Авторът на „Екзистенциализмът е хуманизъм“ е:
Жан Пол Сартр Пол Анри Холбах Жан-Жак Русо Пико дела Мирандола
A B C D
През 1945 г. Сартр изнася лекцията "„Екзистенциализмът е хуманизъм“", при което се стича многохилядна публика. Жан-Пол Сартр

Жан-Пол Сартр (или Сартър; , []) е френски философ, писател, драматург и общественик. Фундаментална идея за екзистенциализма е мисълта на Сартр от книгата му "„Екзистенциализмът е хуманизъм“", че при човека "„съществуването предшества същността“". М. Кутси и Жан-Пол Сартр. През 1938 г. Жан-Пол Сартр публикува романа си „Погнусата“. Той е в близки отношения с Жан-Пол Сартр и Симон дьо Бовоар. Жан-Пол Сартр описва Гевара като „най-завършеният човек на нашата епоха“. Зад образа на Жан-Сол Партр лесно се разпознава знаменитият Жан-Пол Сартр, който тогава е на върха на своята слава. Първият ѝ роман „Портрет на непознат“ е издаден през 1948 г. с предговор от Жан-Пол Сартр. Фанон е повлиян от различни мислители и интелектуални традиции, включително Жан-Пол Сартр, Лакан, Негритюд и марксизма. За Буковски Жан-Пол Сартр казва, че е най-големият поет на Америка, а Хемингуей просто: „Проклетата гениалност...“. Книгата е публикувана за първи път през 1961 г. от Франсоа Масперо, а предговорът е от Жан-Пол Сартр. „Улм“ в Париж през 1924 г. като част от клас, който включва Жан-Пол Сартр, Реймон Арон и Пол Низан. Опит за феноменологическа онтология“ () е книга от 1943 година на френския философ Жан-Пол Сартр, в която авторът представя индивидуалното съществуване като предхождащо индивидуалната същност и се опитва да демонстрира съществуването на свободна воля. Той е редактор на вестника от 1943 до 1947 г., като в този период се запознава с Жан-Пол Сартр. Книгата е приветствана от писателите Жан-Пол Сартр и Макс Жакоб, и е включена в списъка на „Монд“ за „100-те книги на 20 век“. В нея Бътлър изследва как е представена страстта във "Феноменология на духа" на Хегел и в текстовете на неговите последователи във Франция – Александър Кожев, Жан Иполит и Жан-Пол Сартр. След дипломирането си става личен секретар на Жан-Пол Сартр (1946-1957) и в течение на десетилетие е въвлечен в кръга на парижките екзистенциалисти. Жан Пол Гети

Жан Пол Гети (), често само Пол Гети, е известен американски индустриалец. Феноменологията е основа на френския екзистенциализъм и в годините след Втората световна война Мерло-Понти е част от кръга около водещата негова фигура, Жан-Пол Сартр. Такива автобиографии са писали Джакомо Казанова, Ана Ахматова, Махатма Ганди, Алберт Швайцер, Жан-Пол Сартр, Луис Бунюел и мнозина други. Крефтнер следва с прекъсвания германистика, англицистика, психология, философия и естетика във Виена, където се увлича по екзистенциализма на Жан-Пол Сартр. През 1945 г. под влиянието на приятели като Жан-Пол Сартр, Албер Камю, Жак Превер и Жан Кокто започва да се занимава по-задълбочено с литературна дейност. В началото философията му е силно повлияна от Сьорен Киркегор, но по-късно тя е обогатена от контактите му с Еманюел Муние, Еманюел Левинас, Пол Рикьор, Жан-Пол Сартр и Албер Камю. Жан-Пол Тюйлие

Жан-Пол Тюйлие () е френски латинист и историк – етрусколог. Пол-Анри Дитрих Холбах

Пол-Анри Тири Холбах (род. След него Пол-Анри Холбах става първият значим обществен деец, който признава, че е атеист. През 1945 г. Сартр изнася лекцията "„Екзистенциализмът е хуманизъм“", при което се стича многохилядна публика. Крайните детерминисти, като Мартин Лутер и Пол-Анри Дитрих Холбах са инкомпатибилисти, които приемат детерминизма и отхвърлят свободната воля. Още през 1772 година Пол-Анри Дитрих Холбах казва, че „всички деца са родени като атеисти, те нямат идея за Бог“. Фундаментална идея за екзистенциализма е мисълта на Сартр от книгата му "„Екзистенциализмът е хуманизъм“", че при човека "„съществуването предшества същността“". Пол-Анри Мале

Пол-Анрѝ Малѐ () е женевски историк и филолог. Пол-Анри Спак

Пол-Анри Спак () е белгийски политик от Белгийската работническа партия (от 1945 година – Белгийска социалистическа партия). Пол Гоген

Йожен Анри Пол Гоген () е френски живописец, скулптор и график постимпресионист. Отскоро (2007) е треньор на френския тенисист Пол-Анри Матьо. Бащата на Пол-Анри, Пол Спак (1871 – 1936), е юрист, филолог и драматург, почитател на италианската култура. В следващия кабинет на Пол-Анри Спак (1947 – 1949) е министър на просветата. Пол-Анри Спак е избран за депутат от Брюксел през 1932 година. Кръвният анализ показва, че Анри Пол е бил под влияние на алкохол, докато е шофирал. Съчиненията на Хелвеций оказват силно влияние на много известни мислители и деятели по онова време като Джереми Бентъм, Пол Холбах и др. Пол-Анри Спак е член на Белгийската кралска академия за френски език и литература. Запознава се с писателите Анри Барбюс и Пол Елюар. Пол-Анри Мале умира на 8 февруари 1807 година в Женева. Влиза в кръжока на Дидро и Холбах. Пол д'Естурнел

Пол Анри Бенжамен Бенжамен Балюе д'Естурнел дьо Констан (), барон дьо Констан дьо Рьобек, е френски дипломат, политик и пацифист. Живописта му от този период е подражателска, следва ту Пол Сезан, ту фовизма на Анри Матис. Пол-Анри Спак е роден на 25 януари 1899 година в брюкселското предградие Схарбек в изтъкнато семейство. Хуманизъм. През 1955 г. е съставена комисия от правителствени представители под председателството на белгийския външен министър Пол-Анри Спаак. По-малък брат на Пол-Анри Спак е сценаристът Шарл Спак (1903 – 1975), чиято дъщеря Катрин Спак (р. Русо е кръстена на френския философ Жан-Жак Русо. Сред тези мислители е Жан-Жак Русо. Повлиян е от идеите на Жан-Жак Русо. Жан-Жак Русо

Жан-Жак Русо () е швейцарски философ, писател и музиколог, работил през голяма част от живота си във Франция. Жан-Жак Русо е на страната на демокрацията, разбирана като пряка. След него Жан-Жак Русо продължава идеите му. Жан-Жак Русо е най-радикален (схващан като баща на Френската революция). На най-голяма почит са идеите на Жан-Жак Русо. През 1728 година, шестнадесетгодишен, Жан-Жак Русо напуска калвинистка Женева. Жан-Жак Русо обявява частната собственост за причина за социалното неравенство. Започва да учи психология в Женева в Института Жан-Жак Русо. Процъфтяват идеите на просветителите – Шарл дьо Монтескьо, Франсоа Волтер, Жан-Жак Русо. Дядо му е поет, а баща му е специалист по Жан-Жак Русо, чиито творби издава. През 1945 г. Сартр изнася лекцията "„Екзистенциализмът е хуманизъм“", при което се стича многохилядна публика. На най-голяма почит са идеите на Жан-Жак Русо, особено политическата му теория. Хазус, тук той за първи път използва името Жан Паул пореди възхищението си от Жан-Жак Русо. Грим се запознава с Жан-Жак Русо и чрез него с Дени Дидро. През 1778 г. тя създава своята първа собствена восъчна фигура – на Жан-Жак Русо. Творчеството му се развива под влиянието на естетиката на енциклопедистите, особено на Жан-Жак Русо. След това учи психология и професионална ориентация в института Жан-Жак Русо, чийто директор е Едуард Клапаред. През 1762 г. Жан-Жак Русо дава още допълнения към тези идеи в „Емил“. "Discours sur les sciences et les arts") е кратък социално-политически и философски текст ог Жан-Жак Русо. – Жан-Жак Русо, "Беседа върху неравенството", 1754

Както и при други философи на деня, Русо погледна на хипотетично на природата като нормативна употреба. За деисти се смятат Лудвиг ван Бетовен, Жан-Жак Русо, Томас Джеферсън, Волтер и други. През 1913 г. Едуар Клапаред го извиква в Женева да ръководи Института „Жан-Жак Русо“. Джовани Пико дела Мирандола

Джовани Пико дела Мирандола (; ) е италиански философ, изтъкнат представител на ренесансовия хуманизъм. Той е син и наследник на Родолфо Гонзага (1452 – 1495), синьор на Кастиглионе деле Солферино, Лудзара и Повильо, и съпругата му Катерина Пико дела Мирандола (1454 – 1501), дъщеря на Джиан Франческо I Пико дела Мирандола, сестра на Джовани Пико дела Мирандола. Тя е сестра на философа Джовани Пико дела Мирандола (1463-1494). Превежда на английски съчиненията на Пико дела Мирандола (1463 – 1494), придружени от коментар и биография. През 1484 г. Родолфо се жени за Катерина Пико дела Мирандола (1454 – 5 декември 1501), вдовица на кондотиер Лионело I Пио ди Савоя (1440–1480), синьор на Капри, дъщеря на Джиан Франческо I Пико дела Мирандола (1415-1467). Негов приятел и ученик е Пико делла Мирандола. Сред идеите на Пико делла Мирандола са: Още от малък Пико дела Мирандола има изключителна памет и от най-ранна възраст изучава латински, иврит и гръцки. През 1945 г. Сартр изнася лекцията "„Екзистенциализмът е хуманизъм“", при което се стича многохилядна публика. Алесандро I се жени през 1518 г. за Костанца да Кореджо († 19 август 1563), дъщеря на Джиберто VII, граф на Кореджо, и Виоланта Пико дела Мирандола. Световноизвестният феномен по това време Пико фон Мирандола запаметава 2000 думи, Карадимитров – 3000. Фундаментална идея за екзистенциализма е мисълта на Сартр от книгата му "„Екзистенциализмът е хуманизъм“", че при човека "„съществуването предшества същността“". Всички лица са леко идеализирани, без да имат документална точност, те са напълно опознаваеми: Това са Козимо Медичи Старши, неговите синове и братя, Полициано, Пико дела Мирандола и т.н. "Първи брак": за Агнес Пико, дъщеря на Франческо Пико от Мирандола, с която има една дъщеря:
"Втори брак": за Камила Бекария и няма деца с нея. Според друга хипотеза убиецът е бащата на младо момиче Антонио Пико де ла Мирандола, чийто дом се намирал близо до Тибър. Той е чичо на кардиналите Бернардо Салвиати (1561) и Джовани Салвиати (1517), внуците на Лоренцо Медичи и племенници на папа Лъв X. Роднина е и на кардиналите Лодовико Пико дела Мирандола (1712), Аламано Салвиати (1730) и Грегорио Салвиати (1777). Там той учи скулптура при Бертолдо ди Джовани, а възгледите му за света и изкуството са повлияни от видни философи и писатели на епохата, като Марсилио Фичино, Пико дела Мирандола и Анджело Полициано. Анна Беатриче се омъжва на 29 април 1656 г. в Модена за Алесандро II Пико (1631–1691), херцог на Мирандола от 1637 до 1691 г., син на херцог Галеото Пико IV (1603–1637). Флорентинската академия включвала, освен Марсилио Фичино, и хуманистите Пико делла Мирандола, Лоренцо Медичи, Анджело Полициано, Кристофоро Ландино, Джовани Кавалканти и др. Привлечен от неоплатоничните философи като Марсилио Фичино и Пико дела Мирандола и получил признание за хуманистичните си методи за анализ на текстове и разработването на подробни идеи и принципи по отношение на тях, той прилага този метод към библейски текстове – посланията на апостол Павел. Николо I д’Есте се жени на 21 януари 1335 г. за Беатриче Гонзага, дъщеря на Гуидо Гонзага, граф на Мантуа, и първата му съпруга Агнес Пико от Мирандола. Сред книгите, които чете Филип II, редом с многочислените класически автори, са Еразъм Ротердамски, Албрехт Дюрер, Николай Коперник, Пико делла Мирандола и много други, даже Корана. Сестра е на херцог Франческо I д’Есте (1610 – 1658), кардинал Риналдо д’Есте (1618 – 1672) и на Анна Беатриче д’Есте (1626 – 1690), омъжена 1656 г. за Алесандро II Пико, херцог на Мирандола (1631 – 1691). Италианските философи Марсилио Фичино (1433 – 1499) и Пико делла Мирандола (1463 – 1494) превеждат и пишат върху неоплатоническите текстове, и във Флоренция създават Платонова академия, под покровителството на Козимо и Лоренцо Медичи. Провинция Сан Кристобал е преименувана на Трухильо, а най-високият връх в страната, Пико Дуарте, е кръстен Пико Трухильо.