Информационната РНК напуска ядрото и се свързва с:
лизозомите вакуолите хромозомите рибозомите
A B C D
Антикодон

Антикодон (или "триплет") е участък от транспортната РНК, състоящ се от три нуклеотида, който може да се свързва комплементарно с кодона от информационната РНК. Информационната РНК е 2% от клетъчната РНК. Информационната РНК е с най-голяма молекулна маса. В ядрото има само 1 спирална верига РНК, която съдържа голям количество нуклеокапсид (N), който се свързва с големия (L) и фосфо- (P) протеините във вируса и активират РНК полимеразата по време на репликацията. Гуанинът се свързва с цитозин и в ДНК, и в РНК. Транспортна РНК

Транспортната рибонуклеинова киселина ("транспортна РНК, тРНК") представлява адапторна молекула преносител на аминокиселини до информационната РНК в цитоплазмата на клетката. Информационна РНК

Информационната рибонуклеинова киселина ("информационна РНК, иРНК") носи информация за синтеза на една, а понякога и на няколко полипептидни вериги. Аденинът се свързва с тимина в ДНК и с урацила, който замества тимина в РНК. Каирското метро свързва Шубра с ядрото на Кайро. Впоследствие се установява, че ядърцето е немембранна част от ядрото, богата на РНК. Еукариотите имат три типа ДНК-зависима РНК полимераза в ядрото, всеки от които синтезира различен тип РНК. Когато дадена клетка прояви определен ген, тя копира (транскрибира) ДНК последователността към информационната РНК. Всички видове РНК се синтезират в ядрото и се транспортират в цитозола, където изпълняват биологичните си функции. Те прочитат информационната РНК и превеждат (транслират) кода в правилната последователност от аминокиселини, за да произведат протеините на гена. Лизозомите се подразделят на първични и вторични. В края на 1950-те години съвместно с Жак Моно откриват информационната РНК и установяват, че ДНК съдържа три вида гени – структурни, регулаторни и операторни. В молекулата на РНК и по-точно на тРНК, в която се образуват двуверижни участъци, Аденин се свързва комплементарно с азотна база Урацил. Терминът "виртуална общност" се свързва с книгата „The Virtual Community“ от Хауърд Рейнголд, в която се дискутират комуникацията посредством компютри, социалните групи и информационната наука. Тя има пори, през които се осъществява обмяната на РНК вътре и вън от ядрото, както и на някои белтъци и белтъчни комплекси. В ядрото се извършват удвояването на генетичния материал (синтезирането на ДНК) и началния етап от реализацията на генетичната информация (синтезирането на РНК). Лизозомите извършват и самоунищожение на клетките. иРНК се свързва в РНК-белтъчни комплекси, наречени рибозоми, локализирани в цитозола, където се превежда в полипептидна последователност. ДНК се транскрибира към информационна РНК с помощта на ензима РНК полимераза II и различни протеини. Лизозомите биват два вида: първични и вторични. ДНК, кодираща гени, които се транскрибират активно (са „включени“) е по-хлабаво опакована и се свързва с РНК полимераза (еухроматин), докато ДНК, която кодира неактивни гени („изключени“) е по-сгъстена и се свързва със структурни белтъци (хетерохроматин). Антикодон

Антикодон (или "триплет") е участък от транспортната РНК, състоящ се от три нуклеотида, който може да се свързва комплементарно с кодона от информационната РНК. Информационната РНК е 2% от клетъчната РНК. Информационната РНК е с най-голяма молекулна маса. Тази част на цитоплазмата, която се намира около ядрото или вакуолите, се нарича цитоплазмена мембрана. В ядрото има само 1 спирална верига РНК, която съдържа голям количество нуклеокапсид (N), който се свързва с големия (L) и фосфо- (P) протеините във вируса и активират РНК полимеразата по време на репликацията. Гуанинът се свързва с цитозин и в ДНК, и в РНК. Транспортна РНК

Транспортната рибонуклеинова киселина ("транспортна РНК, тРНК") представлява адапторна молекула преносител на аминокиселини до информационната РНК в цитоплазмата на клетката. Информационна РНК

Информационната рибонуклеинова киселина ("информационна РНК, иРНК") носи информация за синтеза на една, а понякога и на няколко полипептидни вериги. Аденинът се свързва с тимина в ДНК и с урацила, който замества тимина в РНК. Каирското метро свързва Шубра с ядрото на Кайро. Впоследствие се установява, че ядърцето е немембранна част от ядрото, богата на РНК. Еукариотите имат три типа ДНК-зависима РНК полимераза в ядрото, всеки от които синтезира различен тип РНК. Когато дадена клетка прояви определен ген, тя копира (транскрибира) ДНК последователността към информационната РНК. Всички видове РНК се синтезират в ядрото и се транспортират в цитозола, където изпълняват биологичните си функции. Те прочитат информационната РНК и превеждат (транслират) кода в правилната последователност от аминокиселини, за да произведат протеините на гена. В края на 1950-те години съвместно с Жак Моно откриват информационната РНК и установяват, че ДНК съдържа три вида гени – структурни, регулаторни и операторни. Тя се свързва с рецепторните протеини в плазмената мембарана и цитозола на паренхимите, което повишава pH на цитозола на клетките и води до концентрация на свободен Ca от вакуолите. В молекулата на РНК и по-точно на тРНК, в която се образуват двуверижни участъци, Аденин се свързва комплементарно с азотна база Урацил. Терминът "виртуална общност" се свързва с книгата „The Virtual Community“ от Хауърд Рейнголд, в която се дискутират комуникацията посредством компютри, социалните групи и информационната наука. Тя има пори, през които се осъществява обмяната на РНК вътре и вън от ядрото, както и на някои белтъци и белтъчни комплекси. В ядрото се извършват удвояването на генетичния материал (синтезирането на ДНК) и началния етап от реализацията на генетичната информация (синтезирането на РНК). иРНК се свързва в РНК-белтъчни комплекси, наречени рибозоми, локализирани в цитозола, където се превежда в полипептидна последователност. ДНК се транскрибира към информационна РНК с помощта на ензима РНК полимераза II и различни протеини. Неутралните мазнини (триглецириди) се отлагат предимно във вакуолите на дрождите и гъбите. ДНК, кодираща гени, които се транскрибират активно (са „включени“) е по-хлабаво опакована и се свързва с РНК полимераза (еухроматин), докато ДНК, която кодира неактивни гени („изключени“) е по-сгъстена и се свързва със структурни белтъци (хетерохроматин). Антикодон

Антикодон (или "триплет") е участък от транспортната РНК, състоящ се от три нуклеотида, който може да се свързва комплементарно с кодона от информационната РНК. Информационната РНК е 2% от клетъчната РНК. Информационната РНК е с най-голяма молекулна маса. В ядрото има само 1 спирална верига РНК, която съдържа голям количество нуклеокапсид (N), който се свързва с големия (L) и фосфо- (P) протеините във вируса и активират РНК полимеразата по време на репликацията. Гуанинът се свързва с цитозин и в ДНК, и в РНК. Транспортна РНК

Транспортната рибонуклеинова киселина ("транспортна РНК, тРНК") представлява адапторна молекула преносител на аминокиселини до информационната РНК в цитоплазмата на клетката. Информационна РНК

Информационната рибонуклеинова киселина ("информационна РНК, иРНК") носи информация за синтеза на една, а понякога и на няколко полипептидни вериги. Аденинът се свързва с тимина в ДНК и с урацила, който замества тимина в РНК. Каирското метро свързва Шубра с ядрото на Кайро. Впоследствие се установява, че ядърцето е немембранна част от ядрото, богата на РНК. Еукариотите имат три типа ДНК-зависима РНК полимераза в ядрото, всеки от които синтезира различен тип РНК. Когато дадена клетка прояви определен ген, тя копира (транскрибира) ДНК последователността към информационната РНК. Всички видове РНК се синтезират в ядрото и се транспортират в цитозола, където изпълняват биологичните си функции. Огромното мнозинство от човешката ДНК се съдържа в хромозомите в ядрото на клетката, но mtDNA е изключение. Те прочитат информационната РНК и превеждат (транслират) кода в правилната последователност от аминокиселини, за да произведат протеините на гена. В края на 1950-те години съвместно с Жак Моно откриват информационната РНК и установяват, че ДНК съдържа три вида гени – структурни, регулаторни и операторни. В молекулата на РНК и по-точно на тРНК, в която се образуват двуверижни участъци, Аденин се свързва комплементарно с азотна база Урацил. Терминът "виртуална общност" се свързва с книгата „The Virtual Community“ от Хауърд Рейнголд, в която се дискутират комуникацията посредством компютри, социалните групи и информационната наука. Тя има пори, през които се осъществява обмяната на РНК вътре и вън от ядрото, както и на някои белтъци и белтъчни комплекси. В ядрото се извършват удвояването на генетичния материал (синтезирането на ДНК) и началния етап от реализацията на генетичната информация (синтезирането на РНК). иРНК се свързва в РНК-белтъчни комплекси, наречени рибозоми, локализирани в цитозола, където се превежда в полипептидна последователност. ДНК се транскрибира към информационна РНК с помощта на ензима РНК полимераза II и различни протеини. ДНК, кодираща гени, които се транскрибират активно (са „включени“) е по-хлабаво опакована и се свързва с РНК полимераза (еухроматин), докато ДНК, която кодира неактивни гени („изключени“) е по-сгъстена и се свързва със структурни белтъци (хетерохроматин). При еукариоти се съдържат още два вида РНК-и малка ядрени РНК-мяРНК и хетерогенна ядрена РНК хяРНК. През профазата хромозомите се скъсяват и надебеляват. Антикодон

Антикодон (или "триплет") е участък от транспортната РНК, състоящ се от три нуклеотида, който може да се свързва комплементарно с кодона от информационната РНК. Информационната РНК е 2% от клетъчната РНК. Последната се придвижва извън ядрото към рибозомите. Информационната РНК е с най-голяма молекулна маса. Принципът е следният: вирусът се прикрепя към дадена клетка и инжектира в нея своя РНК, която се свързва с рибозомите на клетката и я стимулира да произвежда вирусни белтъци. В ядрото има само 1 спирална верига РНК, която съдържа голям количество нуклеокапсид (N), който се свързва с големия (L) и фосфо- (P) протеините във вируса и активират РНК полимеразата по време на репликацията. Гуанинът се свързва с цитозин и в ДНК, и в РНК. Двете групи се различават по структурата на РНК и рибозомите, както и по строежа на клетъчната обвивка. Транспортна РНК

Транспортната рибонуклеинова киселина ("транспортна РНК, тРНК") представлява адапторна молекула преносител на аминокиселини до информационната РНК в цитоплазмата на клетката. Основната му функция е биогенезис и събиране на частите изграждащи рибозомите (рибозомна РНК и рибозомни белтъци). Рибозомна РНК

Рибозомната РНК (алтернативно рРНК) е вид рибонуклеинова киселина, участваща в строежа на рибозомите и играеща важна роля в биосинтезата на белтъци. Информационна РНК

Информационната рибонуклеинова киселина ("информационна РНК, иРНК") носи информация за синтеза на една, а понякога и на няколко полипептидни вериги. Аденинът се свързва с тимина в ДНК и с урацила, който замества тимина в РНК. Рибозомната РНК е главната съставка на рибозомите, нуклеопротеиновите структури, в които се изършва синтеза на полипептидните вериги на белтъците. Каирското метро свързва Шубра с ядрото на Кайро. Впоследствие се установява, че ядърцето е немембранна част от ядрото, богата на РНК. Еукариотите имат три типа ДНК-зависима РНК полимераза в ядрото, всеки от които синтезира различен тип РНК. Когато дадена клетка прояви определен ген, тя копира (транскрибира) ДНК последователността към информационната РНК. Клетките транскрибират ДНК гена към РНКов вариант на гена, а рибозомите впоследствие транслират РНК в аминокиселинна последователност, протеин. Всички видове РНК се синтезират в ядрото и се транспортират в цитозола, където изпълняват биологичните си функции. Те прочитат информационната РНК и превеждат (транслират) кода в правилната последователност от аминокиселини, за да произведат протеините на гена. В края на 1950-те години съвместно с Жак Моно откриват информационната РНК и установяват, че ДНК съдържа три вида гени – структурни, регулаторни и операторни. Рибозомите могат да се свързват с мембраните на ЕПР. Тя пренася информацията за синтеза на даден белтъчен фактор от ядрото на цитоплазмата на клетката, където върху рибозомите (клетъчни частици) се осъществява белтъчният синтез. Намира се в рибозомите и живите тъкани.