Разлагането на бялата светлина може да се наблюдава при пропускането ѝ през стъклена призма. Поредността на четири от цветовете в спектъра е: 
червен, син, зелен, жълт червен, син, жълт, зелен червен, жълт, зелен, син червен, зелен, жълт, син
A B C D
Нютон разделил спектъра на седем цвята: червен, оранжев, жълт, зелен, син, индиго и виолетов. Той обяснява и редица светлинни явления като небесната дъга, миражите или разлагането на бялата светлина на цветове при преминаването ѝ през призма. Цветът на светлината може да бъде син, зелен, жълт или червен. Той конструира първия действащ рефлекторен телескоп и развива своя теория за цветовете, основана на наблюденията на разлагането на бялата светлина с призма. Той обяснява и редица светлинни явления като небесната дъга, миражите или разлагането на бялата светлина на цветове при преминаването ѝ през призма. Цветът на мълнията може да е червен, жълт, оранжев, син, виолетов, зелен, златист, бял и сребрист. Кадмиевият селенид, възбуден с ултравиолет, излъчва ярка светлина, чийто цвят може да бъде зелен, жълт или червен в зависимост от размера на частиците. Основните му цветове са жълт, кафяв, червен, син и зелен. Още в средата на 1660-те години, преди да започне да преподава оптика, Нютон изследва пречупването на светлината, демонстрирайки, че със стъклена призма бялата светлина се разлага на отделни цветове, които с леща и втора призма могат отново да съставят бяла светлина. "Пурпурно" е цвят, който не може да се намери в спектъра на бялата светлина, но лесно може да се получи при смесване на синьо и червено, при което червеното преобладава. Син цвят

Синьото е основен цвят от спектъра на бялата светлина, намиращ се между виолетовото, в по-късовълновата област от спектъра и зеленото – в по-дълговълновата. Спектърът на бялата светлина е познат още от XVII век, когато Исак Нютон е открил спектъра на бялата светлина. Първоначално са се използвали само четири цвята – червен, син, черен и бял, но след това се появяват и допълнителните цветове: зелен, жълт и пурпурен. "Индиговото" е цвят от спектъра на бялата светлина, който се намира между синьото и виолетовото. Най-често видимият спектър се разделя на шест основни цвята – червен, оранжев, жълт, зелен, син и виолетов цвят. Най-често видимият спектър се разделя на шест основни ивици – червен, оранжев, жълт, зелен, син и виолетов цвят. Картата е нарисувана върху 11 пергаментови свитъка в 6 цвята – черен, червен, зелен, жълт, син и розов. Картите са номерирани от 1 до 10 и лицето им е оцветено в червен, зелен, жълт или син цвят. Например поставяйки червен, зелен и син светодиод близо един до друг, се получава бяла светлина. Произвежда се безцветен, но може да му се добави син, зелен, оранжев или червен оцветител. Чертежи са направени за печат в четири цвята – син, червен, жълт и черен. Освен това съществуват кваркови преходи без промяна на цвета – червен в червен, зелен в зелен и син в син. На табелата са разположени отгоре надолу фаровете: зелен, червен, червен (ползва се в случай, че другият изгори) и жълт. Има две версии за цветовете на отбора (червен и зелен). Използва се разнообразна палитра от цветове – бял, жълт, оранжев, червен, кафяв, зелен и други. Нютон разделил спектъра на седем цвята: червен, оранжев, жълт, зелен, син, индиго и виолетов. Той обяснява и редица светлинни явления като небесната дъга, миражите или разлагането на бялата светлина на цветове при преминаването ѝ през призма. Цветът на светлината може да бъде син, зелен, жълт или червен. Той конструира първия действащ рефлекторен телескоп и развива своя теория за цветовете, основана на наблюденията на разлагането на бялата светлина с призма. Той обяснява и редица светлинни явления като небесната дъга, миражите или разлагането на бялата светлина на цветове при преминаването ѝ през призма. Цветът на мълнията може да е червен, жълт, оранжев, син, виолетов, зелен, златист, бял и сребрист. Кадмиевият селенид, възбуден с ултравиолет, излъчва ярка светлина, чийто цвят може да бъде зелен, жълт или червен в зависимост от размера на частиците. Основните му цветове са жълт, кафяв, червен, син и зелен. Още в средата на 1660-те години, преди да започне да преподава оптика, Нютон изследва пречупването на светлината, демонстрирайки, че със стъклена призма бялата светлина се разлага на отделни цветове, които с леща и втора призма могат отново да съставят бяла светлина. "Пурпурно" е цвят, който не може да се намери в спектъра на бялата светлина, но лесно може да се получи при смесване на синьо и червено, при което червеното преобладава. Син цвят

Синьото е основен цвят от спектъра на бялата светлина, намиращ се между виолетовото, в по-късовълновата област от спектъра и зеленото – в по-дълговълновата. Спектърът на бялата светлина е познат още от XVII век, когато Исак Нютон е открил спектъра на бялата светлина. Първоначално са се използвали само четири цвята – червен, син, черен и бял, но след това се появяват и допълнителните цветове: зелен, жълт и пурпурен. "Индиговото" е цвят от спектъра на бялата светлина, който се намира между синьото и виолетовото. Най-често видимият спектър се разделя на шест основни цвята – червен, оранжев, жълт, зелен, син и виолетов цвят. Най-често видимият спектър се разделя на шест основни ивици – червен, оранжев, жълт, зелен, син и виолетов цвят. Картата е нарисувана върху 11 пергаментови свитъка в 6 цвята – черен, червен, зелен, жълт, син и розов. Картите са номерирани от 1 до 10 и лицето им е оцветено в червен, зелен, жълт или син цвят. Например поставяйки червен, зелен и син светодиод близо един до друг, се получава бяла светлина. Произвежда се безцветен, но може да му се добави син, зелен, оранжев или червен оцветител. Чертежи са направени за печат в четири цвята – син, червен, жълт и черен. Освен това съществуват кваркови преходи без промяна на цвета – червен в червен, зелен в зелен и син в син. На табелата са разположени отгоре надолу фаровете: зелен, червен, червен (ползва се в случай, че другият изгори) и жълт. Има две версии за цветовете на отбора (червен и зелен). Използва се разнообразна палитра от цветове – бял, жълт, оранжев, червен, кафяв, зелен и други. Нютон разделил спектъра на седем цвята: червен, оранжев, жълт, зелен, син, индиго и виолетов. Той обяснява и редица светлинни явления като небесната дъга, миражите или разлагането на бялата светлина на цветове при преминаването ѝ през призма. Цветът на светлината може да бъде син, зелен, жълт или червен. Той конструира първия действащ рефлекторен телескоп и развива своя теория за цветовете, основана на наблюденията на разлагането на бялата светлина с призма. Той обяснява и редица светлинни явления като небесната дъга, миражите или разлагането на бялата светлина на цветове при преминаването ѝ през призма. Цветът на мълнията може да е червен, жълт, оранжев, син, виолетов, зелен, златист, бял и сребрист. Кадмиевият селенид, възбуден с ултравиолет, излъчва ярка светлина, чийто цвят може да бъде зелен, жълт или червен в зависимост от размера на частиците. Основните му цветове са жълт, кафяв, червен, син и зелен. Още в средата на 1660-те години, преди да започне да преподава оптика, Нютон изследва пречупването на светлината, демонстрирайки, че със стъклена призма бялата светлина се разлага на отделни цветове, които с леща и втора призма могат отново да съставят бяла светлина. "Пурпурно" е цвят, който не може да се намери в спектъра на бялата светлина, но лесно може да се получи при смесване на синьо и червено, при което червеното преобладава. Син цвят

Синьото е основен цвят от спектъра на бялата светлина, намиращ се между виолетовото, в по-късовълновата област от спектъра и зеленото – в по-дълговълновата. Спектърът на бялата светлина е познат още от XVII век, когато Исак Нютон е открил спектъра на бялата светлина. Първоначално са се използвали само четири цвята – червен, син, черен и бял, но след това се появяват и допълнителните цветове: зелен, жълт и пурпурен. "Индиговото" е цвят от спектъра на бялата светлина, който се намира между синьото и виолетовото. Най-често видимият спектър се разделя на шест основни цвята – червен, оранжев, жълт, зелен, син и виолетов цвят. Най-често видимият спектър се разделя на шест основни ивици – червен, оранжев, жълт, зелен, син и виолетов цвят. Картата е нарисувана върху 11 пергаментови свитъка в 6 цвята – черен, червен, зелен, жълт, син и розов. Картите са номерирани от 1 до 10 и лицето им е оцветено в червен, зелен, жълт или син цвят. Например поставяйки червен, зелен и син светодиод близо един до друг, се получава бяла светлина. Произвежда се безцветен, но може да му се добави син, зелен, оранжев или червен оцветител. Чертежи са направени за печат в четири цвята – син, червен, жълт и черен. Освен това съществуват кваркови преходи без промяна на цвета – червен в червен, зелен в зелен и син в син. На табелата са разположени отгоре надолу фаровете: зелен, червен, червен (ползва се в случай, че другият изгори) и жълт. Има две версии за цветовете на отбора (червен и зелен). Използва се разнообразна палитра от цветове – бял, жълт, оранжев, червен, кафяв, зелен и други. Нютон разделил спектъра на седем цвята: червен, оранжев, жълт, зелен, син, индиго и виолетов. Той обяснява и редица светлинни явления като небесната дъга, миражите или разлагането на бялата светлина на цветове при преминаването ѝ през призма. Цветът на светлината може да бъде син, зелен, жълт или червен. Той конструира първия действащ рефлекторен телескоп и развива своя теория за цветовете, основана на наблюденията на разлагането на бялата светлина с призма. Той обяснява и редица светлинни явления като небесната дъга, миражите или разлагането на бялата светлина на цветове при преминаването ѝ през призма. Цветът на мълнията може да е червен, жълт, оранжев, син, виолетов, зелен, златист, бял и сребрист. Кадмиевият селенид, възбуден с ултравиолет, излъчва ярка светлина, чийто цвят може да бъде зелен, жълт или червен в зависимост от размера на частиците. Основните му цветове са жълт, кафяв, червен, син и зелен. Още в средата на 1660-те години, преди да започне да преподава оптика, Нютон изследва пречупването на светлината, демонстрирайки, че със стъклена призма бялата светлина се разлага на отделни цветове, които с леща и втора призма могат отново да съставят бяла светлина. "Пурпурно" е цвят, който не може да се намери в спектъра на бялата светлина, но лесно може да се получи при смесване на синьо и червено, при което червеното преобладава. Син цвят

Синьото е основен цвят от спектъра на бялата светлина, намиращ се между виолетовото, в по-късовълновата област от спектъра и зеленото – в по-дълговълновата. Спектърът на бялата светлина е познат още от XVII век, когато Исак Нютон е открил спектъра на бялата светлина. Първоначално са се използвали само четири цвята – червен, син, черен и бял, но след това се появяват и допълнителните цветове: зелен, жълт и пурпурен. "Индиговото" е цвят от спектъра на бялата светлина, който се намира между синьото и виолетовото. Най-често видимият спектър се разделя на шест основни цвята – червен, оранжев, жълт, зелен, син и виолетов цвят. Най-често видимият спектър се разделя на шест основни ивици – червен, оранжев, жълт, зелен, син и виолетов цвят. Картата е нарисувана върху 11 пергаментови свитъка в 6 цвята – черен, червен, зелен, жълт, син и розов. Картите са номерирани от 1 до 10 и лицето им е оцветено в червен, зелен, жълт или син цвят. Например поставяйки червен, зелен и син светодиод близо един до друг, се получава бяла светлина. Произвежда се безцветен, но може да му се добави син, зелен, оранжев или червен оцветител. Чертежи са направени за печат в четири цвята – син, червен, жълт и черен. Освен това съществуват кваркови преходи без промяна на цвета – червен в червен, зелен в зелен и син в син. На табелата са разположени отгоре надолу фаровете: зелен, червен, червен (ползва се в случай, че другият изгори) и жълт. Има две версии за цветовете на отбора (червен и зелен). Използва се разнообразна палитра от цветове – бял, жълт, оранжев, червен, кафяв, зелен и други.