Гликолизата се извършва в:
стромата на хлоропластите ядрения сок матрикса на митохондриите цитоплазмата
A B C D
Подобно на митохондриите, хлоропластите съдържат собствен генетичен материал, разположен в стромата. В хлоропластите се извършва фотосинтезата. В стромата се разполагат и кръвните клетки. Пиреноид

Пиреноидите са органели, в които се извършва фиксацията на въглероден диоксид, разположени в хлоропластите на водорасли и мъхове. Оксегенната фотосинтеза може да се извършва от растенията и цианобактериите, за които се смята, че са родоначалник на хлоропластите на еукариотите (виж ендосимбионтна теория). В гликолизата глюкозата и глицеролът се метаболизират до пируват. При анаеробни условия крайният продукт на гликолизата, пируватът, се редуцира до лактат, за да се възстанови окисления НАД, необходим за протичането на гликолизата. Пируватът се получава от глюкоза по пътя на гликолизата. Клод открива хлоропластите в клетката. Триозите взимат важно участие в процеса на гликолизата. Стромата представлява мрежа от съединителнотъканни влакна и клетки, напр. В хлоропластите им преобладават червените багрила. • Fe-СОД е локализирана в хлоропластите. Гликолизата се регулира в зависимост от условията извън и вътре в клетката. В хлоропластите се извършва процесът фотосинтеза, чрез който растенията от неорганични вещества като вода, азот, въглероден диоксид и т. н. образуват органични вещества — захари, белтъци и др. Хлоропластите са кръгли тела. При ниски конценрации на АТФ гликолизата се усилва и се синтезира АТФ. Подобно на митохондриите, хлоропластите могат да се възпроизвеждат чрез делене. Съдържа се в хлоропластите при висшите и в хроматофорите при низшите растения. В прокариотите гликолизата е единственият път за производство на енергия. В гликолизата (в тесен смисъл на терминът, до пируват) се образуват общо две молекули АТФ. Друг процес, в който се синтезира АТФ от АДФ и Ф, е гликолизата. В хлоропластите се съдържа багрилото хлорофил, което придава зеления цвят на листата на растенията. Това предполага, че са се отклонил преди придобиването на хлоропластите в рамките на групата. Първият път е гликолизата, неизискваща кислород, отнасяща се към анаеробен анаболизъм. В ядрения сок се намира белтъкът хроматин и се съхранява наследствената информация в ДНК. Кариоплазма

Кариоплазмата е ядрения сок, изпълващ вътрешността на ядрото. В простия стомах и същинския при преживните се извършва химично смилане на храната под въздействието на стомашния сок. В гликолизата глюкозата и глицеролът се метаболизират до пируват. При анаеробни условия крайният продукт на гликолизата, пируватът, се редуцира до лактат, за да се възстанови окисления НАД, необходим за протичането на гликолизата. Гликолизата се регулира в зависимост от условията извън и вътре в клетката. Пируватът се получава от глюкоза по пътя на гликолизата. Тук, заедно с панкреатичният и жлъчният сок, които се изливат върху хранителния химус, се извършва разграждането и усвояването на хранителните вещества. Триозите взимат важно участие в процеса на гликолизата. Открива ядрения изомеризъм. Друг процес, в който се синтезира АТФ от АДФ и Ф, е гликолизата. При ниски конценрации на АТФ гликолизата се усилва и се синтезира АТФ. Първият път е гликолизата, неизискваща кислород, отнасяща се към анаеробен анаболизъм. Добавя се лимонов сок. В гликолизата (в тесен смисъл на терминът, до пируват) се образуват общо две молекули АТФ. В прокариотите гликолизата е единственият път за производство на енергия. Гените в тези хромозоми формират ядрения геном. Уранът е горивото, използвано в ядрения реактор. Гликолизата се разглежда като състояща се от две фази с по пет стъпки всяка. Ако към този сок се добави и сок от цвекло, то процесите на лечение се ускоряват. Химусът се неутрализира от панкреасния сок, чревния сок и жлъчката, като частично се смила от панкреасните ензими. Гликолизата протича и при аеробни и при анаеробни условия. Брезов сок

Брезовият сок (; ; ) е леко сладък и бистър сок, който се добива от ствола и клоните на брезата, под действието на кореновото налягане. През 1970 г. се взема решение за развитието на ядрения синтез в Европа. При това гликолизата остава предпочитана даже в условия, когато кислородът е в излишък. Цикълът на Кребс протича в матрикса на митохондриите. Цикълът на Кребс има следните метаболитни стъпала, чрез които се осъществява: при навлизането на ацетил-КоА в матрикса на митохондриите той се свързва с молекула оксалацетат и се превръща в лимонена киселина (цитрат). Факторите, водещи до некроза могат да бъдат:

Промените на клетъчно ниво при некроза се наблюдават най-рано в митохондриите и се изразяват във вакуолизация, заличаване на митохондриалните кристи, намаляване на плътността на матрикса. Срещат се в матрикса и мехурчестите структури. Протоните, които се намират в матрикса преминават в междумембранното пространство. Дишането се извършва в митохондриите на живата клетка, които са налице както в животните, така и в растенията и във всяко живо същество. АТФ – синтетазен  комплекс пренася  Н в матрикса. Натрупаните в междумембранното пространство Н обаче се стремят да се върнат в матрикса. В гликолизата глюкозата и глицеролът се метаболизират до пируват. При анаеробни условия крайният продукт на гликолизата, пируватът, се редуцира до лактат, за да се възстанови окисления НАД, необходим за протичането на гликолизата. Върналите се в матрикса Н се свързват с редуцирания кислород и образуват вода. Пируватът се получава от глюкоза по пътя на гликолизата. Триозите взимат важно участие в процеса на гликолизата. Поради този факт НАД в цитозола и НАД в матрикса никога не се смесват. Тези им свойства се обуславят от наличието на колагенни и еластични влакна в матрикса им. Гликолизата се регулира в зависимост от условията извън и вътре в клетката. Отрицателните електрони пък определят (–) заряд на мембраната към матрикса. При ниски конценрации на АТФ гликолизата се усилва и се синтезира АТФ. Основното количество АТФ се получава при окислителното фосфорилиране в митохондриите. В прокариотите гликолизата е единственият път за производство на енергия. В гликолизата (в тесен смисъл на терминът, до пируват) се образуват общо две молекули АТФ. Митохондриите в спермата на бозайниците обикновено се разрушават от яйцеклетката след оплождането. Друг процес, в който се синтезира АТФ от АДФ и Ф, е гликолизата. Митохондриите имат тубуларни кристи. Подобно на митохондриите, хлоропластите могат да се възпроизвеждат чрез делене. Този процес се извършва в цитоплазмата. Гликолизата е процес, протичащ в цитоплазмата на всички клетки: от най-нисшите бактерии до най-висшия бозайник – човека. В гликолизата глюкозата и глицеролът се метаболизират до пируват. Сегментите са озаглавени съответно малък от „"small" “– S, среден от „"middle“" – M и голям от „"large“" – L. Репликацията на вируса се извършва в цитоплазмата, а вътреклетъчното узряване се извършва в апарата на Голджи. Процесът протича последователно и преминава през три периода:

Сглобяването и съзряването на вирусите се извършва в мястото на репликацията – в цитоплазмата или ядрото. В тялото се съдържат ядрото и цитоплазмата. При анаеробни условия крайният продукт на гликолизата, пируватът, се редуцира до лактат, за да се възстанови окисления НАД, необходим за протичането на гликолизата. Гликолизата се регулира в зависимост от условията извън и вътре в клетката. Пируватът се получава от глюкоза по пътя на гликолизата. За разлика от тях, еукариотите синтезират иРНК в ядрото на клетката и след това преминават през ядрената мембрана в цитоплазмата, където се извършва синтезът на протеини. Той се локализира в цитоплазмата на ретикулоендотелните клетки. В цитоплазмата няма органели. Транслацията протича в цитоплазмата. Триозите взимат важно участие в процеса на гликолизата. В цитоплазмата на оцетнокиселите бактерии "Acetobacter" се установява скорбяла. В цитоплазмата се намират множество съкратителни елементи наречени миофибрили. Мезозомата почти изцяло се вдава в цитоплазмата на клетката. В цитоплазмата серотонинът се поема от секреторни везикули (гранули). Друг процес, в който се синтезира АТФ от АДФ и Ф, е гликолизата. При ниски конценрации на АТФ гликолизата се усилва и се синтезира АТФ. Цитоплазмата им се разделя чрез дълбоки инвагинации. Първият път е гликолизата, неизискваща кислород, отнасяща се към анаеробен анаболизъм. Съдържанието на цитоплазмата им се пропива в околните междуклетъчни пространства. В гликолизата (в тесен смисъл на терминът, до пируват) се образуват общо две молекули АТФ. При еукариотните организми се разполага в клетъчното ядро и в цитоплазмата.