Свързването на нуклеотиди в полинуклеотидни вериги се осъществява по време на  клетъчните процеси, при които се синтезират:
нуклеинови киселини въглехидрати липиди белтъци
A B C D
Всички нуклеинови киселини са изградени от нуклеотиди. При катаболизма големите макромолекули като полизахариди, липиди, нуклеинови киселини и протеини се разграждат до съставните им мономери монозахариди, мастни киселини, нуклеотиди и аминокиселини, съответно. Най-общо, сложните молекули, изграждащи клетъчните структури, се синтезират на стъпки чрез свързването на малки прекурсори. Свързването на леките и на тежките вериги се осъществява в полизомите. При клетъчните мембрани на останалите организми, страничните вериги са изградени от мастни киселини, с прави вериги, без разклонения или пръстени. Третият етап е свързването на активираните прекурсори в макромолекули като протеини, полизахариди, липиди и нуклеинови киселини. Свързването на нуклеотидите се осъществява по два начина:

Нуклеиновите киселини имат "първичен", "вторичен" и "третичен" строеж. Мономерите на нуклеиновите киселини се наричат нуклеотиди. По време на различните фази на деленето съдържащите се в ядрата нуклеинови киселини претърпяват промени в количествено отношение. Алдаровите киселини се синтезират обикновено при окислението на алдози с азотна киселина. Настъпва нарушение на обмяната при синтеза на нуклеинови киселини и белтъчини. Синтезират се в организма по ензимен път от незаменими мастни киселини. Аминокиселините се свързват при кондензация формирайки пептидна връзка, като по този начин се синтезират дългите вериги на белтъците. Въпреки че интроните понякога се наричат "междинни последователност", терминът „междинни последователности“ може да се отнася за някое от няколко семейства от вътрешната последователности на нуклеинови киселини, които липсват в окончателния геннен продукт, включително интерини, нетранслируеми последователности (утр), и нуклеотиди изтрити при РНК-редактиране. Коарцеватните капки се образуват в концентрирани разтвори от белтъци и нуклеинови киселини. Те са свързани чрез нуклеотидни връзки в различно дълги полинуклеотидни вериги. ДНК се състои от две полинуклеотидни вериги, комплементарни една на друга и усукани под формата на спирала. са съдържали нуклеинови киселини, необходими за възпроизводството. Най-популярните Марковски процеси са Марковските вериги, но не са малко и процесите, които се описват с Марковски процеси в непрекъснато време. Други примери за стероли са жлъчните киселини и техните производни, които при бозайниците представляват оксидирани производни на холестерола и се синтезират в черния дроб. При друго изследване (откриване на нуклеинова киселина) се търсят нуклеинови киселини от вируса, като се използва метод, наречен полимеразна верижна реакция (PCR). Цитозинът е общ и за двете нуклеинови киселини. Нуклеозидите се фосфорилират от специални ензими в клетките, наречени кинази, по първичната алкохолна група (-CH-OH), при което се получават нуклеотиди, които са мономерните единици за синтеза на нуклеиновите киселини ДНК и РНК. Краят на свързването на бензеновите ядра се осъществява при безводородната алотропна форма на въглерода – графит. Краят на свързването на бензеновите ядра се осъществява при безводородната алотропна форма на въглерода – графит. Най-общо, сложните молекули, изграждащи клетъчните структури, се синтезират на стъпки чрез свързването на малки прекурсори. Свързването на леките и на тежките вериги се осъществява в полизомите. Аминокиселините се свързват при кондензация формирайки пептидна връзка, като по този начин се синтезират дългите вериги на белтъците. Те са свързани чрез нуклеотидни връзки в различно дълги полинуклеотидни вериги. ДНК се състои от две полинуклеотидни вериги, комплементарни една на друга и усукани под формата на спирала. Най-популярните Марковски процеси са Марковските вериги, но не са малко и процесите, които се описват с Марковски процеси в непрекъснато време. Краят на свързването на бензеновите ядра се осъществява при безводородната алотропна форма на въглерода – графит. Краят на свързването на бензеновите ядра се осъществява при безводородната алотропна форма на въглерода – графит. Електрон-транспортните вериги са клетъчните механизми, позволяващи използването на енергията от слънчевата светлина при процеса фотосинтеза, както и енергията на химичните вещества чрез редокс реакции като окислението на въглехидрати (клетъчно дишане). Същият този плазмид обуславя израстването на секспили, чрез които се осъществява свързването на двете бактериални клетки. При клетъчните мембрани на останалите организми, страничните вериги са изградени от мастни киселини, с прави вериги, без разклонения или пръстени. Фотосинтезата е основният процес, при който се синтезират въглехидрати от въглероден диоксид (CO) и вода с енергията от слънчевата светлина. Свързването се осъществява чрез отделянето на два атома водород (дехидрогениране). Свързването на четирите полипептидни вериги става на етапи. Свързването на съставните елементи се осъществява чрез наклонена черта под ъгъл. Блокирането на болката се осъществява посредством свързването му с опиоидните рецептори. При "G бактериална клетка" свързването на клетката донор F+ и F- реципиент се осъществява с помощта на секспила. Чрез нея се осъществява свързването на атомите както в молекули, така и в кристалите. Свързването на нуклеотидите се осъществява по два начина:

Нуклеиновите киселини имат "първичен", "вторичен" и "третичен" строеж. Това улеснява изчисляването на електрически вериги като се пренебрегват някои процеси. Вирусните белтъци, които се синтезират от клетката гостоприемник, се делят на три категории: инхибиторни белтъци, които спират синтезата на клетъчните ДНК, РНК и белтъци; специфични вирусни ензими, които осигуряват вирусната репликация; структурни вирусни белтъци, които изграждат нови вирусни частици. Сложните въглехидрати имат дълги вериги, затова не са сладки. Митохондриите са клетъчни органели, които синтезират аденозинтрифосфат (АТФ) - вещество, осигуряващо енергия за протичането на различни биохимични процеси в клетката. Според хипотезата спонтанният синтез в началото е довел до синтез на произволни кратки РНК-вериги, състоящи се от нуклеотиди във всички възможни комбинации. Когато срещата се осъществява, Иванко е заловен и окован във вериги. Най-общо, сложните молекули, изграждащи клетъчните структури, се синтезират на стъпки чрез свързването на малки прекурсори. Свързването на леките и на тежките вериги се осъществява в полизомите. В нея се синтезират главно липиди и стероидни хормони. В гладкия ендоплазмен ретикулум се синтезират липиди и стероидни хормони. Аминокиселините се свързват при кондензация формирайки пептидна връзка, като по този начин се синтезират дългите вериги на белтъците. Там се извършва цикълът на Калвин и се синтезират РНК, ДНК, липиди и белтъци. Те са свързани чрез нуклеотидни връзки в различно дълги полинуклеотидни вериги. ДНК се състои от две полинуклеотидни вериги, комплементарни една на друга и усукани под формата на спирала. Най-популярните Марковски процеси са Марковските вериги, но не са малко и процесите, които се описват с Марковски процеси в непрекъснато време. Краят на свързването на бензеновите ядра се осъществява при безводородната алотропна форма на въглерода – графит. Краят на свързването на бензеновите ядра се осъществява при безводородната алотропна форма на въглерода – графит. Различни лекарства се свързват с клетъчните липиди на базалния епителен слой на роговицата поради техните катионни амфифилни свойства. Същият този плазмид обуславя израстването на секспили, чрез които се осъществява свързването на двете бактериални клетки. При клетъчните мембрани на останалите организми, страничните вериги са изградени от мастни киселини, с прави вериги, без разклонения или пръстени. Свързването се осъществява чрез отделянето на два атома водород (дехидрогениране). При катаболизма големите макромолекули като полизахариди, липиди, нуклеинови киселини и протеини се разграждат до съставните им мономери монозахариди, мастни киселини, нуклеотиди и аминокиселини, съответно. Свързването на четирите полипептидни вериги става на етапи. Свързването на съставните елементи се осъществява чрез наклонена черта под ъгъл. Блокирането на болката се осъществява посредством свързването му с опиоидните рецептори. При "G бактериална клетка" свързването на клетката донор F+ и F- реципиент се осъществява с помощта на секспила. Чрез нея се осъществява свързването на атомите както в молекули, така и в кристалите. Свързването на нуклеотидите се осъществява по два начина:

Нуклеиновите киселини имат "първичен", "вторичен" и "третичен" строеж. Това улеснява изчисляването на електрически вериги като се пренебрегват някои процеси. Третият етап е свързването на активираните прекурсори в макромолекули като протеини, полизахариди, липиди и нуклеинови киселини. Вирусните белтъци, които се синтезират от клетката гостоприемник, се делят на три категории: инхибиторни белтъци, които спират синтезата на клетъчните ДНК, РНК и белтъци; специфични вирусни ензими, които осигуряват вирусната репликация; структурни вирусни белтъци, които изграждат нови вирусни частици. Вирусните белтъци, които се синтезират от клетката гостоприемник, се делят на три категории: инхибиторни белтъци, които спират синтезата на клетъчните ДНК, РНК и белтъци; специфични вирусни ензими, които осигуряват вирусната репликация; структурни вирусни белтъци, които изграждат нови вирусни частици. Най-общо, сложните молекули, изграждащи клетъчните структури, се синтезират на стъпки чрез свързването на малки прекурсори. Свързването на леките и на тежките вериги се осъществява в полизомите. синтезира се иРНК, по чиято програма се синтезират белтъци. Млечните белтъци се синтезират и от някои пептиди на кръвната плазма и от аминокиселините, които се получават от разграждането на кръвните белтъци. Аминокиселините се свързват при кондензация формирайки пептидна връзка, като по този начин се синтезират дългите вериги на белтъците. Следователно ядрото носи информация какви белтъци да се синтезират в клетката. Те са свързани чрез нуклеотидни връзки в различно дълги полинуклеотидни вериги. ДНК се състои от две полинуклеотидни вериги, комплементарни една на друга и усукани под формата на спирала. Както всички живи организми бактериите съдържат рибозоми, чрез които синтезират белтъци. Там се извършва цикълът на Калвин и се синтезират РНК, ДНК, липиди и белтъци. Най-популярните Марковски процеси са Марковските вериги, но не са малко и процесите, които се описват с Марковски процеси в непрекъснато време. В днешно време генът на белтъка се използва широко като светлинен маркер в клетъчната и молекулярната биология за изучаване на експресирането на клетъчните белтъци. Краят на свързването на бензеновите ядра се осъществява при безводородната алотропна форма на въглерода – графит. Краят на свързването на бензеновите ядра се осъществява при безводородната алотропна форма на въглерода – графит. Това е най-продължителната фаза от клетъчния цикъл и по време на нея усилено се синтезират белтъци, рибонуклеинови киселини и вещества, богати на енергия (АТФ). Същият този плазмид обуславя израстването на секспили, чрез които се осъществява свързването на двете бактериални клетки. Трябва само да се отбележи, че не всички белтъци в клетката се синтезират върху мембраните на грануларния ендоплазматичен ретикулум. При клетъчните мембрани на останалите организми, страничните вериги са изградени от мастни киселини, с прави вериги, без разклонения или пръстени. Свързването се осъществява чрез отделянето на два атома водород (дехидрогениране). Свързването на четирите полипептидни вериги става на етапи. Фосфорилацията и дефосфорилацията на тези белтъци се осъществява от ензимът протеинкиназа. Свързването на съставните елементи се осъществява чрез наклонена черта под ъгъл. Блокирането на болката се осъществява посредством свързването му с опиоидните рецептори. Това означава, че в клетката се синтезират не всички белтъци, структурата на които е записана в генетичната програма, а само тези, чийто запис в ДНК може да се презапише.