Гликолизата се осъществява в:
цитозола на цитоплазмата митохондриите хлоропластите лизозомите
A B C D
Преобразуването става чрез окисление на основните продукти от гликолизата: пируватът и НАДН, които са образувани в цитозола. Вискозитетът на цитоплазмата е приблизително равен на този на водата, обаче дифузията и движението на малки молекули в цитоплазмата се затормозяват от огромния брой сблъсквания с макромолекулите на цитозола..

Концентрациите на йони и молекули в цитозола, особено тези на натрия и калия, се различават от концентрациите им в извънклетъчната течност. Гликолизата е процес, протичащ в цитоплазмата на всички клетки: от най-нисшите бактерии до най-висшия бозайник – човека. Осъществява се чрез вгъване на клетъчната мембрана, при което от страната на цитоплазмата се получава малка вакуола, носеща поетия продукт. Тя се получава при анаеробното разграждане на пирогроздената киселина в цитозола (цитоплазмата), която от своя страна (пирогроздената киселина) е получена като две молекули при разграждането на една молекула глюкоза в централната гликолитична верига. В гликолизата глюкозата и глицеролът се метаболизират до пируват. Този процес се извършва в цитоплазмата. При анаеробни условия крайният продукт на гликолизата, пируватът, се редуцира до лактат, за да се възстанови окисления НАД, необходим за протичането на гликолизата. Пируватът се получава от глюкоза по пътя на гликолизата. Тя пренася информацията за синтеза на даден белтъчен фактор от ядрото на цитоплазмата на клетката, където върху рибозомите (клетъчни частици) се осъществява белтъчният синтез. Той се локализира в цитоплазмата на ретикулоендотелните клетки. Триозите взимат важно участие в процеса на гликолизата. В тялото се съдържат ядрото и цитоплазмата. Гликогенът се открива под формата на гранули в цитозола на много видове клетки. В цитоплазмата на оцетнокиселите бактерии "Acetobacter" се установява скорбяла. Мезозомата почти изцяло се вдава в цитоплазмата на клетката. Гликолизата се регулира в зависимост от условията извън и вътре в клетката. Новосинтезираната вирусна иРНК отива в цитозола и се транслира от рибозомите на клетката. Попаднали в цитозола, те се активират под действието на ензима ацил-КоА синтетаза. Тя се свързва с рецепторните протеини в плазмената мембарана и цитозола на паренхимите, което повишава pH на цитозола на клетките и води до концентрация на свободен Ca от вакуолите. В цитоплазмата няма органели. Транслацията протича в цитоплазмата. При ниски конценрации на АТФ гликолизата се усилва и се синтезира АТФ. Съдържанието на цитоплазмата им се пропива в околните междуклетъчни пространства. В прокариотите гликолизата е единственият път за производство на енергия. Окислителното фосфорилиране се осъществява във вътрешната митохондриална мембрана на митохондриите. Когато кислородът е ограничен само до гликолитични продукти, се осъществява анаеробно дишане, което не зависи от митохондриите. Производството на АТФ от не-фотосинтезиращ аеробен еукариот се осъществява главно в митохондриите, които съставляват близо 25% от обема на типичната клетка. В гликолизата глюкозата и глицеролът се метаболизират до пируват. При анаеробни условия крайният продукт на гликолизата, пируватът, се редуцира до лактат, за да се възстанови окисления НАД, необходим за протичането на гликолизата. Гликолизата се регулира в зависимост от условията извън и вътре в клетката. Пируватът се получава от глюкоза по пътя на гликолизата. Триозите взимат важно участие в процеса на гликолизата. Основното количество АТФ се получава при окислителното фосфорилиране в митохондриите. Цикълът на Кребс има следните метаболитни стъпала, чрез които се осъществява: при навлизането на ацетил-КоА в матрикса на митохондриите той се свързва с молекула оксалацетат и се превръща в лимонена киселина (цитрат). Друг процес, в който се синтезира АТФ от АДФ и Ф, е гликолизата. Митохондриите имат тубуларни кристи. При ниски конценрации на АТФ гликолизата се усилва и се синтезира АТФ. Първият път е гликолизата, неизискваща кислород, отнасяща се към анаеробен анаболизъм. В последствие дифундира от митохондриите до миофибрилите. В гликолизата (в тесен смисъл на терминът, до пируват) се образуват общо две молекули АТФ. В прокариотите гликолизата е единственият път за производство на енергия. Митохондриите в спермата на бозайниците обикновено се разрушават от яйцеклетката след оплождането. Цикълът на Кребс протича в матрикса на митохондриите. Гликолизата се разглежда като състояща се от две фази с по пет стъпки всяка. Подобно на митохондриите, хлоропластите могат да се възпроизвеждат чрез делене. Може да започне в митохондриите или цитоплазмата, в зависимост от субстрата, който се използва. Митохондриите са енергийните станции на клетката. Гликолизата протича и при аеробни и при анаеробни условия. Орнитиновият цикъл се състои от пет реакции: две протичащи в митохондриите и три в цитозола. Хлоропластите са характерни само за растителните клетки и в тях се осъществява фотосинтезата. В хлоропластите се извършва фотосинтезата. В гликолизата глюкозата и глицеролът се метаболизират до пируват. Клод открива хлоропластите в клетката. При анаеробни условия крайният продукт на гликолизата, пируватът, се редуцира до лактат, за да се възстанови окисления НАД, необходим за протичането на гликолизата. В хлоропластите им преобладават червените багрила. • Fe-СОД е локализирана в хлоропластите. Гликолизата се регулира в зависимост от условията извън и вътре в клетката. Пируватът се получава от глюкоза по пътя на гликолизата. Хлоропластите са кръгли тела. Триозите взимат важно участие в процеса на гликолизата. Съдържа се в хлоропластите при висшите и в хроматофорите при низшите растения. Друг процес, в който се синтезира АТФ от АДФ и Ф, е гликолизата. При ниски конценрации на АТФ гликолизата се усилва и се синтезира АТФ. Първият път е гликолизата, неизискваща кислород, отнасяща се към анаеробен анаболизъм. Подобно на митохондриите, хлоропластите могат да се възпроизвеждат чрез делене. В гликолизата (в тесен смисъл на терминът, до пируват) се образуват общо две молекули АТФ. В прокариотите гликолизата е единственият път за производство на енергия. В хлоропластите им преобладават кафявите и жълто-кафявите багрила. При всички растения Fe-СОД е локализирана в хлоропластите. Хлоропластите са най-големите клетъчни органели в растителната клетка. Гликолизата се разглежда като състояща се от две фази с по пет стъпки всяка. В хлоропластите се съдържа багрилото хлорофил, което придава зеления цвят на листата на растенията. Това предполага, че са се отклонил преди придобиването на хлоропластите в рамките на групата. Хлоропластите на Glaucophyta са известни като "цианели". Лизозомите се подразделят на първични и вторични. Количеството на хидролазите в лизозомите е огромно. В гликолизата глюкозата и глицеролът се метаболизират до пируват. Гранулираната вътрешност на лизозомите съдържа голям брой хидролитични ензими, между които значително място заема киселата–фосфатаза, която се смята като маркер на лизозомите. Лизозомите са особено много във фагоцитите. Лизозомите извършват и самоунищожение на клетките. При анаеробни условия крайният продукт на гликолизата, пируватът, се редуцира до лактат, за да се възстанови окисления НАД, необходим за протичането на гликолизата. Гликолизата се регулира в зависимост от условията извън и вътре в клетката. Лизозомите биват два вида: първични и вторични. Пируватът се получава от глюкоза по пътя на гликолизата. Триозите взимат важно участие в процеса на гликолизата. Друг процес, в който се синтезира АТФ от АДФ и Ф, е гликолизата. При ниски конценрации на АТФ гликолизата се усилва и се синтезира АТФ. За разлика от лизозомите, които са формирани по секреторен път, пероксизомите се самовъзпроизвеждат. Първият път е гликолизата, неизискваща кислород, отнасяща се към анаеробен анаболизъм. Лизозомите съдържат и други ензими – нуклеази, фосфопротеинфосфатаза и др. Лизозомите имат и друга функция – модификация на клетъчни продукти. Лизозомите могат да останат непроменени няколко часа след промените в останалите органели. В гликолизата (в тесен смисъл на терминът, до пируват) се образуват общо две молекули АТФ. В прокариотите гликолизата е единственият път за производство на енергия. Гликолизата се разглежда като състояща се от две фази с по пет стъпки всяка. Тези ензими са поместени в лизозомите (съдържат ензимите хидролази) и пероксизомите (съдържат предимно оксидази). Гликолизата протича и при аеробни и при анаеробни условия. При това гликолизата остава предпочитана даже в условия, когато кислородът е в излишък. В лизозомите се съдържат около 50 различни вида ензими, които участват в смилането на различни продукти попаднали в клетката от външната среда.