Митохондриите, за разлика от хлоропластите, имат:
кристи грани ДНК строма
A B C D
Митохондриите имат тубуларни кристи. Alveolata имат тубуларни кристи на митохондриите и камшичета с различна структура. Митохондриите имат характерни разклонени тръбовидни кристи, но са били изгубени при Archamoebae. Ендосимбионтната теория се доказва от факта, че митохондриите и хлоропластите имат собствен геном и рибозоми от прокариотен тип. Подобно на митохондриите, хлоропластите могат да се възпроизвеждат чрез делене. Подобно на митохондриите, хлоропластите съдържат собствен генетичен материал, разположен в стромата. Хлоропластите са автономни органели и могат да се делят независимо от клетката (подобно на митохондриите). За разлика от преобладаващата част от клетката, чиято функция се определя от ядрената ДНК, митохондриите имат своя собствена ДНК и се смята, че са еволюирали отделно. Имат подобна структура като другите пластиди: левко- и хлоропластите. Хлоропластите имат дължина от 2 до 10 микрометра и дебелина от 1 микрометър. В митохондриите и хлоропластите протеините попадат при наличие на сигнални последователности, които ги насочват към специфични протеини пори-транслокатори с участието на шаперони. Почти всички имат митохондрии с тръбни кристи. Танкът е с индивидуално торсионно окачване за разлика от Т-34, който е с окачване тип „Кристи“. Изградени са от гранулирана елекртонноплътна маса, наречена матрикс обграден от двуслойна мембрана, която за разлика от митохондриалната не образува кристи. Кристи

Кристи може да се отнася за: Еукариотният генетичен материал е разделен в линейни молекули, наречени хромозоми, поместващи се в обособено ядро, като обикновено има допълнителна генетична информация в митохондриите и хлоропластите (виж ендосимбионтна теория). Мъжките, за разлика от женските, имат шпора на стъпалото. За разлика от останалите лемури имат големи горни резци. За разлика от класите, съсловията имат обичаен произход, т.е. Смит се жени за Хелън Кристи през 1960 г. Имат двама сина и една дъщеря. За разлика от тях, обаче, местоименията имат и падежно склонение. За разлика от насекомоядните бозайници имат добре развито сляпо черво. За разлика от мидите, те имат единична черупка с отвор. За разлика от митовете обаче епическите произведения имат свой автор. Почти е сигурно, че органелите, свързани с ДНК, като митохондриите и хлоропластите, са съответно остатъци от древни симбиозни кислороднодишащи протеобактерии и цианобактерии, а останалата част от клетката произлиза от прародителска, архайска прокариотна клетка – теория, наречена ендосимбионтна. Ендосимбионтната теория се доказва от факта, че митохондриите и хлоропластите имат собствен геном и рибозоми от прокариотен тип. Подобно на митохондриите, хлоропластите могат да се възпроизвеждат чрез делене. Подобно на митохондриите, хлоропластите съдържат собствен генетичен материал, разположен в стромата. Хлоропластите са автономни органели и могат да се делят независимо от клетката (подобно на митохондриите). Митохондриите имат тубуларни кристи. За разлика от преобладаващата част от клетката, чиято функция се определя от ядрената ДНК, митохондриите имат своя собствена ДНК и се смята, че са еволюирали отделно. Грани

Грани е конят на героя Сигурд в скандинавската митология. Имат подобна структура като другите пластиди: левко- и хлоропластите. Хлоропластите имат дължина от 2 до 10 микрометра и дебелина от 1 микрометър. В митохондриите и хлоропластите протеините попадат при наличие на сигнални последователности, които ги насочват към специфични протеини пори-транслокатори с участието на шаперони. Alveolata имат тубуларни кристи на митохондриите и камшичета с различна структура. Митохондриите имат характерни разклонени тръбовидни кристи, но са били изгубени при Archamoebae. Еукариотният генетичен материал е разделен в линейни молекули, наречени хромозоми, поместващи се в обособено ядро, като обикновено има допълнителна генетична информация в митохондриите и хлоропластите (виж ендосимбионтна теория). Мъжките, за разлика от женските, имат шпора на стъпалото. За разлика от останалите лемури имат големи горни резци. За разлика от класите, съсловията имат обичаен произход, т.е. За разлика от тях, обаче, местоименията имат и падежно склонение. За разлика от насекомоядните бозайници имат добре развито сляпо черво. За разлика от мидите, те имат единична черупка с отвор. За разлика от митовете обаче епическите произведения имат свой автор. Почти е сигурно, че органелите, свързани с ДНК, като митохондриите и хлоропластите, са съответно остатъци от древни симбиозни кислороднодишащи протеобактерии и цианобактерии, а останалата част от клетката произлиза от прародителска, архайска прокариотна клетка – теория, наречена ендосимбионтна. През 2012 групата издава LP – то "Новые грани". Грани е потомък на жребеца на Один, Слейпнир. Ендосимбионтна теория

Ендосимбионтната теория е теория, според която някои клетъчни органели на еукариотните клетки, а именно митохондриите и хлоропластите, произлизат от прокариотни клетки, попаднали в цитоплазмата на примитивната еукариотна клетка и установили с нея симбиоза. За разлика от тях специално изработените предавания често имат телевизионен водещ. За разлика от преобладаващата част от клетката, чиято функция се определя от ядрената ДНК, митохондриите имат своя собствена ДНК и се смята, че са еволюирали отделно. Ендосимбионтната теория се доказва от факта, че митохондриите и хлоропластите имат собствен геном и рибозоми от прокариотен тип. Подобно на митохондриите, хлоропластите могат да се възпроизвеждат чрез делене. Подобно на митохондриите, хлоропластите съдържат собствен генетичен материал, разположен в стромата. Хлоропластите са автономни органели и могат да се делят независимо от клетката (подобно на митохондриите). Митохондриална ДНК

Митохондриалната ДНК (мтДНК) е ДНК, която се намира не в ядрото на клетката, а в митохондриите. Вътрешността на хлоропластите, наречена строма, съдържа хлоропластна ДНК, РНК, рибозоми, ензими. Почти е сигурно, че органелите, свързани с ДНК, като митохондриите и хлоропластите, са съответно остатъци от древни симбиозни кислороднодишащи протеобактерии и цианобактерии, а останалата част от клетката произлиза от прародителска, архайска прокариотна клетка – теория, наречена ендосимбионтна. Митохондриите имат тубуларни кристи. Митохондриите са особени органели, те съдържат собствена кръгова ДНК, което означава, че клетъчната ДНК не съдържа информация за точното „изработване“ на тези органели. Мутации могат да възникнат и в извънядрената ДНК – в пластидите, митохондриите и пр. За разлика от трансдукцията фагът не носи чужда ДНК, а отдава на клетката реципиент собствената си ДНК. Съществуването на отделна митохондриална ДНК подсказва, че някога митохондриите са съществували отделно от своите сегашни клетки-гостоприемници. Въпреки че повечето от клетъчната ДНК се съдържа в клетъчното ядро, митохондриите също съдържат своя собствена генетична информация. За разлика от еукариотите ДНК на прокариотите не е свързана с белтъци. Имат подобна структура като другите пластиди: левко- и хлоропластите. Хлоропластите имат дължина от 2 до 10 микрометра и дебелина от 1 микрометър. В митохондриите и хлоропластите протеините попадат при наличие на сигнални последователности, които ги насочват към специфични протеини пори-транслокатори с участието на шаперони. За разлика от тях, прокариотите (бактерии и археа) съхраняват своята ДНК само в цитоплазмата. Една от признаците, че митохондриите са били свободни, е, че всяка съдържа кръгова ДНК, наречена митохондриална ДНК (mtDNA), чиято структура е по-сходна с бактериите, отколкото еукариотните организми (виж ендосимбиотичната теория). Alveolata имат тубуларни кристи на митохондриите и камшичета с различна структура. Митохондриите имат характерни разклонени тръбовидни кристи, но са били изгубени при Archamoebae. Еукариотният генетичен материал е разделен в линейни молекули, наречени хромозоми, поместващи се в обособено ядро, като обикновено има допълнителна генетична информация в митохондриите и хлоропластите (виж ендосимбионтна теория). Мъжките, за разлика от женските, имат шпора на стъпалото. За разлика от останалите лемури имат големи горни резци. Вътрешността на хлоропластите, наречена строма, съдържа хлоропластна ДНК, РНК, рибозоми, ензими. Ендосимбионтната теория се доказва от факта, че митохондриите и хлоропластите имат собствен геном и рибозоми от прокариотен тип. Подобно на митохондриите, хлоропластите могат да се възпроизвеждат чрез делене. Подобно на митохондриите, хлоропластите съдържат собствен генетичен материал, разположен в стромата. Хлоропластите са автономни органели и могат да се делят независимо от клетката (подобно на митохондриите). Митохондриите имат тубуларни кристи. За разлика от преобладаващата част от клетката, чиято функция се определя от ядрената ДНК, митохондриите имат своя собствена ДНК и се смята, че са еволюирали отделно. Имат подобна структура като другите пластиди: левко- и хлоропластите. Хлоропластите имат дължина от 2 до 10 микрометра и дебелина от 1 микрометър. В митохондриите и хлоропластите протеините попадат при наличие на сигнални последователности, които ги насочват към специфични протеини пори-транслокатори с участието на шаперони. Alveolata имат тубуларни кристи на митохондриите и камшичета с различна структура. Митохондриите имат характерни разклонени тръбовидни кристи, но са били изгубени при Archamoebae. Еукариотният генетичен материал е разделен в линейни молекули, наречени хромозоми, поместващи се в обособено ядро, като обикновено има допълнителна генетична информация в митохондриите и хлоропластите (виж ендосимбионтна теория). Вътрешната мембрана огражда пространство, наречено строма. То се състои от вътресъдово пространство и интерстициум (строма). Мъжките, за разлика от женските, имат шпора на стъпалото. За разлика от останалите лемури имат големи горни резци. За разлика от класите, съсловията имат обичаен произход, т.е. За разлика от тях, обаче, местоименията имат и падежно склонение. За разлика от насекомоядните бозайници имат добре развито сляпо черво. За разлика от мидите, те имат единична черупка с отвор. За разлика от митовете обаче епическите произведения имат свой автор. Почти е сигурно, че органелите, свързани с ДНК, като митохондриите и хлоропластите, са съответно остатъци от древни симбиозни кислороднодишащи протеобактерии и цианобактерии, а останалата част от клетката произлиза от прародителска, архайска прокариотна клетка – теория, наречена ендосимбионтна. Вътрешното пространство е оградено от двете мембрани и се нарича строма. Ендосимбионтна теория

Ендосимбионтната теория е теория, според която някои клетъчни органели на еукариотните клетки, а именно митохондриите и хлоропластите, произлизат от прокариотни клетки, попаднали в цитоплазмата на примитивната еукариотна клетка и установили с нея симбиоза.