Специфичната енергия на връзката за хелия 42 He е около 7 MeV. Колко е енергията на връзката за хелиевото ядро? 
42 MeV 28 MeV 14 MeV 7 MeV
A B C D
Енергията, която се отделя при тази реакция е голяма – около 200 MeV. Бетатроните се използват предимно за ускорение на електрони до енергии 10 – 100 MeV (максимумът на достигната в бетатрон енергия е 300 MeV). Няколко различни стойности за енергията на разпад (MeV) са дадени за различните начини на разпад. Енергията на частиците във фазотрона достига до 600 – 700 MeV. Излъчването на неутрони от ядрото изисква преодоляване на енергията на свързване на неутрона, която обичайно е между 7 – 9 MeV за повечето изотопи. Фотонът трябва да има по-голяма енергия от сумата на енергиите в покой на електрон и позитрон (2 × 0,511 MeV = 1,022 MeV), за да има създаване на двойка. Диаметърът му е бил 25 cm; енергията на частиците при експериментите достигали до 1 MeV. Свободните електрони се излъчва с кинетична енергия ~2 MeV всеки. Обаче за фотони с енергия 0,5 – 0,75 MeV плътността на материала е от по-съществено значение, отколкото атомния номер. За леките ядра тя е от порядъка на ~0.8 MeV на нуклеон. За бързи неутрони (с енергия от 0,1 до 10 MeV) тази вероятност е около 1 барн, докато за топлинни неутрони (енергия от 0 до 10 eV) достига 1000 барна, т.е. За протони с голяма фотонна енергия (от порядъка на MeV) създаването на двойка е доминиращият начин на фотонно взаимодействие с материята. Общата енергия, освободена при тези реакции на превръщане на 4 водородни атома в 1 хелиев, е 26,7 MeV. Преходната температура (приблизително 175 MeV) е предсказана за пръв път чрез тази теория. Например органическото стъкло с дебелина 25 mm поглъща всички бета-частици с енергия до 4 MeV. За частиците неутрино, произведени от слънцето (енергия от порядъка на няколко MeV), ще е необходима стена, дебела около една светлинна година (~10 м) и направена от олово, за да задържи половината от тях. При температура от порядъка на 10 K кинетичната енергия на хелиевите ядра става достатъчно висока за преодоляване на електростатичното отблъскване между тях: две ядра на хелия (алфа частици) могат да се слеят с образуване на нестабилния изотоп на берилия Be:

He + He = Be

По-голямата част от Be отново се разпада на две алфа частици, но при сбллъсък на Be с високоенергетични алфа-частици може да се образува стабилно ядро на въглерода C:

Be + He = C + 7,3 MeV

Независимо от много ниската равновесна концентрация на Be (например при температура ~10 K отношението на концентрациите е [Be]/[He] ~10), скоростта на такава "тройна хелиева реакция " се оказва достатъчна за достигане на ново равновесие в горещото ядро на звездите. Характерната неутронна температура за няколко MeV е от порядъка на няколко десетки милиарда K.

Забавянето е процес на намаляване на първоначалната висока скорост (голяма кинетична енергия) на свободния неутрон. В бензеновото ядро на арените връзката между въглеродните атоми е също сложна. Средното време на живот за таона е 2,9х10 s. Таонът е лептон от трето поколение – най-тежкият (с маса 1776 MeV или 3490 пъти по-тежък от електрона) след мюона – второ поколение (с маса 106 MeV или 207 пъти по-тежък от електрона) и електрона – първо поколение (най-лекия с маса 0,511 MeV). Когато неутрон попадне в ядрото на U, то се разцепва на две леки ядра, като се отделят и 2 – 3 неутрона със енергия около 1 MeV. В съответствие с теорията на Дирак електронът и позитронът могат да се раждат по двойки, като при този процес се „губи“ енергия, равна на енергията на покой на тези частици, 2×0,511 MeV. При термалните реактори, високоенергийни неутрони (с енергия от порядъка на MeV) имат много по-малък шанс да предизвикат последващо делене. N има кратък период на полуразпад, около 7,1 s, но при разпадането му обратно до O излъчва високоенергийна гама радиация (5 до 7 MeV). В този смисъл, квазичастичната енергия е все още добре дефинирана (в противоположната граница, връзката на неопределеността на Хайзенберг би предотвратила точното определяне на енергията). Енергията, която се отделя при тази реакция е голяма – около 200 MeV. Бетатроните се използват предимно за ускорение на електрони до енергии 10 – 100 MeV (максимумът на достигната в бетатрон енергия е 300 MeV). Няколко различни стойности за енергията на разпад (MeV) са дадени за различните начини на разпад. Енергията на частиците във фазотрона достига до 600 – 700 MeV. Излъчването на неутрони от ядрото изисква преодоляване на енергията на свързване на неутрона, която обичайно е между 7 – 9 MeV за повечето изотопи. Фотонът трябва да има по-голяма енергия от сумата на енергиите в покой на електрон и позитрон (2 × 0,511 MeV = 1,022 MeV), за да има създаване на двойка. Диаметърът му е бил 25 cm; енергията на частиците при експериментите достигали до 1 MeV. Свободните електрони се излъчва с кинетична енергия ~2 MeV всеки. Обаче за фотони с енергия 0,5 – 0,75 MeV плътността на материала е от по-съществено значение, отколкото атомния номер. За леките ядра тя е от порядъка на ~0.8 MeV на нуклеон. За бързи неутрони (с енергия от 0,1 до 10 MeV) тази вероятност е около 1 барн, докато за топлинни неутрони (енергия от 0 до 10 eV) достига 1000 барна, т.е. За протони с голяма фотонна енергия (от порядъка на MeV) създаването на двойка е доминиращият начин на фотонно взаимодействие с материята. Общата енергия, освободена при тези реакции на превръщане на 4 водородни атома в 1 хелиев, е 26,7 MeV. Преходната температура (приблизително 175 MeV) е предсказана за пръв път чрез тази теория. Например органическото стъкло с дебелина 25 mm поглъща всички бета-частици с енергия до 4 MeV. За частиците неутрино, произведени от слънцето (енергия от порядъка на няколко MeV), ще е необходима стена, дебела около една светлинна година (~10 м) и направена от олово, за да задържи половината от тях. При температура от порядъка на 10 K кинетичната енергия на хелиевите ядра става достатъчно висока за преодоляване на електростатичното отблъскване между тях: две ядра на хелия (алфа частици) могат да се слеят с образуване на нестабилния изотоп на берилия Be:

He + He = Be

По-голямата част от Be отново се разпада на две алфа частици, но при сбллъсък на Be с високоенергетични алфа-частици може да се образува стабилно ядро на въглерода C:

Be + He = C + 7,3 MeV

Независимо от много ниската равновесна концентрация на Be (например при температура ~10 K отношението на концентрациите е [Be]/[He] ~10), скоростта на такава "тройна хелиева реакция " се оказва достатъчна за достигане на ново равновесие в горещото ядро на звездите. Характерната неутронна температура за няколко MeV е от порядъка на няколко десетки милиарда K.

Забавянето е процес на намаляване на първоначалната висока скорост (голяма кинетична енергия) на свободния неутрон. В бензеновото ядро на арените връзката между въглеродните атоми е също сложна. Средното време на живот за таона е 2,9х10 s. Таонът е лептон от трето поколение – най-тежкият (с маса 1776 MeV или 3490 пъти по-тежък от електрона) след мюона – второ поколение (с маса 106 MeV или 207 пъти по-тежък от електрона) и електрона – първо поколение (най-лекия с маса 0,511 MeV). Когато неутрон попадне в ядрото на U, то се разцепва на две леки ядра, като се отделят и 2 – 3 неутрона със енергия около 1 MeV. В съответствие с теорията на Дирак електронът и позитронът могат да се раждат по двойки, като при този процес се „губи“ енергия, равна на енергията на покой на тези частици, 2×0,511 MeV. При термалните реактори, високоенергийни неутрони (с енергия от порядъка на MeV) имат много по-малък шанс да предизвикат последващо делене. N има кратък период на полуразпад, около 7,1 s, но при разпадането му обратно до O излъчва високоенергийна гама радиация (5 до 7 MeV). В този смисъл, квазичастичната енергия е все още добре дефинирана (в противоположната граница, връзката на неопределеността на Хайзенберг би предотвратила точното определяне на енергията). Енергията, която се отделя при тази реакция е голяма – около 200 MeV. Бетатроните се използват предимно за ускорение на електрони до енергии 10 – 100 MeV (максимумът на достигната в бетатрон енергия е 300 MeV). Няколко различни стойности за енергията на разпад (MeV) са дадени за различните начини на разпад. Енергията на частиците във фазотрона достига до 600 – 700 MeV. Излъчването на неутрони от ядрото изисква преодоляване на енергията на свързване на неутрона, която обичайно е между 7 – 9 MeV за повечето изотопи. Фотонът трябва да има по-голяма енергия от сумата на енергиите в покой на електрон и позитрон (2 × 0,511 MeV = 1,022 MeV), за да има създаване на двойка. Диаметърът му е бил 25 cm; енергията на частиците при експериментите достигали до 1 MeV. Свободните електрони се излъчва с кинетична енергия ~2 MeV всеки. Обаче за фотони с енергия 0,5 – 0,75 MeV плътността на материала е от по-съществено значение, отколкото атомния номер. За леките ядра тя е от порядъка на ~0.8 MeV на нуклеон. За бързи неутрони (с енергия от 0,1 до 10 MeV) тази вероятност е около 1 барн, докато за топлинни неутрони (енергия от 0 до 10 eV) достига 1000 барна, т.е. За протони с голяма фотонна енергия (от порядъка на MeV) създаването на двойка е доминиращият начин на фотонно взаимодействие с материята. Общата енергия, освободена при тези реакции на превръщане на 4 водородни атома в 1 хелиев, е 26,7 MeV. Преходната температура (приблизително 175 MeV) е предсказана за пръв път чрез тази теория. Например органическото стъкло с дебелина 25 mm поглъща всички бета-частици с енергия до 4 MeV. За частиците неутрино, произведени от слънцето (енергия от порядъка на няколко MeV), ще е необходима стена, дебела около една светлинна година (~10 м) и направена от олово, за да задържи половината от тях. При температура от порядъка на 10 K кинетичната енергия на хелиевите ядра става достатъчно висока за преодоляване на електростатичното отблъскване между тях: две ядра на хелия (алфа частици) могат да се слеят с образуване на нестабилния изотоп на берилия Be:

He + He = Be

По-голямата част от Be отново се разпада на две алфа частици, но при сбллъсък на Be с високоенергетични алфа-частици може да се образува стабилно ядро на въглерода C:

Be + He = C + 7,3 MeV

Независимо от много ниската равновесна концентрация на Be (например при температура ~10 K отношението на концентрациите е [Be]/[He] ~10), скоростта на такава "тройна хелиева реакция " се оказва достатъчна за достигане на ново равновесие в горещото ядро на звездите. Характерната неутронна температура за няколко MeV е от порядъка на няколко десетки милиарда K.

Забавянето е процес на намаляване на първоначалната висока скорост (голяма кинетична енергия) на свободния неутрон. В бензеновото ядро на арените връзката между въглеродните атоми е също сложна. Средното време на живот за таона е 2,9х10 s. Таонът е лептон от трето поколение – най-тежкият (с маса 1776 MeV или 3490 пъти по-тежък от електрона) след мюона – второ поколение (с маса 106 MeV или 207 пъти по-тежък от електрона) и електрона – първо поколение (най-лекия с маса 0,511 MeV). Когато неутрон попадне в ядрото на U, то се разцепва на две леки ядра, като се отделят и 2 – 3 неутрона със енергия около 1 MeV. В съответствие с теорията на Дирак електронът и позитронът могат да се раждат по двойки, като при този процес се „губи“ енергия, равна на енергията на покой на тези частици, 2×0,511 MeV. При термалните реактори, високоенергийни неутрони (с енергия от порядъка на MeV) имат много по-малък шанс да предизвикат последващо делене. N има кратък период на полуразпад, около 7,1 s, но при разпадането му обратно до O излъчва високоенергийна гама радиация (5 до 7 MeV). В този смисъл, квазичастичната енергия е все още добре дефинирана (в противоположната граница, връзката на неопределеността на Хайзенберг би предотвратила точното определяне на енергията). Излъчването на неутрони от ядрото изисква преодоляване на енергията на свързване на неутрона, която обичайно е между 7 – 9 MeV за повечето изотопи. Енергията, която се отделя при тази реакция е голяма – около 200 MeV. Бетатроните се използват предимно за ускорение на електрони до енергии 10 – 100 MeV (максимумът на достигната в бетатрон енергия е 300 MeV). Няколко различни стойности за енергията на разпад (MeV) са дадени за различните начини на разпад. Енергията на частиците във фазотрона достига до 600 – 700 MeV. Фотонът трябва да има по-голяма енергия от сумата на енергиите в покой на електрон и позитрон (2 × 0,511 MeV = 1,022 MeV), за да има създаване на двойка. Диаметърът му е бил 25 cm; енергията на частиците при експериментите достигали до 1 MeV. Свободните електрони се излъчва с кинетична енергия ~2 MeV всеки. Обаче за фотони с енергия 0,5 – 0,75 MeV плътността на материала е от по-съществено значение, отколкото атомния номер. За леките ядра тя е от порядъка на ~0.8 MeV на нуклеон. За бързи неутрони (с енергия от 0,1 до 10 MeV) тази вероятност е около 1 барн, докато за топлинни неутрони (енергия от 0 до 10 eV) достига 1000 барна, т.е. За протони с голяма фотонна енергия (от порядъка на MeV) създаването на двойка е доминиращият начин на фотонно взаимодействие с материята. N има кратък период на полуразпад, около 7,1 s, но при разпадането му обратно до O излъчва високоенергийна гама радиация (5 до 7 MeV). Общата енергия, освободена при тези реакции на превръщане на 4 водородни атома в 1 хелиев, е 26,7 MeV. Преходната температура (приблизително 175 MeV) е предсказана за пръв път чрез тази теория. Например органическото стъкло с дебелина 25 mm поглъща всички бета-частици с енергия до 4 MeV. За частиците неутрино, произведени от слънцето (енергия от порядъка на няколко MeV), ще е необходима стена, дебела около една светлинна година (~10 м) и направена от олово, за да задържи половината от тях. Връзката на селото с града се осъществява посредством автобусна линия 7. При температура от порядъка на 10 K кинетичната енергия на хелиевите ядра става достатъчно висока за преодоляване на електростатичното отблъскване между тях: две ядра на хелия (алфа частици) могат да се слеят с образуване на нестабилния изотоп на берилия Be:

He + He = Be

По-голямата част от Be отново се разпада на две алфа частици, но при сбллъсък на Be с високоенергетични алфа-частици може да се образува стабилно ядро на въглерода C:

Be + He = C + 7,3 MeV

Независимо от много ниската равновесна концентрация на Be (например при температура ~10 K отношението на концентрациите е [Be]/[He] ~10), скоростта на такава "тройна хелиева реакция " се оказва достатъчна за достигане на ново равновесие в горещото ядро на звездите. Характерната неутронна температура за няколко MeV е от порядъка на няколко десетки милиарда K.

Забавянето е процес на намаляване на първоначалната висока скорост (голяма кинетична енергия) на свободния неутрон. В бензеновото ядро на арените връзката между въглеродните атоми е също сложна. Средното време на живот за таона е 2,9х10 s. Таонът е лептон от трето поколение – най-тежкият (с маса 1776 MeV или 3490 пъти по-тежък от електрона) след мюона – второ поколение (с маса 106 MeV или 207 пъти по-тежък от електрона) и електрона – първо поколение (най-лекия с маса 0,511 MeV). Когато неутрон попадне в ядрото на U, то се разцепва на две леки ядра, като се отделят и 2 – 3 неутрона със енергия около 1 MeV. В съответствие с теорията на Дирак електронът и позитронът могат да се раждат по двойки, като при този процес се „губи“ енергия, равна на енергията на покой на тези частици, 2×0,511 MeV. При термалните реактори, високоенергийни неутрони (с енергия от порядъка на MeV) имат много по-малък шанс да предизвикат последващо делене.