Процес, който осигурява кислород в атмосферата, е:
вулканичната дейност горенето дишането фотосинтезата
A B C D
Вероятната причина за този феномен е вулканичната пепел в атмосферата. Вулканичната дейност е засилена с чести изригвания. това е процесът поддържащ равнищата на кислород в атмосферата. Съдържанието на кислород в атмосферата в ранния терциер пада рязко. Фотосинтезата разделя въглеродният диоксид в атмосферата на въглерод и кислород. Възможно е от вулканичната дейност да са се отделяли смъртоносни изпарения. Земната орбита, вулканичната дейност, гравитация, парников ефект, магнитно поле и богата на кислород атмосфера заедно създават подходящи условия за съществуването на вода в три агрегатни състояния на земната повърхност. Земната орбита, вулканичната дейност, гравитация, парников ефект, магнитно поле и богата на кислород атмосфера заедно създават подходящи условия за съществуването на вода в три агрегатни състояния на земната повърхност. Фотосинтезата отделя кислород в атмосферата, докато дишането и разпадът го отстраняват. Наличието на свободен кислород в атмосферата е доказателство за протичането на жизнени процеси. Над 80% от вулканичната дейност се случва под водната повърхност. Така се получава кръгов процес, наречен озоно-кислороден цикъл, резултат от който е слой с повишено съдържание на кислород в стратосферата – онази част от атмосферата, намираща се на височина 10 – 50 km над земната повърхност. В подножието на вулкана, в град Гома е създаден пункт за наблюдение на вулканичната дейност. Атмосферата и не съдържа кислород, няма следи от живи организми. С течение на времето обаче в атмосферата започнал да остава свободен кислород. Вулканичната дейност затихва до 18 май 1988 след три лавови излива. Съотношението на разтворените кислород и азот в морската вода е различно от съотношението им в атмосферата. Използваният процес е бавно горене при ниска концентрация на кислород. Парниковият ефект е процес, при който абсорбцията и емисията на инфрачервени лъчи от газове в атмосферата водят до затопляне на ниските слоеве на атмосферата и на земната повърхност. Вулканът продължава да бъде заплаха въпреки вече значителното намаляване на вулканичната дейност. Една постоянна бомбардировка от метеорити и комети снабдява Земята с огромно количество вода и така се създават първите океани, докато вулканичната дейност и водната пара създават първичната атмосфера, първоначално без кислород. Интересен съвместен експеримент е и измерването на атомния кислород и азота в горните слоеве на атмосферата. Едва след като се е натрупал достатъчно кислород в атмосферата, става възможна появата на кислороддишащите организми. Когато най-голямата част от минералите е оксидирана, несъединеният кислород започва да се натрупва в атмосферата. Атмосферата е богата на светлина и кислород, но бедна на вода и минерални соли. Горенето е първият химически процес, овладян от човека. това е процесът поддържащ равнищата на кислород в атмосферата. Съдържанието на кислород в атмосферата в ранния терциер пада рязко. При горенето дадена субстанция (горивен материал) химически реагира с кислород или друг газ. Горенето на метана в присъствието на кислород води до образуването на въглероден двуокис и вода. Фотосинтезата разделя въглеродният диоксид в атмосферата на въглерод и кислород. Горенето се осъществява като неконтролиран процес като например при пожар. Допълнителното количество на кислород подобрява горенето и намалява изпускането в атмосферата на вредни емисии от въглероден диоксид, а освен това намалява и вредните емисии от летливи органични съединения, азотни оксиди и твърди частици. Фотосинтезата отделя кислород в атмосферата, докато дишането и разпадът го отстраняват. Наличието на свободен кислород в атмосферата е доказателство за протичането на жизнени процеси. В резултат на горенето налягането в резервоара бързо се покачва над допустимото и избива капака му изпълвайки горивния отсек (Сектор 4) с газообразни кислород и продукти на горенето. Следователно, флогистонът обяснява горенето чрез процес, противоположен на теорията на кислорода. Така се получава кръгов процес, наречен озоно-кислороден цикъл, резултат от който е слой с повишено съдържание на кислород в стратосферата – онази част от атмосферата, намираща се на височина 10 – 50 km над земната повърхност. Атмосферата и не съдържа кислород, няма следи от живи организми. С течение на времето обаче в атмосферата започнал да остава свободен кислород. Съотношението на разтворените кислород и азот в морската вода е различно от съотношението им в атмосферата. Теорията е създадена в края на 18 век от Антоан Лавоазие, който обяснява горенето като процес на оксидация и отхвърля по-ранната теория за флогистона. Използваният процес е бавно горене при ниска концентрация на кислород. Парниковият ефект е процес, при който абсорбцията и емисията на инфрачервени лъчи от газове в атмосферата водят до затопляне на ниските слоеве на атмосферата и на земната повърхност. Интересен съвместен експеримент е и измерването на атомния кислород и азота в горните слоеве на атмосферата. Едва след като се е натрупал достатъчно кислород в атмосферата, става възможна появата на кислороддишащите организми. Когато най-голямата част от минералите е оксидирана, несъединеният кислород започва да се натрупва в атмосферата. Атмосферата е богата на светлина и кислород, но бедна на вода и минерални соли. Водата поема кислород от атмосферата и от водните растения, когато те фотосинтезират. Този механизъм осигурява много ниски концентрации на кислород за тъканите. Фотосинтезата отделя кислород в атмосферата, докато дишането и разпадът го отстраняват. това е процесът поддържащ равнищата на кислород в атмосферата. Дишането е процес на разграждане на хранителните вещества. Дишане

Дишането е процес, при който живите същества поемат кислород и с участието на вода се разрушават органични вещества, при което се освобождава включената в тях химическа енергия, като се отделят вода и въглероден диоксид. Съдържанието на кислород в атмосферата в ранния терциер пада рязко. Фотосинтезата разделя въглеродният диоксид в атмосферата на въглерод и кислород. Космически скафандър

Космически скафандър е херметичен защитен костюм за космонавти, който им осигурява жизнените функции (особено дишането), осигурявайки надналягане в него. Наличието на свободен кислород в атмосферата е доказателство за протичането на жизнени процеси. Така се получава кръгов процес, наречен озоно-кислороден цикъл, резултат от който е слой с повишено съдържание на кислород в стратосферата – онази част от атмосферата, намираща се на височина 10 – 50 km над земната повърхност. Атмосферата и не съдържа кислород, няма следи от живи организми. С течение на времето обаче в атмосферата започнал да остава свободен кислород. Съотношението на разтворените кислород и азот в морската вода е различно от съотношението им в атмосферата. Използваният процес е бавно горене при ниска концентрация на кислород. Парниковият ефект е процес, при който абсорбцията и емисията на инфрачервени лъчи от газове в атмосферата водят до затопляне на ниските слоеве на атмосферата и на земната повърхност. Интересен съвместен експеримент е и измерването на атомния кислород и азота в горните слоеве на атмосферата. Едва след като се е натрупал достатъчно кислород в атмосферата, става възможна появата на кислороддишащите организми. Когато най-голямата част от минералите е оксидирана, несъединеният кислород започва да се натрупва в атмосферата. Атмосферата е богата на светлина и кислород, но бедна на вода и минерални соли. При нормални условия дишането се наблюдава във всички части на денонощието, просто през деня продукцията на кислород от растенията при фотосинтезата надвишава употребата му при дишането. При достъп на кислород ферментацията отслабва, но за сметка на това се засилват дишането и размножаването. Водата поема кислород от атмосферата и от водните растения, когато те фотосинтезират. Този механизъм осигурява много ниски концентрации на кислород за тъканите. Високи нива на кислород биха поддържали интензивен горивен процес. При старта на кораба атмосферата се състои от 60% кислород и 40% азот, като в процеса на полета се заменя с чист кислород. Тогава се появяват първите растения, които отделят кислород, който във високите слоеве на атмосферата се превръща в озон, под действието на ултравиолетовите лъчи. Фотосинтезата разделя въглеродният диоксид в атмосферата на въглерод и кислород. Фотосинтезата отделя кислород в атмосферата, докато дишането и разпадът го отстраняват. Предлагат се различни обяснения на причинителя, довел до камбрийския разцвет, като например акумулирането на кислород в атмосферата вследствие на фотосинтезата. Фотосинтезата радикално променя състава на атмосферата в ранното развитие на Земята, при което в момента в състава ѝ влиза 21% кислород. При фотосинтезата се отделя (като страничен продукт) кислород, който е необходим за живота на Земята. Този процес е обратен на фотосинтезата. Съпровожда се от обратния на фотосинтезата биохимичен процес на еквимолекулен разход на О (кислород) и отделяне на СО – дишане. това е процесът поддържащ равнищата на кислород в атмосферата. Фотосинтезата е биологичен процес, при който с помощта на слънчевата светлина въглеродният диоксид се преобразува в органични съединения. Пурпурните бактерии са първите открити, чийто краен продукт от фотосинтезата не е кислород. В резултат на фотосинтезата те натрупват хранителни вещества и отделят кислород в околната среда. Фотосинтеза

Фотосинтезата е биохимичен процес, при който с помощта на слънчевата светлина въглеродният диоксид се преобразува в органични съединения. Въглеродният диоксид, ключов реагент при фотосинтезата, е наличен в атмосферата в концентрация от около 400 ppm. Съдържанието на кислород в атмосферата в ранния терциер пада рязко. Кислородът, произведен като вторичен продукт от фотосинтезата, се изхвърля навън в атмосферата през същите отвори. През 1778 г. той доказва, че при фотосинтезата растенията поглъщат въгледвуокиса и изработват кислород. Фотосинтезата е основният процес, при който се синтезират въглехидрати от въглероден диоксид (CO) и вода с енергията от слънчевата светлина. Наличието на свободен кислород в атмосферата е доказателство за протичането на жизнени процеси. Така се получава кръгов процес, наречен озоно-кислороден цикъл, резултат от който е слой с повишено съдържание на кислород в стратосферата – онази част от атмосферата, намираща се на височина 10 – 50 km над земната повърхност. При растения, цианобактерии и алги фотосинтезата е оксигенна, тоест при нея се отделя кислород като страничен продукт. Атмосферата и не съдържа кислород, няма следи от живи организми. Сблъсъкът хвърля огромно количество прах и пара в атмосферата, което спира преминаването на слънчевата светлина и фотосинтезата. С течение на времето обаче в атмосферата започнал да остава свободен кислород. Фотосинтезата играе важна роля в глобалната екология на Земята – освен че поддържа нивото на кислород в атмосферата, почти всички организми (изключение са само слабо разпространените хемоавтотрофи) зависят пряко или непряко от нея, за да си набавят енергия. Съотношението на разтворените кислород и азот в морската вода е различно от съотношението им в атмосферата.