През кой стадий от еволюцията на една звезда се извършват реакции на термоядрен синтез на водородни ядра и превръщането им в хелиеви ядра? 
протозвезда неутронна звезда звезда от главната последователност бяло джудже
A B C D
В крайния цикъл, в техните ядра се започва термоядрен синтез на хелий от водород и младата звезда излиза на главната последователност. Топлинното възбуждане на ядрени реакции на практика се осъществява само при синтез на най-леки ядра, при които кулоновите бариери са минимални (термоядрен синтез). Най-често под термоядрен синтез се разбира синтез с участието на леки ядра, при което се отделя енергия. тежък водород (деутерий) в хелиеви ядра. Синтез на по-тежки ядра. Астатий се получава при бомбардиране на бисмут с α-частици (хелиеви ядра): Термоядрен синтез

Термоядреният синтез (също така се употребява ядрен синтез) е вид ядрена реакция, при която две или повече атомни ядра се сливат, образувайки по-тежко ядро. Тъй като тази реакция използва четири от общо ~8,9×10 свободни протона (водородни ядра) в Слънцето, всяка секунда тя преобразува около 3,7×10 или около 6,2×10 kg протони в алфа частици (хелиеви ядра). Ядрените реакции се делят на няколко типа – разделяне на тежки ядра, сливане на леки ядра, радиационен разпад и пр. Представляват хелиеви ядра (He), ускорени до 20 000 km/s. В крайна сметка се появява ясният спектър на хелиевия газ, доказващ, че алфа са поне йонизирани хелиеви атоми и вероятно хелиеви ядра. Ядрено инженерство

Ядреното инженерство е клон от инженерната наука, който се занимава с практическите приложения, свързани с деленето на атомните ядра (ядрен разпад), сливането на атомни ядра (термоядрен синтез) или с други субатомни процеси, основани на законите на ядрената физика. Ефективните сечения на ядрените реакции са от порядъка на един барн (обикновено по-малко от 0,05 b за водородни ядра и 2,1 b за уранови). Втората последователност от реакции, при която 4 водородни ядра могат да станат на 1 ядро хелий се нарича "въглерод-азот-кислороден цикъл" или накратко CNO цикъл. Съществуват две различни реакции, чрез които четири водородни ядра могат да доведат до едно хелиево ядро: протон-протонен цикъл и CNO цикъл. Протозвезда

Протозвезда ("първозвезда") е началният стадий от звездната еволюция. Положително зареденото лъчение алфа-лъчи по-късно се оказва хелиеви ядра, състоящи се от два протона и два неутрона. Изотопът Md е синтезиран чрез облъчване на Es с алфа-частици (хелиеви ядра) в 60-инчов циклотрон. Преминаването на ядра през прехода се извършва на една (неделима) стъпка. Термоядреният синтез е технология, базирана на съединяване на леки ядра, вместо на делене. Циклите на „горене“ са сложни и разнообразни, като най-значимата практически реакция е сливането на водородни ядра за получаване на хелий, затова и търсенето на начин за извършване на контролируем термоядрен синтез е съсредоточено около следните възможни реакции:
Изотопите на желязото и никела имат най-голяма енергия на свързване и са най-стабилни, затова са естественият краен продукт на ядрените цикли в звездите. Взривяването на втората степен води до термоядрен взрив и създаването на бързи неутрони, които бомбардирайки урановите ядра предизвикват разпада им и нова атомна експлозия. При наличието на достатъчно плътно и горещо ядро започва термоядрен синтез и се формира звезда от главна последователност. Термоядреният реактор е устройство за контролирано произвеждане на енергия използващо ядрени реакции на синтез на леки атомни ядра чрез топлинно преодоляване на кулоновата бариера между тях. В процеса на сливане се отделя интензивно гама лъчение което разгражда част от железните ядра във 13 хелиеви и 4 неутрона по процеса на фотодисасоциация. В крайния цикъл, в техните ядра се започва термоядрен синтез на хелий от водород и младата звезда излиза на главната последователност. Топлинното възбуждане на ядрени реакции на практика се осъществява само при синтез на най-леки ядра, при които кулоновите бариери са минимални (термоядрен синтез). Най-често под термоядрен синтез се разбира синтез с участието на леки ядра, при което се отделя енергия. тежък водород (деутерий) в хелиеви ядра. Сегашните модели показват, че материята на повърхността на неутронна звезда е съставена от обикновени атомни ядра, смачкани в твърда решетка, докато море от електрони тече през нея. Синтез на по-тежки ядра. Въпреки това, ако масата на звезда надхвърли границата на Чандрасекар, колапсът продължава до превръщането ѝ в неутронна звезда или в черна дупка. При наличието на достатъчно плътно и горещо ядро започва термоядрен синтез и се формира звезда от главна последователност. Астатий се получава при бомбардиране на бисмут с α-частици (хелиеви ядра): Термоядрен синтез

Термоядреният синтез (също така се употребява ядрен синтез) е вид ядрена реакция, при която две или повече атомни ядра се сливат, образувайки по-тежко ядро. Тъй като тази реакция използва четири от общо ~8,9×10 свободни протона (водородни ядра) в Слънцето, всяка секунда тя преобразува около 3,7×10 или около 6,2×10 kg протони в алфа частици (хелиеви ядра). Звезда

Звезда е небесно тяло, представляващо голямо кълбо газ (плазма в хидростатично равновесие), произвеждащо енергия чрез термоядрен синтез, основно превръщане на водород в хелий. Остатъкът е неутронна звезда. Ядрените реакции се делят на няколко типа – разделяне на тежки ядра, сливане на леки ядра, радиационен разпад и пр. Представляват хелиеви ядра (He), ускорени до 20 000 km/s. В крайна сметка се появява ясният спектър на хелиевия газ, доказващ, че алфа са поне йонизирани хелиеви атоми и вероятно хелиеви ядра. Външните слоеве на първоначалната звезда се свиват и могат да отскочат от новообразуваната неутронна звезда, създавайки супернова. През 1934 Цвики и Бааде за първи път използват термина „свръхнова“ и изказват хипотезата, че тези звезди може би са междинния вариант при превръщането на една нормална звезда в неутронна звезда, също така и източника на космическите лъчи. Една звезда се превръща в гигант, след като всичкият наличен водород за термоядрен синтез в ядрото ѝ се изчерпи, в резултат на което тя напуска главната последователност. Когато „свръхнова“ звезда колапсира в неутронна звезда, нейното магнитно поле се увеличава няколко пъти. Ядрено инженерство

Ядреното инженерство е клон от инженерната наука, който се занимава с практическите приложения, свързани с деленето на атомните ядра (ядрен разпад), сливането на атомни ядра (термоядрен синтез) или с други субатомни процеси, основани на законите на ядрената физика. Ефективните сечения на ядрените реакции са от порядъка на един барн (обикновено по-малко от 0,05 b за водородни ядра и 2,1 b за уранови). Втората последователност от реакции, при която 4 водородни ядра могат да станат на 1 ядро хелий се нарича "въглерод-азот-кислороден цикъл" или накратко CNO цикъл. Съществуват две различни реакции, чрез които четири водородни ядра могат да доведат до едно хелиево ядро: протон-протонен цикъл и CNO цикъл. Положително зареденото лъчение алфа-лъчи по-късно се оказва хелиеви ядра, състоящи се от два протона и два неутрона. В крайния цикъл, в техните ядра се започва термоядрен синтез на хелий от водород и младата звезда излиза на главната последователност. При наличието на достатъчно плътно и горещо ядро започва термоядрен синтез и се формира звезда от главна последователност. Една звезда се превръща в гигант, след като всичкият наличен водород за термоядрен синтез в ядрото ѝ се изчерпи, в резултат на което тя напуска главната последователност. Топлинното възбуждане на ядрени реакции на практика се осъществява само при синтез на най-леки ядра, при които кулоновите бариери са минимални (термоядрен синтез). Най-често под термоядрен синтез се разбира синтез с участието на леки ядра, при което се отделя енергия. Всяка звезда преминава през три стадия – протозвезда, стабилна фаза (звезда от Главната последователност), мъртва звезда. тежък водород (деутерий) в хелиеви ядра. В еволюцията на звездите от главната последователност съществува процес на „изгаряне“ на водорода – термоядрен синтез, при което се образува хелий (виж цикъл на Бет, т.нар CNO цикъл). Втората последователност от реакции, при която 4 водородни ядра могат да станат на 1 ядро хелий се нарича "въглерод-азот-кислороден цикъл" или накратко CNO цикъл. Колкото е по-масивна една звезда от Главната последователност, толкова по-силно свети. Синтез на по-тежки ядра. Гигант (звезда)

Звезда гигант е звезда със значително по-голям радиус и светимост в сравнение със звезда от главната последователност със същата повърхностна температура. В сигнатурата на спектралния клас "G2" показва, че повърхностната му температура е около 5778 K (5505 °C), а "V" – че Слънцето, както повечето звезди, е част от главната последователност и освобождава енергията си чрез ядрен синтез на водородни ядра в хелий. Тъй като тази реакция използва четири от общо ~8,9×10 свободни протона (водородни ядра) в Слънцето, всяка секунда тя преобразува около 3,7×10 или около 6,2×10 kg протони в алфа частици (хелиеви ядра). Астатий се получава при бомбардиране на бисмут с α-частици (хелиеви ядра): Термоядрен синтез

Термоядреният синтез (също така се употребява ядрен синтез) е вид ядрена реакция, при която две или повече атомни ядра се сливат, образувайки по-тежко ядро. Звезда

Звезда е небесно тяло, представляващо голямо кълбо газ (плазма в хидростатично равновесие), произвеждащо енергия чрез термоядрен синтез, основно превръщане на водород в хелий. Ядрените реакции се делят на няколко типа – разделяне на тежки ядра, сливане на леки ядра, радиационен разпад и пр. Представляват хелиеви ядра (He), ускорени до 20 000 km/s. Ефективните сечения на ядрените реакции са от порядъка на един барн (обикновено по-малко от 0,05 b за водородни ядра и 2,1 b за уранови). Основният компонент на Слънчевата система е Слънцето – звезда от главната последователност, спектрален клас G2. В крайна сметка се появява ясният спектър на хелиевия газ, доказващ, че алфа са поне йонизирани хелиеви атоми и вероятно хелиеви ядра. Жълто джудже

Жълто джудже е звезда от главна последователност от спектрален клас G. Такава звезда е с маса между 0,84 и 1,15 слънчеви маси и повърхностна температура между 5300 и 6000 К. Както останалите звезди от главна последователност, жълтото джудже преобразува водород в хелий в ядрото си чрез термоядрен синтез. Ядрено инженерство

Ядреното инженерство е клон от инженерната наука, който се занимава с практическите приложения, свързани с деленето на атомните ядра (ядрен разпад), сливането на атомни ядра (термоядрен синтез) или с други субатомни процеси, основани на законите на ядрената физика. Нашето Слънце е звезда от главната последователност - такава е от преди около 4,5 млрд. В крайния цикъл, в техните ядра се започва термоядрен синтез на хелий от водород и младата звезда излиза на главната последователност. Топлинното възбуждане на ядрени реакции на практика се осъществява само при синтез на най-леки ядра, при които кулоновите бариери са минимални (термоядрен синтез). Най-често под термоядрен синтез се разбира синтез с участието на леки ядра, при което се отделя енергия. тежък водород (деутерий) в хелиеви ядра. Синтез на по-тежки ядра. Астатий се получава при бомбардиране на бисмут с α-частици (хелиеви ядра): Термоядрен синтез

Термоядреният синтез (също така се употребява ядрен синтез) е вид ядрена реакция, при която две или повече атомни ядра се сливат, образувайки по-тежко ядро. Тъй като тази реакция използва четири от общо ~8,9×10 свободни протона (водородни ядра) в Слънцето, всяка секунда тя преобразува около 3,7×10 или около 6,2×10 kg протони в алфа частици (хелиеви ядра). Ядрените реакции се делят на няколко типа – разделяне на тежки ядра, сливане на леки ядра, радиационен разпад и пр. Представляват хелиеви ядра (He), ускорени до 20 000 km/s. В крайна сметка се появява ясният спектър на хелиевия газ, доказващ, че алфа са поне йонизирани хелиеви атоми и вероятно хелиеви ядра. Ядрено инженерство

Ядреното инженерство е клон от инженерната наука, който се занимава с практическите приложения, свързани с деленето на атомните ядра (ядрен разпад), сливането на атомни ядра (термоядрен синтез) или с други субатомни процеси, основани на законите на ядрената физика. Ефективните сечения на ядрените реакции са от порядъка на един барн (обикновено по-малко от 0,05 b за водородни ядра и 2,1 b за уранови). Втората последователност от реакции, при която 4 водородни ядра могат да станат на 1 ядро хелий се нарича "въглерод-азот-кислороден цикъл" или накратко CNO цикъл. Съществуват две различни реакции, чрез които четири водородни ядра могат да доведат до едно хелиево ядро: протон-протонен цикъл и CNO цикъл. Бяло джудже

Бяло джудже се нарича звезда с маса, непревишаваща границата на Чандрасекар, лишена от собствен източник на термоядрена енергия. Положително зареденото лъчение алфа-лъчи по-късно се оказва хелиеви ядра, състоящи се от два протона и два неутрона. Изотопът Md е синтезиран чрез облъчване на Es с алфа-частици (хелиеви ядра) в 60-инчов циклотрон. Преминаването на ядра през прехода се извършва на една (неделима) стъпка. Термоядреният синтез е технология, базирана на съединяване на леки ядра, вместо на делене. Циклите на „горене“ са сложни и разнообразни, като най-значимата практически реакция е сливането на водородни ядра за получаване на хелий, затова и търсенето на начин за извършване на контролируем термоядрен синтез е съсредоточено около следните възможни реакции:
Изотопите на желязото и никела имат най-голяма енергия на свързване и са най-стабилни, затова са естественият краен продукт на ядрените цикли в звездите. Взривяването на втората степен води до термоядрен взрив и създаването на бързи неутрони, които бомбардирайки урановите ядра предизвикват разпада им и нова атомна експлозия. При наличието на достатъчно плътно и горещо ядро започва термоядрен синтез и се формира звезда от главна последователност. Термоядреният реактор е устройство за контролирано произвеждане на енергия използващо ядрени реакции на синтез на леки атомни ядра чрез топлинно преодоляване на кулоновата бариера между тях. В процеса на сливане се отделя интензивно гама лъчение което разгражда част от железните ядра във 13 хелиеви и 4 неутрона по процеса на фотодисасоциация.