В поречието на коя от посочените реки са разпространени лонгозни гори?
Камчия Янтра Арда Марица
A B C D
са разпространени уникални лонгозни гори. В долините на Камчия и Батова река има лонгозни гори. По долините на черноморските реки Камчия, Батова, Ропотамо, Велека има лонгозни гори, в които преобладават ясенът, брястът, дъбът и различни увивни растения. На юг от Варна са характерните за северната част лонгозни гори, особено гъсти край устието на река Камчия. В устието на реката се намира резерватът „Камчия“, с най-обширните лонгозни гори в България. За опазване на лонгозните гори по поречието на река Камчия в низината Лонгоза са създадени резерват „Камчия“ и защитената местност „Лонгоза“. Камчия е известна със своите лонгозни гори – непроходими и девствени места по Черноморието, които са обрасли с лиани и гъста растителност. През 1951 г. е създаден резерват „Горна Топчия“ за опазване на лонгозни гори по поречието на река Тунджа. Среща се по мокри, засенчени места и покрай реки, както и във влажни лонгозни гори. Резервата е съставен предимно от вековни лонгозни гори. Приустиевите части на долината са блатисти и обрасли с лонгозни гори. На нейната територия са запазени няколко вида дюни и лонгозни гори. В долното течение – гъсти, на места непроходими лонгозни гори. Разпространено из лонгозни гори, периодично заблатяващи се ливади и крайречни тераси по поречията на реките Дунав, Тунджа, Марица, Камчия, Дяволска, Факийска и др. В Елховския район са се запазили най-големите в България вътрешни лонгозни гори. Разпространени са в екваториалните гори на Амазония. В България се среща из лонгозните гори по поречието на Камчия, в резерватите на Дуранкулашкото езеро и Природен Парк Златни пясъци, по поречието на Марица, Дунав, Тунджа и др. Хигрофитите са разпространени във всички природни зони, но са най-многобройни в екваториалните гори и влажните гори в субтропическите и умерените области покрай реки и заблатени територии. Алувиалните почви са разпространени по поречието на река Мочурица. Среща се по-рядко и във влажни лонгозни гори. Разпространени са в тропичните гори на Югоизточна Азия. Разпространени са в тропичните гори на Югоизточна Азия. Разпространени са в екваториалните гори на остров Борнео. Бреговете са покрити с гъсти лонгозни гори, като между дърветата растат голям брой лиани. Отводнява се от по-горе посочените реки. са разпространени уникални лонгозни гори. През 1951 г. е създаден резерват „Горна Топчия“ за опазване на лонгозни гори по поречието на река Тунджа. Среща се по мокри, засенчени места и покрай реки, както и във влажни лонгозни гори. По поречието на Янтра са изградени помпени станции. Резервата е съставен предимно от вековни лонгозни гори. Приустиевите части на долината са блатисти и обрасли с лонгозни гори. На нейната територия са запазени няколко вида дюни и лонгозни гори. В долното течение – гъсти, на места непроходими лонгозни гори. В Елховския район са се запазили най-големите в България вътрешни лонгозни гори. По долините на черноморските реки Камчия, Батова, Ропотамо, Велека има лонгозни гори, в които преобладават ясенът, брястът, дъбът и различни увивни растения. В долините на Камчия и Батова река има лонгозни гори. Разпространени са в екваториалните гори на Амазония. Хигрофитите са разпространени във всички природни зони, но са най-многобройни в екваториалните гори и влажните гори в субтропическите и умерените области покрай реки и заблатени територии. Алувиалните почви са разпространени по поречието на река Мочурица. Среща се по-рядко и във влажни лонгозни гори. Разпространени са в тропичните гори на Югоизточна Азия. Разпространени са в тропичните гори на Югоизточна Азия. Разпространени са в екваториалните гори на остров Борнео. Бреговете са покрити с гъсти лонгозни гори, като между дърветата растат голям брой лиани. Отводнява се от по-горе посочените реки. На юг от Варна са характерните за северната част лонгозни гори, особено гъсти край устието на река Камчия. Той се разпростира по поречието на река Янтра. Градът е разположен по поречието на река Янтра. Разпространени са във влажните гори на Филипините. Разпространени са в тропическите гори на Америка, от Юкатан до Бразилия. са разпространени уникални лонгозни гори. През 1951 г. е създаден резерват „Горна Топчия“ за опазване на лонгозни гори по поречието на река Тунджа. Среща се по мокри, засенчени места и покрай реки, както и във влажни лонгозни гори. Общо в поречието на Арда 2170 км са заети от нискостеблени и иглолистни гори, което представлява около 40% от цялата водосборна площ. Резервата е съставен предимно от вековни лонгозни гори. Приустиевите части на долината са блатисти и обрасли с лонгозни гори. На нейната територия са запазени няколко вида дюни и лонгозни гори. В долното течение – гъсти, на места непроходими лонгозни гори. В Елховския район са се запазили най-големите в България вътрешни лонгозни гори. По долините на черноморските реки Камчия, Батова, Ропотамо, Велека има лонгозни гори, в които преобладават ясенът, брястът, дъбът и различни увивни растения. В долините на Камчия и Батова река има лонгозни гори. Разпространени са в екваториалните гори на Амазония. Хигрофитите са разпространени във всички природни зони, но са най-многобройни в екваториалните гори и влажните гори в субтропическите и умерените области покрай реки и заблатени територии. Алувиалните почви са разпространени по поречието на река Мочурица. Среща се по-рядко и във влажни лонгозни гори. Разпространени са в тропичните гори на Югоизточна Азия. Разпространени са в тропичните гори на Югоизточна Азия. Разпространени са в екваториалните гори на остров Борнео. Бреговете са покрити с гъсти лонгозни гори, като между дърветата растат голям брой лиани. Отводнява се от по-горе посочените реки. На юг от Варна са характерните за северната част лонгозни гори, особено гъсти край устието на река Камчия. Разпространени са във влажните гори на Филипините. Разпространени са в тропическите гори на Америка, от Юкатан до Бразилия. Разположено е по поречието на р. Малка Арда. Лонгозни гори се срещат локално и в Тунджанската равнина и Горнотракийската низина. са разпространени уникални лонгозни гори. През 1951 г. е създаден резерват „Горна Топчия“ за опазване на лонгозни гори по поречието на река Тунджа. Среща се по мокри, засенчени места и покрай реки, както и във влажни лонгозни гори. По поречието на реките в региона са разпространени алувиално-ливадни почви, особено в заливните тераси на река Марица и нейните притоци. Резервата е съставен предимно от вековни лонгозни гори. Приустиевите части на долината са блатисти и обрасли с лонгозни гори. На нейната територия са запазени няколко вида дюни и лонгозни гори. В долното течение – гъсти, на места непроходими лонгозни гори. В Елховския район са се запазили най-големите в България вътрешни лонгозни гори. По долините на черноморските реки Камчия, Батова, Ропотамо, Велека има лонгозни гори, в които преобладават ясенът, брястът, дъбът и различни увивни растения. В долините на Камчия и Батова река има лонгозни гори. Разпространено из лонгозни гори, периодично заблатяващи се ливади и крайречни тераси по поречията на реките Дунав, Тунджа, Марица, Камчия, Дяволска, Факийска и др. Разпространени са в екваториалните гори на Амазония. Хигрофитите са разпространени във всички природни зони, но са най-многобройни в екваториалните гори и влажните гори в субтропическите и умерените области покрай реки и заблатени територии. Алувиалните почви са разпространени по поречието на река Мочурица. Среща се по-рядко и във влажни лонгозни гори. Разпространени са в тропичните гори на Югоизточна Азия. Разпространени са в тропичните гори на Югоизточна Азия. Разпространени са в екваториалните гори на остров Борнео. Бреговете са покрити с гъсти лонгозни гори, като между дърветата растат голям брой лиани. Отводнява се от по-горе посочените реки. В България се среща из лонгозните гори по поречието на Камчия, в резерватите на Дуранкулашкото езеро и Природен Парк Златни пясъци, по поречието на Марица, Дунав, Тунджа и др. Те са били в контакт с одрисите, населяващи поречието на река Марица. На юг от Варна са характерните за северната част лонгозни гори, особено гъсти край устието на река Камчия. Разпространени са във влажните гори на Филипините.