Хлоропластите, за разлика от митохондриите, съдържат:
пръстеновидна ДНК ензими рибозоми хлорофил
A B C D
Подобно на митохондриите, хлоропластите съдържат собствен генетичен материал, разположен в стромата. Митохондриите са особени органели, те съдържат собствена кръгова ДНК, което означава, че клетъчната ДНК не съдържа информация за точното „изработване“ на тези органели. Въпреки че повечето от клетъчната ДНК се съдържа в клетъчното ядро, митохондриите също съдържат своя собствена генетична информация. За разлика от преобладаващата част от клетката, чиято функция се определя от ядрената ДНК, митохондриите имат своя собствена ДНК и се смята, че са еволюирали отделно. Подобно на митохондриите, хлоропластите могат да се възпроизвеждат чрез делене. По този начин от двете пръстеновидни молекули ДНК възниква една пръстеновидна хромозома. В някои вируси ДНК е в неспирална, едноверижна, пръстеновидна форма. Хлоропластите са автономни органели и могат да се делят независимо от клетката (подобно на митохондриите). Митохондриална ДНК

Митохондриалната ДНК (мтДНК) е ДНК, която се намира не в ядрото на клетката, а в митохондриите. Пластидите (подобно на митохондриите) съдържат собствен генетичен материал. Ендосимбионтната теория се доказва от факта, че митохондриите и хлоропластите имат собствен геном и рибозоми от прокариотен тип. Вътрешността на хлоропластите, наречена строма, съдържа хлоропластна ДНК, РНК, рибозоми, ензими. Почти е сигурно, че органелите, свързани с ДНК, като митохондриите и хлоропластите, са съответно остатъци от древни симбиозни кислороднодишащи протеобактерии и цианобактерии, а останалата част от клетката произлиза от прародителска, архайска прокариотна клетка – теория, наречена ендосимбионтна. ДНК секвенциите могат също така да съдържат "отпадъчна ДНК". Мутации могат да възникнат и в извънядрената ДНК – в пластидите, митохондриите и пр. За разлика от трансдукцията фагът не носи чужда ДНК, а отдава на клетката реципиент собствената си ДНК. Съществуването на отделна митохондриална ДНК подсказва, че някога митохондриите са съществували отделно от своите сегашни клетки-гостоприемници. За разлика от еукариотите ДНК на прокариотите не е свързана с белтъци. Водните екстракти съдържат относително малки количества туйон, за разлика от алкохолните. За разлика от тях, творбите на Вато, съдържат тайнственост и меланхолия. В митохондриите и хлоропластите протеините попадат при наличие на сигнални последователности, които ги насочват към специфични протеини пори-транслокатори с участието на шаперони. В генетиката, хомологията може да бъде наблюдавана в ДНК секвенциите, които съдържат кода за синтезиране на белтъците, както и некодиращата ДНК. Тези ДНК последователности съдържат гени, които контролират устойчивостта към антибиотици. в храчките, се съдържат биополимери като мукопротеини, мукополизахариди и ДНК. За разлика от тях, прокариотите (бактерии и археа) съхраняват своята ДНК само в цитоплазмата. Подобно на митохондриите, хлоропластите съдържат собствен генетичен материал, разположен в стромата. Подобно на митохондриите, хлоропластите могат да се възпроизвеждат чрез делене. Хлоропластите са автономни органели и могат да се делят независимо от клетката (подобно на митохондриите). Вътрешността на хлоропластите, наречена строма, съдържа хлоропластна ДНК, РНК, рибозоми, ензими. Пластидите (подобно на митохондриите) съдържат собствен генетичен материал. Ендосимбионтната теория се доказва от факта, че митохондриите и хлоропластите имат собствен геном и рибозоми от прокариотен тип. Тези ензими са поместени в лизозомите (съдържат ензимите хидролази) и пероксизомите (съдържат предимно оксидази). Лизозомите съдържат и други ензими – нуклеази, фосфопротеинфосфатаза и др. Известно е, че митохондриите превръщат органичния материал в енергия под формата на АТФ, но освен това тези органели играят главна роля и в много метаболитни процеси като:


Някои митохондриални функции се извършват само в определени клетки, като например в черния дроб, където митохондриите съдържат ензими, неутрализиращи амоняка (излишен продукт от метаболизма на белтъците). Водните екстракти съдържат относително малки количества туйон, за разлика от алкохолните. За разлика от тях, творбите на Вато, съдържат тайнственост и меланхолия. В митохондриите и хлоропластите протеините попадат при наличие на сигнални последователности, които ги насочват към специфични протеини пори-транслокатори с участието на шаперони. Въпреки че повечето от клетъчната ДНК се съдържа в клетъчното ядро, митохондриите също съдържат своя собствена генетична информация. Еритроцитите съдържат и редица други вещества като белтъци, липиди, глюкоза, минерални соли, ензими. Рибозим

Рибозимите (името идва от рибонуклеинова киселина + ензим) са ензими, които за разлика от обикновените ензими с белтъчна природа са изградени изцяло от РНК, която е тяхна основна част. За разлика от тях гаметите на диплоидните организми съдържат само половината от тези хромозоми. Редица ензими със сходни функции съдържат един и същ кофактор или негови близки производни. В Европа, за разлика от исляма и юдаизма, религиозните книги съдържат илюстрации и рисунки. За разлика от Опакованите данни, криптираните данни нямат получатели и не съдържат криптиращи ключове. Митохондриите са особени органели, те съдържат собствена кръгова ДНК, което означава, че клетъчната ДНК не съдържа информация за точното „изработване“ на тези органели. Еукариотният генетичен материал е разделен в линейни молекули, наречени хромозоми, поместващи се в обособено ядро, като обикновено има допълнителна генетична информация в митохондриите и хлоропластите (виж ендосимбионтна теория). За разлика от преобладаващата част от клетката, чиято функция се определя от ядрената ДНК, митохондриите имат своя собствена ДНК и се смята, че са еволюирали отделно. В състава на сложните биомолекули, като ензими, хормони, витамини и други, се съдържат неорганични макро– и микроелементи. Хрилете също съдържат симбиотични азотопоглъщащи бактерии, които произвеждат ензими помагащи в процеса на смилане на целулоза от дървесината в дървото. Хлоропластите съдържат характерен хлорофил А и хлорофил C и обикновено допълнителен пигмент фукоксантин, което им дава златисто-кафяв или кафяво-зелен цвят. Ендосимбионтната теория се доказва от факта, че митохондриите и хлоропластите имат собствен геном и рибозоми от прокариотен тип. Подобно на митохондриите, хлоропластите съдържат собствен генетичен материал, разположен в стромата. Вътрешността на хлоропластите, наречена строма, съдържа хлоропластна ДНК, РНК, рибозоми, ензими. Подобно на митохондриите, хлоропластите могат да се възпроизвеждат чрез делене. В тях се съдържат рибозоми, РНК и белтъци. Хлоропластите са автономни органели и могат да се делят независимо от клетката (подобно на митохондриите). Пластидите (подобно на митохондриите) съдържат собствен генетичен материал. Някои участъци от голямата субединица съдържат рибозоми, които катализират образуването на пептидна връзка. Както всички живи организми бактериите съдържат рибозоми, чрез които синтезират белтъци. Водните екстракти съдържат относително малки количества туйон, за разлика от алкохолните. За разлика от тях, творбите на Вато, съдържат тайнственост и меланхолия. В митохондриите и хлоропластите протеините попадат при наличие на сигнални последователности, които ги насочват към специфични протеини пори-транслокатори с участието на шаперони. Въпреки че повечето от клетъчната ДНК се съдържа в клетъчното ядро, митохондриите също съдържат своя собствена генетична информация. За разлика от тях гаметите на диплоидните организми съдържат само половината от тези хромозоми. В Европа, за разлика от исляма и юдаизма, религиозните книги съдържат илюстрации и рисунки. За разлика от Опакованите данни, криптираните данни нямат получатели и не съдържат криптиращи ключове. Митохондриите са особени органели, те съдържат собствена кръгова ДНК, което означава, че клетъчната ДНК не съдържа информация за точното „изработване“ на тези органели. Еукариотният генетичен материал е разделен в линейни молекули, наречени хромозоми, поместващи се в обособено ядро, като обикновено има допълнителна генетична информация в митохондриите и хлоропластите (виж ендосимбионтна теория). За разлика от преобладаващата част от клетката, чиято функция се определя от ядрената ДНК, митохондриите имат своя собствена ДНК и се смята, че са еволюирали отделно. Хлоропластите съдържат характерен хлорофил А и хлорофил C и обикновено допълнителен пигмент фукоксантин, което им дава златисто-кафяв или кафяво-зелен цвят. Тя включва всички водорасли, чиято хлоропластите съдържат хлорофили А и С, както и различни безцветни форми, които са тясно свързани с тях. Почти е сигурно, че органелите, свързани с ДНК, като митохондриите и хлоропластите, са съответно остатъци от древни симбиозни кислороднодишащи протеобактерии и цианобактерии, а останалата част от клетката произлиза от прародителска, архайска прокариотна клетка – теория, наречена ендосимбионтна. Ксантофилите са по-реактивоспособни, защото съдържат кислород, за разлика от каротените, които имат само въглерод и водород. Ендосимбионтна теория

Ендосимбионтната теория е теория, според която някои клетъчни органели на еукариотните клетки, а именно митохондриите и хлоропластите, произлизат от прокариотни клетки, попаднали в цитоплазмата на примитивната еукариотна клетка и установили с нея симбиоза. В жълтъка се съдържат и витамините А, D и E. В жълтъка, за разлика от белтъка има холестерин. Подобно на митохондриите, хлоропластите съдържат собствен генетичен материал, разположен в стромата. Хлоропластите съдържат характерен хлорофил А и хлорофил C и обикновено допълнителен пигмент фукоксантин, което им дава златисто-кафяв или кафяво-зелен цвят. Подобно на митохондриите, хлоропластите могат да се възпроизвеждат чрез делене. Едни от най-широко разпространените пластиди са хлоропластите, в които се съдържа зеленото багрило хлорофил. Хлоропластите са автономни органели и могат да се делят независимо от клетката (подобно на митохондриите). В хлоропластите се съдържа багрилото хлорофил, което придава зеления цвят на листата на растенията. В хлоропластите (фотосистема II) действа като донор на електрони при редукцията на окисления хлорофил. Зелените водорасли съдържат хлорофил, който ги прави зелени. Пластидите (подобно на митохондриите) съдържат собствен генетичен материал. Ендосимбионтната теория се доказва от факта, че митохондриите и хлоропластите имат собствен геном и рибозоми от прокариотен тип. Всички водорасли съдържат хлорофил и се хранят самостойно чрез фотосинтеза. Всички зелени растения съдържат две форми на хлорофила: хлорофил а и хлорофил б. Последният от тези пигменти не се намира в червените или кафявите водорасли. За разлика от повечето дървета, кората ѝ съдържа хлорофил и още преди появата на листа започва усилена фотосинтеза. Водните екстракти съдържат относително малки количества туйон, за разлика от алкохолните. За разлика от тях, творбите на Вато, съдържат тайнственост и меланхолия. В митохондриите и хлоропластите протеините попадат при наличие на сигнални последователности, които ги насочват към специфични протеини пори-транслокатори с участието на шаперони. Въпреки че повечето от клетъчната ДНК се съдържа в клетъчното ядро, митохондриите също съдържат своя собствена генетична информация. За разлика от тях гаметите на диплоидните организми съдържат само половината от тези хромозоми. В Европа, за разлика от исляма и юдаизма, религиозните книги съдържат илюстрации и рисунки. За разлика от Опакованите данни, криптираните данни нямат получатели и не съдържат криптиращи ключове. Клетките им съдържат хлорофил (B и C), както и голямо количество жълтокафяв пигмент – фукоксантин, който им придава характерен цвят. Клетките съдържат хлорофил-d, червени и сини пигменти – фикоеритрини и фикоцианини, на които се дължи червеният цвят на водораслите. Митохондриите са особени органели, те съдържат собствена кръгова ДНК, което означава, че клетъчната ДНК не съдържа информация за точното „изработване“ на тези органели. Еукариотният генетичен материал е разделен в линейни молекули, наречени хромозоми, поместващи се в обособено ядро, като обикновено има допълнителна генетична информация в митохондриите и хлоропластите (виж ендосимбионтна теория). Те съдържат зеления пигмент хлорофил, с чиято помощ клетката фотосинтезира, като поглъща светлинна енергия и така си набавя органични вещества.