За коя област, откъсната от възстановената българска държава чрез Берлинския договор (1878 г.), се отнася следното описание?    „Тя остава под пряката власт на султана при условията на административна автономия.  Управлението ù се възлага на главен управител – християнин, назначен от турското  правителство с одобрението на Великите сили. Европейска комисия от представители на  Великите сили и Турция трябва да изработи Органическия устав.”
Западна Тракия Източна Румелия Вардарска Македония Родопската област
A B C D
Органическият устав е изработен от международна комисия, в която влизат представители на Великите сили и Турция. Управлението на Източна Румелия е уредено най-общо с Берлинския договор, а в подробности – с Органическия устав, изработен и обнародван от комисари на Великите сили през април 1879 година, след половингодишни разисквания. По същото време в Пловдив заседава Комисия от европейски представители, която трябва да изработи основен закон за управление – Органически устав за областта Източна Румелия, поставена под пряката политическа власт на султана. Целта е била четите да навлязат във вътрешността на Османската империя и с провокативни действия да предизвикат намесата на Великите сили да поискат от султана и турското правителство изпълнението на член 23-ти от Берлинския договор, предвиждащ автономия за Македония и Одринско. След утвърждаването на Органическия устав от султана Великите сили се съгласяват да удължат дейността на Европейската комисия, за да подпомогнат новоназначения генерал-губернатор Алеко Богориди в първите стъпки за административното устройване на Източна Румелия. След няколко месеца на 13 юли 1878 година се подписва Берлинския договор, в който Студена е определена като част от Източна Румелия – обособена провинция, под пряката политическа и военна власт на султана, но имаща административна автономия и ръководена от генерал-губернатор християнин. Изпраща меморандум с препоръчано писмо до владетелите на Великите сили и Турция за изпълнение на член 23 от Берлинския договор. 4 от Берлинския договор между Великите сили и Османската империя. Представителите искат от османското правителство приложение на член 23 на Берлинския договор, а от Великите сили, гаранции за приложението му. Представителите искат от османското правителство приложение на член 23 на Берлинския договор, а от Великите сили, гаранции за приложението му. Представителите искат от османското правителство приложение на член 23 на Берлинския договор, а от Великите сили, гаранции за приложението му. Делегацията трябва да да пледира на споменатата конференция за автономия на Македония под протектората на Великите сили. Актът постановява изменение на Органическия устав на Източна Румелия в 4-месечен срок от българо-турска комисия със санкция от посланиците на Великите сили в Цариград. Промените са утвърдени от Берлинския договор между Великите сили и Османската империя. Съгласно Топханенския акт, наложен от Великите сили, тя остава формално османска провинция, макар и под управлението на българския княз. Необходимо е този акт да получи одобрението на Великите сили, както и да се създадат органите на румънската държава. Областта се управлява от главен управител, назначаван от Високата порта и одобряван от Великите сили с петгодишен мандат. На 20 май 1878 година от името на дружеството той подписва Мемоара до Великите сили с искане за прилагане на Санстефанския договор и неоткъсване на Македония от новосъздадената българска държава. Първата инициатива на Стамболовото правителство по Македонския въпрос е от август 1888, когато българските дипломати проучват мнението на Великите сили относно прилагането на член 23 от Берлинския договор за автономия на Македония. На 20 май 1878 година Иван Гологанов от името на Демирхисарската българска община подписва Мемоара до Великите сили с искане за прилагане на Санстефанския договор и неоткъсване на Македония от новосъздадената българска държава. На 20 май 1878 година Атанас Грозданов от името на Неврокопската българска община подписва Мемоара до Великите сили с искане за прилагане на Санстефанския договор и неоткъсване на Македония от новосъздадената българска държава. На 20 май 1878 година Андрей Георгов от името на Велешката българска община подписва Мемоара до Великите сили с искане за прилагане на Санстефанския договор и неоткъсване на Македония от новосъздадената българска държава. На 20 май 1878 година от името на Радовишката българска община Христо Алексиев подписва Мемоара до Великите сили с искане за прилагане на Санстефанския договор и неоткъсване на Македония от новосъздадената българска държава. – протестно обръщение на македонските българи към Великите сили с искане за прилагане на Санстефанския договор и неоткъсване на Македония от новосъздадената българска държава. Споразумението е акт от подготовката на Берлинския конгрес на Великите сили. Управлението на Източна Румелия е уредено най-общо с Берлинския договор, а в подробности – с Органическия устав, изработен и обнародван от комисари на Великите сили през април 1879 година, след половингодишни разисквания. По същото време в Пловдив заседава Комисия от европейски представители, която трябва да изработи основен закон за управление – Органически устав за областта Източна Румелия, поставена под пряката политическа власт на султана. След утвърждаването на Органическия устав от султана Великите сили се съгласяват да удължат дейността на Европейската комисия, за да подпомогнат новоназначения генерал-губернатор Алеко Богориди в първите стъпки за административното устройване на Източна Румелия. След няколко месеца на 13 юли 1878 година се подписва Берлинския договор, в който Студена е определена като част от Източна Румелия – обособена провинция, под пряката политическа и военна власт на султана, но имаща административна автономия и ръководена от генерал-губернатор християнин. Актът постановява изменение на Органическия устав на Източна Румелия в 4-месечен срок от българо-турска комисия със санкция от посланиците на Великите сили в Цариград. Органическият устав е изработен от международна комисия, в която влизат представители на Великите сили и Турция. Европейска комисия за Източна Румелия

Европейската комисия за Източна Румелия е колективен орган на Великите сили, учреден съгласно член 18 от Берлинския договор със задачата да определи устройството и регламента за самоуправление на новообразуваната османска провинция в Южна България. След Берлинския конгрес участва в международната комисия, съставила Органическия устав на Източна Румелия. Целта е била четите да навлязат във вътрешността на Османската империя и с провокативни действия да предизвикат намесата на Великите сили да поискат от султана и турското правителство изпълнението на член 23-ти от Берлинския договор, предвиждащ автономия за Македония и Одринско. 18 на Берлинския договор трябва да изработи Органически устав на Източна Румелия, приключва своята работа и нейните членове подписват документа. Начело на Източна Румелия стои генерал-губернатор, назначен от османския султан със съгласието на Великите сили. Изпраща меморандум с препоръчано писмо до владетелите на Великите сили и Турция за изпълнение на член 23 от Берлинския договор. 4 от Берлинския договор между Великите сили и Османската империя. Представителите искат от османското правителство приложение на член 23 на Берлинския договор, а от Великите сили, гаранции за приложението му. Представителите искат от османското правителство приложение на член 23 на Берлинския договор, а от Великите сили, гаранции за приложението му. Представителите искат от османското правителство приложение на член 23 на Берлинския договор, а от Великите сили, гаранции за приложението му. В повече европейски вестници пише, че Великите сили трябва да се преклонят и да дадат Източна Румелия на България. Делегацията трябва да да пледира на споменатата конференция за автономия на Македония под протектората на Великите сили. Управителят на Източна Румелия е назначаван от султана за срок от пет години със съгласието на всички държави, подписали Берлинския договор от 1878 г. От приемането на Органическия устав през 1879 година до Съединението през 1885 година постът на главен управител е заеман от Александър Богориди (1879-1884) и Гаврил Кръстевич (1884-1885). 62 на Берлинския договор – тя се обявява за прилагането на предвидените в тях реформи, които трябва да гарантират автономия по подобие на тази в Източна Румелия от 1878 година. Източна Румелия е област в рамките на Империята, ползваща се с административна автономия, включително собствени въоръжени сили („местна милиция“). Промените са утвърдени от Берлинския договор между Великите сили и Османската империя. Първият главен управител на Източна Румелия – Алеко Богориди, е назначен през април 1879 г. Той реформира администрацията, създадена при Временното руско управление, според изискванията на Органическия устав. Съгласно Топханенския акт, наложен от Великите сили, тя остава формално османска провинция, макар и под управлението на българския княз. Приет е на 14 април 1879 г.

Органическият устав повтаря и утвърждава определението на Берлинския договор за Източна Румелия като автономна провинция под пряката политическа и военна власт на османския султан. Органическият устав е изработен от международна комисия, в която влизат представители на Великите сили и Турция. Целта е била четите да навлязат във вътрешността на Османската империя и с провокативни действия да предизвикат намесата на Великите сили да поискат от султана и турското правителство изпълнението на член 23-ти от Берлинския договор, предвиждащ автономия за Македония и Одринско. Делегацията трябва да да пледира на споменатата конференция за автономия на Македония под протектората на Великите сили. Управлението на Източна Румелия е уредено най-общо с Берлинския договор, а в подробности – с Органическия устав, изработен и обнародван от комисари на Великите сили през април 1879 година, след половингодишни разисквания. По същото време в Пловдив заседава Комисия от европейски представители, която трябва да изработи основен закон за управление – Органически устав за областта Източна Румелия, поставена под пряката политическа власт на султана. След утвърждаването на Органическия устав от султана Великите сили се съгласяват да удължат дейността на Европейската комисия, за да подпомогнат новоназначения генерал-губернатор Алеко Богориди в първите стъпки за административното устройване на Източна Румелия. След няколко месеца на 13 юли 1878 година се подписва Берлинския договор, в който Студена е определена като част от Източна Румелия – обособена провинция, под пряката политическа и военна власт на султана, но имаща административна автономия и ръководена от генерал-губернатор християнин. Изпраща меморандум с препоръчано писмо до владетелите на Великите сили и Турция за изпълнение на член 23 от Берлинския договор. 4 от Берлинския договор между Великите сили и Османската империя. – протестно обръщение на македонските българи към Великите сили с искане за прилагане на Санстефанския договор и неоткъсване на Македония от новосъздадената българска държава. На 20 май 1878 година от името на дружеството той подписва Мемоара до Великите сили с искане за прилагане на Санстефанския договор и неоткъсване на Македония от новосъздадената българска държава. Първата инициатива на Стамболовото правителство по Македонския въпрос е от август 1888, когато българските дипломати проучват мнението на Великите сили относно прилагането на член 23 от Берлинския договор за автономия на Македония. Представителите искат от османското правителство приложение на член 23 на Берлинския договор, а от Великите сили, гаранции за приложението му. Представителите искат от османското правителство приложение на член 23 на Берлинския договор, а от Великите сили, гаранции за приложението му. Представителите искат от османското правителство приложение на член 23 на Берлинския договор, а от Великите сили, гаранции за приложението му. На 20 май 1878 година Иван Гологанов от името на Демирхисарската българска община подписва Мемоара до Великите сили с искане за прилагане на Санстефанския договор и неоткъсване на Македония от новосъздадената българска държава. На 20 май 1878 година Атанас Грозданов от името на Неврокопската българска община подписва Мемоара до Великите сили с искане за прилагане на Санстефанския договор и неоткъсване на Македония от новосъздадената българска държава. На 20 май 1878 година Андрей Георгов от името на Велешката българска община подписва Мемоара до Великите сили с искане за прилагане на Санстефанския договор и неоткъсване на Македония от новосъздадената българска държава. На 20 май 1878 година от името на Радовишката българска община Христо Алексиев подписва Мемоара до Великите сили с искане за прилагане на Санстефанския договор и неоткъсване на Македония от новосъздадената българска държава. Актът постановява изменение на Органическия устав на Източна Румелия в 4-месечен срок от българо-турска комисия със санкция от посланиците на Великите сили в Цариград. В 1878 година Насте Стоянов и Никола Паунчев от името на Солунската българска община подписват Мемоара до Великите сили с искане за прилагане на Санстефанския договор и неоткъсване на Македония от новосъздадената българска държава. На 20 май 1878 година от името на учителското дружество „Просвещение“, Зимбилев подписва Мемоара до Великите сили с искане за прилагане на Санстефанския договор и неоткъсване на Македония от новосъздадената българска държава. Промените са утвърдени от Берлинския договор между Великите сили и Османската империя. Съгласно Топханенския акт, наложен от Великите сили, тя остава формално османска провинция, макар и под управлението на българския княз. На 20 май 1878 година от името на Радовишката българска община Христофор Константинов и Христо Алексиев подписват Мемоара до Великите сили с искане за прилагане на Санстефанския договор и неоткъсване на Македония от новосъздадената българска държава. Органическият устав е изработен от международна комисия, в която влизат представители на Великите сили и Турция. Управлението на Източна Румелия е уредено най-общо с Берлинския договор, а в подробности – с Органическия устав, изработен и обнародван от комисари на Великите сили през април 1879 година, след половингодишни разисквания. По същото време в Пловдив заседава Комисия от европейски представители, която трябва да изработи основен закон за управление – Органически устав за областта Източна Румелия, поставена под пряката политическа власт на султана. Целта е била четите да навлязат във вътрешността на Османската империя и с провокативни действия да предизвикат намесата на Великите сили да поискат от султана и турското правителство изпълнението на член 23-ти от Берлинския договор, предвиждащ автономия за Македония и Одринско. След утвърждаването на Органическия устав от султана Великите сили се съгласяват да удължат дейността на Европейската комисия, за да подпомогнат новоназначения генерал-губернатор Алеко Богориди в първите стъпки за административното устройване на Източна Румелия. След няколко месеца на 13 юли 1878 година се подписва Берлинския договор, в който Студена е определена като част от Източна Румелия – обособена провинция, под пряката политическа и военна власт на султана, но имаща административна автономия и ръководена от генерал-губернатор християнин. Изпраща меморандум с препоръчано писмо до владетелите на Великите сили и Турция за изпълнение на член 23 от Берлинския договор. 4 от Берлинския договор между Великите сили и Османската империя. Представителите искат от османското правителство приложение на член 23 на Берлинския договор, а от Великите сили, гаранции за приложението му. Представителите искат от османското правителство приложение на член 23 на Берлинския договор, а от Великите сили, гаранции за приложението му. Представителите искат от османското правителство приложение на член 23 на Берлинския договор, а от Великите сили, гаранции за приложението му. Делегацията трябва да да пледира на споменатата конференция за автономия на Македония под протектората на Великите сили. Актът постановява изменение на Органическия устав на Източна Румелия в 4-месечен срок от българо-турска комисия със санкция от посланиците на Великите сили в Цариград. Промените са утвърдени от Берлинския договор между Великите сили и Османската империя. Съгласно Топханенския акт, наложен от Великите сили, тя остава формално османска провинция, макар и под управлението на българския княз. Непосредствено след Берлинския конгрес в новообразуваната област възниква масово движение срещу решението на Великите сили за разделяне на българските земи и оставяне на част от тях под османска власт. Необходимо е този акт да получи одобрението на Великите сили, както и да се създадат органите на румънската държава. С него се потвърждават условията на Санстефанския предварителен договор заедно с измененията от Берлинския конгрес на Великите сили, които разделят Северна и Южна България на, съответно, васално княжество и автономна област и оставят Македония в османските предели. Областта се управлява от главен управител, назначаван от Високата порта и одобряван от Великите сили с петгодишен мандат. На 20 май 1878 година от името на дружеството той подписва Мемоара до Великите сили с искане за прилагане на Санстефанския договор и неоткъсване на Македония от новосъздадената българска държава. Първата инициатива на Стамболовото правителство по Македонския въпрос е от август 1888, когато българските дипломати проучват мнението на Великите сили относно прилагането на член 23 от Берлинския договор за автономия на Македония. На 20 май 1878 година Иван Гологанов от името на Демирхисарската българска община подписва Мемоара до Великите сили с искане за прилагане на Санстефанския договор и неоткъсване на Македония от новосъздадената българска държава. На 20 май 1878 година Атанас Грозданов от името на Неврокопската българска община подписва Мемоара до Великите сили с искане за прилагане на Санстефанския договор и неоткъсване на Македония от новосъздадената българска държава. На 20 май 1878 година Андрей Георгов от името на Велешката българска община подписва Мемоара до Великите сили с искане за прилагане на Санстефанския договор и неоткъсване на Македония от новосъздадената българска държава. На 20 май 1878 година от името на Радовишката българска община Христо Алексиев подписва Мемоара до Великите сили с искане за прилагане на Санстефанския договор и неоткъсване на Македония от новосъздадената българска държава.