Великденската акция от 3 април 1860 г. е:
реформен документ за модернизиране на Османската държава проява на организираната въоръжена съпротива на българите срещу султана проява на отхвърлянето на властта на Цариградския патриарх от българите конференция на посланиците на Великите сили в Цариград
A B C D
Великденска акция

Великденската акция, наричана още в популярната литература и Българският Великден , от 3 април 1860 г. е кулминационен момент българо-гръцките отношения и дебют в борбата за църковна независимост. На 3 април 1860 година служил заедно с Иларион Макариополски по време на Великденската акция, когато се отхвърлило името на гръцкия патриарх. На 9 ноември 1860 г. митрополитът пише до представителите на епархията, че се присъединява към обявената с Великденската акция независима българска църква. На 3 април 1860 г. по време на така наречената Великденска акция не споменава името на цариградския патриарх. Това скандално назначение води до Великденската акция от 1860 година, с която българските църковни водачи обявяват скъсването си с Цариградската патриаршия. В религиозен план, на 3 април 1860 г. След Великденската акция от април 1860 година, с която българите отхвърлят върховенството на цариградския патриарх, и заточаването на Иларион Макариополски, през 1862 – 1864 Кръстевич участва в няколко българо-гръцки комисии, свикани от османското правителство за уреждане на църковната разпра. Участник във Великденската акция от 3 април 1860 г. и в публичните демонстрации в защита на изпратените в изгнание български митрополити Иларион Макариополски, Авксентий Велешки и Паисий Пловдивски през пролетта на 1861 г. Води дългогодишна кореспонденция с Раковски и играе ролята на свръзка между него и видни българи и чужди дипломатически представители в Цариград. С Великденската акция българският църковен въпрос навлиза във фазата на борба за признаване на независима българска църква. След Великденската акция от 1860 година се отрича от Вселенската гръцка патриаршия, заради което е лишен от църковен сан на църковния събор в Цариград през февруари 1861 и заточен от 22 април 1861 година заедно със своите съратници Иларион Макариополски и Паисий Пловдивски в Мала Азия. В свое стихотворение от 1862 година възхвалява дейността на Иларион Макариополски заради Великденската акция от 1860 година и завършва:

В писмо от 18 май 1864 година Държилов пише на Веркович:

От 1865 година е председател на Солунската българска община. Великденската акция е предварително замислена от цариградските български църковни дейци и е отговор на неотстъпчивата позиция на Вселенската патриаршия към българските искания. Еню Димитров е роден на 15 април 1860 година в Сливен, тогава в Османската империя. През април същата година Тодор Бурмов участва в подготовката на Великденската акция и отпечатва специална брошура, озаглавена „Българите и високото гръцко духовенство“, в която аргументира необходимостта от самостоятелна българска църква. В 1860 година той се присъединява към българските владици, които на великденската служба отхвърлят името на гръцкия патриарх. От 3 април 1860 до октомври 1861 г. е най-прякото комуникативно средство между изтока и запада преди изработването на телеграфа. Херман става на 21 април 1860 г. Райнов е роден на 23 април 1860 година в горноджумайското село Бистрица, тогава в Османската империя, днес България. Умира на 8 април 1860 г. в Дьоблинг. Коста Стоянов е роден на 3 януари 1860 година в айтоското село Кючук алан, тогава в Османската империя. На 3 април 1860 г. Иларион Макариополски провъзгласява в Цариград независимостта на Българската православна църква, което обнадеждава всички българи. Започването на акция „Райнхард“ изненадва Полската нелегална държава. Поръчката е на Османската държава. През април 1860 г. и това се променя. Споменат за първи път в документ от 23 април 1596 г. в княжеството на Михай Витязул. На 3 април 1860 година служил заедно с Иларион Макариополски по време на Великденската акция, когато се отхвърлило името на гръцкия патриарх. Великденска акция

Великденската акция, наричана още в популярната литература и Българският Великден , от 3 април 1860 г. е кулминационен момент българо-гръцките отношения и дебют в борбата за църковна независимост. След Великденската акция от април 1860 година, с която българите отхвърлят върховенството на цариградския патриарх, и заточаването на Иларион Макариополски, през 1862 – 1864 Кръстевич участва в няколко българо-гръцки комисии, свикани от османското правителство за уреждане на църковната разпра. На 3 април 1860 г. по време на така наречената Великденска акция не споменава името на цариградския патриарх. На 9 ноември 1860 г. митрополитът пише до представителите на епархията, че се присъединява към обявената с Великденската акция независима българска църква. Това скандално назначение води до Великденската акция от 1860 година, с която българските църковни водачи обявяват скъсването си с Цариградската патриаршия. През април същата година Тодор Бурмов участва в подготовката на Великденската акция и отпечатва специална брошура, озаглавена „Българите и високото гръцко духовенство“, в която аргументира необходимостта от самостоятелна българска църква. В религиозен план, на 3 април 1860 г. Новомъченичество е проява на особена идеологическа съпротива на православно-християнската общност срещу завоевателя ислям. На 26 април 1941 г. в Любляна се създава Освободителен фронт на словенския народ, който започва въоръжена съпротива срещу окупаторите, наречена Народоосвободителна борба. В ранния етап на войната, Филипинската революционна армия използва конвенционални военни тактики, които са типични за организираната въоръжена съпротива. Организираната съпротива е сломена до обяд. В 1904 година се включва в организираната от Каравангелис съпротива срещу четите на ВМОРО във Югоизточна Македония. Амолското въстание от 1982 г. е започнато от „Съюза на иранските комунисти“ (Sarbedaran), който започва въоръжена съпротива срещу иранското правителство. Застъпва политика на въоръжена съпротива срещу Израел и на извършване на самоубийствени атентати. Участник във Великденската акция от 3 април 1860 г. и в публичните демонстрации в защита на изпратените в изгнание български митрополити Иларион Макариополски, Авксентий Велешки и Паисий Пловдивски през пролетта на 1861 г. Води дългогодишна кореспонденция с Раковски и играе ролята на свръзка между него и видни българи и чужди дипломатически представители в Цариград. Градът е център на въстанието Маджи-Маджи, първата въоръжена африканска съпротива срещу колонизацията на германците. Веднага след окупацията на Гърция пламва въоръжена съпротива срещу германските и италианските окупатори. На практика войските в обкръжение прекратяват организираната съпротива. Като поручик участва в четническата акция на сръбската въоръжена пропаганда на 16 април 1905 година в Челопек. През 1591 г. Тимбукту е превзет от добре въоръжена наемна войска, пратена от султана на Мароко. След Великденската акция от 1860 година се отрича от Вселенската гръцка патриаршия, заради което е лишен от църковен сан на църковния събор в Цариград през февруари 1861 и заточен от 22 април 1861 година заедно със своите съратници Иларион Макариополски и Паисий Пловдивски в Мала Азия. Султана Кандиляри

Султана Кандиляри () e гръцка учителка и деятелка на Гръцката въоръжена пропаганда. Бунт на Сторожевой

Бунтът на Сторожевой е въоръжена проява на неподчинение на група съветски моряци срещу режима на Леонид Брежнев в СССР през 1975 г. За първата си въоръжена проява и най-вече за показаното изключително самообладание и храброст при участието си в тази въоръжена партизанска акция е повишен в длъжност заместник-командир на партизанските войски в Колубарския район. На 3 април 1860 г. по време на така наречената Великденска акция не споменава името на цариградския патриарх. На 3 април 1860 година служил заедно с Иларион Макариополски по време на Великденската акция, когато се отхвърлило името на гръцкия патриарх. След Великденската акция от април 1860 година, с която българите отхвърлят върховенството на цариградския патриарх, и заточаването на Иларион Макариополски, през 1862 – 1864 Кръстевич участва в няколко българо-гръцки комисии, свикани от османското правителство за уреждане на църковната разпра. Великденска акция

Великденската акция, наричана още в популярната литература и Българският Великден , от 3 април 1860 г. е кулминационен момент българо-гръцките отношения и дебют в борбата за църковна независимост. На 9 ноември 1860 г. митрополитът пише до представителите на епархията, че се присъединява към обявената с Великденската акция независима българска църква. В 1860 година той се присъединява към българските владици, които на великденската служба отхвърлят името на гръцкия патриарх. Това скандално назначение води до Великденската акция от 1860 година, с която българските църковни водачи обявяват скъсването си с Цариградската патриаршия. Подчинен е на цариградския патриарх. През април същата година Тодор Бурмов участва в подготовката на Великденската акция и отпечатва специална брошура, озаглавена „Българите и високото гръцко духовенство“, в която аргументира необходимостта от самостоятелна българска църква. В религиозен план, на 3 април 1860 г. След смъртта на Цариградския патриарх Игнатий Константинополски в 877 г. е избран повторно патриарх Фотий. Константин и Елена е ръководена от цариградския патриарх Вартоломей. Ловчанските първенци изразяват недоволството си от него в писмо до Иларион Макариополски в Цариград през 1860 г. като поддържат неговата борба срещу цариградския патриарх. Климент Римски, посланието на Цариградския патриарх св. Участник във Великденската акция от 3 април 1860 г. и в публичните демонстрации в защита на изпратените в изгнание български митрополити Иларион Макариополски, Авксентий Велешки и Паисий Пловдивски през пролетта на 1861 г. Води дългогодишна кореспонденция с Раковски и играе ролята на свръзка между него и видни българи и чужди дипломатически представители в Цариград. В свое стихотворение от 1862 година възхвалява дейността на Иларион Макариополски заради Великденската акция от 1860 година и завършва:

В писмо от 18 май 1864 година Държилов пише на Веркович:

От 1865 година е председател на Солунската българска община. През 1455 г. е ръкоположен от цариградския патриарх Генадий II Схоларий за филипополски митрополит. След Великденската акция от 1860 година се отрича от Вселенската гръцка патриаршия, заради което е лишен от църковен сан на църковния събор в Цариград през февруари 1861 и заточен от 22 април 1861 година заедно със своите съратници Иларион Макариополски и Паисий Пловдивски в Мала Азия. От тези бележки е видно, че Константий е заемал митрополитския трон по времето на цариградския патриарх Евгений (22 април 1821 – 8 август 1822). Великденската акция е предварително замислена от цариградските български църковни дейци и е отговор на неотстъпчивата позиция на Вселенската патриаршия към българските искания. С Великденската акция българският църковен въпрос навлиза във фазата на борба за признаване на независима българска църква. След превземането на града от император Василий II през 1002 година видинската епархия е подчинена на Цариградския патриарх. Останалите сведения за него са от писма на наследника му, чието име е неизвестно, до цариградския патриарх. Там пристига митрополит Алексий, който се подчинява на указанията на Цариградския патриарх. Поради разположението на западната църква, той си спечелва анатемата на Цариградския патриарх, а и отлъчване от Москва. Въпреки това гръцки представители вземат участие в мирната конференция, която е открита на 3 декември в Лондон, паралелно с конференция на посланиците на Великите сили. Цариградска конференция

Цариградската посланическа конференция е конференция на посланиците на Великите сили, акредитирани към Високата порта, провела се в периода 23 декември 1876 г. Великденска акция

Великденската акция, наричана още в популярната литература и Българският Великден , от 3 април 1860 г. е кулминационен момент българо-гръцките отношения и дебют в борбата за църковна независимост. На 3 април 1860 година служил заедно с Иларион Макариополски по време на Великденската акция, когато се отхвърлило името на гръцкия патриарх. Актът постановява изменение на Органическия устав на Източна Румелия в 4-месечен срок от българо-турска комисия със санкция от посланиците на Великите сили в Цариград. Участник във Великденската акция от 3 април 1860 г. и в публичните демонстрации в защита на изпратените в изгнание български митрополити Иларион Макариополски, Авксентий Велешки и Паисий Пловдивски през пролетта на 1861 г. Води дългогодишна кореспонденция с Раковски и играе ролята на свръзка между него и видни българи и чужди дипломатически представители в Цариград. На 3 април 1860 г. по време на така наречената Великденска акция не споменава името на цариградския патриарх. На 9 ноември 1860 г. митрополитът пише до представителите на епархията, че се присъединява към обявената с Великденската акция независима българска църква. На провелата се в края на октомври конференция в Цариград британският представител Уилям Уайт и френският му колега възпрепятстват изпращането на турски комисар, подкрепено от посланиците на останалите сили. След Великденската акция от 1860 година се отрича от Вселенската гръцка патриаршия, заради което е лишен от църковен сан на църковния събор в Цариград през февруари 1861 и заточен от 22 април 1861 година заедно със своите съратници Иларион Макариополски и Паисий Пловдивски в Мала Азия. Австро-Унгария реагира, като инициира посредническа акция на Великите сили. На 3 април 1860 г. Иларион Макариополски провъзгласява в Цариград независимостта на Българската православна църква, което обнадеждава всички българи. Това скандално назначение води до Великденската акция от 1860 година, с която българските църковни водачи обявяват скъсването си с Цариградската патриаршия. На 18 март под председателството на руския министър на външните работи Сергей Сазонов започва конференция на посланиците на „Великите сили“ (Русия, Франция, Великобритания, Италия, Австро-Унгария и Германия) в Петербург. В религиозен план, на 3 април 1860 г. Частта от Поморавието влиза в границите на Западната българска автономна област, предвидена от Цариградската конференция на Великите сили от 1876 г.

Румъния също е призната от Цариград за независима държава (Член 5). Борис Михаила, господар и просветител български“ (1901), „Поглед върху деятелността на Българската екзархия 1877 – 1902“ (1902), „Протестът на Цариградската патриаршия до Великата порта и посланиците на великите сили в Цариград. На 3 април 1860 г. в Цариград епископ Иларион Макариополски обявява независимостта на църквата от Цариградската патриаршия и е подкрепен от митрополитите Авксентий Велешки и Паисий Пловдивски. След Великденската акция от април 1860 година, с която българите отхвърлят върховенството на цариградския патриарх, и заточаването на Иларион Макариополски, през 1862 – 1864 Кръстевич участва в няколко българо-гръцки комисии, свикани от османското правителство за уреждане на църковната разпра. Александър Георгиев „За родословието на Учителя Петър Дънов“ е записано следното:

"На 3 април 1860 г., Великден, Иларион Макариополски провъзгласява в Цариград независимостта на Българската източноправославна църква. На 4 януари 1913 г. посланиците на Австро-Унгария, Германия, Италия, Франция и Англия в Цариград подават колективна нота до османското правителство, с която го приканват да отстъпи Одрин на България и да предостави егейските острови на разпореждане на Великите сили. Източен въпрос и отмяната на условията на Парижкия мирен договор от 1856 г. След Цариградската конференция и Лондонската конференция на Великите сили, започва Руско-турската война (1877 – 1878). Паралелно с конференцията в британската столица се провеждат и съвещания на посланиците на Великите сили (Великобритания, Франция, Русия, Австро-Унгария, Италия и Германия). През 1860 г. отпечатва „Песнопойче“ в Цариград. В свое стихотворение от 1862 година възхвалява дейността на Иларион Макариополски заради Великденската акция от 1860 година и завършва:

В писмо от 18 май 1864 година Държилов пише на Веркович:

От 1865 година е председател на Солунската българска община.