Лампата с нажежаема жичка е пример за: 
топлинен, некохерентен източник на светлина топлинен, монохроматичен източник на светлина топлинен, кохерентен източник на светлина студен, луминесцентен източник на светлина
A B C D
Приблизително 95% от енергията, консумирана от лампата с нажежаема жичка, се отделя като топлина, а само 5% – като видима светлина. Лампа с нажежаема жичка

Лампа с нажежаема жичка (наричана още заради формата си крушка или обикновена електрическа лампа) е осветителен уред, източник на изкуствена светлина, която се излъчва от проводник, нагрят от протичането на електрически ток през него. Към този период се отнасят няколко спора между Максим и Томас Едисон за патента на лампата с нажежаема жичка. Лампата с нажежаема жичка се състои най-общо от 3 елемента – цокъл, проводници и стъклен балон (колба). Лампата с нажежаема жичка по това време е слаба и скъпа, тъй като се нуждае от вакуум в крушката. Луминесцентните лампи преобразуват повече от внесената енергия във видима светлина, отколкото лампите с нажежаема жичка. При повечето съвременни лампи източникът на светлина е електрически - лампа с нажежаема жичка, флуоресцентна лампа и други. Основен недостатък на лампите с нажежаема жичка като източници на инфрачервено лъчение е, че стъкленият балон на лампата не пропуска дълговълновото инфрачервено лъчение. За разлика от лампите с нажежаема жичка, луминесцентните лампи винаги изискват баласт (понякога наричан контролиращ уред), който да регулира потока на енергия през лампата. Към 1951 г. в САЩ е произведена повече светлина от луминесцентни лампи, отколкото от лампи с нажежаема жичка. Макар и относително евтини, лампите с нажежаема жичка са изключително неефективен източник на ултравиолетова светлина, тъй като по-малко от 0,1 % от консумираната енергия отива за генериране на излъчване в ултравиолетовия диапазон. В лампата с нажежаема жичка се използва ефектът на нагряване на проводник с високо съпротивление (най-често сплав на волфрама) при протичане през него на електрически ток. В лампата с нажежаема жичка се използва ефектът на нагряване на проводник с високо съпротивление (най-често сплав на волфрама) при протичане през него на електрически ток. За сравнение, стандартната крушка с нажежаема жичка произвежда едва 13,5 лумена на ват. Лампата с нажежаема жичка е създадена от А. Лодигин през 1872 г. Представлявала е стъклен балон, изпълнен с въздух, в който са запоени два дебели медни проводника, съединени с въглена пръчица. За да отдели определено количество светлина, лампа с нажежаема жичка с КПД 5% произвежда повече топлина (и консумира повече енергия) от луминесцентна лампа (с КПД 7%-15%). Изобретява запълването с буферен газ на лампите с нажежаема жичка, както и атомноводородното заваряване. Характерни примери за двуполюсни елементи, имащи нелинейна характеристика, са диод, лампа с нажежаема жичка, динистор. Въпреки това луминесцентната лампа превръща електрическата енергия в полезна светлина по-ефикасно и използва по-малко енергия за същото количество светлина, отколкото лампите с нажежаема жичка, но светодиодите все още ги превъзхождат. Луминесцентните лампи излъчват около 1/5 от топлината на еквивалентна лампа с нажежаема жичка. На 27 януари 1880 година подава молба за регистрация на патент в Съединените щати за лампа с нажежаема жичка. В сравнение с лампите с нажежаема жичка, неоновите лампи имат много по-висока светителна ефективност. Електрически вериги, съдържащи чисто активни елементи (лампи с нажежаема жичка, радиатори, фурни и др. Обикновено те имат по-дълъг живот от лампите тип нажежаема жичка. Типичната стойност на светлинния поток, получаван от лампа с нажежаема жичка от 100 W, е 1100 lm. Приблизително 95% от енергията, консумирана от лампата с нажежаема жичка, се отделя като топлина, а само 5% – като видима светлина. Лампа с нажежаема жичка

Лампа с нажежаема жичка (наричана още заради формата си крушка или обикновена електрическа лампа) е осветителен уред, източник на изкуствена светлина, която се излъчва от проводник, нагрят от протичането на електрически ток през него. Към този период се отнасят няколко спора между Максим и Томас Едисон за патента на лампата с нажежаема жичка. Лампата с нажежаема жичка се състои най-общо от 3 елемента – цокъл, проводници и стъклен балон (колба). Лампата с нажежаема жичка по това време е слаба и скъпа, тъй като се нуждае от вакуум в крушката. Луминесцентните лампи преобразуват повече от внесената енергия във видима светлина, отколкото лампите с нажежаема жичка. При повечето съвременни лампи източникът на светлина е електрически - лампа с нажежаема жичка, флуоресцентна лампа и други. Основен недостатък на лампите с нажежаема жичка като източници на инфрачервено лъчение е, че стъкленият балон на лампата не пропуска дълговълновото инфрачервено лъчение. За разлика от лампите с нажежаема жичка, луминесцентните лампи винаги изискват баласт (понякога наричан контролиращ уред), който да регулира потока на енергия през лампата. Към 1951 г. в САЩ е произведена повече светлина от луминесцентни лампи, отколкото от лампи с нажежаема жичка. Макар и относително евтини, лампите с нажежаема жичка са изключително неефективен източник на ултравиолетова светлина, тъй като по-малко от 0,1 % от консумираната енергия отива за генериране на излъчване в ултравиолетовия диапазон. В лампата с нажежаема жичка се използва ефектът на нагряване на проводник с високо съпротивление (най-често сплав на волфрама) при протичане през него на електрически ток. В лампата с нажежаема жичка се използва ефектът на нагряване на проводник с високо съпротивление (най-често сплав на волфрама) при протичане през него на електрически ток. За сравнение, стандартната крушка с нажежаема жичка произвежда едва 13,5 лумена на ват. Лампата с нажежаема жичка е създадена от А. Лодигин през 1872 г. Представлявала е стъклен балон, изпълнен с въздух, в който са запоени два дебели медни проводника, съединени с въглена пръчица. За да отдели определено количество светлина, лампа с нажежаема жичка с КПД 5% произвежда повече топлина (и консумира повече енергия) от луминесцентна лампа (с КПД 7%-15%). Изобретява запълването с буферен газ на лампите с нажежаема жичка, както и атомноводородното заваряване. Характерни примери за двуполюсни елементи, имащи нелинейна характеристика, са диод, лампа с нажежаема жичка, динистор. Въпреки това луминесцентната лампа превръща електрическата енергия в полезна светлина по-ефикасно и използва по-малко енергия за същото количество светлина, отколкото лампите с нажежаема жичка, но светодиодите все още ги превъзхождат. Луминесцентните лампи излъчват около 1/5 от топлината на еквивалентна лампа с нажежаема жичка. На 27 януари 1880 година подава молба за регистрация на патент в Съединените щати за лампа с нажежаема жичка. В сравнение с лампите с нажежаема жичка, неоновите лампи имат много по-висока светителна ефективност. Електрически вериги, съдържащи чисто активни елементи (лампи с нажежаема жичка, радиатори, фурни и др. Обикновено те имат по-дълъг живот от лампите тип нажежаема жичка. Типичната стойност на светлинния поток, получаван от лампа с нажежаема жичка от 100 W, е 1100 lm. Приблизително 95% от енергията, консумирана от лампата с нажежаема жичка, се отделя като топлина, а само 5% – като видима светлина. Лампа с нажежаема жичка

Лампа с нажежаема жичка (наричана още заради формата си крушка или обикновена електрическа лампа) е осветителен уред, източник на изкуствена светлина, която се излъчва от проводник, нагрят от протичането на електрически ток през него. Към този период се отнасят няколко спора между Максим и Томас Едисон за патента на лампата с нажежаема жичка. Лампата с нажежаема жичка се състои най-общо от 3 елемента – цокъл, проводници и стъклен балон (колба). Лампата с нажежаема жичка по това време е слаба и скъпа, тъй като се нуждае от вакуум в крушката. Луминесцентните лампи преобразуват повече от внесената енергия във видима светлина, отколкото лампите с нажежаема жичка. При повечето съвременни лампи източникът на светлина е електрически - лампа с нажежаема жичка, флуоресцентна лампа и други. Основен недостатък на лампите с нажежаема жичка като източници на инфрачервено лъчение е, че стъкленият балон на лампата не пропуска дълговълновото инфрачервено лъчение. За разлика от лампите с нажежаема жичка, луминесцентните лампи винаги изискват баласт (понякога наричан контролиращ уред), който да регулира потока на енергия през лампата. Към 1951 г. в САЩ е произведена повече светлина от луминесцентни лампи, отколкото от лампи с нажежаема жичка. Макар и относително евтини, лампите с нажежаема жичка са изключително неефективен източник на ултравиолетова светлина, тъй като по-малко от 0,1 % от консумираната енергия отива за генериране на излъчване в ултравиолетовия диапазон. В лампата с нажежаема жичка се използва ефектът на нагряване на проводник с високо съпротивление (най-често сплав на волфрама) при протичане през него на електрически ток. В лампата с нажежаема жичка се използва ефектът на нагряване на проводник с високо съпротивление (най-често сплав на волфрама) при протичане през него на електрически ток. За сравнение, стандартната крушка с нажежаема жичка произвежда едва 13,5 лумена на ват. Лампата с нажежаема жичка е създадена от А. Лодигин през 1872 г. Представлявала е стъклен балон, изпълнен с въздух, в който са запоени два дебели медни проводника, съединени с въглена пръчица. За да отдели определено количество светлина, лампа с нажежаема жичка с КПД 5% произвежда повече топлина (и консумира повече енергия) от луминесцентна лампа (с КПД 7%-15%). Изобретява запълването с буферен газ на лампите с нажежаема жичка, както и атомноводородното заваряване. Характерни примери за двуполюсни елементи, имащи нелинейна характеристика, са диод, лампа с нажежаема жичка, динистор. Въпреки това луминесцентната лампа превръща електрическата енергия в полезна светлина по-ефикасно и използва по-малко енергия за същото количество светлина, отколкото лампите с нажежаема жичка, но светодиодите все още ги превъзхождат. Луминесцентните лампи излъчват около 1/5 от топлината на еквивалентна лампа с нажежаема жичка. На 27 януари 1880 година подава молба за регистрация на патент в Съединените щати за лампа с нажежаема жичка. В сравнение с лампите с нажежаема жичка, неоновите лампи имат много по-висока светителна ефективност. Електрически вериги, съдържащи чисто активни елементи (лампи с нажежаема жичка, радиатори, фурни и др. Обикновено те имат по-дълъг живот от лампите тип нажежаема жичка. Типичната стойност на светлинния поток, получаван от лампа с нажежаема жичка от 100 W, е 1100 lm. Приблизително 95% от енергията, консумирана от лампата с нажежаема жичка, се отделя като топлина, а само 5% – като видима светлина. Лампа с нажежаема жичка

Лампа с нажежаема жичка (наричана още заради формата си крушка или обикновена електрическа лампа) е осветителен уред, източник на изкуствена светлина, която се излъчва от проводник, нагрят от протичането на електрически ток през него. Към този период се отнасят няколко спора между Максим и Томас Едисон за патента на лампата с нажежаема жичка. Лампата с нажежаема жичка се състои най-общо от 3 елемента – цокъл, проводници и стъклен балон (колба). Лампата с нажежаема жичка по това време е слаба и скъпа, тъй като се нуждае от вакуум в крушката. Луминесцентните лампи преобразуват повече от внесената енергия във видима светлина, отколкото лампите с нажежаема жичка. При повечето съвременни лампи източникът на светлина е електрически - лампа с нажежаема жичка, флуоресцентна лампа и други. Основен недостатък на лампите с нажежаема жичка като източници на инфрачервено лъчение е, че стъкленият балон на лампата не пропуска дълговълновото инфрачервено лъчение. За разлика от лампите с нажежаема жичка, луминесцентните лампи винаги изискват баласт (понякога наричан контролиращ уред), който да регулира потока на енергия през лампата. Към 1951 г. в САЩ е произведена повече светлина от луминесцентни лампи, отколкото от лампи с нажежаема жичка. Макар и относително евтини, лампите с нажежаема жичка са изключително неефективен източник на ултравиолетова светлина, тъй като по-малко от 0,1 % от консумираната енергия отива за генериране на излъчване в ултравиолетовия диапазон. В лампата с нажежаема жичка се използва ефектът на нагряване на проводник с високо съпротивление (най-често сплав на волфрама) при протичане през него на електрически ток. В лампата с нажежаема жичка се използва ефектът на нагряване на проводник с високо съпротивление (най-често сплав на волфрама) при протичане през него на електрически ток. За сравнение, стандартната крушка с нажежаема жичка произвежда едва 13,5 лумена на ват. Лампата с нажежаема жичка е създадена от А. Лодигин през 1872 г. Представлявала е стъклен балон, изпълнен с въздух, в който са запоени два дебели медни проводника, съединени с въглена пръчица. За да отдели определено количество светлина, лампа с нажежаема жичка с КПД 5% произвежда повече топлина (и консумира повече енергия) от луминесцентна лампа (с КПД 7%-15%). Изобретява запълването с буферен газ на лампите с нажежаема жичка, както и атомноводородното заваряване. Характерни примери за двуполюсни елементи, имащи нелинейна характеристика, са диод, лампа с нажежаема жичка, динистор. Въпреки това луминесцентната лампа превръща електрическата енергия в полезна светлина по-ефикасно и използва по-малко енергия за същото количество светлина, отколкото лампите с нажежаема жичка, но светодиодите все още ги превъзхождат. Луминесцентните лампи излъчват около 1/5 от топлината на еквивалентна лампа с нажежаема жичка. На 27 януари 1880 година подава молба за регистрация на патент в Съединените щати за лампа с нажежаема жичка. В сравнение с лампите с нажежаема жичка, неоновите лампи имат много по-висока светителна ефективност. Електрически вериги, съдържащи чисто активни елементи (лампи с нажежаема жичка, радиатори, фурни и др. Обикновено те имат по-дълъг живот от лампите тип нажежаема жичка. Типичната стойност на светлинния поток, получаван от лампа с нажежаема жичка от 100 W, е 1100 lm.