Кое събитие е проява на антиосманската съпротива на българите през ХVI век?
сформирането на Втората българска легия Велчовата завера Първото Търновско въстание Въстанието на Константин и Фружин
A B C D
Втора българска легия

Втората българска легия е доброволческа формация, която се обучава в Белград през 1867-1868 година за повдигане на освободително въстание на българите в Османската империя. Участва във Втората българска легия. През 1867 г. постъпва във Втората българска легия. През 1868 участва в организирането на Втората българска легия в Белград. През 1867 година взема участие във Втората българска легия. През втората половина на ХVI век към нея възниква малък манастир. През есента на същата година подпомага и организирането на Втората българска легия в Белград. През 1867 година се включва във Втората българска легия в Белград. През 1867 – 1868 г. участва във Втората българска легия в Белград. Участва и във Втората българска легия (1867 – 1868). До втората половина на ХVI век родът Гюл изповядва тенгризма. Тя е превзета през 1867 г. основно от участниците във Втората българска легия. След разбиването на четата постъпва във Втората българска легия в Белград. Това е най-значимата проява на съпротива на евреите по време на Втората световна война. Участва във втората Българска легия в Белград (1867-1868). Принос в антиосманската съпротива имат и българските католици. Във Втората българска легия (1867 – 1868) те отново са заедно. Завършва гимназия в Белград и участва във Втората българска легия. Заминава за Белград и се включва във Втората българска легия. Взима участие във Втората българска легия в Белград (1867 – 1868). Участник e в Първата и Втората Българска легия в Белград. Калемегдан е свързан и с освободителните борби на българите, участвали в Първата и Втората Белградска легия. Преговори между пратеници на Дружината и Гарашанин през май същата година водят до създаване на Втората българска легия. В 1867 година постъпва в Втората българска легия в Белград, Сърбия. Окончателното освобождаване на Смедеревската крепост от турския ѝ гарнизон става през 1867 година по времето на Втората българска легия. Велчова завера

Велчовата завера е опит за въстание на българите в Търновско и Силистра през 1835 година. Започва подготовката на Велчовата завера. Започва подготовката на Велчовата завера. В почти всяко важно събитие оттогава има участие на еленчани: във Велчовата завера (1835 г.) През 1835 г. в Плаковския манастир е организирана Велчовата завера. Те са бежанци от потушаването на Велчовата завера. Взема дейно участие във Велчовата завера (1835). Средище на съзаклятниците от Велчовата завера става Плаковския манастир. Йордан Кисьов

Хаджи Йордан Кисьов е известен като предателя на Велчовата завера. През 1935 година е подпредседател на Изпълнителния комитет за честване 100 години от Велчовата завера. Населението на селото взема дейно участие във Велчовата завера (1835 г. Бащата е съзаклятник от Велчовата завера (1835) и съмишленик на капитан Дядо Никола. През 1835 г. там е заточен игуменът на Плаковския манастир йеромонах Сергий, заради участието му във Велчовата завера. В това село е роден един от ръководителите на Велчовата завера – Иванаки Йонков-Кюркчията (Врачанчето). Иванаки Йонков-Кюркчията

Иванаки Йонков – Кюркчията е български революционер, един от ръководителите на Велчовата завера. Кум на семейството е друга историческа личност от Елена – хаджи Йордан Брадата, съорганизатор на Велчовата завера. Принос в антиосманската съпротива имат и българските католици. Сергий Плаковски

Сергий Плаковски (хаджи Сергий) е български духовник, йеромонах, участник във Велчовата завера през 1835 година. Участието му във Велчовата завера е свързано както с подготовката, така и с потушаване на въстанието. Има сведение за участие през 1835 г. на мъж или мъже от тогавашната махала Аплаци във Велчовата завера . Така хаджи Йордан Брадата завършва живота си като една от видните жертви на Велчовата завера. Благодарение на руското си поданство избягва смъртно наказание, което сполетява всички останали ръководители на Велчовата завера. Чорбаджията Йордан Кисьов, влязъл също в Заверата с претенции на довереник, всъщност е човекът, който предава Велчовата завера. Йордан Брадата

Йордан Хаджииванов Разсуканов, повече известен като хаджи Йордан Брадата, е виден участник във Велчовата завера. Сергий Руховски

Хаджи Сергий Руховски е игумен на Плаковския манастир, организатор и участник във Велчовата завера от 1835 година. През 1598 година е вдигнато Първото търновско въстание. Първо търновско въстание

Първото търновско въстание е надигане срещу Османската империя през 1598 година, по време на Дългата война. Междувременно избухва и Първото търновско въстание. В града избухват Първо търновско въстание и Второ търновско въстание през XVI и XVII век. Дионисий е един от ръководителите на Първото търновско въстание (1598). Провъзгласен е за цар на България по време на Първото търновско въстание през 1598 година. Велчова завера

Велчовата завера е опит за въстание на българите в Търновско и Силистра през 1835 година. Взема участие в Първото търновско въстание и е опожарено от турците. Принос в антиосманската съпротива имат и българските католици. Търновско въстание

Търновско въстание може да се отнася за: От времето на Първото търновско въстание насетне, е прието да се говори за хайдушко движение. Между 16 и 17 век избухват няколко простонародни въстания срещу завоевателя – Първо търновско въстание (1598), Второ търновско въстание (1686), Чипровско въстание (1688) и Карпошово въстание (1689). Второ търновско въстание

Второто търновско въстание е българско въстание против османската власт през 1686 г., предвождано от търновския болярин Ростислав Стратимирович. в Търново избухва Първото търновско въстание, чийто предводител Шишман е обявен за цар Шишман III. Според преданието неговите жители участвали в Първото търновско въстание през 1598 г., след което турците опожарили селището. Второ търновско въстание, избухнало през 1686 година. Според преданието неговите жители са участвали в първото Търновско въстание през 1598 г., след което турците опожаряват селището. Априлско въстание --
Владайско въстание (Войнишко въстание) --
Илинденско-Преображенско въстание --
Тиквешко въстание --
Охридско-Дебърско въстание --
Моравско въстание --
Септемврийско въстание --
Старозагорско въстание --
Чипровско въстание --
Първо търновско въстание --
Второ търновско въстание--
Юнско въстание Когато през 1598 г. избухва Първото търновско въстание, бунтовниците провъзгласяват един мним или реален потомък на династията на Шишмановци за търновски цар. На следващата година избухва Първо търновско въстание. ), Второ търновско въстание (1686 г. Селото е основано след Второто Търновско въстание. Голяма турска война, когато избухват 3-те български въстания срещу османското владичество в българските земи през 17 век (Второ търновско въстание, Чипровско въстание, Карпошово въстание). Първото търновско въстание избухва през 1598 г. Организаторите му са търновският митрополит Дионисий Рали, търговецът Павел Джорджович и Тодор Балина. През XX век освободителната борба на българите от Македония продължава с Горноджумайското въстание, солунските атентати, Илинденско-Преображенското въстание. През 1408 г. участва във въстанието на Константин и Фружин. При потушаването на въстанието на Константин и Фружин завладява крепостта „Сокоград“. Регионът е въвлечен във въстанието на Константин и Фружин (1408 – 1413 г.) Сърби, унгарци и власи взимат участие във въстанието на страната на Константин и Фружин. В 1408 година, по време на въстанието на Константин и Фружин, синът на Баязид I Сюлейман успява да овладее с бой тази крепост от българите. Завоювана е за Османска империя от Муса Челеби по време на потушаването на въстанието на Константин и Фружин в началото на ХV век. През XV век, след въстанието на Константин и Фружин, в турските регистри село Тенча се споменава вече като село Кара Коджа Али (Каракоджали). В 1409 г. по време на въстанието на Константин и Фружин крепостта е арена на битки с турците. „Константин и Фружин“ на северозапад. Принос в антиосманската съпротива имат и българските католици. 1404

Въстание на Константин и Фружин. Избухва въстанието на българите, водени от Георги Войтех и Константин Бодин. 15 век е белязан от действията на Константин II Асен, Въстанието на Константин и Фружин, походите на Владислав III Варненчик и Янош Хуняди – това са първите опити да се освободи България от властта на османците. Фружин намира убежище в Унгария, а по-късно и Константин се оттегля в Белград, където умира в 1422 г.

Това е първата масова проява на съпротивата на българите от Тимошко, Пиротско и въобще на България срещу османското господство. Въстание на Константин и Фружин

Въстанието на Константин и Фружин започнало през 1404 или 1408 г. е всъщност военна кампания на цар Константин II Асен за отхвърляне на османското господство над неговите западнобългарски земи и на братовчед му княз Фружин (син на цар Иван Шишман) за възстановяване на Търновското царство, подпомогната от действията на войводата Мирчо Стари за прогонване на турците от източните български земи. Константин и Фружин (булевард във Варна)

„Константин и Фружин“ е основен диаметрален булевард на квартал Владиславово в едноименния район на Варна, който преминава през квартала в посока юг-север. Султанът ликвидира и последните острови на съпротива от въстанието на Константин и Фружин и всякакво влияние на Мирчо Стари на юг от Дунав, нахлува в отвъддунавските земи и макар да оставя управлението им на войводата, ги превръща в пашалък. През 1408 – 1413 година Тимошко е един от центровете на съпротивителното движение на българите под водачеството на братовчедите Константин ІІ (син на Иван Срацимер) и Фружин (синът на Иван Шишман). През 1404 г. цар Константин заедно със сина на Иван Шишман Фружин и войводата Мирчо Стари започват настъпление срещу турците от Добруджа до Поморавието известно като въстание на Константин и Фружин. Впоследствие за определен период от време в началото на 15 в. българската държавност била възстановена за кратко по време на въстанието на Константин и Фружин. Във въстаналите райони е изпратен с оръжие и доброволци полковник Милета Деспотович, който поема командването и организацията на антиосманската съпротива. Около 1408 – 1413 г. заедно с братовчед си Константин е начело на въстанието на Константин и Фружин, при което се водят широки антиосмански действия, подкрепени от различни християнски сили, които обаче не довеждат до промяна на статуквото. През втората половина на ХVI век към нея възниква малък манастир. Престолонаследниците цар Константин II Асен (син на цар Иван Срацимир) и княз Фружин (син на цар Иван Шишман) организират и предвождат през 1408 – 1413 г. първото в България въстание срещу Османската империя, известно в историята като "въстание на Константин и Фружин". ), цар Константин
и цар Фружин, деспот Константин Драгаш, Крали Марко, дават значителен отпор на
опитите на турците да поробят България.