За въглеродния диоксид е вярно, че: 
поддържа горенето е безполезен газ в атмосферата е една от причините за парниковия ефект се получава при фотосинтезата
A B C D
Поддържа горенето. Те могат да обработват въглеродния диоксид. Фактът, че съществува компонент на въздуха, който не поддържа горенето, е ясен за Ръдърфорд. Използва се за възстановяване на кислорода от въглеродния диоксид в подводниците. В земни условия микроорганизмите добре усвояват въглеродния диоксид. Системата "Воздух", подобно на "CDRA", премахва въглеродния диоксид. Пристли показва, че в стъкленицата има вещество, което поддържа горенето на свещ за кратко. Има и система, която премахва въглеродния диоксид от въздуха. съдържанието на въглеродния диоксид не превишава 2 грама на литър. За разлика от въглеродния диоксид, аргонът не кондензира в атмосферата и затова неговото количество е постоянно. Кожата на жабите пропуска кислорода и въглеродния диоксид, както и водата. Поради въглеродния диоксид в атмосферата, валежите в района са леко киселинни. Частите от растенията, които взаимодействат с въглеродния диоксид, са слабо радиоактивни. Впоследствие тези електрони участват в реакциите, превръщащи въглеродния диоксид в органични съединения. Окислява въглеродния оксид до въглероден диоксид: 2 CO + O → 2 CO
2. Концентрацията на въглеродния диоксид също е важен фактор, определящ скоростта на протичане на фотосинтезата. Сух лед

Сух лед е популярното име на твърдото агрегатно състояние на въглеродния диоксид. Нейната цел е да се задържи по-дълго въглеродния диоксид в напитката, като балончетата въглероден диоксид пътуват по-дълго в течността. Той поддържа живота на планетата и прави възможно горенето. Литиев хидроксид (LiOH) ще рециклира въздуха в кораба, като премахва въглеродния диоксид(CO). В условията на нормално атмосферно налягане те са ненаситени разтвори на въглеродния диоксид. Поема разтворения във водата кислород и изхвърля въглеродния диоксид през цялата си повърхност. Например, за да се изследва начина по който растенията взаимодействат с въглеродния диоксид, може да се използва въглероден диоксид, в който състав влиза радиоактивен въглерод. Геоложко съхранение на въглероден диоксид

Геоложкото съхранение на въглеродния диоксид (СО), ( (CCS) или "Carbon capture and sequestration"), е фундаментален сегмент в технологията за улавянето и съхраняването на въглерода. Първото указание за това, че не целият въздух, а само „активната“ негова част поддържа горенето, е открито в китайски ръкописи от VIII век. Поради въглеродния диоксид в атмосферата, валежите в района са леко киселинни. За разлика от въглеродния диоксид, аргонът не кондензира в атмосферата и затова неговото количество е постоянно. Системата "CDRA" в модула Транквилити премахва въглеродния диоксид и други вредни газове от атмосферата на станцията. Химичната формула на въглеродния диоксид е CO. Той е газ без цвят и със специфична остра и задушлива миризма. Около 86% от изпускания газ е метан, като по-малък дял се пада на въглеродния диоксид и азота. Наред с намаляването на растителността на планетата, след обезлесяването и други фактори, естественият баланс на въглеродния диоксид и неговото количество в атмосферата е редуциран до такава степен, че днес нивото на въглероден диоксид в атмосферата е 1,5 пъти по-голямо, отколкото преди 200 години. Дърветата играят съществена роля за образуването на кислород и намаляването на въглеродния диоксид в атмосферата, както и за намаляване на вариациите в температурата на терена. Те могат да обработват въглеродния диоксид. В земни условия микроорганизмите добре усвояват въглеродния диоксид. Използва се за възстановяване на кислорода от въглеродния диоксид в подводниците. Данните за въглероден диоксид показват, че той съставлява 95% от атмосферата. Въглеродният диоксид е безцветен газ. Системата "Воздух", подобно на "CDRA", премахва въглеродния диоксид. Нейната цел е да се задържи по-дълго въглеродния диоксид в напитката, като балончетата въглероден диоксид пътуват по-дълго в течността. Серен диоксид

Серният диоксид (SO) е безцветен газ с остра, задушлива миризма. Има и система, която премахва въглеродния диоксид от въздуха. Химичната формула на въглеродния диоксид е CO. Той е газ без цвят и без миризма (при ниски до средни концентрации; при високи концентрации има остра и задушлива миризма). Впоследствие тези електрони участват в реакциите, превръщащи въглеродния диоксид в органични съединения. Макар хранителните вещества от почвата да са важни за растежа на дървото, основната част от неговата биомаса, над 90%, идва от въглеродния диоксид, абсорбиран от атмосферата чрез фотосинтеза . съдържанието на въглеродния диоксид не превишава 2 грама на литър. Концентрацията на въглеродния диоксид също е важен фактор, определящ скоростта на протичане на фотосинтезата. Сух лед

Сух лед е популярното име на твърдото агрегатно състояние на въглеродния диоксид. Честа грешка е да се мисли, че гъстата атмосфера сама по себе си задържа топлината на повърхността на планетата; всъщност единствено въглеродния диоксид е парников газ, а гъстата атмосфера като цяло отразява голяма част от слънчевите лъчи. Кожата на жабите пропуска кислорода и въглеродния диоксид, както и водата. Частите от растенията, които взаимодействат с въглеродния диоксид, са слабо радиоактивни. Смятан е и за откривател на парниковия ефект. При изгарянето си отделя въглероден диоксид, на който се дължат 60% от парниковия ефект. Той е една от основните причини за формирането на смог в големите градове и промишлените центрове, както и за парниковия ефект. Водните пари са естествен парников газ, който е отговорен за 36% - 66% от парниковия ефект. Използва се за възстановяване на кислорода от въглеродния диоксид в подводниците. За разлика от въглеродния диоксид, аргонът не кондензира в атмосферата и затова неговото количество е постоянно. Те могат да обработват въглеродния диоксид. Една от причините за промяната в ареала ѝ се дължи на неблагоприятния ефект от човешката дейност. Този процес стои в основата на парниковия ефект. Една от причините за това е фактът, че той няма основополагащ договор. Основните приноси на тези газове към парниковия ефект са следните:

Основният фактор за парниковия ефект в земната атмосфера са водните пари, между 36% и 66%, като тяхната концентрация флуктуира в зависимост от района. От една страна непрекъснато постъпва кислород нужен за окислителните процеси, а от друга непрекъснато се елиминира въглеродния диоксид, който се отделя в тъканите. Транспирацията е страничен ефект от приема на въглероден диоксид за нуждите на фотосинтезата. Има и система, която премахва въглеродния диоксид от въздуха. Една от причините за това е икономическа. Идеята за парниковия ефект е изложена за пръв път от Жозеф Фурие през 1824 година и е изследвана количествено от Сванте Арениус през 1896 година. Те предполагат, че в компютърните модели ролята на парниковия ефект е завишена, а тази на слънчевата активност занижена. Първоначалният ефект от микроекплозията е сублимирания въглероден диоксид. Откривател е и на парниковия ефект, който е в основата на измененията в климата. В земни условия микроорганизмите добре усвояват въглеродния диоксид. Системата "Воздух", подобно на "CDRA", премахва въглеродния диоксид. Отравяне с азотен диоксид

Отравянето с азотен диоксид е заболяване, причинено от токсичния ефект на азотния диоксид (). Частите от растенията, които взаимодействат с въглеродния диоксид, са слабо радиоактивни. Една от причините за това е, че господарите на инките приемат себе си за „синове на Слънцето“. Една от причините за това е, че при земноводните е силно застъпен процеса на кожно дишане. Концентрацията на въглеродния диоксид също е важен фактор, определящ скоростта на протичане на фотосинтезата. Също така под формата на 1,5-дифосфат -рибулоза се свързва с въглеродния диоксид в началато на фотосинтезата при зелените растения (Цикъл на Калвин). Използва се за възстановяване на кислорода от въглеродния диоксид в подводниците. Те могат да обработват въглеродния диоксид. Фотосинтезата е биологичен процес, при който с помощта на слънчевата светлина въглеродният диоксид се преобразува в органични съединения. В земни условия микроорганизмите добре усвояват въглеродния диоксид. Системата "Воздух", подобно на "CDRA", премахва въглеродния диоксид. Транспирацията е страничен ефект от приема на въглероден диоксид за нуждите на фотосинтезата. Въглеродният диоксид, ключов реагент при фотосинтезата, е наличен в атмосферата в концентрация от около 400 ppm. В опити с пурпурни сулфобактерии той за първи път демонстрира, че фотосинтезата е всъщност светлинно зависима окислително-редукционна реакция, при която водородът редуцира въглероден диоксид. Фотосинтеза

Фотосинтезата е биохимичен процес, при който с помощта на слънчевата светлина въглеродният диоксид се преобразува в органични съединения. Други учени с важни открития в областта на фотосинтезата са Ото Варбург и Диан Бърк, които показват, че биохимичната реакция, която всъщност е отговорна за разделянето на молекулата на въглеродния диоксид, е зависима и активирана от процеса на дишане. Той отделя само 81% от въглеродния диоксид за киловатчас, който се отделя при изгарянето на петрола и 70% от този за въглищата. Има и система, която премахва въглеродния диоксид от въздуха. Фотосинтезата е основният процес, при който се синтезират въглехидрати от въглероден диоксид (CO) и вода с енергията от слънчевата светлина. Фотосинтезата разделя въглеродният диоксид в атмосферата на въглерод и кислород. Рубиско фиксира въглеродния диоксид като го свързва към пентозният дериват рубулоза 1,5-бифосфат, при което се получава нестабилен шест въглероден монозахарид, който се разпада до две молекули 3-фосфоглицерат. Нейната цел е да се задържи по-дълго въглеродния диоксид в напитката, като балончетата въглероден диоксид пътуват по-дълго в течността. съдържанието на въглеродния диоксид не превишава 2 грама на литър. Той окислява въглеродния оксид до въглероден диоксид при стайна температура и е полезен реактив при определянето на концентрацията на въглероден оксид. Например, за да се изследва начина по който растенията взаимодействат с въглеродния диоксид, може да се използва въглероден диоксид, в който състав влиза радиоактивен въглерод. За разлика от въглеродния диоксид, аргонът не кондензира в атмосферата и затова неговото количество е постоянно. Кожата на жабите пропуска кислорода и въглеродния диоксид, както и водата. Поради въглеродния диоксид в атмосферата, валежите в района са леко киселинни. Частите от растенията, които взаимодействат с въглеродния диоксид, са слабо радиоактивни.