Кое от посочените искания на българите е формулирано от Неофит Бозвели и Иларион Макариополски през 1844 г.?
българската църква да се отдели от Цариградската патриаршия да се позволи на българската общност в Анкара да има своя църква гръцките владици в българските земи да бъдат заменени с български незабавно да започнат преговори за уния с Римската църква
A B C D
През 1844 година Огнянович свързва Неофит Бозвели с Михаил Чайковски, който оказва подкрепа на българската кауза в споровете с Цариградската патриаршия. В много от българските селища населението заставя духовните владици да се отрекат от Цариградската патриаршия и се обръща към Иларион Макариополски като към глава на Българската църква. Известни таксидиоти са Йосиф Брадати, Паисий Хилендарски, Неофит Бозвели, Антим Видински, Иларион Макариополски. Много видни българи от това време го посещават или обитават: Софроний Врачански, Неофит Бозвели, Иларион Макариополски и други. Много видни българи от това време го посещават или обитават: Софроний Врачански, Неофит Бозвели, Иларион Макариополски и други. Иларион Макариополски

Иларион Макариополски, роден като Стоян Стоянов Михайловски, е български православен духовник, макариополски епископ на Цариградската патриаршия, водач на черковно-националната борба. За протосингел бил назначен Неофит Бозвели през 1839 г., след като търновските пратеници били подкупени от Цариградската патриаршия и митрополит станал Неофит Византиос. Поддържа връзки с Александър Екзарх, Георги С. Раковски, Иларион Макариополски, Неофит Бозвели, Георги Миркович и др. По същото време френският посланик в Цариград дори поискал от султана да освободи заточените български религиозни водачи Неофит Бозвели и Иларион Макариополски. През 1844 – 1845 година Бозвели и Иларион Макариополски настояват първенците от различни селища на епархията да протестират пред Високата порта срещу владиката и обкръжението му. През 1839 година българите от Търновската епархия правят опит да поставят Неофит Бозвели на мястото на дотогавашния гръцки митрополит, но заминалите за Цариград пратеници са подкупени от служителите на Цариградската патриаршия. Въпреки че водачите на движението, Неофит Бозвели и Иларион Макариополски, са заточени през 1845 г., борбата е продължена от Александър Екзарх, Гаврил Кръстевич, Никола Сапунов и други възрожденци. Търновски митрополит е от 1872 г.

Иларион Макариополски умира през 1875 г. Погребан е в двора на българската църква „Св. От 1844 г. ръководи, заедно с Неофит Бозвели, църковно-националната борба в Цариград. В Сливен последователи на Иларион Макариополски и Неофит Бозвели стават Илия Недялкович, Димитър Добрович, хаджи Мина Пашов, учителя Добри Чинтулов и др. На 3 април 1860 г. в Цариград епископ Иларион Макариополски обявява независимостта на църквата от Цариградската патриаршия и е подкрепен от митрополитите Авксентий Велешки и Паисий Пловдивски. Под влияние най-вече на Неофит Бозвели, но също така на Иларион Макариополски и Сава Доброплодни, Раковски се включва в борбата за църковна независимост. През януари 1872 г. Цариградският патриарх, който не признава Българската църква, лишава от техния сан и настоява пред Портата да се отстранят от Цариград тримата български владици — Панарет Пловдивски, Иларион Ловчански и Иларион Макариополски. Неофит Дримадис

Неофит () е гръцки духовник, митрополит на Цариградската патриаршия. Неофит Веглерис

Неофит (, "Неофитос") е гръцки духовник, митрополит на Цариградската патриаршия. Неофит Струмишки

Неофит (, "Неофитос") е гръцки духовник, митрополит на Цариградската патриаршия. Неофит Влахос

Неофит (, "Неофитос") е гръцки духовник, епископ на Цариградската патриаршия. Неофит Мъгленски

Неофит (, "Неофитос") е гръцки духовник, митрополит на Цариградската патриаршия. с. Изгрев), Чатмата и Коуджук, на което било решено, че се отказват оттук нататък от цариградската гръцка патриаршия и нейните владици, и признават за свое църковно началство новата българска църква в Цариград, начело с Иларион Макариополски. Неофит I Гревенски

Неофит (, "Неофитос") е гръцки духовник, епископ на Цариградската патриаршия. Известни таксидиоти са Йосиф Брадати, Паисий Хилендарски, Неофит Бозвели, Антим Видински, Иларион Макариополски. По същото време френският посланик в Цариград дори поискал от султана да освободи заточените български религиозни водачи Неофит Бозвели и Иларион Макариополски. През 1844 – 1845 година Бозвели и Иларион Макариополски настояват първенците от различни селища на епархията да протестират пред Високата порта срещу владиката и обкръжението му. Много видни българи от това време го посещават или обитават: Софроний Врачански, Неофит Бозвели, Иларион Макариополски и други. Много видни българи от това време го посещават или обитават: Софроний Врачански, Неофит Бозвели, Иларион Макариополски и други. Поддържа връзки с Александър Екзарх, Георги С. Раковски, Иларион Макариополски, Неофит Бозвели, Георги Миркович и др. Въпреки че водачите на движението, Неофит Бозвели и Иларион Макариополски, са заточени през 1845 г., борбата е продължена от Александър Екзарх, Гаврил Кръстевич, Никола Сапунов и други възрожденци. В Сливен последователи на Иларион Макариополски и Неофит Бозвели стават Илия Недялкович, Димитър Добрович, хаджи Мина Пашов, учителя Добри Чинтулов и др. Под влияние най-вече на Неофит Бозвели, но също така на Иларион Макариополски и Сава Доброплодни, Раковски се включва в борбата за църковна независимост. Търновски митрополит е от 1872 г.

Иларион Макариополски умира през 1875 г. Погребан е в двора на българската църква „Св. От 1844 г. ръководи, заедно с Неофит Бозвели, църковно-националната борба в Цариград. През януари 1872 г. Цариградският патриарх, който не признава Българската църква, лишава от техния сан и настоява пред Портата да се отстранят от Цариград тримата български владици — Панарет Пловдивски, Иларион Ловчански и Иларион Макариополски. В много от българските селища населението заставя духовните владици да се отрекат от Цариградската патриаршия и се обръща към Иларион Макариополски като към глава на Българската църква. През 1844 година Огнянович свързва Неофит Бозвели с Михаил Чайковски, който оказва подкрепа на българската кауза в споровете с Цариградската патриаршия. На 3 април 1860 г. Иларион Макариополски провъзгласява в Цариград независимостта на Българската православна църква, което обнадеждава всички българи. Родът на Иларион Макариополски има грузински произход. Къща музей „Иларион Макариополски“

Къщата музей „Иларион Макариополски“ се намира в град Елена. Там се запознава със заточения привърженик на българската църковна независимост Иларион Макариополски. Роден е през 1864 г. Произхожда от рода на Иларион Макариополски и Стоян Михайловски. Българската православна църква е представена на погребението от русенския митрополит Неофит, доростолския митрополит Иларион и от стобийски епископ Наум – секретар на Светия Синод. Син е на Теньо Бозвели, любознателен еснаф – тютюнджия от рода на Неофит Хилендарски Бозвели. За да запази трона си, Неофит се принуждава да направи някои отстъпки на българите и в 1852 година назначава за свои хороепископи във Врачанската и Ловчанската епархия българите Доротей и Иларион, а в 1855 г. за свой протосингел взема Иларион Стоянович. Кръстено е на Иларион Макариополски. На следващия ден е провъзгласен от амвона на „Свети Стефан“ от Иларион Макариополски и Иларион Ловчански. През 1872 г. митрополит Иларион Макариополски освещава храма. По същото време френският посланик в Цариград дори поискал от султана да освободи заточените български религиозни водачи Неофит Бозвели и Иларион Макариополски. Поддържа връзки с Александър Екзарх, Георги С. Раковски, Иларион Макариополски, Неофит Бозвели, Георги Миркович и др. Известни таксидиоти са Йосиф Брадати, Паисий Хилендарски, Неофит Бозвели, Антим Видински, Иларион Макариополски. Много видни българи от това време го посещават или обитават: Софроний Врачански, Неофит Бозвели, Иларион Макариополски и други. Много видни българи от това време го посещават или обитават: Софроний Врачански, Неофит Бозвели, Иларион Макариополски и други. През 1844 – 1845 година Бозвели и Иларион Макариополски настояват първенците от различни селища на епархията да протестират пред Високата порта срещу владиката и обкръжението му. От 1844 г. ръководи, заедно с Неофит Бозвели, църковно-националната борба в Цариград. Въпреки че водачите на движението, Неофит Бозвели и Иларион Макариополски, са заточени през 1845 г., борбата е продължена от Александър Екзарх, Гаврил Кръстевич, Никола Сапунов и други възрожденци. В Сливен последователи на Иларион Макариополски и Неофит Бозвели стават Илия Недялкович, Димитър Добрович, хаджи Мина Пашов, учителя Добри Чинтулов и др. Под влияние най-вече на Неофит Бозвели, но също така на Иларион Макариополски и Сава Доброплодни, Раковски се включва в борбата за църковна независимост. Три месеца преди това при уреждането на кукушкия български униатски бунт, Патриаршията е обещала на Иларион Макариополски да дава на българите владици от тяхната народност, веднага след като се появи ваканция. В много от българските селища населението заставя духовните владици да се отрекат от Цариградската патриаршия и се обръща към Иларион Макариополски като към глава на Българската църква. През януари 1872 г. Цариградският патриарх, който не признава Българската църква, лишава от техния сан и настоява пред Портата да се отстранят от Цариград тримата български владици — Панарет Пловдивски, Иларион Ловчански и Иларион Макариополски. Иларион Макариополски

Иларион Макариополски, роден като Стоян Стоянов Михайловски, е български православен духовник, макариополски епископ на Цариградската патриаршия, водач на черковно-националната борба. Освещаването става на 7 октомври 1873 г. от първия български владика Иларион Макариополски. През 1844 година Огнянович свързва Неофит Бозвели с Михаил Чайковски, който оказва подкрепа на българската кауза в споровете с Цариградската патриаршия. Неофит Бозвели

Нео̀фит Бо̀звели, наричан също Неофит Хиленда̀рец, е български духовник, един от водачите на националното просветно и църковно движение през Възраждането. Роден е през 1864 г. Произхожда от рода на Иларион Макариополски и Стоян Михайловски. Син е на Теньо Бозвели, любознателен еснаф – тютюнджия от рода на Неофит Хилендарски Бозвели. През 1872 г. митрополит Иларион Макариополски освещава храма. През зимата на 1870 година митрополит Партений обикаля южните българските земи, служи и ръкополага свещеници, тъй като гръцките владици са изгонени и няма кой да извършва хиротониите. Гръцките свещеници и владици в българските епархии често са прогонвани със сила. Къща музей „Иларион Макариополски“

Къщата музей „Иларион Макариополски“ се намира в град Елена. В българските земи е използвана и от българите в средновековието. Кръстено е на Иларион Макариополски. Поддържа връзки с Александър Екзарх, Георги С. Раковски, Иларион Макариополски, Неофит Бозвели, Георги Миркович и др. Известни таксидиоти са Йосиф Брадати, Паисий Хилендарски, Неофит Бозвели, Антим Видински, Иларион Макариополски. Много видни българи от това време го посещават или обитават: Софроний Врачански, Неофит Бозвели, Иларион Макариополски и други. Много видни българи от това време го посещават или обитават: Софроний Врачански, Неофит Бозвели, Иларион Макариополски и други. По същото време френският посланик в Цариград дори поискал от султана да освободи заточените български религиозни водачи Неофит Бозвели и Иларион Макариополски. През 1844 – 1845 година Бозвели и Иларион Макариополски настояват първенците от различни селища на епархията да протестират пред Високата порта срещу владиката и обкръжението му. Въпреки че водачите на движението, Неофит Бозвели и Иларион Макариополски, са заточени през 1845 г., борбата е продължена от Александър Екзарх, Гаврил Кръстевич, Никола Сапунов и други възрожденци. От 1844 г. ръководи, заедно с Неофит Бозвели, църковно-националната борба в Цариград. В Сливен последователи на Иларион Макариополски и Неофит Бозвели стават Илия Недялкович, Димитър Добрович, хаджи Мина Пашов, учителя Добри Чинтулов и др. Под влияние най-вече на Неофит Бозвели, но също така на Иларион Макариополски и Сава Доброплодни, Раковски се включва в борбата за църковна независимост. Търновски митрополит е от 1872 г.

Иларион Макариополски умира през 1875 г. Погребан е в двора на българската църква „Св. През 1844 година Огнянович свързва Неофит Бозвели с Михаил Чайковски, който оказва подкрепа на българската кауза в споровете с Цариградската патриаршия. Роден е през 1864 г. Произхожда от рода на Иларион Макариополски и Стоян Михайловски. Син е на Теньо Бозвели, любознателен еснаф – тютюнджия от рода на Неофит Хилендарски Бозвели. През 1872 г. митрополит Иларион Макариополски освещава храма. Кръстено е на Иларион Макариополски. На следващия ден е провъзгласен от амвона на „Свети Стефан“ от Иларион Макариополски и Иларион Ловчански. Архангел Михаил“, който е осветен от Иларион Макариополски. През януари 1872 г. Цариградският патриарх, който не признава Българската църква, лишава от техния сан и настоява пред Портата да се отстранят от Цариград тримата български владици — Панарет Пловдивски, Иларион Ловчански и Иларион Макариополски. Къща музей „Иларион Макариополски“

Къщата музей „Иларион Макариополски“ се намира в град Елена. За протосингел бил назначен Неофит Бозвели през 1839 г., след като търновските пратеници били подкупени от Цариградската патриаршия и митрополит станал Неофит Византиос. За да запази трона си, Неофит се принуждава да направи някои отстъпки на българите и в 1852 година назначава за свои хороепископи във Врачанската и Ловчанската епархия българите Доротей и Иларион, а в 1855 г. за свой протосингел взема Иларион Стоянович. Неофит Бозвели е роден през 1785 година в Котел. Иларион Макариополски

Иларион Макариополски, роден като Стоян Стоянов Михайловски, е български православен духовник, макариополски епископ на Цариградската патриаршия, водач на черковно-националната борба. Когато с акта от 3.04.1860 г. цариградските българи, начело с Иларион Макариополски, провъзгласили основаването на отделна самостойна българска църква, както в другите краища на България, така и във Варненската околия българите се раздвижили и подкрепили този почин.