Митозата:
включва процеса кросинговър завършва с образуване на хаплоидни клетки завършва с образуване на диплоидни клетки е универсален вид делене на прокариотните клетки
A B C D
Другите начини на безполовото размножаване включват образуване на фрагментация и спори, което включва само митозата. Кросинговър

Кросинговър представлява обмяна на съответни участъци между несестрински хроматиди на хомоложни хромозоми по време на мейоза. Лечението включва контрол на процеса, предизвикал хиперкалциемията. Митозата продължава около 2,5 часа. Хайделберг се включва рано в процеса на Реформацията. Телофазата е последната фаза на митозата. Вероятността за осъществяване на кросинговър зависи и от разстоянието между гените: колкото то е по-голямо, толкова и вероятността за кросинговър е по-голяма. Анафазата е най-кратката фаза на митозата. Мейозата включва и етап на кросинговър, при който участъци от ДНК се разменят между хомоложни хромозоми, така че се образува нова двойка от смесени хромозоми. Включва процеса на натрупване и разпределяне на млякото в каналната система на органа и процеса на млекоотделяне. Водообменът на растенията включва три процеса: постъпване, транспорт и транспирация. Този вид на загуба включва мозъка (в края на процеса). Дихателната функция при животните включва в себе си два паралелни процеса. Съпътстващият репликацията кросинговър би обяснил и наличието на качествените добавки в генома. Гаметогенезата протича с два типа генетично пренареждане – случайно разпределение (панмиксия) и кросинговър. Тя включва няколко процеса и събития, които впоследствие се превръщат в символи на процеса по разпада на Социалистическата система като цяло. Също така протича и кросинговър – несестринските хроматиди от двете хромозоми си обменят материал. Несловесното общуване включва процеса на предаване на информация без да се използва реч. Резултатът като брой клетки от митозата е два броя оригинални клетки. Обикновено интерфазата продължава 20 – 30 часа, докато митозата 0,5 – 3 часа. включва се всяка форма на използване на компютър за подпомагане на процеса на обучение. Митозата се случва в телесни клетки, докато мейоза се случва в гаметите. Обикновено митозата и цитокинезата се обозначават като М период в клетъчния цикъл. Вторият етап на процеса включва делото Босна и Хърватия, по него са призовани 171 свидетели. При еукариотите рекомбинацията обикновено се случва по време на мейозата като хромозомен кросинговър между сдвоени хромозоми. Овогенеза

Овогенеза или оогенеза е процес на образуване на хаплоидни полови клетки в яйчниците на женските организми. Резултатът като брой клетки от митозата е два броя оригинални клетки. Нейното образуване е в резултат от сливането на две хаплоидни гамети. Другите начини на безполовото размножаване включват образуване на фрагментация и спори, което включва само митозата. Митозата се случва в телесни клетки, докато мейоза се случва в гаметите. Диплоидните организми от своя страна могат да образуват чрез мейоза хаплоидни клетки (гамети). Това e биологичен термин, с който се обозначава образуването на хаплоидни полови клетки в животинските организми и човека. От една диплоидна клетка се получават 4 хаплоидни клетки вследствие от двойно последователно делене – мейоза. Въпреки че центрозомите имат ключова роля в митозата на животинските клетки, те не са задължителни структури. Сперматогенеза

Сперматогенеза е процес на образуване на мъжки полови клетки с хаплоиден хромозомен набор. Гаметогенеза

Гаметогенезата е процес на образуване на високоспециализирани зрели полови клетки. Образуване на половите клетки

Яйцата и сперматозоидите се образуват от полови клетки, наречени съответно оогонии и сперматогонии. Гаметогенезата представлява образуване на зрели специализирани полови клетки с намелен наполовина, или хаплоиден, хромозомен набор (n). Всяка тичинка има дръжка и прашник с две прашникови торбички, в които след мейотично делене се образуват хаплоидни микроспори (цветен прашец) – мъжки полови клетки. От една диплоидна клетка се получават 4 хаплоидни клетки, от които се получават 4 активни гамети, за разлика от овогенезата. Клетка може да бъде наречена хаплоидна ако ядрото ѝ е хаплоидно, а организъм – ако телесните му (соматични) клетки са хаплоидни. Но едва по-късно Август Вайсман обръща внимание, че са необходими две деления на ядрото, за да се получат хаплоидни полови клетки. Митоза

Митозата (от гръцки: "митос" – „нишка“, „влакно“) е процес на равномерно разпределение на генетичния материал на майчината клетка в две дъщерни клетки. Някои лезии водят до появата на потенциално вредни мутации в клетъчния геном, което оказва влияния на оцеляването на дъщерните клетки след митозата. Телофаза

Телофаза е крайната, четвърта фаза на митозата, при която се образуват двете ядра на бъдещите дъщерни клетки, след което протича цитокинезата. Расте чрез бавно непрекъснато образуване на нови епителни клетки върху предната повърхност и изтласкване и сбиване на стари, видоизменени и лишени от ядра епителни клетки. Телофазата е последната фаза на митозата. Митозата продължава около 2,5 часа. Този етап завършва с гигантска експлозия с отделяне на кисела пемза и последващо образуване на първата обширна калдера. Анафазата е най-кратката фаза на митозата. Резултатът като брой клетки от митозата е два броя оригинални клетки. Хаплоидните клетки служат като гамети в многоклетъчните организми и при сливането си образуват диплоидни клетки. За пшеницата е характерно, че соматичните и клетки не са само диплоидни (2n). Другите начини на безполовото размножаване включват образуване на фрагментация и спори, което включва само митозата. Клетки и организми с двойки хомоложни хромозоми се наричат диплоидни – имат диплоиден хромозомен набор (двоен хромозомен набор). Митозата се случва в телесни клетки, докато мейоза се случва в гаметите. По тази причина те могат да имат диплоидни или дори триплоидни клетки от зиготната линия. Въпреки че центрозомите имат ключова роля в митозата на животинските клетки, те не са задължителни структури. Сперматогенеза

Сперматогенеза е процес на образуване на мъжки полови клетки с хаплоиден хромозомен набор. Гаметогенеза

Гаметогенезата е процес на образуване на високоспециализирани зрели полови клетки. Образуване на половите клетки

Яйцата и сперматозоидите се образуват от полови клетки, наречени съответно оогонии и сперматогонии. Гаметогенезата представлява образуване на зрели специализирани полови клетки с намелен наполовина, или хаплоиден, хромозомен набор (n). Повечето организми са диплоидни. Повечето животни са диплоидни. Митоза

Митозата (от гръцки: "митос" – „нишка“, „влакно“) е процес на равномерно разпределение на генетичния материал на майчината клетка в две дъщерни клетки. Някои лезии водят до появата на потенциално вредни мутации в клетъчния геном, което оказва влияния на оцеляването на дъщерните клетки след митозата. Телофаза

Телофаза е крайната, четвърта фаза на митозата, при която се образуват двете ядра на бъдещите дъщерни клетки, след което протича цитокинезата. Расте чрез бавно непрекъснато образуване на нови епителни клетки върху предната повърхност и изтласкване и сбиване на стари, видоизменени и лишени от ядра епителни клетки. Овогенеза

Овогенеза или оогенеза е процес на образуване на хаплоидни полови клетки в яйчниците на женските организми. Телофазата е последната фаза на митозата. Митозата продължава около 2,5 часа. Този етап завършва с гигантска експлозия с отделяне на кисела пемза и последващо образуване на първата обширна калдера. Анафазата е най-кратката фаза на митозата. Например повечето животни са диплоидни и произвеждат хаплоидни гамети. При много организми хаплоидният етап е ограничен само до гаметите, специализирани в пресъчетаване и образуване на нови диплоидни организми, докато при други, като тайнобрачните растения, гаметите могат да се делят, създавайки многоклетъчни хаплоидни организми. За прокариотните клетки е характерно бързо редуване на растеж и делене, при което жизненият път на отделните клетъчни поколения е твърде кратък. Срещат се в прокариотните клетки. Резултатът като брой клетки от митозата е два броя оригинални клетки. Цитоплазменото делене започва по време или след късните стадии на ядреното делене при митозата и мейозата. Мезозома

Мезозома е образувание на клетъчната мембрана на прокариотните клетки. Еукариотните клетки (същинскоядрени) са клетки, при които наследственото вещество е отделено от цитоплазмата чрез обвивка (клетки, които имат ядро), а основната разлика между прокариотните клетки и еукариотните клетки е, че еукариотните имат ядро, а прокариотните нямат. Подобна картина се наблюдава и в прокариотните клетки – техният жизнен цикъл се припокрива изцяло с цикъла на делене (но те не се делят чрез митоза). Клетъчна мембрана притежават както еукариотните, така и прокариотните клетки. Наследствената информация на прокариотните клетки е под формата на една кръгова молекула ДНК. Амитозата също така не трябва да се бърка с непрякото делене – затворената митозата. Всички клетки произлизат от други клетки посредством процес на клетъчно делене. Еукариотните клетки по принцип са много по-големи (хиляди пъти) от прокариотните. В цитоплазмата на прокариотните клетки се намират и по – малки пръстеновидни молекули ДНК – плазмиди. Митозата се случва в телесни клетки, докато мейоза се случва в гаметите. В резултат на това делене се получават четири дъщерни клетки. Разрушените клетки се възобновяват посредством делене на основния клетъчен слой. Въпреки че центрозомите имат ключова роля в митозата на животинските клетки, те не са задължителни структури. Еукариотните клетки са по-големи и по-сложни от прокариотните клетки (бактерии и археи) и пораждането на тази сложност се открива само в последните години. Например биологичните клетки във подходяща среда, се размножават чрез клетъчно делене. Следователно за едни клетки жизненият път преминава в цикъла растеж – делене, а за други продължава без делене до смъртта. Прокариотните мРНК направо си се синтезират във годен за транслация вид. В подходящи условия това ДНК е възпроизведено и предадено на дъщерните клетки чрез клетъчното делене. В общия случай, диференцираните растителни клетки при делене не могат да произвеждат клетки от различен от своя тип. Еукариотните клетки са 10 пъти по-големи от прокариотните и могат да са до 1000 пъти по-обемни. При делене наследствения материал се предава в пълен комплект на следващото поколение клетки.