Характерно за прокариотните  клетки е, че:
притежават хлоропласти се размножават чрез делене на две притежават митохондрии се размножават чрез спори
A B C D
Клетъчна мембрана притежават както еукариотните, така и прокариотните клетки. За прокариотните клетки е характерно бързо редуване на растеж и делене, при което жизненият път на отделните клетъчни поколения е твърде кратък. Срещат се в прокариотните клетки. Еукариотните клетки (същинскоядрени) са клетки, при които наследственото вещество е отделено от цитоплазмата чрез обвивка (клетки, които имат ядро), а основната разлика между прокариотните клетки и еукариотните клетки е, че еукариотните имат ядро, а прокариотните нямат. Прокариотните клетки не притежават обособено ядро, което да е отделено от цитоплазмата със самостоятелна мембрана, и това ги отличава от еукариотите. Мезозома

Мезозома е образувание на клетъчната мембрана на прокариотните клетки. За пшеницата е характерно, че соматичните и клетки не са само диплоидни (2n). Наследствената информация на прокариотните клетки е под формата на една кръгова молекула ДНК. Еукариотните клетки по принцип са много по-големи (хиляди пъти) от прокариотните. В цитоплазмата на прокариотните клетки се намират и по – малки пръстеновидни молекули ДНК – плазмиди. Епидермисът на листата и стъблата е покрит с пори, наречени "устица", част от устичния комплекс, състоящ се от една пора, заобиколена от всяка страна от съдържащи хлоропласти предпазни клетки и две до четири спомагателни клетки, които нямат хлоропласти. Клетките нарастват бързо и се делят митотично (митотичното делене е характерно за телесните клетки, докато мейозата е характерна само за половите клетки). Еукариотните клетки са по-големи и по-сложни от прокариотните клетки (бактерии и археи) и пораждането на тази сложност се открива само в последните години. Еукариотните клетки са 10 пъти по-големи от прокариотните и могат да са до 1000 пъти по-обемни. Характерно при болните от левкемия е, че броят на белите кръвни клетки (левкоцити) е много нисък или много висок. Тя твърди, че всички организми се състоят от една или повече клетки, всички клетки идват от предшестващи ги клетки, жизнените функции на организма протичат в клетките и всички клетки притежават наследствена информация, нужна за регулация на клетъчните функции и за предаване на тази информация на следващите поколения клетки. Пример за безполово размножаване е простото деление на бактериалните клетки, докато половото размножаване е характерно за повечето гръбначни животни. Епидермисът е обикновено прозрачен (в епидермалните клетки няма хлоропласти) и е покрит от външната страна с восъкоподобен слой (кутикула), който предотвратява загубата на вода. Нервната система обикновено се състои от разпределена мрежа от клетки, въпреки че някои видове притежават по-организирани нервни пръстени. Характерно за града е, че няма никакъв светофар. Освен добре приетата теория за ендосимбиозата, която поражда митохондрии и хлоропласти, се счита, че други видове клетки пораждат пероксизомите за ендосимбиоза, че спирохетите пораждат камшичетата и че вероятно вирус с ДНК поражда клетъчното ядро; никоя от тези теории не се приема единодушно. Крилете са с размери 7,0– 9,2 cm и притежават по едно характерно „око“. Притежават също така ектодермални копривни клетки, които отделят парливо вещество и служат за нападение и защита. Космените клетки обикновено притежават глутамерови аферентни връзки и еферентни връзки, използващи ацетилхолин. Поставянето на съда може да бъде на килблоци, клетки и смесено (характерно за много от военните кораби). Например биологичните клетки във подходяща среда, се размножават чрез клетъчно делене. За прокариотните клетки е характерно бързо редуване на растеж и делене, при което жизненият път на отделните клетъчни поколения е твърде кратък. Кремъчните водорасли се размножават почти изключително чрез делене клетката на две. Размножават се чрез делене, рядко чрез пъпкуване. Археите са размножават безполово чрез делене на две, фрагментация или чрез пъпкуване. Много от едноклетъчните, но не всички, се размножават чрез просто делене на две. Ендозоитите (трофозоитите) се размножават безполово, чрез пъпкуване или делене на две (ендодиогения) или чрез множествено делене или пъпкуване (ендополигения), при което се получават мерозоитите. Размножават се основно безполово, чрез делене или пъпкуване. Подобна картина се наблюдава и в прокариотните клетки – техният жизнен цикъл се припокрива изцяло с цикъла на делене (но те не се делят чрез митоза). Еукариотните клетки (същинскоядрени) са клетки, при които наследственото вещество е отделено от цитоплазмата чрез обвивка (клетки, които имат ядро), а основната разлика между прокариотните клетки и еукариотните клетки е, че еукариотните имат ядро, а прокариотните нямат. Те също са самостоятелни органели и се размножават чрез делене. Клетките нарастват бързо и се делят митотично (митотичното делене е характерно за телесните клетки, докато мейозата е характерна само за половите клетки). Срещат се в прокариотните клетки. Те се размножават предимно безполово чрез делене, а в редки случаи – и полово. Най-елементарно развитие имат някои протозойни паразити, които се размножават чрез просто делене. Освен полово много видове могат да се размножават и безполово чрез напречно делене. Дрождите се размножават вегетативно (чрез пъпкуване или просто делене) и по полов път (чрез образуване на спори). Папратовите се размножават безполово (вегетативно или чрез спори) и полово чрез полови клетки. Те се размножават предимно безполово чрез делене, а при някои видове има и полово размножаване. Характерно е за организмите, които се размножават по полов начин. Мезозома

Мезозома е образувание на клетъчната мембрана на прокариотните клетки. Гамета

Гаметите са клетки с хаплоиден хромозомен набор, чрез които организмите се размножават полово. Размножава се чрез надлъжно делене на тялото на две равни части. В подходящи условия това ДНК е възпроизведено и предадено на дъщерните клетки чрез клетъчното делене. Клетъчна мембрана притежават както еукариотните, така и прокариотните клетки. Клетъчна мембрана притежават както еукариотните, така и прокариотните клетки. Клетки като еритроцитите не притежават митохондрии и затова там не се осъществява цикъл на Кребс. За прокариотните клетки е характерно бързо редуване на растеж и делене, при което жизненият път на отделните клетъчни поколения е твърде кратък. Срещат се в прокариотните клетки. Еукариотните клетки (същинскоядрени) са клетки, при които наследственото вещество е отделено от цитоплазмата чрез обвивка (клетки, които имат ядро), а основната разлика между прокариотните клетки и еукариотните клетки е, че еукариотните имат ядро, а прокариотните нямат. Прокариотните клетки не притежават обособено ядро, което да е отделено от цитоплазмата със самостоятелна мембрана, и това ги отличава от еукариотите. Мезозома

Мезозома е образувание на клетъчната мембрана на прокариотните клетки. За пшеницата е характерно, че соматичните и клетки не са само диплоидни (2n). Наследствената информация на прокариотните клетки е под формата на една кръгова молекула ДНК. Еукариотните клетки по принцип са много по-големи (хиляди пъти) от прокариотните. Наличието на митохондрии във всички познати клетки предполага, че това се е случило много отдавна при самото възникване на първите клетки (преди около 3,5 млрд. В цитоплазмата на прокариотните клетки се намират и по – малки пръстеновидни молекули ДНК – плазмиди. Клетките нарастват бързо и се делят митотично (митотичното делене е характерно за телесните клетки, докато мейозата е характерна само за половите клетки). Еукариотните клетки са по-големи и по-сложни от прокариотните клетки (бактерии и археи) и пораждането на тази сложност се открива само в последните години. Еукариотните клетки са 10 пъти по-големи от прокариотните и могат да са до 1000 пъти по-обемни. Характерно при болните от левкемия е, че броят на белите кръвни клетки (левкоцити) е много нисък или много висок. митохондрии, от гръцки: "μίτος", "mitos", нишка + "χονδρίον", "khondrion", гранула) е универсален клетъчен органел, срещан в почти всички еукариотни клетки. Тя твърди, че всички организми се състоят от една или повече клетки, всички клетки идват от предшестващи ги клетки, жизнените функции на организма протичат в клетките и всички клетки притежават наследствена информация, нужна за регулация на клетъчните функции и за предаване на тази информация на следващите поколения клетки. Пример за безполово размножаване е простото деление на бактериалните клетки, докато половото размножаване е характерно за повечето гръбначни животни. Тъй като освен ядро, еритроцитите нямат и митохондрии, тези клетки разчитат единствено на гликолиза за продукция на енергия и предпазване от оксидативен стрес. Цялата клетка се счита сега като един единствен организъм и старите по-малки клетки се считат като органели, наречени митохондрии. Нервната система обикновено се състои от разпределена мрежа от клетки, въпреки че някои видове притежават по-организирани нервни пръстени. Характерно за града е, че няма никакъв светофар. Освен добре приетата теория за ендосимбиозата, която поражда митохондрии и хлоропласти, се счита, че други видове клетки пораждат пероксизомите за ендосимбиоза, че спирохетите пораждат камшичетата и че вероятно вирус с ДНК поражда клетъчното ядро; никоя от тези теории не се приема единодушно. Крилете са с размери 7,0– 9,2 cm и притежават по едно характерно „око“. Папратовите се размножават безполово (вегетативно или чрез спори) и полово чрез полови клетки. Размножават се безполово: вегетативно или чрез спори, или полово. Еукариотните клетки (същинскоядрени) са клетки, при които наследственото вещество е отделено от цитоплазмата чрез обвивка (клетки, които имат ядро), а основната разлика между прокариотните клетки и еукариотните клетки е, че еукариотните имат ядро, а прокариотните нямат. Срещат се в прокариотните клетки. Освен безполово размножаване (вегетативно и чрез спори) водораслите се размножават по полов начин. За прокариотните клетки е характерно бързо редуване на растеж и делене, при което жизненият път на отделните клетъчни поколения е твърде кратък. Дрождите се размножават вегетативно (чрез пъпкуване или просто делене) и по полов път (чрез образуване на спори). Например биологичните клетки във подходяща среда, се размножават чрез клетъчно делене. Характерно е за организмите, които се размножават по полов начин. Размножават се чрез спори при хетероморфна смяна на поколенията, като някои видове са изоспорови, а други – хетероспорови. Гамета

Гаметите са клетки с хаплоиден хромозомен набор, чрез които организмите се размножават полово. Мезозома

Мезозома е образувание на клетъчната мембрана на прокариотните клетки. Клетъчна мембрана притежават както еукариотните, така и прокариотните клетки. За пшеницата е характерно, че соматичните и клетки не са само диплоидни (2n). В цитоплазмата на прокариотните клетки се намират и по – малки пръстеновидни молекули ДНК – плазмиди. Наследствената информация на прокариотните клетки е под формата на една кръгова молекула ДНК. Подобна картина се наблюдава и в прокариотните клетки – техният жизнен цикъл се припокрива изцяло с цикъла на делене (но те не се делят чрез митоза). Размножават се чрез луковички. Размножават се чрез грудки. Еукариотните клетки по принцип са много по-големи (хиляди пъти) от прокариотните. Размножават се чрез делене, рядко чрез пъпкуване. Предполага се, че много видове раци се размножават освен полово, чрез партеногенеза. Хамелеоновите се размножават чрез яйца. Те се размножават чрез пъпкуване. Размножават се основно чрез семена.