Заредена частица се намира в еднородно магнитно поле. В кой случай на частицата ще действа максимална магнитна сила? линии индукционни линии 
когато частицата е в покой когато частицата се движи по посока, противоположна на посоката на магнитните когато частицата се движи по посока на магнитните индукционни линии когато частицата се движи по посока, перпендикулярна на магнитните индукционни
A B C D
Силата, действаща върху движеща се в магнитно поле заредена частица, се нарича сила на Лоренц. На проводник с ток, разположен в магнитно поле, действа силата на Ампер:
formula_2

На заредена частица, движеща се в магнитно поле, действа силата на Лоренц:
formula_3
Източник на електростатичното взаимодействие е електричният заряд. където

Честотата на това движение по окръжност се нарича циклотронна честота (жирочестота):

При движението си в магнитно поле заредената частица изпитва Лоренцова сила определена като:

където formula_9 е вектора на скоростта, formula_10 е векторът на магнитното поле (магнитна индукция или плътност на магнитния поток), и formula_11 е електрическия заряд на частицата. Когато атомът е поставен в магнитно поле, спектралните линии се разделят на три или повече компонента. Когато атомът е поставен в магнитно поле, спектралните линии се разделят на три или повече компонента. В класическата механика, сила действаща върху точкова частица може само да промени динамичното състояние на частицата, т.е. Ако няма сила на челно съпротивление, ускорението на частицата ще се дължи единствено на приложената сила. Тази сила променя пътя на частицата. Върху всеки движещ се електрически заряд в магнитно поле действа сила, наричана електромагнитна сила или сила на Лоренц. Той обяснява разделянето на спектралните линии в магнитно поле чрез трептенията на електроните. Магнитните индукционни линии са затворени линии или идват от безкрайността и се втичат пак в безкрайността. Ако частица се движи с постоянна скорост в неразширяваща се вселена, свободна от гравитационни полета, всяко събитие, което се случи в тази вселена, накрая ще бъде наблюдаемо от частицата, защото конусът на светлината от тези събития ще пресече мировата линия на частицата. С него той открива нова елементарна частица, J/ψ частицата. Електромагнитна индукция

Електромагнитната индукция e физическо явление, при което в проводник, движещ се в магнитно поле и пресичайки силовите линии (важен частен случай – в контур, обхващащ изменящо се във времето магнитно поле), се индуктира електродвижещо напрежение (е.д.н.). С увеличаване на скоростта на частицата, силата на челно съпротивление ще се увеличава и съответно приложената сила и съпротивлението взаимно ще се ограничат в един момент, като по този начин ускорението на частицата тогава ще стане нулево, а скоростта ще е равна на "утайната скорост", също позната като "скорост на падане" или "терминална скорост" на частицата. Приложената сила обикновено не е повлияна от скоростта на частицата, докато силата на челно съпротивление е функция на скоростта на частицата. Галилей дори успява да изведе втория закон на Нютон за дадения случай, въвеждайки понятието сила (в случая действаща върху частицата). Циклотронен радиус

Циклотронен радиус (също известен като жирорадиус или радиус на Лармор) се нарича радиусът на движението по окръжност на заредена частица в хомогенно магнитно поле. Определено по този начин, гравитационното поле g около частица с маса "M" е векторно поле, съставено във всяка точка от вектор, сочещ директно към частицата. Чрез постоянени магнити се създава магнитно поле със силови линии, паралелни на повърхността на катода. Така например "се" и "си" водят началото си от възвратното местоимение "се", "си"; частицата "дали" е образувана от частиците "да" и "ли"; частицата "де" е същевременно компонент на частицата "недей" и е във връзка със старобългарския глагол ; частицата "ще", с която се образува формата за бъдеще време на глагола, произхожда от старобългарския глагол ; частицата "би" произхожда от старобългарския глагол . Сила на Лоренц

Сила на Лоренц е силата, действаща върху заредена частица, причинена от електрическото, магнитното или електромагнитно полета на средата, в която тя се намира. Електромагнитната сила е силата, действаща върху заредена частица, причинена от електрическото, магнитното или електромагнитно полета на средата, в която тя се намира. Използването на датчици на посоката на силовите линии на земното магнитно поле – класически уреди с магнитна стрелка, електронни компаси и други бусолни прибори, датира от дълбока древност. Частицата-носител на електромагнитното взаимодействия се нарича фотон – това е квантът на електромагнитното поле. Силата, действаща върху движеща се в магнитно поле заредена частица, се нарича сила на Лоренц. Представа за посоката на магнитната индукция получаваме от магнитните индукционни линии – ориентирани по посока на полето мислени линии, чиито допирателни във всяка точка съвпадат с направлението на магнитната индукция. Магнитните индукционни линии са затворени линии или идват от безкрайността и се втичат пак в безкрайността. На проводник с ток, разположен в магнитно поле, действа силата на Ампер:
formula_2

На заредена частица, движеща се в магнитно поле, действа силата на Лоренц:
formula_3
Източник на електростатичното взаимодействие е електричният заряд. Когато се приложи външно поле, диполите се ориентират по посока на силовите линии. Тези взаимодействия възникват постоянно по посока на пътя на излъчената частица, докато кинетичната енергия на частицата се изразходи. Ако частица се движи с постоянна скорост в неразширяваща се вселена, свободна от гравитационни полета, всяко събитие, което се случи в тази вселена, накрая ще бъде наблюдаемо от частицата, защото конусът на светлината от тези събития ще пресече мировата линия на частицата. където

Честотата на това движение по окръжност се нарича циклотронна честота (жирочестота):

При движението си в магнитно поле заредената частица изпитва Лоренцова сила определена като:

където formula_9 е вектора на скоростта, formula_10 е векторът на магнитното поле (магнитна индукция или плътност на магнитния поток), и formula_11 е електрическия заряд на частицата. Частицата би се движила по посока на трептящото електрично поле, което води до електромагнитно диполно излъчване. Когато атомът е поставен в магнитно поле, спектралните линии се разделят на три или повече компонента. Когато атомът е поставен в магнитно поле, спектралните линии се разделят на три или повече компонента. Използването на датчици на посоката на силовите линии на земното магнитно поле – класически уреди с магнитна стрелка, електронни компаси и други бусолни прибори, датира от дълбока древност. Ако няма сила на челно съпротивление, ускорението на частицата ще се дължи единствено на приложената сила. Например когато заредена частица се движи през електрически изолатор (диелектрик), се наблюдава светене. Поради векторното произведение в дясната част на уравнението, силата на Лоренц е винаги перпендикулярна на посоката на движение, причинявайки частицата да се движи по окръжност. В класическата механика, сила действаща върху точкова частица може само да промени динамичното състояние на частицата, т.е. Когато човек влезе в мощното магнитно поле, протоните се подреждат по посока на магнитното поле. Тази сила променя пътя на частицата. С увеличаване на скоростта на частицата, силата на челно съпротивление ще се увеличава и съответно приложената сила и съпротивлението взаимно ще се ограничат в един момент, като по този начин ускорението на частицата тогава ще стане нулево, а скоростта ще е равна на "утайната скорост", също позната като "скорост на падане" или "терминална скорост" на частицата. Върху всеки движещ се електрически заряд в магнитно поле действа сила, наричана електромагнитна сила или сила на Лоренц. Циклотронен радиус

Циклотронен радиус (също известен като жирорадиус или радиус на Лармор) се нарича радиусът на движението по окръжност на заредена частица в хомогенно магнитно поле. В антената, която премисича [[магнитни линии|магнитните линии]] на земното [[магнитно поле|магнитното поле]] се поражда [[електрическо напрежение|напрежение]], което от своя страна поражда ток и така част от орбиталната енергия на спътника се превръща в топлина на антената вследствие на [[Електрическо съпротивление|съпротивлението]] на антената. Той обяснява разделянето на спектралните линии в магнитно поле чрез трептенията на електроните. Чрез постоянени магнити се създава магнитно поле със силови линии, паралелни на повърхността на катода. В среди с ε < 0 и μ < 0 ъгълът между направленията на движение на частицата и посоката на разпорстранение на вълновия фронт на излъчваната вълна е по-голям от 90 или вълната се излъчва назад спрямо посоката на движение на частицата. Магнитните индукционни линии са затворени линии или идват от безкрайността и се втичат пак в безкрайността. Представа за посоката на магнитната индукция получаваме от магнитните индукционни линии – ориентирани по посока на полето мислени линии, чиито допирателни във всяка точка съвпадат с направлението на магнитната индукция. Силата, действаща върху движеща се в магнитно поле заредена частица, се нарича сила на Лоренц. Когато се приложи външно поле, диполите се ориентират по посока на силовите линии. Когато атомът е поставен в магнитно поле, спектралните линии се разделят на три или повече компонента. Когато атомът е поставен в магнитно поле, спектралните линии се разделят на три или повече компонента. На проводник с ток, разположен в магнитно поле, действа силата на Ампер:
formula_2

На заредена частица, движеща се в магнитно поле, действа силата на Лоренц:
formula_3
Източник на електростатичното взаимодействие е електричният заряд. Той обяснява разделянето на спектралните линии в магнитно поле чрез трептенията на електроните. В антената, която премисича [[магнитни линии|магнитните линии]] на земното [[магнитно поле|магнитното поле]] се поражда [[електрическо напрежение|напрежение]], което от своя страна поражда ток и така част от орбиталната енергия на спътника се превръща в топлина на антената вследствие на [[Електрическо съпротивление|съпротивлението]] на антената. Чрез постоянени магнити се създава магнитно поле със силови линии, паралелни на повърхността на катода. Игралното поле е очертано с граничните линии, състоящи се от крайни линии (по късите страни) и странични линии (по дългите страни). Силовите линии на електрическото поле са плътните криви линии. Ако частица се движи с постоянна скорост в неразширяваща се вселена, свободна от гравитационни полета, всяко събитие, което се случи в тази вселена, накрая ще бъде наблюдаемо от частицата, защото конусът на светлината от тези събития ще пресече мировата линия на частицата. Тези взаимодействия възникват постоянно по посока на пътя на излъчената частица, докато кинетичната енергия на частицата се изразходи. където

Честотата на това движение по окръжност се нарича циклотронна честота (жирочестота):

При движението си в магнитно поле заредената частица изпитва Лоренцова сила определена като:

където formula_9 е вектора на скоростта, formula_10 е векторът на магнитното поле (магнитна индукция или плътност на магнитния поток), и formula_11 е електрическия заряд на частицата. Тези линии бързо се пресъединяват, оставяйки спирално магнитно поле несвързано с останалата част от контура. Частицата би се движила по посока на трептящото електрично поле, което води до електромагнитно диполно излъчване. Електромагнитна индукция

Електромагнитната индукция e физическо явление, при което в проводник, движещ се в магнитно поле и пресичайки силовите линии (важен частен случай – в контур, обхващащ изменящо се във времето магнитно поле), се индуктира електродвижещо напрежение (е.д.н.). Например когато заредена частица се движи през електрически изолатор (диелектрик), се наблюдава светене. Тези линии, (без крайните линии), са част от ограничителното поле. Поле със затворени силови линии се нарича вихрово поле. Ако няма сила на челно съпротивление, ускорението на частицата ще се дължи единствено на приложената сила. Променящото се магнитно поле по закона на електромагнитната индукция

създава електрическо индукционно поле, силовите линии на което са затворени криви около линиите на индукцията на магнитното поле. Използването на датчици на посоката на силовите линии на земното магнитно поле – класически уреди с магнитна стрелка, електронни компаси и други бусолни прибори, датира от дълбока древност. В Монтана се ежедневно се движи автобусен градски транспорт по линии 1, 2 и 10. Магнитните индукционни линии са затворени линии или идват от безкрайността и се втичат пак в безкрайността. Представа за посоката на магнитната индукция получаваме от магнитните индукционни линии – ориентирани по посока на полето мислени линии, чиито допирателни във всяка точка съвпадат с направлението на магнитната индукция. Силата, действаща върху движеща се в магнитно поле заредена частица, се нарича сила на Лоренц. На проводник с ток, разположен в магнитно поле, действа силата на Ампер:
formula_2

На заредена частица, движеща се в магнитно поле, действа силата на Лоренц:
formula_3
Източник на електростатичното взаимодействие е електричният заряд. Когато е присъства магнитно поле, топлопроводимостта на плазмата се увеличава по посока, успоредна на линиите на полето, вместо по перпендикулярна посока. Когато се приложи външно поле, диполите се ориентират по посока на силовите линии. Заредена частица, движеща се в перпендикулярна посока на линиите на магнитното поле, подлежи на силата на Лоренц, която е нормална към равнината, образувана от скоростта и магнитното поле. Ако частица се движи с постоянна скорост в неразширяваща се вселена, свободна от гравитационни полета, всяко събитие, което се случи в тази вселена, накрая ще бъде наблюдаемо от частицата, защото конусът на светлината от тези събития ще пресече мировата линия на частицата. Тези взаимодействия възникват постоянно по посока на пътя на излъчената частица, докато кинетичната енергия на частицата се изразходи. където

Честотата на това движение по окръжност се нарича циклотронна честота (жирочестота):

При движението си в магнитно поле заредената частица изпитва Лоренцова сила определена като:

където formula_9 е вектора на скоростта, formula_10 е векторът на магнитното поле (магнитна индукция или плътност на магнитния поток), и formula_11 е електрическия заряд на частицата. Частицата би се движила по посока на трептящото електрично поле, което води до електромагнитно диполно излъчване. Когато атомът е поставен в магнитно поле, спектралните линии се разделят на три или повече компонента. Когато атомът е поставен в магнитно поле, спектралните линии се разделят на три или повече компонента. Поради векторното произведение в дясната част на уравнението, силата на Лоренц е винаги перпендикулярна на посоката на движение, причинявайки частицата да се движи по окръжност. Например когато заредена частица се движи през електрически изолатор (диелектрик), се наблюдава светене. Ако няма сила на челно съпротивление, ускорението на частицата ще се дължи единствено на приложената сила. Откритие на Фарадей

През 1831 – 1832 Майкъл Фарадей открива, че вследствие на движението на проводник в магнитно поле в посока, перпендикулярна на силовите линии на магнитното поле, се генерира потенциална разлика между краищата на проводника (виж електромагнитна индукция). В класическата механика, сила действаща върху точкова частица може само да промени динамичното състояние на частицата, т.е. Когато човек влезе в мощното магнитно поле, протоните се подреждат по посока на магнитното поле. Тороидално, чийто силови линии обикалят в кръг и полоидално-силовите линии се движат в кръг, но в равнина перпендикулярна на равнината на тороидалното поле. Тази сила променя пътя на частицата. Върху всеки движещ се електрически заряд в магнитно поле действа сила, наричана електромагнитна сила или сила на Лоренц. С увеличаване на скоростта на частицата, силата на челно съпротивление ще се увеличава и съответно приложената сила и съпротивлението взаимно ще се ограничат в един момент, като по този начин ускорението на частицата тогава ще стане нулево, а скоростта ще е равна на "утайната скорост", също позната като "скорост на падане" или "терминална скорост" на частицата. Циклотронен радиус

Циклотронен радиус (също известен като жирорадиус или радиус на Лармор) се нарича радиусът на движението по окръжност на заредена частица в хомогенно магнитно поле. В антената, която премисича [[магнитни линии|магнитните линии]] на земното [[магнитно поле|магнитното поле]] се поражда [[електрическо напрежение|напрежение]], което от своя страна поражда ток и така част от орбиталната енергия на спътника се превръща в топлина на антената вследствие на [[Електрическо съпротивление|съпротивлението]] на антената.