осигури всяка от разделените групи от луковици да има хубави и здрави корени. Публикува текстове в „Периодическо списание на Българското книжовно дружество“. През септември 1869 г. в Браила се създава и Българско книжовно дружество (БКД), което си поставя за цел да „разпространява всеобщото просвещение у българския народ и да му показва пътя към неговото веществено обогатяване“. Дори и само заради това, не може да и се отрече, че е спомогнала за затвърждаването на единството на африканските народи. "Периодическо списание на Българското книжовно дружество" през 1911 се преименува в "Списание на БАН". Работата е отпечатана през 1908 г. в „Периодическо списание на Българското книжовно дружество“. Сътрудничи също на „Периодическо списание“ на Българското книжовно дружество и списание „Училище“. Любословие (Сливен)

„Любословие“ е списание, издавано в Сливен от 2007 г.

Има за цел да възкреси идеята на Константин Фотинов за „свободно“ българско литературно списание, но списвано от ученици. Н. Данков“, която е публикувана в „Периодическо списание на Българското книжовно дружество“, 1906 – 1907. Освен люлеенето, почти из цялата българска етнична територия, на разлистени дървета се окачат кантари, на които хората се теглят, вярвайки, че това е един от начините да бъдат здрави и жизнени през годината. Работи като деловодител на Българското книжовно дружество и редактира неговия печатен орган „Периодическо списание на Българското книжовно дружество“. Член е на Българското книжовно дружество (БКД). Използван е в органа на Българското книжовно дружество, „Периодическо списание“, и се радва на голяма популярност в първите години след Освобождението. Най-напред е поставено искането на българския народ сам да избира свещениците си, които да са от българска националност. „Мир“ и сътрудник на „Периодическо списание“, „Училищен преглед“, „Българска сбирка“ и „Летопис на българското книжовно дружество“ в София (1900 – 1938). Душевността на извънземните може да е прекалено различна от нашата, за да можем да се разбираме взаимно. Тази власт не е абсолютна и вечна, а само дотолкова и дотогава, че да се постигне дадената цел. Главната цел и на двете съчинения е да покажат славното минало на българския народ, разкрито чрез важни събития, дело но народа и на видни негови водачи. Затова, освен ако не можем да получим вътрешно прозрение за тази истина и да разберем какво е наистина в състояние да ни даде щастие и това, което не е в състояние да осигури щастие, преживяната неудовлетвореност ще продължи да съществува. Подготвя сборник с народни песни, част от който излиза в „Периодическо списание на Българското книжовно дружество“ (днес Българска академия на науките). Само любовта, която е между майка и дъщеря, може да преодолее препятствията, които съдбата поставя на пътя, за да успеят да бъдат щастливи, а не врагове помежду си. според Маркович не може да се определи отчетливо границата между сърбите и най-близките им южнославянски народи – българите и хърватите. Кебет смята, че тъкмо в това не можем да бъдем сигурни, че душата освен безсмъртна е и вечна. През този период БКД събира и ръководи дейността на българските учени, като издава и свой печатен орган – "Периодическо списание на Българското книжовно дружество" (1870 – 1876) в Браила. В това си дело са мотивирани от съзнанието, че е необходимо да въведат и собствената си национална култура в общността на просветените европейски народи.