В кои клетъчни структури се извършва синтез на ДНК?
лизозоми клетъчно ядро рибозоми комплекс на Голджи
A B C D
Процесът, при който се удвоява ДНК, се нарича репликация или биосинтеза на ДНК (синтез на ДНК). Репликация или синтез на ДНК е процесът на копиране на двойната верига на ДНК преди делене на клетката. Алфа актинът се среща в мускулната тъкан, а другите две изоформи в останалите клетъчни структури в организма. В клетките, дългите ДНК нишки се свързват с белтъчини и образуват структури, наречени хромозоми. Във вътрешността на клетките ДНК образува дълги структури, наричани хромозоми. Интеграцията се извършва в хомоложни участъци на ДНК с последователно разкъсване и възстановяване. Според това дали се засягат клетките и междуклетъчните пространства и структури, дистрофиите се делят на клетъчни, извънклетъчни и смесени. За лабораторна диагноза се използва електронна микроскопия и изолиране на вируса в клетъчни култури с последващ рестриктазен анализ на геномната вирусна ДНК. Гранулираният ретикулум е място на синтез на мембранните протеини на повечето клетъчни органели, включително и на самия ретикулум. Синтеза на белтъци е сложен процес, известен още като ДНК-транслация, при който сегменти от ДНК записани в РНК и обработени, се превръщат в белтъчни структури. Там се извършва цикълът на Калвин и се синтезират РНК, ДНК, липиди и белтъци. При физични процеси, които са съпроводени с разпад или синтез на физични структури, общата маса не се съхранява. Тя пренася информацията за синтеза на даден белтъчен фактор от ядрото на цитоплазмата на клетката, където върху рибозомите (клетъчни частици) се осъществява белтъчният синтез. Нуклеиновата киселина се освобождава в цитоплазмата с помощта на клетъчните лизозоми. Повечето от АТФ, синтезирана в митохондриите, ще се използва за клетъчни процеси в цитозола; затова той трябва да бъде изнесен от мястото на синтез в митохондриалният матрикс. Изборът кои променливи да се използват се извършва предварително и в хода на процеса те не могат да бъдат променяни. Модифицирането на белтъци посредством убиквитин може да промени тяхното местоположение в клетката, като например да ги насочи от повърхността към вътрешността или да ги придвижи към определени клетъчни органели (вакуоли и лизозоми). Отсъствието на 2' хидроксилна група в дезоксирибозата е причината за повишената механична пластичност на ДНК в сравнение с РНК, което от своя страна убеспечава компактизирането („опаковане“) на огромното количество ДНК в малките клетъчни ядра на еукариотите. Всяка клетка притежава собствена ДНК, наследствения материал, съдържащ информацията необходима за синтеза на собствените структури. Репликацията на ДНК се извършва през синтетичния период (S-период) от интерфазата на митотичното делене (митоза). През 1990 Филип Делорм, който съхранява сърцето, извършва ДНК тест на сърцето. След това в детайли разглежда предсватбените и сватбените обреди, продължителността на обичая и в кои дни се извършва даденото обредно действие. В клетката се съдържат и други органели като лизозоми, пероксизоми и микротръбички. Вторичните лизозоми вече са имали контакт. Изследователите в областта на ДНК нанотехнологията създават статични структури, като двуизмерни и триизмерни кристални решетки, нанотръби, многостени и произволни форми, както и устройства като молекулярни машини и ДНК компютри. Гликокаликса взема участие в много клетъчни функции – клетъчно разпознаване, клетъчна адхезия, клетъчно взаимодействие, клетъчно активиране, клетъчна аглутинация. Прокариотната клетка е микроорганизъм с необособено хранилище на генетичната информация – клетъчно ядро, но притежава условна групировка от протеини и ДНК в нуклеоид. Клетката на едноклетъчните се състои от протоплазма и клетъчно ядро. Процесът, при който се удвоява ДНК, се нарича репликация или биосинтеза на ДНК (синтез на ДНК). Както и при останалите еукариоти, клетките на гъбите имат ограничено с мембрана клетъчно ядро с хромозоми, които съдържат ДНК с некодиращи области (интрони) и кодиращи области (екзони). По време на интерфазата, предхождаща същинското клетъчно делене, се извършва процесът репликация. Освободената при процеса на клетъчно дишане енергия се използва за синтез на АТФ и се съхранява под тази форма. При бозайниците в еритроцитите липсва ядро и някои важни клетъчни органели, поради което се възприемат по-скоро като клетъчни остатъци, отколкото като функционални клетки. Археите приличат на бактериите по това, че са едноклетъчни и нямат обособено клетъчно ядро. Неговите наблюдения не показват наличието на клетъчно ядро или на органели, които се откриват във всяка жива клетка. Репликация или синтез на ДНК е процесът на копиране на двойната верига на ДНК преди делене на клетката. Термоядрен синтез

Термоядреният синтез (също така се употребява ядрен синтез) е вид ядрена реакция, при която две или повече атомни ядра се сливат, образувайки по-тежко ядро. Мускулните влакна са клетки с просто устройство: съдържат само клетъчно ядро и голяма цитоплазма. Алфа актинът се среща в мускулната тъкан, а другите две изоформи в останалите клетъчни структури в организма. Те се характеризират със способността да се самовъзстановяват чрез митотично клетъчно делене и да се диференцират до различни класове от специализирани клетъчни типове. Електронномикроскопски се разграничават няколко типа структури в митохондрията – двойна мембрана, притежаваща характерните за плазмалемата (клетъчната, плазмената мембрана) особености, която е разграничена от междумембранно пространство (перимитохондрилано пронстранство), клетъчно съдържимо – "матрикс", 2 – 10 молекули ДНК, миторибозоми (митохондрийни рибозоми). В широката част на мускулната клетка е концентрирана цитоплазма, голямо ядро и всички останали клетъчни елементи. В клетките, дългите ДНК нишки се свързват с белтъчини и образуват структури, наречени хромозоми. Клетъчно ядро

В Клетъчната биология Ядрото ("от латински nucleus или nuculeus, ядка/ядро") е описано като мембранно ограничен клетъчен органел, присъстващ във всяка еукариотната клетка. Във вътрешността на клетките ДНК образува дълги структури, наричани хромозоми. Уврежданията по единичните спирали ДНК след това се предават чрез клетъчно делене, а щетите по ДНК на раковите клетки са натрупват, карайки ги на умрат или да се възпроизвеждат по-бавно. Интеграцията се извършва в хомоложни участъци на ДНК с последователно разкъсване и възстановяване. Според това дали се засягат клетките и междуклетъчните пространства и структури, дистрофиите се делят на клетъчни, извънклетъчни и смесени. За лабораторна диагноза се използва електронна микроскопия и изолиране на вируса в клетъчни култури с последващ рестриктазен анализ на геномната вирусна ДНК. Археи

Археите ("Archaea") са биологична империя едноклетъчни микроорганизми, в клетките на които липсва клетъчно ядро или други мембранно-разграничени органели. Процесът, при който се удвоява ДНК, се нарича репликация или биосинтеза на ДНК (синтез на ДНК). Вътрешността на хлоропластите, наречена строма, съдържа хлоропластна ДНК, РНК, рибозоми, ензими. Мембранните структури са свободни и към тях няма прикрепени рибозоми. Електронномикроскопски се разграничават няколко типа структури в митохондрията – двойна мембрана, притежаваща характерните за плазмалемата (клетъчната, плазмената мембрана) особености, която е разграничена от междумембранно пространство (перимитохондрилано пронстранство), клетъчно съдържимо – "матрикс", 2 – 10 молекули ДНК, миторибозоми (митохондрийни рибозоми). Репликация или синтез на ДНК е процесът на копиране на двойната верига на ДНК преди делене на клетката. Алфа актинът се среща в мускулната тъкан, а другите две изоформи в останалите клетъчни структури в организма. В клетките, дългите ДНК нишки се свързват с белтъчини и образуват структури, наречени хромозоми. Във вътрешността на клетките ДНК образува дълги структури, наричани хромозоми. Свободните рибозоми в цитозола могат да бъдат единични, или свързани в групи с информационна РНК, образувайки структури, наречени полирибозоми. Интеграцията се извършва в хомоложни участъци на ДНК с последователно разкъсване и възстановяване. Според това дали се засягат клетките и междуклетъчните пространства и структури, дистрофиите се делят на клетъчни, извънклетъчни и смесени. За лабораторна диагноза се използва електронна микроскопия и изолиране на вируса в клетъчни култури с последващ рестриктазен анализ на геномната вирусна ДНК. Гранулираният ретикулум е място на синтез на мембранните протеини на повечето клетъчни органели, включително и на самия ретикулум. Синтеза на белтъци е сложен процес, известен още като ДНК-транслация, при който сегменти от ДНК записани в РНК и обработени, се превръщат в белтъчни структури. Тя е богата на белтъци, калциеви (Са) и магнезиеви (Mg) йони, съдържа стотици ензими, тРНК, рибозоми и няколко копия митохондриална ДНК. Там се извършва цикълът на Калвин и се синтезират РНК, ДНК, липиди и белтъци. При физични процеси, които са съпроводени с разпад или синтез на физични структури, общата маса не се съхранява. Тя пренася информацията за синтеза на даден белтъчен фактор от ядрото на цитоплазмата на клетката, където върху рибозомите (клетъчни частици) се осъществява белтъчният синтез. Повечето от АТФ, синтезирана в митохондриите, ще се използва за клетъчни процеси в цитозола; затова той трябва да бъде изнесен от мястото на синтез в митохондриалният матрикс. В тях се съдържат рибозоми, РНК и белтъци. Изборът кои променливи да се използват се извършва предварително и в хода на процеса те не могат да бъдат променяни. Отсъствието на 2' хидроксилна група в дезоксирибозата е причината за повишената механична пластичност на ДНК в сравнение с РНК, което от своя страна убеспечава компактизирането („опаковане“) на огромното количество ДНК в малките клетъчни ядра на еукариотите. Всяка клетка притежава собствена ДНК, наследствения материал, съдържащ информацията необходима за синтеза на собствените структури. Репликацията на ДНК се извършва през синтетичния период (S-период) от интерфазата на митотичното делене (митоза). През 1990 Филип Делорм, който съхранява сърцето, извършва ДНК тест на сърцето. Процесът, при който се удвоява ДНК, се нарича репликация или биосинтеза на ДНК (синтез на ДНК). Рибозомите заедно с гранулирания ендоплазмен ретикулум и апарата на Голджи участват в синтезата на клетъчни протеини. Първичните са новосинтезирани органели от Апарата на Голджи (Комплекс на Голджи) и все още не са имали контакт с продукт за разграждане. Репликация или синтез на ДНК е процесът на копиране на двойната верига на ДНК преди делене на клетката. Апарат на Голджи

Апаратът на Голджи е органел, който се среща в повечето еукариотни клетки. Във вътрешността на клетките ДНК образува дълги структури, наричани хромозоми. Алфа актинът се среща в мускулната тъкан, а другите две изоформи в останалите клетъчни структури в организма. Синтезират се в апарата на Голджи. Интеграцията се извършва в хомоложни участъци на ДНК с последователно разкъсване и възстановяване. Гранулираният ретикулум е място на синтез на мембранните протеини на повечето клетъчни органели, включително и на самия ретикулум. В клетките, дългите ДНК нишки се свързват с белтъчини и образуват структури, наречени хромозоми. За лабораторна диагноза се използва електронна микроскопия и изолиране на вируса в клетъчни култури с последващ рестриктазен анализ на геномната вирусна ДНК. Според това дали се засягат клетките и междуклетъчните пространства и структури, дистрофиите се делят на клетъчни, извънклетъчни и смесени. Синтеза на белтъци е сложен процес, известен още като ДНК-транслация, при който сегменти от ДНК записани в РНК и обработени, се превръщат в белтъчни структури. Сегментите са озаглавени съответно малък от „"small" “– S, среден от „"middle“" – M и голям от „"large“" – L. Репликацията на вируса се извършва в цитоплазмата, а вътреклетъчното узряване се извършва в апарата на Голджи. Апаратът на Голджи се превръща в големи вакуоли. Там се извършва цикълът на Калвин и се синтезират РНК, ДНК, липиди и белтъци. Тя пренася информацията за синтеза на даден белтъчен фактор от ядрото на цитоплазмата на клетката, където върху рибозомите (клетъчни частици) се осъществява белтъчният синтез. При физични процеси, които са съпроводени с разпад или синтез на физични структури, общата маса не се съхранява. Повечето от АТФ, синтезирана в митохондриите, ще се използва за клетъчни процеси в цитозола; затова той трябва да бъде изнесен от мястото на синтез в митохондриалният матрикс. Транспортът на протеини към ендоплазмения ретикулум се извършва паралелно с техния синтез, като сигналната последователност се разпознава от транслокационен комплекс изграден от РНК и протеинени, който свързва рибозомата и я придвижва до ЕПР. Отсъствието на 2' хидроксилна група в дезоксирибозата е причината за повишената механична пластичност на ДНК в сравнение с РНК, което от своя страна убеспечава компактизирането („опаковане“) на огромното количество ДНК в малките клетъчни ядра на еукариотите. Изборът кои променливи да се използват се извършва предварително и в хода на процеса те не могат да бъдат променяни. Репликацията на ДНК се извършва през синтетичния период (S-период) от интерфазата на митотичното делене (митоза). Всяка клетка притежава собствена ДНК, наследствения материал, съдържащ информацията необходима за синтеза на собствените структури.