„Хедонизъм” в етиката означава:
учение за ползата от морала учение за връзката между знание и морал учение за щастието, основано на удоволствието теория за относителността на доброто
A B C D
УЧЕНИЕ ЗА МОРАЛА. Под влияние на Бентам за основа на морала смята ползата, или принципа за най-голямото щастие. Неговата класическа републиканска теория беше разширена в Учение за правото (1797), първата част от Метафизика на морала. Всички основни религии имат морални кодекси, обхващащи въпроси от областта на сексуалността, морала и етиката. Хедонизъм

Хедонизмът (от гръцки: ἡδονισμός [hēdonismos], от ἡδονή [hēdonē] "удоволствие" + наставка -ισμός [ismos] "изъм") е школа в етиката, според която удоволствието е единствената съществена ценност . Името на града Симферопол () означава в превод от гръцки „град на ползата“ (букв. Означава „припципите на юмрука“ или „законът на юмрука“ ("Цюен" означава „юмрук“, а "фа" означава „закон“, „начин“, „учение“). е руски обществен деец и писател, основоположник на философско-етично учение, което е насочено към възстановяване нравствеността и морала в обществото. Няма доказателства за ползата от магнитна терапия. "Размислите за революцията във Франция" се превъръщат в първоизвор на политическата мъдрост на консервативното учение, и във въздигането на традиционализма на религията и морала в обществена норма за поведение. Достойнство

Достойнство e термин, използван в морала, етиката и политическите дискусии, за да означи, че хората (но също и живите същества като цяло) имат правото на уважение и етично третиране. По същия начин, някои видове етични теории особено деонтологията, разграничават етиката от морала: „Въпреки че моралът на хората и тяхната етика са едно и също нещо, съществува употреба, която ограничава морала до системи като тези на Кант, основани на понятия като дълг, задължение и принципи на поведение, запазвайки етиката за по-аристотелския подход на практическо мислене, основано на идеята за добродетелта и отхвърля разделянето на „моралните“ съображения от други практически съображения". С този случай, обаче, Пилсудски се легитимира като арбитър и критик на политическия живот и в частност на Националната демократическа партия и повежда борба за чистотата на морала и етиката в политиката. Доказателствата за ползата само от промени в хранителния режим обаче са ограничени, като има известни доказателства за ползата от хранителен режим с висок прием на зелени листни зеленчуци и за ползата от ограничаването на приема на съдържащи захар напитки. (Името означава учение Везер или операция Везер, по името на река Везер в Германия.) Филмът е от поредицата „Слово за ползата от четенето“. Втора серия от поредицата "Слово за ползата от четенето" . Първа серия от поредицата "Слово за ползата от четенето" . Докато ползата, произтичаваща от потебителски генерираното съдържание е ясна за приемника на съдържание, ползата за този, който го създава, е по-индиректна. „Словото за ползата от четенето“ е написано като послание. Няма достатъчно доказателства за ползата от много от обезпокоителните признаци. Дориан Грей – красив, нарцистичен млад мъж омаян от „новия“ хедонизъм на лорд Хенри. Мидраш означава на първо място „изследване, изучаване“, след което също и „тълкувание“ и „учение“. В тези си трудове Дезидери използва прийомите и аргументациите на будистките учени и приема някои будистки идеи, които не противоречат на католическото учение, главно относно морала. Доказателствата за ползата на йога са колебливи. Романът, написан като диалог между две жени, отрича общоприетия морал и защитава етиката на удоволствието. Терминът "vidyā" в санскрит означава знание, мъдрост, знание на Ведите, духовно знание и мъдрост . Фактология

Фактология (факт  – какво се е случило, -логия  – учение) – изучаване на фактите и връзката между тях. Най-общо структурализмът поставя въпроси, свързани със значението, репрезентацията и авторството, и изследва връзката между език и знание. Той има своя оценка и мнение за хората и явленията, свой морал, който е в непримирима вражда с етиката на господстващата класа. Хедонизъм

Хедонизмът (от гръцки: ἡδονισμός [hēdonismos], от ἡδονή [hēdonē] "удоволствие" + наставка -ισμός [ismos] "изъм") е школа в етиката, според която удоволствието е единствената съществена ценност . Разбира се връзката в това отношение между двете божества в никакъв случай не означава и подобна връзка между характерите. Сексът, литература и цензурата (2001)

Долимор изследва връзката между етиката и естетиката, поставяйки във фокуса на своята работа върху литературата „опасното познание“. Тоест възприемаме дима като признак, правим връзката с минал спомен за неизменната връзка между дим и огън и получаваме знание за невъзприемаемия огън зад хълма. Думата произлиза от гръцки език: Γερός, което означава "стар човек" и φιλιά, което означава връзката между двама човека " приятелство ". Такова учение изучава тайно и предава на поколенията знание от всякакво естество, например за изворите на вярата. "Етиката" е частен случай на епистемологията, тъй като изучава конкретен тип знание – знанието как да действаме. Морал

Морал (от латинското име "moralitas" означава маниер, характер, правилното поведение) е разграничаването на намерения, решения и действия между такива, които са добри и правилни и такива, които са лоши и грешни. Епистемология произлиза от гръцки ("ἐπιστήμη, epistéme" – познание, знание, наука и "λόγος, lógos" – също наука, учение). Най-силна е връзката между морално и правно съзнание, респективно като реминисценция на тази между морал и право, а в исторически и някъде в съвременен контекст между религия и право (при запазилите се религиозно традиционни правни системи). Означава „припципите на юмрука“ или „законът на юмрука“ ("Цюен" означава „юмрук“, а "фа" означава „закон“, „начин“, „учение“). Има разлика между икономическо познание за икономика и научно знание за икономиката. Йога в превод от санскрит (древен индоарийски, богослужебен език), означава свързвам, като основно акцентира на връзката между тялото и духа. Кантовата теория изисква съгласуване между политика и морал. Неговата философия се занимава с полетата на етиката и политиката, наблягайки на личния и правителствения морал, правилност на социални връзки, справедливост, традиционализъм и искреност. Това означава, че пи-връзката е по-слаба от сигма-връзката и се разкъсва по-лесно. Волкогонов разработва въпросите за взаимовръзката между война и морал и проблемите на психологическите войни. „Морал и догма“ открива определена връзка между розенкройцерите и тамплиерите. Епистемология

Епистемологията (, „знание“ и "λόγος" – „слово, учение“) е разклонение на философията, занимаващо се с произхода, обхвата и особеностите на познанието. Близък до него е терминът „гносеология“ (от  – „знание“ и  – „учение, наука“), въведен и използван от немските философи през 18 век. Хедонизъм

Хедонизмът (от гръцки: ἡδονισμός [hēdonismos], от ἡδονή [hēdonē] "удоволствие" + наставка -ισμός [ismos] "изъм") е школа в етиката, според която удоволствието е единствената съществена ценност . Щастието е една от основните категории на етиката. Щастието и пътищата за неговото достигане стават основна тема в тяхното учение. Романът, написан като диалог между две жени, отрича общоприетия морал и защитава етиката на удоволствието. На щастието се гледа като на максимално удовлетворение, което не винаги се свързва директно с удоволствието. Това също е удоволствието, което идва от радостта и наслаждението на щастието и благоденствието на другите. В етиката той разглежда щастието като зависещо от външно влияние и също като добродетел, и казва, че „животът се управлява от щастието, не от мъдростта“. Eтическо учение, според което най-висшата цел на човешкия живот е удоволствието и насладата в противовес на аскетичния живот. Означава „припципите на юмрука“ или „законът на юмрука“ ("Цюен" означава „юмрук“, а "фа" означава „закон“, „начин“, „учение“). Хедонизмът е школа, учение в етиката, според което удоволствието и насладата (в противовес на аскетизма) са единствената съществена ценност и най-висшата цел на човешкия живот..

Класическите школи на античността са:

Епикур е атомист и материалист, който е повлиян от Демокрит и който атакува суеверността и идеята за божествена намеса. Ако исихазмът е учение, което набляга на непосредствената вяра, то варламитството е учение, основано на идеята, че до вярата се стига чрез знанието за Бога. Принцип на удоволствието

Принцип на удоволствието – неудоволствието – Постулат, според който дейността има за крайна цел търсене на удоволствието и избягване на неудоволствието. В допълнение, през следващите години в Германия бързо се разпространява калвинизма – протестантско учение, основано в Швейцария. Епикурейците по-късно потвърждават, че удоволствието и щастието могат да се намират винаги и само при добро самочувствие, в постоянно и независимо желание, и разбира се, в чувството за свобода. (Името означава учение Везер или операция Везер, по името на река Везер в Германия.) Мидраш означава на първо място „изследване, изучаване“, след което също и „тълкувание“ и „учение“. развива еклектично учение, основано на елементите на неоплатонизъм, Бхагавад гита и теософските рецепции на индийските религиозно-философски учения. За основа на философията той счита етиката. Партия на щастието

Партията на щастието () е крайнодясна ислямистка политическа партия в Турция. Арминианизъм

Арминианизъм е християнско сотерологическо учение в рамките на протестантската доктрина, основано на теологичните идеи на холандския реформатор Яков Арминий (1560-1609). Нешев са в областта на етиката. Дориан Грей – красив, нарцистичен млад мъж омаян от „новия“ хедонизъм на лорд Хенри. УЧЕНИЕ ЗА МОРАЛА. Източникът на удоволствието са гениталиите. Организацията на обединените нации обявява 20 март за Международен ден на щастието като признава значението на щастието и благополучието за универсални цели. Името на групата означава "Теория на относителността" на японски. Специалната теория на относителността, общата теория на относителността и квантовата теория на полето способстват за развитие на теория на групите, диференциалната геометрия и топологията. Обща теория на относителността

Общата теория на относителността (ОТО) е геометрична теория за гравитацията, публикувана от Алберт Айнщайн през 1915 година. Общата теория на относителността обединява относителността със законите на Нютон за всемирното привличане. Терминът "теория на относителността" е въведен от Макс Планк през 1906 г. с цел да подчертае ролята на принципа на относителността в специалната теория на относителността (и по-късно на общата теория на относителността). Текстът бил взет от от "„De finibus bonorum et malorum“" ("„За границите на доброто и злото“"), трактат на Цицерон върху теория на етиката. Теория на относителността

Теория на относителността е физическа теория на пространство-времето, описваща универсалните пространствено-временни свойства на физическите процеси. В специалната теория на относителността бъдещето се смята за абсолютно. Общата теория на относителността има важни последствия за астрофизиката. общата теория на относителността съчетана с правила за квантуване). През 1905 Айнщайн публикува своята статия за специалната теория на относителността. С известни ограничения специалната теория на относителността е валидна за метагалактиката. Специалната теория на относителността се отнася до процесите, при които може да се пренебрегне гравитацията, а общата теория на относителността е теория на гравитацията, която обобщава Нютоновата. Основните му интереси са в областта на термодинамиката, квантовата теория, астрофизиката, теория на относителността, спектрографията. Възможността за съществуването на такива обекти се споменава в Общата теория на относителността на Айнщайн. Хедонизъм

Хедонизмът (от гръцки: ἡδονισμός [hēdonismos], от ἡδονή [hēdonē] "удоволствие" + наставка -ισμός [ismos] "изъм") е школа в етиката, според която удоволствието е единствената съществена ценност . А квантовата теория и общата теория на относителността се вземат предвид и по-нататък в квантовата гравитация. Описанието на хоризонта на събитията от общата теория на относителността се счита за непълно. Научните трудове на Планк са посветени на термодинамиката, теорията за топлинното излъчване, квантовата теория, специалната теория на относителността и оптиката. Обобщаващият
термин "теория на относителността" се основава на израза „релативна теория“ () използван от Макс Планк през 1906, който подчертава ролята на принципа на относителността
Към 1920 г. научната общност вече е разбрала и възприела специалната теория, докато общата теория на относителността се утвърждава едва към 1960 г.

Теорията на относителността се прилага във физиката и астрономията от XX век насам. Схващането за масата в класическата механика, изложено по-горе, се допълва от специалната теория на относителността. Резултатът поставя под съмнение основния постулат на Специалната теория на относителността. Това е оптична илюзия, поради свойствата на Специалната теория на относителността. Това са едни от последните предсказания на Общата Теория на Относителността. Общата теория на относителността моделира гравитацията като изкривяване на пространство-времето.