При взаимодействието на етен с водород се прибавя катализатор: 
никел натрий натриева основа сярна киселина
A B C D
При взаимодействието им с вода се отделя водород. За да се присъедини водород са нужни висока температура, високо налягане и катализатор никел (Ni), паладий (Pd) или платина (Pt). Хидрогениране

Хидрогенирането представлява химична реакция между молекулен водород (H) и друго съединение или елемент, обикновено в присъствието на катализатор като никел, паладий или платина. — хидратацията на алкени протича при повишено налягане, висока температура и при катализатор HРO

HС=CH + H—OH → HС—CH—OH

етен; етанол

— с циановодород; полученото съединение се нарича нитрил. При взаимодействието му с натрий се получава съединението натриев глицерат и се отделя водород:

Глицеролът, както и етиловият алкохол, се естерифицират. В лабораторната практика се употребява най-често за получаване на водород при взаимодействието му със сярна киселина. Хидрогениране може да протече по два начина – чрез директно взаимодействие между алдехид и водород при катализатор никел (Ni), паладий (Pd) или платина (Pt) или чрез некаталитично взаимодействие между алдехид и воден разтвор на NaBH. През 1897 г., надграждайки работата на американския химик Джеймс Бойс, Сабатие открива, че включването на малко количество никел (катализатор) способства добавянето на водород към молекулите на повечето въглеродни съединения. — хидрирането (хидрогенирането) се извършва при повишено налягане, висока температура и в присъствие на катализатор никел (Ni), паладий (Pd) или платина (Pt). HС=CH + Cl → Cl—CH=CH

етен; хлороетен (винилхлорид)
Взаимодействието протича при облъчване със светлина (hν), за да се избегне присъединяване към двойната връзка. При междумолекулна дехидратация се получават етери, а при вътрешномолекулна – етен. През април 1881 г. се връща при родителите си в Етен. при наличие на катализатор). При парогенераторите се прибавя и проблемът с високата температура на парата. Получава се при взаимодействието на натриев азид с оловна сол. Тиосулфат се получава при взаимодействието на сулфит с елементарна сяра. Натриевият хидрид се получава при взаимодействие на натрий с водород: Етиленът е стабилна молекула, която се полимеризира само при контакт с катализатор. При взаимодействието се получава магнезиев дихлорид. Получава се при взаимодействието на Бариев сулфид и метален сулфат например:

BaS + ZnSO ↔ ZnS + BaSO

или при взаимодействието на сярна киселина с бариев дихлорид. При взаимодействието на сяра с метали, съответно се получават соли наречени сулфиди. Получава се при редукция на MnO с водород или при термична дисоциация на манганов карбонат. МТБЕ се получава при селективно каталитично свързване на изобутилен с метанол на повърхността на катализатор. с катализатор. с катализатор. При взаимодействието му с натрий се получава съединението натриев глицерат и се отделя водород:

Глицеролът, както и етиловият алкохол, се естерифицират. Натриевият хидрид се получава при взаимодействие на натрий с водород: При взаимодействието им с вода се отделя водород. Например взаимодействието на солна киселина с натрий се обозначава така: Солта се изолира чрез изпаряване на разтвора perosmat-натрий, който след това се редуцира с водород при 120 °С и се получава осмий. — хидратацията на алкени протича при повишено налягане, висока температура и при катализатор HРO

HС=CH + H—OH → HС—CH—OH

етен; етанол

— с циановодород; полученото съединение се нарича нитрил. В лабораторната практика се употребява най-често за получаване на водород при взаимодействието му със сярна киселина. HС=CH + Cl → Cl—CH=CH

етен; хлороетен (винилхлорид)
Взаимодействието протича при облъчване със светлина (hν), за да се избегне присъединяване към двойната връзка. При междумолекулна дехидратация се получават етери, а при вътрешномолекулна – етен. През април 1881 г. се връща при родителите си в Етен. при наличие на катализатор). При парогенераторите се прибавя и проблемът с високата температура на парата. Получава се при взаимодействието на натриев азид с оловна сол. Тиосулфат се получава при взаимодействието на сулфит с елементарна сяра. Съотношението на химичните елементи в състава му е натрий – 12,9%, алуминий – 14,19%, силиций – 22,16%, кислород – 50,49%, водород – 1,06%. За да се присъедини водород са нужни висока температура, високо налягане и катализатор никел (Ni), паладий (Pd) или платина (Pt). Етиленът е стабилна молекула, която се полимеризира само при контакт с катализатор. Магмените скали са съставени от ограничен брой химични елементи – кислород, силиций, алуминий, желязо, магнезий, калций, натрий, калий, водород. При взаимодействието се получава магнезиев дихлорид. Получава се при взаимодействието на Бариев сулфид и метален сулфат например:

BaS + ZnSO ↔ ZnS + BaSO

или при взаимодействието на сярна киселина с бариев дихлорид. При взаимодействието на сяра с метали, съответно се получават соли наречени сулфиди. Получава се при редукция на MnO с водород или при термична дисоциация на манганов карбонат. МТБЕ се получава при селективно каталитично свързване на изобутилен с метанол на повърхността на катализатор. с катализатор. с катализатор. Алуминият се разтваря в натриева основа с образуване на водород и натриев метаалуминат. При взаимодействието им с вода се отделя водород. При разтварянето му във вода се получава натриева основа. Например, при взаимодействието на един мол натриева основа с един мол солна киселина се получават един мол натриев хлорид и един мол вода:

Вода се отделя и при неутрализацията при някои оксидни основи. При така наречената хлоралкална електролиза се получават различни продукти според условията при които се провежда процеса: водород, натриева основа, хлор, натриев хипохлорит (белина), натриев хлорат, солна киселина и други. При последваща реакция на амалгамата с вода се получава натриевата основа и водород. Сапуните се приготвят чрез варене на масла с натриева или калиева основа. — хидратацията на алкени протича при повишено налягане, висока температура и при катализатор HРO

HС=CH + H—OH → HС—CH—OH

етен; етанол

— с циановодород; полученото съединение се нарича нитрил. Използва се алкален електролит, обикновено натриева основа (NaOH) или калиева основа (KOH). За практиката голямо значение има реакцията на каталитично окисляване на амоняка, при което се образува NO:

4NH + 5O → 4NO + 6HO + Q

Лабораторно амонякът се получава при взаимодействието на амониев хлорид (NHCl, нишадър) с натриева (NaOH) или калциева основа (Ca(OH)). При изваряване на мазнини с натриева основа се получава натриев сапун, който има приложение в битовата химия и промишлеността. При взаимодействието му с натрий се получава съединението натриев глицерат и се отделя водород:

Глицеролът, както и етиловият алкохол, се естерифицират. Златото се извлича от златоносния пясък при обработка с разтвори на натриева основа и натриев цианид в присъствие на кислород. Осапунването на миристиновата киселина се извършва с помощта на разтворена във вода натриева основа. В лабораторната практика се употребява най-често за получаване на водород при взаимодействието му със сярна киселина. При студения процес производителят определя по таблица колко натриева основа трябва да ползва. За този процес може да се ползва натурална натриева основа. Калиев хидроксид

Калиевата основа е съединение получено при взаимодействието на метала калий с вода. При това на катода се получава натриева основа, а на анода хлор, които реагират по горе описаното уравнение. HС=CH + Cl → Cl—CH=CH

етен; хлороетен (винилхлорид)
Взаимодействието протича при облъчване със светлина (hν), за да се избегне присъединяване към двойната връзка. Бензен се получава чрез нагряване на калциев бензоат с калциев хидрооксид или натриев бензоат с натриева основа. Водата от сондажа при с. Тополица се характеризира като хидрокарбонатно-натриева с алкална реакция, а при с. Малка поляна – сулфатно-натриева с алкална реакция. При взаимодействие на алуминий с разтвор на основи се получава хексахидроксоалуминат и се отделя водород:
С твърда алкална основа на стопилка се получава натриев метаалуминат и се отделя водород:
Процесът е окислително-редукционен. Промишлено се получава при загряване на безводна натриева основа и въглероден оксид в автоклав при 160 – 200 °C и 0,8 – 1 MPa. При кипене на метилов хлорид с разтвор на натриева основа става заместване на хлора с хидроксил и се образува метанол:

formula_1

Може да се синтезира и при температура 400 °C и налягане 50 атмосфери в присъствие на катализатор (смес от цинков и хромен или меден оксид): 

formula_2

Метанолът се синтезира естествено при анаеробния метаболизъм на много видове бактерии. В лабораторната практика се употребява най-често за получаване на водород при взаимодействието му със сярна киселина. Те се получават при алкилиране на олефини с изобутан в присъствието на катализатор – сярна киселина. Получава се при взаимодействието на Бариев сулфид и метален сулфат например:

BaS + ZnSO ↔ ZnS + BaSO

или при взаимодействието на сярна киселина с бариев дихлорид. Амониев сулфат

Амониевият сулфат е химично съединение, което се получава при взаимодействието на амоняк със сярна киселина. При взаимодействието им с вода се отделя водород. Флуороводородът се получава при взаимодействието на сярна киселина с флуорит с висока чистота:

Около 20% от произведения HF е вторичен продукт от производството на торове, при което се отделя хексафлуоросилинова киселина. През XVI век получава водород, като действал на желязо със сярна киселина. При взаимодействието се образува солна киселина и хипохлориста киселина. Серният триоксид се разтваря в сярна киселина с образуването на пиросярна киселина

SO + р.HSO → HSO,

която при разреждане с вода дава сярна киселина

HSO + HO → HSO ≈ 95%. Оксаловата киселина се освобождава лесно след това при реакция със сярна киселина. Освен това, нафталинът лесно може да се алкилира чрез взаимодействие с алкени или алкохоли, като се използва сярна или фосфорна киселина за катализатор. При това се отделя серен триоксид, който с вода дава сярна киселина. Получава се при реакцията на калиев хидроксид и сярна киселина. Известен е още под имената:

Представлява продукт на взаимодействието на смес от азотна, сярна киселина и толуол. При високи концентрации на сярна киселина манганът се утаява по-трудно. Разреждането се осъществява чрез добавяне на сярна киселина, в противен случай образувалата се сярна киселина при разреждането с вода е във вид на мъгла във въздуха, а не течност. Реагира с гореща, концентрирана азотна киселина и кипяща сярна киселина. и се отделя чрез разклащане с концентрирана сярна киселина. Произвеждат се сярна киселина, сода, хлор. Сярна киселина

Формулата на сярната киселина е HSO. С излишък от сярна киселина образува хидрогенсулфати. При този метод може да се получи концентрирана сярна киселина или олеум. Флуороводородната киселина се получава обикновено чрез третиране на минерала флуорит (CaF) с концентрирана сярна киселина. Получава се при реакцията на сребърен нитрат със сярна киселина или алкален сулфат. Получава се при нитриране на фенол със смес от азотна и сярна киселина.