Кои клетъчни структури НЕ съдържат молекули ДНК?
митохондрии хромозоми хроматин рибозоми
A B C D
NK-клетъчната лиза не зависи от разпознаването на нормалните клетъчни молекули. Биохимиците, обаче, не са съгласни кои молекули трябва да се определят като цитокини и кои - като хормони. Съдържат значителен брой малки митохондрии и хомогенна цитоплазма. Съдържат свободни молекули вода. ДНК често е сравнявана с програма или рецепта, тъй като съдържа инструкциите, необходими за конструиране на останалите клетъчни компоненти, като белтъци и молекули на РНК. ДНК секвенциите могат също така да съдържат "отпадъчна ДНК". Гликозидите са молекули, които съдържат глюкоза и други не-захарни вещества, наречени агликони (молекули с други захари са полизахариди). Въпреки че понякога ДНК е наричана „молекулата на наследствеността“, парчетата ДНК, както си ги представят повечето хора, не са единични молекули. Имат собствени кръгови ДНК-молекули и белтъксинтезиращ апарат. Човешкият геном се състои от 46 линейни ДНК молекули. Всички течни кристали съдържат дълги еднакво ориентирани молекули. Плазмидите са малки, циркулиращи ДНК-молекули, които могат да се срещнат в клетките на бактериите, но не принадлежат към същинската ДНК на бактериалната хромозома (Фиг. „Отпадъчната ДНК“ представлява участъци, които не изглежда да съдържат гени или да имат някаква функция. Митохондриите са особени органели, те съдържат собствена кръгова ДНК, което означава, че клетъчната ДНК не съдържа информация за точното „изработване“ на тези органели. Съдържат постоянно променящо се количество клетъчни включения – гликоген, липиди, минерални вещества, витамини. Интерфейсите са структури от данни, които съдържат дефиниции на роли, които не се имплементират действително. Във вътрешността на клетките ДНК образува дълги структури, наричани хромозоми. По този начин от двете пръстеновидни молекули ДНК възниква една пръстеновидна хромозома. Този вид връзка се среща както при органични молекули като ДНК и протеини, така и при неорганични молекули (водата например). Тези ДНК последователности съдържат гени, които контролират устойчивостта към антибиотици. в храчките, се съдържат биополимери като мукопротеини, мукополизахариди и ДНК. Молекулната систематика се основава на различни еволюционно-консервативни молекули, като РНК и ДНК. Биологични амфотерни молекули, като протеините, съдържат киселинни и основни функционални групи. В сея се съдържат голямо количество серумни белтъци, минерални соли, витамини, имуноглобулини, клетъчни елементи. То позволява да се разбере кои от съхранените интервали съдържат дадена точка. Във вътрешността на клетките ДНК образува дълги структури, наричани хромозоми. Соматичните, като всички останали клетки, съдържат ДНК във вид на хромозоми. В клетките, дългите ДНК нишки се свързват с белтъчини и образуват структури, наречени хромозоми. NK-клетъчната лиза не зависи от разпознаването на нормалните клетъчни молекули. Биохимиците, обаче, не са съгласни кои молекули трябва да се определят като цитокини и кои - като хормони. Генетичните черти се съдържат в ДНК на хромозомите – съчетавайки по една хромозома от всеки родител, се образуват организми, съдържащи двоен комплект хромозоми. Съдържат свободни молекули вода. ДНК често е сравнявана с програма или рецепта, тъй като съдържа инструкциите, необходими за конструиране на останалите клетъчни компоненти, като белтъци и молекули на РНК. Телесните клетки при човека съдържат 46 хромозоми (2х23). ДНК секвенциите могат също така да съдържат "отпадъчна ДНК". Или условието за унаследяване е да имаш ДНК, опакована в хромозоми. Гликозидите са молекули, които съдържат глюкоза и други не-захарни вещества, наречени агликони (молекули с други захари са полизахариди). Въпреки че понякога ДНК е наричана „молекулата на наследствеността“, парчетата ДНК, както си ги представят повечето хора, не са единични молекули. Имат собствени кръгови ДНК-молекули и белтъксинтезиращ апарат. Както и при останалите еукариоти, клетките на гъбите имат ограничено с мембрана клетъчно ядро с хромозоми, които съдържат ДНК с некодиращи области (интрони) и кодиращи области (екзони). Човешкият геном се състои от 46 линейни ДНК молекули. Всички течни кристали съдържат дълги еднакво ориентирани молекули. Плазмидите са малки, циркулиращи ДНК-молекули, които могат да се срещнат в клетките на бактериите, но не принадлежат към същинската ДНК на бактериалната хромозома (Фиг. ДНК са събрани в снопчета, наречени хромозоми, които са разделени на нишки в ядрото. Хромозома 3

Хромозома 3 е една от 23-те двойки хромозоми в човешкото ДНК. Например, всяка човешка диплоидна клетка (съдържаща 23 двойки хромозоми) има общо 1,8 метра ДНК. Например при хората соматичните клетки съдържат 46 хромозоми организирани в 23 двойки. „Отпадъчната ДНК“ представлява участъци, които не изглежда да съдържат гени или да имат някаква функция. Митохондриите са особени органели, те съдържат собствена кръгова ДНК, което означава, че клетъчната ДНК не съдържа информация за точното „изработване“ на тези органели. Съдържат постоянно променящо се количество клетъчни включения – гликоген, липиди, минерални вещества, витамини. NK-клетъчната лиза не зависи от разпознаването на нормалните клетъчни молекули. Биохимиците, обаче, не са съгласни кои молекули трябва да се определят като цитокини и кои - като хормони. Съдържат свободни молекули вода. Хроматин

Хроматинът е надмолекулен комплекс от ДНК и белтъци, които изграждат тънки дълги нишки. В ядрения сок се намира белтъкът хроматин и се съхранява наследствената информация в ДНК. ДНК често е сравнявана с програма или рецепта, тъй като съдържа инструкциите, необходими за конструиране на останалите клетъчни компоненти, като белтъци и молекули на РНК. ДНК секвенциите могат също така да съдържат "отпадъчна ДНК". Гликозидите са молекули, които съдържат глюкоза и други не-захарни вещества, наречени агликони (молекули с други захари са полизахариди). Въпреки че понякога ДНК е наричана „молекулата на наследствеността“, парчетата ДНК, както си ги представят повечето хора, не са единични молекули. Имат собствени кръгови ДНК-молекули и белтъксинтезиращ апарат. Човешкият геном се състои от 46 линейни ДНК молекули. Всички течни кристали съдържат дълги еднакво ориентирани молекули. Плазмидите са малки, циркулиращи ДНК-молекули, които могат да се срещнат в клетките на бактериите, но не принадлежат към същинската ДНК на бактериалната хромозома (Фиг. „Отпадъчната ДНК“ представлява участъци, които не изглежда да съдържат гени или да имат някаква функция. Митохондриите са особени органели, те съдържат собствена кръгова ДНК, което означава, че клетъчната ДНК не съдържа информация за точното „изработване“ на тези органели. Съдържат постоянно променящо се количество клетъчни включения – гликоген, липиди, минерални вещества, витамини. Интерфейсите са структури от данни, които съдържат дефиниции на роли, които не се имплементират действително. Във вътрешността на клетките ДНК образува дълги структури, наричани хромозоми. По този начин от двете пръстеновидни молекули ДНК възниква една пръстеновидна хромозома. SIRT6 е протеин, свързан с хроматин, и в клетките на бозайници е необходим за възстановяване на базовата ексцизия на ДНК увреждане. Този вид връзка се среща както при органични молекули като ДНК и протеини, така и при неорганични молекули (водата например). Тези ДНК последователности съдържат гени, които контролират устойчивостта към антибиотици. в храчките, се съдържат биополимери като мукопротеини, мукополизахариди и ДНК. Молекулната систематика се основава на различни еволюционно-консервативни молекули, като РНК и ДНК. Биологични амфотерни молекули, като протеините, съдържат киселинни и основни функционални групи. NK-клетъчната лиза не зависи от разпознаването на нормалните клетъчни молекули. Електронномикроскопски се разграничават няколко типа структури в митохондрията – двойна мембрана, притежаваща характерните за плазмалемата (клетъчната, плазмената мембрана) особености, която е разграничена от междумембранно пространство (перимитохондрилано пронстранство), клетъчно съдържимо – "матрикс", 2 – 10 молекули ДНК, миторибозоми (митохондрийни рибозоми). В тях се съдържат рибозоми, РНК и белтъци. Биохимиците, обаче, не са съгласни кои молекули трябва да се определят като цитокини и кои - като хормони. Вътрешността на хлоропластите, наречена строма, съдържа хлоропластна ДНК, РНК, рибозоми, ензими. Мембранните структури са свободни и към тях няма прикрепени рибозоми. Съдържат свободни молекули вода. ДНК често е сравнявана с програма или рецепта, тъй като съдържа инструкциите, необходими за конструиране на останалите клетъчни компоненти, като белтъци и молекули на РНК. Както всички живи организми бактериите съдържат рибозоми, чрез които синтезират белтъци. ДНК секвенциите могат също така да съдържат "отпадъчна ДНК". Гликозидите са молекули, които съдържат глюкоза и други не-захарни вещества, наречени агликони (молекули с други захари са полизахариди). Въпреки че понякога ДНК е наричана „молекулата на наследствеността“, парчетата ДНК, както си ги представят повечето хора, не са единични молекули. Имат собствени кръгови ДНК-молекули и белтъксинтезиращ апарат. Някои участъци от голямата субединица съдържат рибозоми, които катализират образуването на пептидна връзка. Човешкият геном се състои от 46 линейни ДНК молекули. Всички течни кристали съдържат дълги еднакво ориентирани молекули. Плазмидите са малки, циркулиращи ДНК-молекули, които могат да се срещнат в клетките на бактериите, но не принадлежат към същинската ДНК на бактериалната хромозома (Фиг. „Отпадъчната ДНК“ представлява участъци, които не изглежда да съдържат гени или да имат някаква функция. Митохондриите са особени органели, те съдържат собствена кръгова ДНК, което означава, че клетъчната ДНК не съдържа информация за точното „изработване“ на тези органели. Съдържат постоянно променящо се количество клетъчни включения – гликоген, липиди, минерални вещества, витамини. Интерфейсите са структури от данни, които съдържат дефиниции на роли, които не се имплементират действително. Във вътрешността на клетките ДНК образува дълги структури, наричани хромозоми. По този начин от двете пръстеновидни молекули ДНК възниква една пръстеновидна хромозома. Този вид връзка се среща както при органични молекули като ДНК и протеини, така и при неорганични молекули (водата например). Гладката ендоплазмена мрежа не е покрита с рибозоми.