В долината на коя река са разпространени жълтоземните почви?
Огоста Сазлийка Велека Камчия
A B C D
Преобладаващите почви в планината са канелени горски, а по средното поречие на река Велека са характерни жълтоземните подзолисти почви. Най-плодородни са тъмноцветните ливадни и алувиални почви, разпространени по долината на река Камчатка. Алувиалните почви са разпространени по поречието на река Мочурица. На север чрез долината на река Бързия се свързва с долината на река Огоста. В източните Родопи по долината на река Арда и на другите по-големи реки са разпространени алувиалните почви, а в останалите по-високи части на областта преобладават канелените горски почви. Южно от зоната на черноземите са развити тъмносивите и сиви горски почви, разпространени предимно в западната част и на изток от долината на река Камчия. На североизток долината на река Превалска Огоста (ляв приток на Огоста) и Превалската седловина (535 м н.в.) В общината са разпространени няколко типа почви. Лесивираните почви са широко разпространени в България. Там са разпространени и жълтоземни почви. Излужените черноземи (20%) са разпространени в долината на река Сура и в югоизточните райони на страната. Най-плодородни са ливадно-карбонатните почви (7,8%), разпространени на север, в Средна Литва и в басейна на река Шешупе. Широко са разпространени хумусно-карбонатните почви (рендзините). В долината на Терек и по долните течения на по-големите му притоци са разпространени крайречни гори и пасища върху алувиални почви. Разположен е в долината на река Чипровска Огоста, на около 5 километра североизточно от град Чипровци. Най-разпространени са различните разновидности на черноземните почви, а на северозапад – сивите горски почви. Черноземните и сивите горски почви са разпространени на север. Разпространени са също и рендзините – хумусно-карбонатни почви. Разпространени са също ливадно-подзолисти почви и др. По речните долини са разпространени ливадни солонцеви почви. Дългоделска Огоста

Дългоделска Огоста (Дългиделска Огоста) е река в Северозападна България, област Монтана — община Георги Дамяново, десен приток на река Огоста. По поречието на реките в региона са разпространени алувиално-ливадни почви, особено в заливните тераси на река Марица и нейните притоци. Най-разпространени са канелените почви и кафявите планински почви, а по поречията на реките има алувиално-ливадни почви. В Западнокамчатската низина най-широко разпространени са торфено-блатните почви. На юг се спуска плавно към долината на река Огоста, а северните му склонове са по-стръмни към Дунавската равнина. Преобладаващите почви в планината са канелени горски, а по средното поречие на река Велека са характерни жълтоземните подзолисти почви. Най-плодородни са тъмноцветните ливадни и алувиални почви, разпространени по долината на река Камчатка. Алувиалните почви са разпространени по поречието на река Мочурица. В източните Родопи по долината на река Арда и на другите по-големи реки са разпространени алувиалните почви, а в останалите по-високи части на областта преобладават канелените горски почви. Южно от зоната на черноземите са развити тъмносивите и сиви горски почви, разпространени предимно в западната част и на изток от долината на река Камчия. В общината са разпространени няколко типа почви. Лесивираните почви са широко разпространени в България. Там са разпространени и жълтоземни почви. Излужените черноземи (20%) са разпространени в долината на река Сура и в югоизточните райони на страната. Най-плодородни са ливадно-карбонатните почви (7,8%), разпространени на север, в Средна Литва и в басейна на река Шешупе. Широко са разпространени хумусно-карбонатните почви (рендзините). В долината на Терек и по долните течения на по-големите му притоци са разпространени крайречни гори и пасища върху алувиални почви. Най-разпространени са различните разновидности на черноземните почви, а на северозапад – сивите горски почви. Черноземните и сивите горски почви са разпространени на север. Разпространени са също и рендзините – хумусно-карбонатни почви. Разпространени са също ливадно-подзолисти почви и др. По речните долини са разпространени ливадни солонцеви почви. По поречието на реките в региона са разпространени алувиално-ливадни почви, особено в заливните тераси на река Марица и нейните притоци. Най-разпространени са канелените почви и кафявите планински почви, а по поречията на реките има алувиално-ливадни почви. В Западнокамчатската низина най-широко разпространени са торфено-блатните почви. На изток са разпространени песъчливи ливадно-подзолисти и песъчливи почви. По долините на големите реки са разпространени алувиално-ливадни почви. Разпространени са също ливадно-блатни и торфено-блатни почви. Алувиално-ливадните почви са разпространени предимно по долините на реките в общината. В горските територии са разпространени два основни типа почви – излужени канелени горски почви, кафяви горски и алувиални почви по поречието на Тунджа. Преобладаващите почви в планината са канелени горски, а по средното поречие на река Велека са характерни жълтоземните подзолисти почви. Най-плодородни са тъмноцветните ливадни и алувиални почви, разпространени по долината на река Камчатка. Алувиалните почви са разпространени по поречието на река Мочурица. В източните Родопи по долината на река Арда и на другите по-големи реки са разпространени алувиалните почви, а в останалите по-високи части на областта преобладават канелените горски почви. Южно от зоната на черноземите са развити тъмносивите и сиви горски почви, разпространени предимно в западната част и на изток от долината на река Камчия. В общината са разпространени няколко типа почви. Лесивираните почви са широко разпространени в България. Между двете била, по долината на река Велека е разположена историко-географската област Хасекията. Там са разпространени и жълтоземни почви. Устие на река Велека

Устие на река Велека е защитена местност, обхващаща площ от 1511,2 хектара около устието на река Велека. Излужените черноземи (20%) са разпространени в долината на река Сура и в югоизточните райони на страната. Най-плодородни са ливадно-карбонатните почви (7,8%), разпространени на север, в Средна Литва и в басейна на река Шешупе. Широко са разпространени хумусно-карбонатните почви (рендзините). В долината на Терек и по долните течения на по-големите му притоци са разпространени крайречни гори и пасища върху алувиални почви. В района на р. Велека на неголяма територия се разполагат жълтоземни почви. Най-разпространени са различните разновидности на черноземните почви, а на северозапад – сивите горски почви. Черноземните и сивите горски почви са разпространени на север. Разпространени са също и рендзините – хумусно-карбонатни почви. Разпространени са също ливадно-подзолисти почви и др. По речните долини са разпространени ливадни солонцеви почви. Водите на река Велека са едни от най-чистите в България. По поречието на реките в региона са разпространени алувиално-ливадни почви, особено в заливните тераси на река Марица и нейните притоци. Най-разпространени са канелените почви и кафявите планински почви, а по поречията на реките има алувиално-ливадни почви. В Западнокамчатската низина най-широко разпространени са торфено-блатните почви. На изток са разпространени песъчливи ливадно-подзолисти и песъчливи почви. Преобладаващите почви в планината са канелени горски, а по средното поречие на река Велека са характерни жълтоземните подзолисти почви. Южно от зоната на черноземите са развити тъмносивите и сиви горски почви, разпространени предимно в западната част и на изток от долината на река Камчия. Най-плодородни са тъмноцветните ливадни и алувиални почви, разпространени по долината на река Камчатка. Алувиалните почви са разпространени по поречието на река Мочурица. В източните Родопи по долината на река Арда и на другите по-големи реки са разпространени алувиалните почви, а в останалите по-високи части на областта преобладават канелените горски почви. Тя е селектирана и развъждана в долината на река Камчия. От азоналните почви за карстовите райони са характерни хумусно-карбонатните почви (рендзините), както и алувиално-ливадните за поречието на река Луда Камчия. В общината са разпространени няколко типа почви. Лесивираните почви са широко разпространени в България. Дължината на прохода е 28,7 км, надморска височина на седловината – 891 м.

Проходът свързва долината на река Голяма Камчия на север с долината на река Луда Камчия на юг). Там са разпространени и жълтоземни почви. Излужените черноземи (20%) са разпространени в долината на река Сура и в югоизточните райони на страната. Най-плодородни са ливадно-карбонатните почви (7,8%), разпространени на север, в Средна Литва и в басейна на река Шешупе. Широко са разпространени хумусно-карбонатните почви (рендзините). В долината на Терек и по долните течения на по-големите му притоци са разпространени крайречни гори и пасища върху алувиални почви. Дължината на прохода е 14,6 km, надморска височина на седловината – 659 m.

Проходът свързва долината на река Голяма Камчия на север с долината на Котленска река (ляв приток на Луда Камчия) на юг. Най-разпространени са различните разновидности на черноземните почви, а на северозапад – сивите горски почви. Черноземните и сивите горски почви са разпространени на север. Разпространени са също и рендзините – хумусно-карбонатни почви. Разпространени са също ливадно-подзолисти почви и др. По речните долини са разпространени ливадни солонцеви почви. На север долината на река Луда Камчия я отделя от Котленска и Върбишка планина. По поречието на реките в региона са разпространени алувиално-ливадни почви, особено в заливните тераси на река Марица и нейните притоци. Най-разпространени са канелените почви и кафявите планински почви, а по поречията на реките има алувиално-ливадни почви. В Западнокамчатската низина най-широко разпространени са торфено-блатните почви.