Кое от посочените твърдения за разпространението на почвите в България НЕ е  вярно?
Сивите горски почви са характерни за Горнотракийската низина. Черноземите са разпространени в Дунавската равнина. Жълтоземните почви са разпространени само в поречието на река Велека. Кафявите горски почви са типични за планинските райони.
A B C D
Почвите в района на селото са сивите горски. В Марийската низина са разпространени блатно-торфените почви, във Вятските Ували – торфено-карбонатните почви, а на десния бряг на Волга – сивите горски почви. Преобладават сивите горски почви. Преобладават канелените горски почви, черноземите, сивите горски почви, кафявите горски почви, алувиално-ливадните почви и смолниците. Сиви горски почви

Сивите горски почви заемат обща площ 18 млн. Преобладаващите почвени видове са сивите горски и светлосивите псевдоподзолисти горски почви. Канеленоподзолисти и кафяви горски почви са характерни за района. Черноземните и сивите горски почви са разпространени на север. Преобладават кафявите горски, сивите горски и канелените почви. В по-ниските части по северния склон са разпространени сивите горски почви, а по южния ­– канелените горски почви. Най-разпространени са различните разновидности на черноземните почви, а на северозапад – сивите горски почви. В крайните североизточни и източни райони са разпространени сивите горски почви. Почви в България

Почвите в България са черноземни; сиви, кафяви и канелени горски; смолници; псевдоподзолисти и други. В България те са разпространени в Северна България, граничат на север с Дунав, а на юг със сивите горски почви. Почвите са алувиално-ливадни и излужени канелени горски почви. Почвите са предимно кафяви горски и планински ливадни почви. Почвите са основно черноземни, тъмносиви и сиви горски почви. Почвите в България са: чернозем, смолници, алувиално-ливадни, ливадни, кафяви горски, сиви горски, канелени горски, псевдоподзолисти, както и засолени, и заблатени почви. От почвите преобладават сиви горски и канелени почви. В ниските части на резервата почвите са канелени горски, а във високите – кафяви горски почви. Почвите във високопланинския горски пояс са представени от кафяви планинско-горски, планинско-горски хумусно-карбонатни почви и разновидности на планинско-горските кестеняви почви. За подножието на планината са характерни излужените канелените горски и делувиално-ливадните почви, а във височина кафявите горски и планинско-ливадните почви. В областта преобладават подзолистите, ливадно-подзолистите и сивите горски почви. Преобладават сивите горски почви, които са на надморска височина 150 – 200 м, т.е. Горнотракийска низина

Горнотракийската низина е най-обширната низина в България. Летните температури в града не са по-високи от тези на Дунавската равнина. Дунавска равнина

Дунавската равнина (или Дунавска хълмиста равнина) е една от петте физикогеографски зони на България. Малката надморска височина, сравнително сухият континентален климат и, общо взето, сухолюбивата тревна растителност представляват комплекс от фактори, които са спомогнали за формирането и разпространението на черноземите в Западната Дунавска равнина. В България умереноконтиненталният климат обхваща Дунавската равнина и Предбалкана. Почвите в по-голямата част от Дунавската равнина са се формирали върху льосова основа при наличие най-вече на степна и лесостепна растителност. Село Костанденец е разположено в Североизточна България, в Източната част на Дунавската равнина. В България се среща по Черноморското крайбрежие, Тунджанската хълмиста равнина, Дунавската равнина, Софийския район и Североизточна България. Разположено е в Дунавската равнина. С. Сливовик е разположено в Северозападна България, на границата между Предбалкана и Дунавската равнина. Дунавската равнина включва голяма част от Северна България – частта от Долнодунавската равнина южно от река Дунав. Климатът е типичният за Дунавската равнина. Независимо кое от двете е вярно, именно Спенсър разкрива концепцията за космическата еволюция. Село Сломер се намира в средата на Дунавската хълмиста равнина, Централна Северна България. Село Игнатово е разположено в Дунавската равнина. Село Липница е разположено в Дунавската равнина. Селото е в равнинната част на Дунавската равнина. Но Христак го е украсявал и прибавял бивали и небивали работи, та да се чуди човек кое е вярно и кое не. Животинския свят е типичен за Дунавската равнина. Климатът е умереноконтинентален – типичен за Дунавската равнина. Копривец се намира в Северна България, в Лудогорско-Добруджанската хълмисто-платовидна подобласт на Дунавската равнина. Добре познати равнини са Дунавската равнина, Тракийската низина, Индо-Гангската равнина, Източноевропейската равнина. В тази част на Дунавската равнина се проявява една от най-големите за България средногодишни температурни амплитуди – 25,2 ºС. В тази част на Дунавската равнина се проявява една от най-големите за България средногодишни температурни амплитуди от 25,2 °C. Селото се намира в Дунавската равнина. част на Дунавската равнина. Преобладаващите почви в планината са канелени горски, а по средното поречие на река Велека са характерни жълтоземните подзолисти почви. Алувиалните почви са разпространени по поречието на река Мочурица. По поречието на реките в региона са разпространени алувиално-ливадни почви, особено в заливните тераси на река Марица и нейните притоци. В долния участък на поречието на Рилска река – са алувиални и делувиално-ливадни почви, а в поречието на река Струмешница – делувиални и делувиално-ливадни почви. Лесивираните почви са широко разпространени в България. Почвите в зоната са червеноземни и жълтоземни, а на значителни площи са разпространени и блатните почви. В горските територии са разпространени два основни типа почви – излужени канелени горски почви, кафяви горски и алувиални почви по поречието на Тунджа. Водите на река Велека са едни от най-чистите в България. В най-ниската част на Казанлъшкото поле на места са разпространени заблатените почви по поречието на Тунджа. От азоналните почви за карстовите райони са характерни хумусно-карбонатните почви (рендзините), както и алувиално-ливадните за поречието на река Луда Камчия. Почвите в поречието на реката са предимно хумусно-карбонатни. Почви в България

Почвите в България са черноземни; сиви, кафяви и канелени горски; смолници; псевдоподзолисти и други. В България са широко разпространени в Добруджа – в условия на черноземни почви и степна растителност. В планините в разпространението на почвите се наблюдава поясна зоналност: типични сивоземни, тъмни сивоземни, канелени и планинско-ливадни почви. Устие на река Велека

Устие на река Велека е защитена местност, обхващаща площ от 1511,2 хектара около устието на река Велека. Река Велека е най-голямата река в Югоизточна България и по Южното Черноморие. В България те са разпространени в Северна България, граничат на север с Дунав, а на юг със сивите горски почви. В общината са разпространени няколко типа почви. "Тъмна река", "Карамлък") е река в Югоизточна България, област Бургас – община Малко Търново, ляв приток на река Велека. Най-плодородни са тъмноцветните ливадни и алувиални почви, разпространени по долината на река Камчатка. Най-плодородни са ливадно-карбонатните почви (7,8%), разпространени на север, в Средна Литва и в басейна на река Шешупе. В поречието на река Джерман в района на град Дупница се появяват делувиални и делувиално ливадни почви. В района на р. Велека на неголяма територия се разполагат жълтоземни почви. Независимо кое от двете е вярно, именно Спенсър разкрива концепцията за космическата еволюция. Велека

Велека (турски "Kocadere") е река в Турция и България, област Бургас – общини Малко Търново и Царево, вливаща се в Черно море. В планинските горски райони преобладават кафявите горски и кафявите подзолисти почви. Почвите в района са разнообразни като превес имат кафявите и кафявите горски почви. Кафявите горски тъмни почви са по-продуктивни от кафявите горски преходни почви. Най-разпространените почви са ливадно-подзолистите, на равнинните участъци – ливадно-блатните и блатните почви, в южните райони – кафявите горски, а на север – планинските и планинско-тундровите почви. Кафяви горски почви

Кафявите горски почви са песъчливо-глинести. В предпланините преобладават кафявите горски почви, а по североизточните склонове и на планинските плата във вътрешността са развити планинските черноземи. Основните почви са кафявите горски и канелените горски. В планинските райони са разпространени планински-горски, планинско-ливадни и планинско-тундрови почви. Преобладават кафявите горски почви. Преобладават кафявите горски почви. Преобладават кафявите горски почви. Преоблазават кафявите горски почви. Преобладават кафявите горски почви. В почвената покривка в равнинните райони преобладават сивите горски почви и оподзолените черноземи, в предпланинските части – ливадно-подзолистите, а в планините – кафявите горски и ливадно-кафявите почви. Почвите в района са представени от двата основни подтипа на кафявите горски почви – кафява горска тъмна и кафява горска преходна. В наклонените равнини и предпланинските райони широко развити са сивоземно-кафявите солонцеви и осолени, кафавите горски, кестенявите, планинско-кестенявите, планинско-сивокестенявите и планинските черноземни почви. Преобладаващите почви са кафявите и канелените горски. Почвената покривка в планината е тънка, неразвита, като преобладават планинските и кафявите горски почви, а по долините на реките алувиални почви. В южните части на региона са разпространени сиво-кафявите и кафявите горски почви. Преобладават канелените горски почви, черноземите, сивите горски почви, кафявите горски почви, алувиално-ливадните почви и смолниците. Кафявите горски почви са с лек механичен състав. Характерната почва са кафявите горски почви, а покрай реките-алувиалните почви. Преобладават кафявите горски, сивите горски и канелените почви. Основните видове почви, които се срещат в Природен парк „Сините камъни“ са кафявите горски почви и канелените горски почви. Кафявите горски почви най-често имат формирани всички хоризонти А0, А, В, С и Д.

Кафявите горски почви са с лек механичен състав.