За молекулата на ДНК е вярно, че:
носи генетичната информация на клетката е изградена от рибонуклеотиди съдържа две полипептидни вериги участва пряко при синезата на мазнини
A B C D
Оказва се, че в молекулата на ДНК е записана информация за синтеза на всички белтъци на клетката. Ретровируси

Ретровирусите са вируси, при които молекулата, носеща генетичната информация, не е ДНК, а РНК. Ядрото е носител на генетичната информация в клетката. Сегментите от молекулата на ДНК, които пренасят генетична информация, се наричат гени, но има и други ДНК секвенции, които изпълняват структурни функции или участват в регулирането на използването на генетичната информация. Молекулата на ДНК, която е отговорна за съхраняването на генетичната информация, е изградена от дълга верига от дезоксирибозни единици свързани чрез фосфатни остатъци, структурни единици наречени нуклеозиди. Основната функция на молекулата на ДНК е дълготрайното съхранение на информация. Гените са участъци в молекулата на ДНК, които съдържат генетична информация. Ето защо генетичната информация на организма се съхранява в ДНК (с редки изключения). За разлика от трансдукцията фагът не носи чужда ДНК, а отдава на клетката реципиент собствената си ДНК. В организмите генетичната информация е разположена основно в хромозомите под формата на ДНК секвенции или отрязъци от цялата молекула на ДНК. Генът е функционално неделима част от генетичния материал; участък от молекулата на ДНК (при някои вируси и рибонуклеиновата киселина – РНК) със специфичен набор нуклеотиди, в чиято линейна последователност е закодирана генетичната информация. Генетичната информация, носена от организма – неговият геном - е записана в една или няколко ДНК молекули. Процесът на пренасяне на наследствената информация, необходима за синтеза на една белтъчна молекула, от молекулата на ДНК върху молекулата на иРНК се нарича транскрипция (презаписване). Оказва се например, че ДНК в соматичните клетки носи по същество същата информация като ДНК в половите клетки. ДНК съдържа генетичната информация, която позволява на съвременните организми да функционират, да растат и да се размножават. След откриване на механизмите за кодиране на генетичната информация в ДНК са проведени много изследвания за изясняването ролята на РНК при паметта. Това означава, че в клетката се синтезират не всички белтъци, структурата на които е записана в генетичната програма, а само тези, чийто запис в ДНК може да се презапише. Мутация

Мутациите представляват промени в генетичната информация на организмите, носител на която са молекулите на нуклеиновите киселини – ДНК и РНК. Следователно ядрото носи информация какви белтъци да се синтезират в клетката. Въпреки че понякога ДНК е наричана „молекулата на наследствеността“, парчетата ДНК, както си ги представят повечето хора, не са единични молекули. Прокариотната клетка е микроорганизъм с необособено хранилище на генетичната информация – клетъчно ядро, но притежава условна групировка от протеини и ДНК в нуклеоид. В ядрото се извършват удвояването на генетичния материал (синтезирането на ДНК) и началния етап от реализацията на генетичната информация (синтезирането на РНК). От момента на навлизането на ДНК в клетката реципиент, може да се определи количеството на преминалата ДНК от клетката донор. В него се разполага ДНК на клетката. Голяма част от тези лезии водят до структурни повреди в молекулата на ДНК, вследствие на което способността на клетката да транскрибира гена, кодиран в засегнатата ДНК-молекула, може да се промени или да изчезне. Нуклеотидите на ДНК са дезоксирибонуклеотиди, на РНК – рибонуклеотиди. Молекулата на ДНК, която е отговорна за съхраняването на генетичната информация, е изградена от дълга верига от дезоксирибозни единици свързани чрез фосфатни остатъци, структурни единици наречени нуклеозиди. Оказва се, че в молекулата на ДНК е записана информация за синтеза на всички белтъци на клетката. Въпреки че понякога ДНК е наричана „молекулата на наследствеността“, парчетата ДНК, както си ги представят повечето хора, не са единични молекули. Основната функция на молекулата на ДНК е дълготрайното съхранение на информация. Електрофореза

Електрофорезата е метод използван в молекулярната биология за отделяне на частите на молекулата на ДНК. Следователно молекулата на захарозата е изградена от въглеродни, водородни и кислородни атоми. Молекулата на етена е изградена от два въглеродни и четири водородни атома. Молекулата му е изградена от два въглеродни и шест водородни атома. Процесът на пренасяне на наследствената информация, необходима за синтеза на една белтъчна молекула, от молекулата на ДНК върху молекулата на иРНК се нарича транскрипция (презаписване). Всяка една функционална част на ДНК молекулата се обозначава като ген. Гените са участъци в молекулата на ДНК, които съдържат генетична информация. Ретровируси

Ретровирусите са вируси, при които молекулата, носеща генетичната информация, не е ДНК, а РНК. Локалната структура на хроматина по време на интерфазата зависи от гените, намиращи се в молекулата ДНК. Той се свързва с гуанин посредством с три водородни връзки в молекулата на ДНК. Това се прави, като се проверява, че твърдението е вярно за числото 1, след което се доказва, че ако твърдението е вярно за някое естествено число, то е вярно и за следващото естествено число. ДНК представлява дълга молекулна верига, изградена от четири типа бази. Не чувствам, че за мен е вярно „Показвам се“. Оперон

В генетиката, оперонът е функционална единица от ДНК молекулата, съдържаща "пакет" от гени под контрола на един единствен регулаторен сигнал, наречен промотор. Някои оприличават молекулата на ДНК на извита стълба, „стъпалата“ на която са свързани между съответните бази. Терминът "интрон" се отнася за некодиращите участъци от даден ген, както в молекулата на ДНК, така и при откопираната РНК-а молекула. Противостои на „верифицируемост“ – възможност за емпирично установяване, че твърдението е вярно. Най-често това става при описването на формата на молекулата на ДНК – „двойна спирала“, вместо „двойна винтова линия“. Сегментите от молекулата на ДНК, които пренасят генетична информация, се наричат гени, но има и други ДНК секвенции, които изпълняват структурни функции или участват в регулирането на използването на генетичната информация. не е вярно, се казва, че аргументът е невалиден. Молекулата на хемоглобина съдържа четири полипептидни вериги, две по две еднакви. Ензимът алкохолдехидрогеназа при хората е димер (съставен от две полипептидни вериги). Свързването на четирите полипептидни вериги става на етапи. Освен тях "хемоглобин Е" съдържа две епсилон-вериги, "хемоглобин F" – две гама-вериги и "хемоглобин А" – две бета-вериги. Ген

Генът е участък от дезоксирибонуклеиновата киселина (ДНК) с определена нуклеотидна последователност, която носи информация за изграждането на една или повече полипептидни вериги (ППВ) (протеин, белтък). дрожди), същият комплекс е изграден от две полипептидни вериги едната от които носи еноил-АПБ редуктазната активност. Затова и самите полимерни вериги се означават като полипептидни. Всяка иРНК може да носи информация за синтеза на една, или няколко полипептидни вериги. Оказва се, че в молекулата на ДНК е записана информация за синтеза на всички белтъци на клетката. Въпреки че понякога ДНК е наричана „молекулата на наследствеността“, парчетата ДНК, както си ги представят повечето хора, не са единични молекули. Тя разкъсва дисулфидните мостове в молекулата на мукопротеините, което води до деполимеризиране на гликопротеините и освобождава двете вериги на ДНК една от друга. Основният компонент на всички белтъци са аминокиселини, подредени последователно в дълги полипептидни вериги. Молекулата на целулозата е линейна (полизахаридните вериги имат линейна структура). всяка молекула съдържа 2 алфа и 2 бета-полипептидни вериги, различаващи се по първичната си структура (алфа полипептидната верига съдържа 141 аминокиселинни остатъка, а бета полипептидната верига – 146 аминокиселинни остатъка). Основната функция на молекулата на ДНК е дълготрайното съхранение на информация. Като типични белтъци ензимите са изградени от линейното подреждане на аминокиселини в полипептидни вериги. Дисулфидният мост може да бъде както между две отделни полипептидни вериги (междуверижен), така и от два цистеинови остатъка принадлежащи на една верига (вътрешноверижен). Молекулата има две главни вериги, изградени от монозахариди и фосфатни групи, свързани помежду си с естерни връзки. Молекулата на въглеродния диоксид (O=C=O) съдържа две двойни връзки и има линейна форма. ДНК се състои от две полинуклеотидни вериги, комплементарни една на друга и усукани под формата на спирала. Електрофореза

Електрофорезата е метод използван в молекулярната биология за отделяне на частите на молекулата на ДНК. Всяка една функционална част на ДНК молекулата се обозначава като ген. Гените са участъци в молекулата на ДНК, които съдържат генетична информация. Мономери на белтъците са аминокиселините (които образуват полипептидни вериги), на нуклеиновите киселини – нуклеотидите, а на въглехидратите – монозахаридите. Информационна РНК

Информационната рибонуклеинова киселина ("информационна РНК, иРНК") носи информация за синтеза на една, а понякога и на няколко полипептидни вериги. Оказва се, че в молекулата на ДНК е записана информация за синтеза на всички белтъци на клетката. Въпреки че понякога ДНК е наричана „молекулата на наследствеността“, парчетата ДНК, както си ги представят повечето хора, не са единични молекули. Основната функция на молекулата на ДНК е дълготрайното съхранение на информация. Ретровируси

Ретровирусите са вируси, при които молекулата, носеща генетичната информация, не е ДНК, а РНК. Електрофореза

Електрофорезата е метод използван в молекулярната биология за отделяне на частите на молекулата на ДНК. Най-често това става при описването на формата на молекулата на ДНК – „двойна спирала“, вместо „двойна винтова линия“. Всяка една функционална част на ДНК молекулата се обозначава като ген. Гените са участъци в молекулата на ДНК, които съдържат генетична информация. Процесът на пренасяне на наследствената информация, необходима за синтеза на една белтъчна молекула, от молекулата на ДНК върху молекулата на иРНК се нарича транскрипция (презаписване). Терминът "интрон" се отнася за некодиращите участъци от даден ген, както в молекулата на ДНК, така и при откопираната РНК-а молекула. При образуване на молекулата на водорода всеки водороден атом участва с по един електрон. При образуване на молекулата на водорода всеки водороден атом участва с по един електрон. Той се свързва с гуанин посредством с три водородни връзки в молекулата на ДНК. Някои оприличават молекулата на ДНК на извита стълба, „стъпалата“ на която са свързани между съответните бази. Локалната структура на хроматина по време на интерфазата зависи от гените, намиращи се в молекулата ДНК. Следователно, за да е вярно q, достатъчно е да е вярно p.

При използването на схемата на Пап се вижда, че направо се откриват необходимите импликации, но в обратен ред. Вибрационните спектри на молекулите на вещества с относително дълги молекули (белтъци, мазнини, въглехидрати, ДНК, РНК и др.) Вярно е, че при TDD е необходимо повече писане на код, заради писането на модулни тестове. През 1953 година американецът Джеймс Уотсън и англичанинът Франсис Крик предлагат общоприетият днес двойноспирален модел на молекулата на ДНК. Участва в изграждането на РНК и ДНК. Противостои на „верифицируемост“ – възможност за емпирично установяване, че твърдението е вярно. Това се прави, като се проверява, че твърдението е вярно за числото 1, след което се доказва, че ако твърдението е вярно за някое естествено число, то е вярно и за следващото естествено число. При абдукцията доказваме, че нещо е вярно, чрез вече доказаната вярност на някое негово следствие. Едва в средата на 20 век чрез опити върху бактерии било установено, че пряко отношение към наследствеността има дезоксирибонуклеиновата киселина (ДНК). Не чувствам, че за мен е вярно „Показвам се“.