Какви обекти НЕ са изобразени на диаграмата „спектър-светимост”? 
червени гиганти черни дупки бели джуджета червени свръхгиганти
A B C D
Точното познаване на разстоянието е важно за точното начертаване на диаграмата спектър-светимост, а при сравняването на тази диаграма, с диаграмата на други звездни купове, може да се определи разстоянието до тях. Спектралните класове се определят според диаграмата на Херцшпрунг-Ръсел, наречена още диаграма „спектър-светимост“, изразяваща зависимостта между светимостта на звездите и техния спектрален клас. При измерването на яркостта на една звезда, видимата светимост (не общата светимост в целия спектър), видимата звездна величина (видима яркост) и разстоянието са взаимносвързани параметри. Най-ярките, масивни, са сини гиганти, а най-малките са червени джуджета. Гигантите са разположени над главната последователност в диаграмата на Херцшпрунг-Ръсел и съответстват на класове светимост II и III. Те имат размери, многократно превишаващи размера на Слънцето и са наречени „червени гиганти“. Ефективната температура и болометричната светимост са фундаментални физически параметри, които са нужни за нанасянето на дадена звезда върху диаграмата на Херцшпрунг-Ръсел. Повечето от въглерода и останалата материя във Вселената са излъчени от червени гиганти. Ярките гиганти са обособени като отделен клас през 1943 г.

Според Йеркската спектрална класификация, ярките гиганти имат клас на светимост II, което често предполага средна абсолютна звездна величина от около -2,2. Червените джуджета никога не започват синтез на хелий в ядрото си и поради тази причина не се превръщат в червени гиганти. Условия за него има във вътрешността на стари масивни звезди (червени гиганти). Червен гигант

Червените гиганти са звезди от ниските спектрални класове с висока светимост, образуващи се в късен етап от звездната еволюция. Звездите от тези купове се нанасят с абсолютните си стойности по оста на светимост в диаграмата на Херцшпрунг-Ръсел. На тъмносиния фон на тавана със златна боя са изобразени небесни митични обекти. Това включва червени гиганти и супергиганти и звезди от асимптотичния клон на гигантите. Диаграмата илюстрира всички известни и отдалечени обекти, заедно с най-големите обекти от пояса на Кайпер за сравнение. Това налага използването на други стандартни свещи – свръхгиганти, червени гиганти, планетарни мъглявини или свръхнови. В средата в бял кръг за изобразени три червени звезди. Линейният му диаметър е 75 св.г.. Най-ярките му звезди са червени гиганти с видима звездна величина +12.1. Заедно с Питър Голдрайх точно установяват, че планетарните мъглявини еволюират от червени гиганти. На дясното поле на щита са изобразени 8 хоризонтални (по 4 червени и 4 сребърни (бели) ивици. Най-хладните и най-малко светими звезди, наричани сини гиганти, се намират в хоризонталния клон на диаграмата на Херцшпрунг-Ръсел. Звездите от главната последователност с маси formula_7 се превръщат отначало в червени гиганти, а след това в червени свръхгиганти; звезди с маси formula_8 – непосредствено в червени свръхгиганти. Неговите най-ярки звезди са червени и жълти гиганти с магнитуд 13, докато звездите в хоризонталните области са със среден магнитуд 16,1. Всички форми, обаче, спазват един и същ модел: звездите с по-голяма светимост са в горната част на диаграмата, докато звездите с по-голяма повърхностна температура са в лявата ѝ част. Високата светимост на квазарите се счита, че е резултат от газ, който акрецира около свръхмасивни черни дупки. Към момента единствените познати обекти, които могат да опаковат достатъчно материя в такова малко пространство са черните дупки или други обекти, еволюиращи в черни дупки. Точното познаване на разстоянието е важно за точното начертаване на диаграмата спектър-светимост, а при сравняването на тази диаграма, с диаграмата на други звездни купове, може да се определи разстоянието до тях. Спектралните класове се определят според диаграмата на Херцшпрунг-Ръсел, наречена още диаграма „спектър-светимост“, изразяваща зависимостта между светимостта на звездите и техния спектрален клас. При измерването на яркостта на една звезда, видимата светимост (не общата светимост в целия спектър), видимата звездна величина (видима яркост) и разстоянието са взаимносвързани параметри. "черни дупки". Гигантите са разположени над главната последователност в диаграмата на Херцшпрунг-Ръсел и съответстват на класове светимост II и III. Съотношението става голямо само в близост до черни дупки или други свръхплътни обекти, като например неутронни звезди. Просветен е в какви ли не черни умения, граничещи с магия. Въпреки че тези ефекти са пренебрежими за обекти с астрономически размери, те са значителни за хипотетично много малки черни дупки, където преобладават квантовите ефекти. Ефективната температура и болометричната светимост са фундаментални физически параметри, които са нужни за нанасянето на дадена звезда върху диаграмата на Херцшпрунг-Ръсел. Между тези видове черни дупки изглежда, че има само оскъдица от черни дупки със средна маса. келвина, които може да са нов клас средномасивни черни дупки. Те може би са в основата на образуването на свръхмасивните черни дупки. Гравитацията от свръхмасивни черни дупки в центъра на много галактики се счита, че захранва активни обекти като Сейфертови галактики и квазари. Масивните черни дупки в центровете на галактиките притежават най-мощните струи, но тяхната структура и поведение са подобни на тези на по-малките неутронните звезди и черни дупки. Това наблюдение може да подкрепи идеята, че супермасивните черни дупки нарастват чрез поглъщане на околните по-малки черни дупки и звезди. Чрез ямички при главата са изобразени очите и устата, имат и дупки при ушите. Звездите от тези купове се нанасят с абсолютните си стойности по оста на светимост в диаграмата на Херцшпрунг-Ръсел. На тъмносиния фон на тавана със златна боя са изобразени небесни митични обекти. Механизмът за произвеждане на енергия от акреционен диск е моделиран през 1970-те години, а черните дупки са засечени директно (включително и доказателства, че свръхмасивни черни дупки могат да се намерят в центровете на много галактики, сред които и нашата), което решава проблема с твърде голямата светимост на квазарите. Диаграмата илюстрира всички известни и отдалечени обекти, заедно с най-големите обекти от пояса на Кайпер за сравнение. По този начин са идентифицирани множество кандидати за звездни черни дупки в двойни системи. До момента няма наблюдавани кандидати за първични черни дупки. Някои галактики нямат свръхмасивни черни дупки в центровете си. Анализът сочи, че тези обекти са бели джуджета. Точното познаване на разстоянието е важно за точното начертаване на диаграмата спектър-светимост, а при сравняването на тази диаграма, с диаграмата на други звездни купове, може да се определи разстоянието до тях. Спектралните класове се определят според диаграмата на Херцшпрунг-Ръсел, наречена още диаграма „спектър-светимост“, изразяваща зависимостта между светимостта на звездите и техния спектрален клас. „бели джуджета“. При измерването на яркостта на една звезда, видимата светимост (не общата светимост в целия спектър), видимата звездна величина (видима яркост) и разстоянието са взаимносвързани параметри. Белите джуджета образували нова област в диаграмата на Херцшпрунг-Ръсел. Така при белите джуджета, за разлика от звездите от главната последователност, не съществува зависимост маса-светимост. Бели джуджета и много бледи червени джуджета също са предлагани за кандидат-MACHO-та. Гигантите са разположени над главната последователност в диаграмата на Херцшпрунг-Ръсел и съответстват на класове светимост II и III. Ефективната температура и болометричната светимост са фундаментални физически параметри, които са нужни за нанасянето на дадена звезда върху диаграмата на Херцшпрунг-Ръсел. 5) се идентифицират бели джуджета от двата типа: хелиеви бели джуджета, възникващи в еволюцията на по-малко масивни звезди и въглеродни бели джуджета – резултат от еволюцията на звезди с по-голяма маса. И двамата са изобразени с бели бради, дълга на св. Резултатът е трансформацията на спирални галактики с ниска светимост в сферични и елиптични галактики-джуджета. Звездите от тези купове се нанасят с абсолютните си стойности по оста на светимост в диаграмата на Херцшпрунг-Ръсел. На тъмносиния фон на тавана със златна боя са изобразени небесни митични обекти. Сириус Б е едно най-масивните познати бели джуджета. Диаграмата илюстрира всички известни и отдалечени обекти, заедно с най-големите обекти от пояса на Кайпер за сравнение. В този процес изотермичните им изродени ядра раждат бели джуджета. След 2006 обаче, някои от тези обекти бяха прекласифицирани като планети-джуджета, обекти различни от планетите. Всички форми, обаче, спазват един и същ модел: звездите с по-голяма светимост са в горната част на диаграмата, докато звездите с по-голяма повърхностна температура са в лявата ѝ част. На дясното поле на щита са изобразени 8 хоризонтални (по 4 червени и 4 сребърни (бели) ивици. Белите джуджета са компактни звезди с маси, сравними с тази на Слънцето, но с радиуси стотици пъти и светимост съответно десетки хиляди пъти по-малки от слънчевите. Радиоастрономите използват различни техники за наблюдение на обекти в радиочестотния спектър. Какви са били тези трофеи не е известно. В дясната страна на знамето са изобразени петнадесет бели звезди, подредени в кръг, които представляват островите Кук. В съзвездието, видими с просто око, са три червени свръхгиганти. Точното познаване на разстоянието е важно за точното начертаване на диаграмата спектър-светимост, а при сравняването на тази диаграма, с диаграмата на други звездни купове, може да се определи разстоянието до тях. Звездите от главната последователност с маси formula_7 се превръщат отначало в червени гиганти, а след това в червени свръхгиганти; звезди с маси formula_8 – непосредствено в червени свръхгиганти. Спектралните класове се определят според диаграмата на Херцшпрунг-Ръсел, наречена още диаграма „спектър-светимост“, изразяваща зависимостта между светимостта на звездите и техния спектрален клас. При измерването на яркостта на една звезда, видимата светимост (не общата светимост в целия спектър), видимата звездна величина (видима яркост) и разстоянието са взаимносвързани параметри. Гигантите са разположени над главната последователност в диаграмата на Херцшпрунг-Ръсел и съответстват на класове светимост II и III. Това налага използването на други стандартни свещи – свръхгиганти, червени гиганти, планетарни мъглявини или свръхнови. Ефективната температура и болометричната светимост са фундаментални физически параметри, които са нужни за нанасянето на дадена звезда върху диаграмата на Херцшпрунг-Ръсел. Звездите от тези купове се нанасят с абсолютните си стойности по оста на светимост в диаграмата на Херцшпрунг-Ръсел. Под главната последователност се намират звезди известни като бели джуджета, а над нея – червени гиганти и свръхгиганти. На тъмносиния фон на тавана със златна боя са изобразени небесни митични обекти. Диаграмата илюстрира всички известни и отдалечени обекти, заедно с най-големите обекти от пояса на Кайпер за сравнение. Сините сктиници са редки, силно светими сини звезди, които се срещат в главната последователност, където звездите с тяхната светимост вече би трябвало да се еволюирали до гиганти или свръхгиганти. Те бързо преминават през фазите на син гигант, ярък син гигант, син свръхгигант, жълт свръхгигант, докато накрая станат червени свръхгиганти. В средата в бял кръг за изобразени три червени звезди. На дясното поле на щита са изобразени 8 хоризонтални (по 4 червени и 4 сребърни (бели) ивици. От една страна, тези звезди имат голяма светимост, сравнима с тази на свръхгигантите, но от друга страна нямат достатъчно голяма маса, за да бъдат класифицирани като свръхгиганти. Всички форми, обаче, спазват един и същ модел: звездите с по-голяма светимост са в горната част на диаграмата, докато звездите с по-голяма повърхностна температура са в лявата ѝ част. Радиоастрономите използват различни техники за наблюдение на обекти в радиочестотния спектър. Какви са били тези трофеи не е известно. Много хора не са на ясно, какви са ползите на едно фолио. Регресионният анализ не дава отговор на въпроса какви са причините. Мъглявината е един от най-ярките небесни обекти в рентгеновия спектър. Звездите от главна последователност с маса над 12 "M" са вече доста светими и се придвижват хоризонтално по диаграмата на Херцшпрунг-Ръсел, за кратко ставайки сини гиганти, преди да се разширят още повече до сини свръхгиганти. Не са запазени сведения какви средства са събрани от тази инициатива.