Както прокариотните, така и еукариотните клетки притежават:
ендоплазмена мрежа митохондрии комплекс (апарат) на Голджи рибозоми
A B C D
Клетъчна мембрана притежават както еукариотните, така и прокариотните клетки. Еукариотните клетки (същинскоядрени) са клетки, при които наследственото вещество е отделено от цитоплазмата чрез обвивка (клетки, които имат ядро), а основната разлика между прокариотните клетки и еукариотните клетки е, че еукариотните имат ядро, а прокариотните нямат. Ендоплазмен ретикулум

Ендоплазменият ретикулум (наричан още ендоплазмена мрежа) е клетъчен органел, който се среща в еукариотните клетки. Еукариотните клетки по принцип са много по-големи (хиляди пъти) от прокариотните. Еукариотните клетки са 10 пъти по-големи от прокариотните и могат да са до 1000 пъти по-обемни. Различните клетки при еукариотните организми притежават различна характерна форма и сложен вътрешен строеж. Еукариотните клетки са по-големи и по-сложни от прокариотните клетки (бактерии и археи) и пораждането на тази сложност се открива само в последните години. Еукариотните клетки притежават високо специализирана едномембранна система, характеризираща се с регулирано движение и транспорт на везикули. Срещат се в прокариотните клетки. Прокариотните клетки не притежават обособено ядро, което да е отделено от цитоплазмата със самостоятелна мембрана, и това ги отличава от еукариотите. Зърнестата ендоплазмена мрежа се среща в големи количества в клетки, чиито функции са свързани с произвеждането на много белтъци. Съществуват определени разлики между прокариотните и еукариотните рибозоми и съответно рибозомни РНК-и, посочени в следната таблица: Гладката ендоплазмена мрежа не е покрита с рибозоми. Еукариотните клетки вероятно са еволюирали от симбиозни общности от прокариотни клетки. Броят на възможните структурни компоненти е по-голям при многоклетъчните организми в сравнение с едноклетъчните, както и при еукариотните протеазоми в сравнение с прокариотните аналози. Мезозома

Мезозома е образувание на клетъчната мембрана на прокариотните клетки. иРНК пристъпва в ендоплазмена мрежа, където образува комплекс с рибозом. В еукариотните клетки ядрата могат да се делят по два начина. Има много типове органели, особено в еукариотните клетки на висшите организми. В цитоплазмата на прокариотните клетки се намират и по – малки пръстеновидни молекули ДНК – плазмиди. Наследствената информация на прокариотните клетки е под формата на една кръгова молекула ДНК. Притежават също така ектодермални копривни клетки, които отделят парливо вещество и служат за нападение и защита. Изградени са от белтъка актин, един от най-разпространените белтъци в еукариотните клетки. При тях липсва същинско клетъчно ядро, няма и митохондрии, пластиди, както и другите органели представени при еукариотите като апарат на Голджи, ендоплазмена мрежа, пероксизома и т.н. Нервната система обикновено се състои от разпределена мрежа от клетки, въпреки че някои видове притежават по-организирани нервни пръстени. Клетъчна мембрана притежават както еукариотните, така и прокариотните клетки. Еукариотните клетки (същинскоядрени) са клетки, при които наследственото вещество е отделено от цитоплазмата чрез обвивка (клетки, които имат ядро), а основната разлика между прокариотните клетки и еукариотните клетки е, че еукариотните имат ядро, а прокариотните нямат. Еукариотните клетки по принцип са много по-големи (хиляди пъти) от прокариотните. Еукариотните клетки са 10 пъти по-големи от прокариотните и могат да са до 1000 пъти по-обемни. Различните клетки при еукариотните организми притежават различна характерна форма и сложен вътрешен строеж. Еукариотните клетки са по-големи и по-сложни от прокариотните клетки (бактерии и археи) и пораждането на тази сложност се открива само в последните години. Клетки като еритроцитите не притежават митохондрии и затова там не се осъществява цикъл на Кребс. Еукариотните клетки притежават високо специализирана едномембранна система, характеризираща се с регулирано движение и транспорт на везикули. Срещат се в прокариотните клетки. Прокариотните клетки не притежават обособено ядро, което да е отделено от цитоплазмата със самостоятелна мембрана, и това ги отличава от еукариотите. Съществуват определени разлики между прокариотните и еукариотните рибозоми и съответно рибозомни РНК-и, посочени в следната таблица: Еукариотните клетки вероятно са еволюирали от симбиозни общности от прокариотни клетки. Броят на възможните структурни компоненти е по-голям при многоклетъчните организми в сравнение с едноклетъчните, както и при еукариотните протеазоми в сравнение с прокариотните аналози. Мезозома

Мезозома е образувание на клетъчната мембрана на прокариотните клетки. В еукариотните клетки ядрата могат да се делят по два начина. Има много типове органели, особено в еукариотните клетки на висшите организми. В цитоплазмата на прокариотните клетки се намират и по – малки пръстеновидни молекули ДНК – плазмиди. Наследствената информация на прокариотните клетки е под формата на една кръгова молекула ДНК. Притежават също така ектодермални копривни клетки, които отделят парливо вещество и служат за нападение и защита. Изградени са от белтъка актин, един от най-разпространените белтъци в еукариотните клетки. Срещат се, както растителните така и в животинските клетки. Смята се, че този органел се е развил само в еукариотните клетки на животните. Както гъбите, така и оомицетите растат чрез нишковидни хифни клетки. Произхождат от древни бактерии, погълнати от предшествениците на еукариотните клетки, под формата на ендосимбиотичен съюз. Хистон

Хистоните са обширен клас силно алкални протеини, намиращи се в ядрата на еукариотните клетки. Клетъчна мембрана притежават както еукариотните, така и прокариотните клетки. Еукариотните клетки (същинскоядрени) са клетки, при които наследственото вещество е отделено от цитоплазмата чрез обвивка (клетки, които имат ядро), а основната разлика между прокариотните клетки и еукариотните клетки е, че еукариотните имат ядро, а прокариотните нямат. Еукариотните клетки по принцип са много по-големи (хиляди пъти) от прокариотните. Апарат на Голджи

Апаратът на Голджи е органел, който се среща в повечето еукариотни клетки. Еукариотните клетки са 10 пъти по-големи от прокариотните и могат да са до 1000 пъти по-обемни. Еукариотните клетки са по-големи и по-сложни от прокариотните клетки (бактерии и археи) и пораждането на тази сложност се открива само в последните години. Различните клетки при еукариотните организми притежават различна характерна форма и сложен вътрешен строеж. Еукариотните клетки притежават високо специализирана едномембранна система, характеризираща се с регулирано движение и транспорт на везикули. Срещат се в прокариотните клетки. През 1898 г. Камило Голджи наблюдава странна структура около ядрата на нервни клетки, която нарича "вътреклетъчен мрежест апарат". Прокариотните клетки не притежават обособено ядро, което да е отделено от цитоплазмата със самостоятелна мембрана, и това ги отличава от еукариотите. Съществуват определени разлики между прокариотните и еукариотните рибозоми и съответно рибозомни РНК-и, посочени в следната таблица: Броят на възможните структурни компоненти е по-голям при многоклетъчните организми в сравнение с едноклетъчните, както и при еукариотните протеазоми в сравнение с прокариотните аналози. Еукариотните клетки вероятно са еволюирали от симбиозни общности от прокариотни клетки. Мезозома

Мезозома е образувание на клетъчната мембрана на прокариотните клетки. Впоследствие той е кръстен "апарат на Голджи" в негова чест. Има много типове органели, особено в еукариотните клетки на висшите организми. В цитоплазмата на прокариотните клетки се намират и по – малки пръстеновидни молекули ДНК – плазмиди. Наследствената информация на прокариотните клетки е под формата на една кръгова молекула ДНК. Първичните са новосинтезирани органели от Апарата на Голджи (Комплекс на Голджи) и все още не са имали контакт с продукт за разграждане. В еукариотните клетки ядрата могат да се делят по два начина. Като постдокторант в Кеймбридж, работейки с Аарон Клуг и Франсис Крик, той открива, че нуклеозомата е основният протеинов комплекс, съдържащ хромозомна ДНК в ядрото на еукариотните клетки. С помощта на електронния микроскоп апаратът на Голджи е открит и във всички растителни клетки. Вирусите могат да се възпроизвеждат единствено като подчиняват и контролират други клетки, понеже самите те не притежават собствен клетъчен апарат за самовъзпроизвеждане. Притежават също така ектодермални копривни клетки, които отделят парливо вещество и служат за нападение и защита. Клетъчна мембрана притежават както еукариотните, така и прокариотните клетки. Еукариотните клетки (същинскоядрени) са клетки, при които наследственото вещество е отделено от цитоплазмата чрез обвивка (клетки, които имат ядро), а основната разлика между прокариотните клетки и еукариотните клетки е, че еукариотните имат ядро, а прокариотните нямат. Съществуват определени разлики между прокариотните и еукариотните рибозоми и съответно рибозомни РНК-и, посочени в следната таблица: Еукариотните клетки по принцип са много по-големи (хиляди пъти) от прокариотните. Еукариотните клетки са 10 пъти по-големи от прокариотните и могат да са до 1000 пъти по-обемни. Различните клетки при еукариотните организми притежават различна характерна форма и сложен вътрешен строеж. Еукариотните клетки са по-големи и по-сложни от прокариотните клетки (бактерии и археи) и пораждането на тази сложност се открива само в последните години. Еукариотните клетки притежават високо специализирана едномембранна система, характеризираща се с регулирано движение и транспорт на везикули. Също така прокариотите не притежават повечето от цитоплазмените органели, характерни за еукариотите (с изключение на рибозоми, които се откриват и в двата типа клетки). Срещат се в прокариотните клетки. Прокариотните клетки не притежават обособено ядро, което да е отделено от цитоплазмата със самостоятелна мембрана, и това ги отличава от еукариотите. Еукариотните клетки вероятно са еволюирали от симбиозни общности от прокариотни клетки. Броят на възможните структурни компоненти е по-голям при многоклетъчните организми в сравнение с едноклетъчните, както и при еукариотните протеазоми в сравнение с прокариотните аналози. Мезозома

Мезозома е образувание на клетъчната мембрана на прокариотните клетки. В еукариотните клетки ядрата могат да се делят по два начина. Има много типове органели, особено в еукариотните клетки на висшите организми. В цитоплазмата на прокариотните клетки се намират и по – малки пръстеновидни молекули ДНК – плазмиди. Прокариотите притежават множество рибозоми от прокариотен тип с коефициент на седимантация 70. Наследствената информация на прокариотните клетки е под формата на една кръгова молекула ДНК. Притежават също така ектодермални копривни клетки, които отделят парливо вещество и служат за нападение и защита. Изградени са от белтъка актин, един от най-разпространените белтъци в еукариотните клетки. Срещат се, както растителните така и в животинските клетки. Смята се, че този органел се е развил само в еукариотните клетки на животните. Както гъбите, така и оомицетите растат чрез нишковидни хифни клетки. Произхождат от древни бактерии, погълнати от предшествениците на еукариотните клетки, под формата на ендосимбиотичен съюз.