Фотоните на кои от изброените електромагнитни лъчения имат най-голяма енергия? 
ултравиолетови лъчи радиовълни рентгенови лъчи инфрачервени лъчи
A B C D
Най-малка енергия имат слънчевите лъчи – жълтата зона, средна енергии – галактичните лъчи, синята зона, най-голяма енергия – извънгалактичните лъчи, пурпурната зона. Всеки фотон се характеризира преди всичко с енергията, която носи: фотоните на светлината имат по-голяма енергия от фотоните на радиовълните и по-малка от тази на рентгеновите лъчи. Разкъсването на химичната връзка може да бъде причинено от висока температура, радиация или светлина (слънчеви лъчения, ултравиолетови лъчи). Подобно на радиоактивните лъчения, рентгеновите лъчи имат йонизираща способност. Формиране на радикали:

Необходимата енергия се получава от въздействието на ултравиолетови лъчи или загряване. Фотоните на инфрачервените лъчи са с по-ниска енергия от тези на видимата светлина. Фотоните на инфрачервените лъчи са с по-ниска енергия от тези на видимата светлина. Фотоните, излизащи от гравитационен обект, имат по-малка енергия. Атмосферата предпазва живите организми, като спира голяма част от вредните ултравиолетови лъчи. Тя изучава реакциите, които протичат под въздействие на електромагнитни лъчения с различна дължина на вълната (включително и видимите светлинни лъчи). То излъчва фотони с енергия, която е по-висока от енергията на фотоните, които Земята излъчва в космоса (фотоните с по-висока енергия имат по-ниска ентропия). Фотоните идващи от обекта имат най-високата наблюдавана енергия: 1 тераелектронволта (TeV) – около един трилион пъти по-висока енергия от фотоните на видимата светлина; друг източник заявява, „най-ярката светлина, виждана някога от Земята досега, най-голямата експлозия във Вселената след Големия взрив“. В практиката са познати следните видове електромагнитни вълни: радиовълни, микровълни, видима светлина, ултравиолетови и инфрачервени лъчи, рентгенови и гама лъчи, както и механични вълни: звукови вълни, водни вълни и други. Луминесцентните лампи излъчват малко количество ултравиолетови лъчи. Алкените димеризират след облъчване с ултравиолетови лъчи. Ratokderm е базирана на употребата лазерен лъч от тесновълнови ултравиолетови лъчи. Максималната енергия на фотоните на рентгеновите лъчи е ограничена от енергията на бомбардиращите електрони, която от своя страна зависи от приложеното напрежение, така че една вакуумна лампа с приложено напрежение 80 kV създава рентгенови лъчи с енергия максимум 80 keV. Освен видимата светлина, оптоелектрониката често включва други невидими форми на излъчване като рентгенови лъчи, гама лъчи, ултравиолетови лъчи и инфрачервени лъчи. Озоновият слой спира повечето ултравиолетови лъчи в земната атмосфера. Обеззаразяването се извършва чрез хлориране, озониране, обработка с ултравиолетови лъчи. (Фотоните, в покой, нямат маса, така че те нито имат безкрайна енергия, нито им е придадена такава). Възможно е обаче развитие на "тенорексия" (от английското "tan" - загар) – психологическа зависимост от ултравиолетови лъчи. Бързо загива при кипене, под действието на ултравиолетови лъчи и при изсушаване. От своя страна, фотоните на светлината, които нашето зрение възприема като сини, жълти, червени, също се различават по енергия (най-малка е енергията на червените и най-голяма – на виолетовите фотони). Фотохимичните реакции протичат с абсорбция на електромагнитни лъчи, които доставят активираща енергия на системата или се включват и използват под формата на свободна енталпия. Фотоните, излизащи от гравитационен обект, имат по-малка енергия. Всеки фотон се характеризира преди всичко с енергията, която носи: фотоните на светлината имат по-голяма енергия от фотоните на радиовълните и по-малка от тази на рентгеновите лъчи. То излъчва фотони с енергия, която е по-висока от енергията на фотоните, които Земята излъчва в космоса (фотоните с по-висока енергия имат по-ниска ентропия). Фотоните идващи от обекта имат най-високата наблюдавана енергия: 1 тераелектронволта (TeV) – около един трилион пъти по-висока енергия от фотоните на видимата светлина; друг източник заявява, „най-ярката светлина, виждана някога от Земята досега, най-голямата експлозия във Вселената след Големия взрив“. (Фотоните, в покой, нямат маса, така че те нито имат безкрайна енергия, нито им е придадена такава). От своя страна, фотоните на светлината, които нашето зрение възприема като сини, жълти, червени, също се различават по енергия (най-малка е енергията на червените и най-голяма – на виолетовите фотони). Радиовълни

Радиовълните са електромагнитни вълни с дължина на вълната ламбда (λ) от 0,1 mm до 100 km. Най-малка енергия имат слънчевите лъчи – жълтата зона, средна енергии – галактичните лъчи, синята зона, най-голяма енергия – извънгалактичните лъчи, пурпурната зона. През 1888 Хайнрих Херц е първият, който демонстрира съществуването на електромагнитни вълни, построявайки апарат, излъчващ радиовълни. Радиовълните пренасят в пространството енергия, излъчена от генератор на електромагнитни трептения. Доза на йонизиращите лъчения

Дозата на йонизиращите лъчения е количеството енергия, погълнато от тела и предмети, които са били изложени на йонизиращо лъчение. Светлината избива електрони от материала, стига нейните кванти (фотоните) да имат достатъчно енергия, за да преодолеят силата, с която веществото задържа електроните. Фотоните на инфрачервените лъчи са с по-ниска енергия от тези на видимата светлина. Фотоните на инфрачервените лъчи са с по-ниска енергия от тези на видимата светлина. Тъй като тези порции енергия се излъчват и поглъщат от други заредени частици, фотоните играят ролята на преносители на енергия. Състояния с по-голяма сума имат по-висока енергия. Излъчване на електромагнитни вълни за сметка на вътрешната енергия на веществото. Тя изучава реакциите, които протичат под въздействие на електромагнитни лъчения с различна дължина на вълната (включително и видимите светлинни лъчи). Подобно на радиоактивните лъчения, рентгеновите лъчи имат йонизираща способност. Излъчването на електромагнитни вълни е за сметка на вътрешната енергия на веществото. При електромагнитните взаимодействия е обратно – неограниченият обсег на действие е обусловен от нулевата маса на фотоните, които са преносители на електромагнитни взаимодействия между частиците. Електроните, определящи как атомът ще се отнесе химически към друг атом, са тези, които са най-далече от ядрото и имат най-голяма енергия. Съветските машини имат и облицовка от оловни листове за допълнително предпазване на войниците от лъчения. Неутроните с енергия от 10 до 100 keV са 10 пъти по-вредни за живата тъкан от фотоните, а алфа-частиците и тежките ядра са 20 пъти по-вредни от фотоните. Във вакуума се излъчват най-различни лъчения. Най-малка енергия имат слънчевите лъчи – жълтата зона, средна енергии – галактичните лъчи, синята зона, най-голяма енергия – извънгалактичните лъчи, пурпурната зона. Всеки фотон се характеризира преди всичко с енергията, която носи: фотоните на светлината имат по-голяма енергия от фотоните на радиовълните и по-малка от тази на рентгеновите лъчи. Разсеяните рентгенови лъчи имат същата дължина на вълната като попадащите рентгенови лъчи. Излъчват се и рентгенови лъчи с висока енергия. Електромагнитни вълни с дължина на вълната над 0,1 nm се наричат „меки“ рентгенови лъчи. Максималната енергия на фотоните на рентгеновите лъчи е ограничена от енергията на бомбардиращите електрони, която от своя страна зависи от приложеното напрежение, така че една вакуумна лампа с приложено напрежение 80 kV създава рентгенови лъчи с енергия максимум 80 keV. Подобно на радиоактивните лъчения, рентгеновите лъчи имат йонизираща способност. Фотоните на инфрачервените лъчи са с по-ниска енергия от тези на видимата светлина. Фотоните на инфрачервените лъчи са с по-ниска енергия от тези на видимата светлина. Фотоните, излизащи от гравитационен обект, имат по-малка енергия. Всъщност, за да получим рентгенови лъчи с по-голяма енергия, т.е., с по-малка дължина на вълната, трябва да имаме електронен сноп с по-голяма кинетична енергия на електроните. Тя изучава реакциите, които протичат под въздействие на електромагнитни лъчения с различна дължина на вълната (включително и видимите светлинни лъчи). Ефект на Комптън

Ефект на Комптън е вид нееластично разсейване на високоенергетични фотони (рентгенови лъчи и гама-лъчи) от свободни или слабосвързани електрони, при което се променя дължината на вълната на фотоните. То излъчва фотони с енергия, която е по-висока от енергията на фотоните, които Земята излъчва в космоса (фотоните с по-висока енергия имат по-ниска ентропия). Фотоните идващи от обекта имат най-високата наблюдавана енергия: 1 тераелектронволта (TeV) – около един трилион пъти по-висока енергия от фотоните на видимата светлина; друг източник заявява, „най-ярката светлина, виждана някога от Земята досега, най-голямата експлозия във Вселената след Големия взрив“. Първоначално в тази област се използва само електромагнитно излъчване и йонизиращите лъчения (рентгенови лъчи) за събиране на медицинска информация необходима при диагностика и лечение. Рентгенови лъчи излъчват предимно горещите газове. В практиката са познати следните видове електромагнитни вълни: радиовълни, микровълни, видима светлина, ултравиолетови и инфрачервени лъчи, рентгенови и гама лъчи, както и механични вълни: звукови вълни, водни вълни и други. След твърдите рентгенови лъчи идват гама лъчите. Вследствие на това електроните губят енергия, която се преобразува в излъчване с дължина на вълната в диапазона на меките рентгенови лъчи. Капела е източник на рентгенови лъчи, вероятно от повърхностна магнитна активност. Освен видимата светлина, оптоелектрониката често включва други невидими форми на излъчване като рентгенови лъчи, гама лъчи, ултравиолетови лъчи и инфрачервени лъчи. Твърдите рентгенови лъчи са с по-къси дължини на вълните от меките. Рентгенография

Рентгеногра́фия () е фотографски метод, използващ йонизиращо лъчение - рентгенови лъчи, гама лъчи или неутрони. Всичките сателити имали апарати за рентгенови и гама лъчи. Най-малка енергия имат слънчевите лъчи – жълтата зона, средна енергии – галактичните лъчи, синята зона, най-голяма енергия – извънгалактичните лъчи, пурпурната зона. Всеки фотон се характеризира преди всичко с енергията, която носи: фотоните на светлината имат по-голяма енергия от фотоните на радиовълните и по-малка от тази на рентгеновите лъчи. Подобно на радиоактивните лъчения, рентгеновите лъчи имат йонизираща способност. Фотоните на инфрачервените лъчи са с по-ниска енергия от тези на видимата светлина. Фотоните на инфрачервените лъчи са с по-ниска енергия от тези на видимата светлина. Фотоните, излизащи от гравитационен обект, имат по-малка енергия. Всички тела, чиято температура е по-висока от абсолютната нула, излъчват електромагнитни вълни, в това число и инфрачервени лъчи. Тя изучава реакциите, които протичат под въздействие на електромагнитни лъчения с различна дължина на вълната (включително и видимите светлинни лъчи). То излъчва фотони с енергия, която е по-висока от енергията на фотоните, които Земята излъчва в космоса (фотоните с по-висока енергия имат по-ниска ентропия). Фотоните идващи от обекта имат най-високата наблюдавана енергия: 1 тераелектронволта (TeV) – около един трилион пъти по-висока енергия от фотоните на видимата светлина; друг източник заявява, „най-ярката светлина, виждана някога от Земята досега, най-голямата експлозия във Вселената след Големия взрив“. Те са наречени инфрачервени („подчервени“) лъчи. В практиката са познати следните видове електромагнитни вълни: радиовълни, микровълни, видима светлина, ултравиолетови и инфрачервени лъчи, рентгенови и гама лъчи, както и механични вълни: звукови вълни, водни вълни и други. През това време протозвездата излъчва инфрачервени лъчи, породени от топлината. Максималната енергия на фотоните на рентгеновите лъчи е ограничена от енергията на бомбардиращите електрони, която от своя страна зависи от приложеното напрежение, така че една вакуумна лампа с приложено напрежение 80 kV създава рентгенови лъчи с енергия максимум 80 keV. Освен видимата светлина, оптоелектрониката често включва други невидими форми на излъчване като рентгенови лъчи, гама лъчи, ултравиолетови лъчи и инфрачервени лъчи. Тед Сарджънт, реагират на невидимите за човешкото око инфрачервени лъчи. Връзката може да се осъществява чрез радиовълни, инфрачервени лъчи, лазерни лъчи, безжична мрежа и др. Инфрачервена космическа обсерватория

Инфрачервената космическа обсерватория ( или ("ISO")) е космическа обсерватория за улавяне на инфрачервени лъчения. (Фотоните, в покой, нямат маса, така че те нито имат безкрайна енергия, нито им е придадена такава). От своя страна, фотоните на светлината, които нашето зрение възприема като сини, жълти, червени, също се различават по енергия (най-малка е енергията на червените и най-голяма – на виолетовите фотони). Фотохимичните реакции протичат с абсорбция на електромагнитни лъчи, които доставят активираща енергия на системата или се включват и използват под формата на свободна енталпия. В съседство с нея се намира пролуката на близките инфрачервени лъчи, докато инфрачервените лъчи със средна и голяма дължина на вълната попадат са далеч извън границата на възприятие на човешкото око. От изкуствените източници на инфрачервени лъчи се използват предимно температурните излъчватели на лъчиста енергия – електричните лампи с нажежаема волфрамова жичка, обикновената електрическа дъга и електрическата дъга с висок интензитет. Радиовълните пренасят в пространството енергия, излъчена от генератор на електромагнитни трептения. Доза на йонизиращите лъчения

Дозата на йонизиращите лъчения е количеството енергия, погълнато от тела и предмети, които са били изложени на йонизиращо лъчение.