Както прокариотните, така и еукариотните клетки, съдържат:
клетъчна стена и лизозоми клетъчен център и митохондрии клетъчна мембрана и цитоплазма клетъчно ядро и апарат на Голджи
A B C D
Клетъчна мембрана притежават както еукариотните, така и прокариотните клетки. Еукариотните клетки (същинскоядрени) са клетки, при които наследственото вещество е отделено от цитоплазмата чрез обвивка (клетки, които имат ядро), а основната разлика между прокариотните клетки и еукариотните клетки е, че еукариотните имат ядро, а прокариотните нямат. Еукариотните клетки по принцип са много по-големи (хиляди пъти) от прокариотните. Еукариотните клетки са 10 пъти по-големи от прокариотните и могат да са до 1000 пъти по-обемни. Еукариотните клетки са по-големи и по-сложни от прокариотните клетки (бактерии и археи) и пораждането на тази сложност се открива само в последните години. Срещат се в прокариотните клетки. Съществуват определени разлики между прокариотните и еукариотните рибозоми и съответно рибозомни РНК-и, посочени в следната таблица: В клетката се съдържат и други органели като лизозоми, пероксизоми и микротръбички. Броят на възможните структурни компоненти е по-голям при многоклетъчните организми в сравнение с едноклетъчните, както и при еукариотните протеазоми в сравнение с прокариотните аналози. Гъбите имат клетъчна стена и вакуоли. Всяка от новообразуваните клетки, образува своя собствена първична клетъчна стена по протежение на целия си протопласт. Установено е, че клетки, съдържащи специфичен подтип кадхерини, са склонни да се свързват заедно, изключвайки други видове клетки, както в клетъчна култура, така и по време на развитието. Еукариотните клетки вероятно са еволюирали от симбиозни общности от прокариотни клетки. При животинските клетки и при всички останали еукариотни клетки, които нямат клетъчна стена, в екваториалната зона на майчината клетка се формира пръстен от актинови филаменти. Мезозома

Мезозома е образувание на клетъчната мембрана на прокариотните клетки. Поради липсата на клетъчна стена, която да предотврати спукването на клетката, животинските клетки нямат тургор и стриктно регулират равновесното налягане на клетката. Външно от липидната клетъчна мембрана почти всички прокариоти имат клетъчна стена. Клетъчна стена

Клетъчната стена е основен органел на микроорганизмите. В цитоплазмата на прокариотните клетки се намират и по – малки пръстеновидни молекули ДНК – плазмиди. Различните клетки при еукариотните организми притежават различна характерна форма и сложен вътрешен строеж. Улонгите съдържат както катехини, така и сложните полифеноли. В еукариотните клетки ядрата могат да се делят по два начина. Има много типове органели, особено в еукариотните клетки на висшите организми. Той липсва като клетъчна структура в клетки на висшите растения и гъбите. Наследствената информация на прокариотните клетки е под формата на една кръгова молекула ДНК. Клетъчна мембрана притежават както еукариотните, така и прокариотните клетки. Еукариотните клетки (същинскоядрени) са клетки, при които наследственото вещество е отделено от цитоплазмата чрез обвивка (клетки, които имат ядро), а основната разлика между прокариотните клетки и еукариотните клетки е, че еукариотните имат ядро, а прокариотните нямат. Еукариотните клетки по принцип са много по-големи (хиляди пъти) от прокариотните. Еукариотните клетки са 10 пъти по-големи от прокариотните и могат да са до 1000 пъти по-обемни. Еукариотните клетки са по-големи и по-сложни от прокариотните клетки (бактерии и археи) и пораждането на тази сложност се открива само в последните години. Ендоплазмен ретикулум

Ендоплазменият ретикулум (наричан още ендоплазмена мрежа) е клетъчен органел, който се среща в еукариотните клетки. митохондрии, от гръцки: "μίτος", "mitos", нишка + "χονδρίον", "khondrion", гранула) е универсален клетъчен органел, срещан в почти всички еукариотни клетки. Срещат се в прокариотните клетки. Съществуват определени разлики между прокариотните и еукариотните рибозоми и съответно рибозомни РНК-и, посочени в следната таблица: Съдържат значителен брой малки митохондрии и хомогенна цитоплазма. Броят на възможните структурни компоненти е по-голям при многоклетъчните организми в сравнение с едноклетъчните, както и при еукариотните протеазоми в сравнение с прокариотните аналози. Еукариотните клетки вероятно са еволюирали от симбиозни общности от прокариотни клетки. Мезозома

Мезозома е образувание на клетъчната мембрана на прокариотните клетки. В цитоплазмата на прокариотните клетки се намират и по – малки пръстеновидни молекули ДНК – плазмиди. Различните клетки при еукариотните организми притежават различна характерна форма и сложен вътрешен строеж. Улонгите съдържат както катехини, така и сложните полифеноли. В еукариотните клетки ядрата могат да се делят по два начина. Има много типове органели, особено в еукариотните клетки на висшите организми. Разрушените клетки се възобновяват посредством делене на основния клетъчен слой. Наследствената информация на прокариотните клетки е под формата на една кръгова молекула ДНК. Срещат се, както растителните така и в животинските клетки. Клетки като еритроцитите не притежават митохондрии и затова там не се осъществява цикъл на Кребс. Колониите съдържат между 16 и 32 клетки. Еукариотните клетки притежават високо специализирана едномембранна система, характеризираща се с регулирано движение и транспорт на везикули. Както гъбите, така и оомицетите растат чрез нишковидни хифни клетки. Клетъчна мембрана притежават както еукариотните, така и прокариотните клетки. Еукариотните клетки (същинскоядрени) са клетки, при които наследственото вещество е отделено от цитоплазмата чрез обвивка (клетки, които имат ядро), а основната разлика между прокариотните клетки и еукариотните клетки е, че еукариотните имат ядро, а прокариотните нямат. Под клетъчната стена, бактериите имат клетъчна мембрана, цитоплазма и наследствено вещество. Еукариотните клетки по принцип са много по-големи (хиляди пъти) от прокариотните. Мезозома

Мезозома е образувание на клетъчната мембрана на прокариотните клетки. Еукариотните клетки са 10 пъти по-големи от прокариотните и могат да са до 1000 пъти по-обемни. Еукариотните клетки са по-големи и по-сложни от прокариотните клетки (бактерии и археи) и пораждането на тази сложност се открива само в последните години. Общите за всички видове са: ядро, вътреплазмена мрежа, митохондрии и т. н. Клетъчна мембрана, цитоплазма и рибозоми има и при прокариотите. Мускулните влакна са клетки с просто устройство: съдържат само клетъчно ядро и голяма цитоплазма. Прокариотните клетки не притежават обособено ядро, което да е отделено от цитоплазмата със самостоятелна мембрана, и това ги отличава от еукариотите. Срещат се в прокариотните клетки. Клетката на амебата е изграденa от: мембрана, цитоплазма и ядро. Цитоплазма се нарича цялата област между плазмената мембрана и ядрото. Съществуват определени разлики между прокариотните и еукариотните рибозоми и съответно рибозомни РНК-и, посочени в следната таблица: Съдържат значителен брой малки митохондрии и хомогенна цитоплазма. Външно от липидната клетъчна мембрана почти всички прокариоти имат клетъчна стена. То е оградено от клетъчна мембрана. Броят на възможните структурни компоненти е по-голям при многоклетъчните организми в сравнение с едноклетъчните, както и при еукариотните протеазоми в сравнение с прокариотните аналози. Тъй като DAPI навлиза спокойно през клетъчната мембрана, се използва за оцветяването, както на живи, така и на фиксирани клетки. Установено е, че клетки, съдържащи специфичен подтип кадхерини, са склонни да се свързват заедно, изключвайки други видове клетки, както в клетъчна култура, така и по време на развитието. Еукариотните клетки вероятно са еволюирали от симбиозни общности от прокариотни клетки. Така например при "E. coli", ензимът е необходим за анаеробното нитратно дишане и е компонент от клетъчна мембрана . Микобактериите имат клетъчна мембрана от липиден двоен слой. Рефрактерният период се реализира на ниво клетъчна мембрана. Цитозол

Цялото съдържание на клетката при еукариотните организми с изключение на клетъчното ядро се нарича цитоплазма. Клетъчна мембрана притежават както еукариотните, така и прокариотните клетки. Еукариотните клетки (същинскоядрени) са клетки, при които наследственото вещество е отделено от цитоплазмата чрез обвивка (клетки, които имат ядро), а основната разлика между прокариотните клетки и еукариотните клетки е, че еукариотните имат ядро, а прокариотните нямат. Мускулните влакна са клетки с просто устройство: съдържат само клетъчно ядро и голяма цитоплазма. При тях липсва същинско клетъчно ядро, няма и митохондрии, пластиди, както и другите органели представени при еукариотите като апарат на Голджи, ендоплазмена мрежа, пероксизома и т.н. Еукариотните клетки по принцип са много по-големи (хиляди пъти) от прокариотните. Апарат на Голджи

Апаратът на Голджи е органел, който се среща в повечето еукариотни клетки. Еукариотните клетки са 10 пъти по-големи от прокариотните и могат да са до 1000 пъти по-обемни. Еукариотните клетки са по-големи и по-сложни от прокариотните клетки (бактерии и археи) и пораждането на тази сложност се открива само в последните години. Срещат се в прокариотните клетки. Както и при останалите еукариоти, клетките на гъбите имат ограничено с мембрана клетъчно ядро с хромозоми, които съдържат ДНК с некодиращи области (интрони) и кодиращи области (екзони). Прокариотните клетки не притежават обособено ядро, което да е отделено от цитоплазмата със самостоятелна мембрана, и това ги отличава от еукариотите. През 1898 г. Камило Голджи наблюдава странна структура около ядрата на нервни клетки, която нарича "вътреклетъчен мрежест апарат". Съществуват определени разлики между прокариотните и еукариотните рибозоми и съответно рибозомни РНК-и, посочени в следната таблица: Разположените тук центрове съдържат големи мултиполярни клетки, чиито неврити образуват синаптични връзки с нервните клетки на малкия мозък и зрителното ядро, червеното ядро, ретикуларната формация и гръбначния мозък. Броят на възможните структурни компоненти е по-голям при многоклетъчните организми в сравнение с едноклетъчните, както и при еукариотните протеазоми в сравнение с прокариотните аналози. Клетката на едноклетъчните се състои от протоплазма и клетъчно ядро. При еукариотните организми се разполага в клетъчното ядро и в цитоплазмата. Еукариотните клетки вероятно са еволюирали от симбиозни общности от прокариотни клетки. Мезозома

Мезозома е образувание на клетъчната мембрана на прокариотните клетки. Всички клетки произлизат от други клетки посредством процес на клетъчно делене. Впоследствие той е кръстен "апарат на Голджи" в негова чест. В цитоплазмата на прокариотните клетки се намират и по – малки пръстеновидни молекули ДНК – плазмиди. Археите приличат на бактериите по това, че са едноклетъчни и нямат обособено клетъчно ядро. Различните клетки при еукариотните организми притежават различна характерна форма и сложен вътрешен строеж. Има много типове органели, особено в еукариотните клетки на висшите организми.