При производството на амоняк сместа от азот и водород се нагрява, за да се увеличи: 
равновесната константа скоростта на извеждане на амоняка от реактора скоростта на синтеза на амоняк обемът на газовата смес
A B C D
Използва се при производството на метилхлорид, метиленхлорид, водород, амоняк, при получаването на сажди. В интервала от 350 до 1000 °C се разпада на амоняк, амини, циановодород, водород, азот, метан, етан, смолисти и други вещества. При подобен случай най-силно противодействащо вещество е сместа от спирт и амоняк, която трябва да се вдиша. След това сместа се нагрява до 35 °C. Биологичната фиксация на азот при цианобактериите и в корените на растенията също образува амоняк от молекулен азот. Докато е в Карлсруе (1894 – 1911), той и Карл Бош разработват процеса на Хабер-Бош, с който чрез катализа от водород и атмосферен азот при висока температура и налягане се получава амоняк. Сместа се нагрява до 32 °C и се добавя лимонена или оцетна киселина. Той нагрява смес от магнезиеви стружки, изобутилйодид и добавя сух етилов етер към сместа, при което се наблюдава реакция. Промишлено газът се получава чрез пряк синтез – от азот и водород. Сместа се състои от кислород, хелий и азот в различни пропорции, зависещи от дълбочината на гмуркането. Сместа се слага в колба с обратен хладилник и се нагрява на водна баня до 60-70 °C. Константа на Ридберг

Константата на Ридберг ("R"; "R" за тежки атоми и "R" за водород) е физична константа, отнасяща се за атомния спектър в спектроскопията. Тази атмосфера, съдържаща основно водород, се нагрява от звездата, докато накрая достигне критична температура, при която настъпва мигновен термоядрен синтез. Състои се от 1 атом азот и 3 атома водород, има молекулна формула NH. Използва се в производствения цикъл за получаване на втечнени газове като кислород, азот, водород и хелий. С това се целяло да се увеличи производството и добива на риба в района. В него органическата маса се състои от въглерод (60-90%), водород, кислород, азот, а може да се срещнат и други примеси. Междузвездната среда е съставена главно от водород и хелий с малко примеси от водород, кислород и азот. Едни от най-разпространените са силиций, азот, водород и въглерод. Други основни елементи, съдържащи се във въглищата, са водород, азот, кислород, сяра. Дори и при известна маса на сместа, броят молове в сместа не може да се определи. При производството на водород в малък мащаб, обратната осмоза понякога се използва, за да предотврати образуването на минерали върху повърхността на електродите. Тези бактерии имат възможността за азотфикация от атмосферен, молекулен азот (N) в амоняк (NH). Производството на ресурси може да се увеличи чрез развитието на трите ресурсно-генериращи структури, така че да се създадат нови работни места и по този начин да се увеличи възможността за производство. Казано по-просто, ако температурата на газа се увеличи, ще се увеличи и неговото налягане, но само ако масата и обемът на газа останат константа. Използва се при производството на метилхлорид, метиленхлорид, водород, амоняк, при получаването на сажди. В интервала от 350 до 1000 °C се разпада на амоняк, амини, циановодород, водород, азот, метан, етан, смолисти и други вещества. Биологичната фиксация на азот при цианобактериите и в корените на растенията също образува амоняк от молекулен азот. При подобен случай най-силно противодействащо вещество е сместа от спирт и амоняк, която трябва да се вдиша. При използване на ветрилата винтът се вдига, за да се намали съпротивлението и съответно да се увеличи скоростта. След това сместа се нагрява до 35 °C. Докато е в Карлсруе (1894 – 1911), той и Карл Бош разработват процеса на Хабер-Бош, с който чрез катализа от водород и атмосферен азот при висока температура и налягане се получава амоняк. Той нагрява смес от магнезиеви стружки, изобутилйодид и добавя сух етилов етер към сместа, при което се наблюдава реакция. Сместа се състои от кислород, хелий и азот в различни пропорции, зависещи от дълбочината на гмуркането. Промишлено газът се получава чрез пряк синтез – от азот и водород. Балансът, или съотношението, между тези два елемента в сместа е важно:

За да поддържате скоростта на процеса добра и да не губите ценен азот, вашата смес трябва да предоставя на микробите правилния баланс на въглерод и азот. Сместа се нагрява до 32 °C и се добавя лимонена или оцетна киселина. Карбамидът е друг популярен източник на азот, имащ преимуществото да е твърд е неексплозивен, за разлика от амоняка и амониевия нитрат. Всички те превръщат молекулярния азот в съединения на амоняка (NH). Деленето на атомите в ядрения реактор нагрява топлоносителя на реактора. Това позволява да се увеличи скоростта на самолета-носител при пуск на торпедото до 555 км/ч. Сместа се слага в колба с обратен хладилник и се нагрява на водна баня до 60-70 °C. Състои се от 1 атом азот и 3 атома водород, има молекулна формула NH. Тази атмосфера, съдържаща основно водород, се нагрява от звездата, докато накрая достигне критична температура, при която настъпва мигновен термоядрен синтез. Това позволява значително да се увеличи скоростта – от 21 възела (при 300 оборота на винта в минута) до 23 възела (при 320 оборота). Основните параметри са температурата, до която се нагрява металът, продължителността на задържането при съответната температура и скоростта на охлаждането. Използва се в производствения цикъл за получаване на втечнени газове като кислород, азот, водород и хелий. Междузвездната среда е съставена главно от водород и хелий с малко примеси от водород, кислород и азот. Среща се в бактериите, извършващи анаеробно амониево окисление, където образува част от много тясна и плътна мембрана, за която се смята, че защитава организма от токсичните хидроксиламин и хидразин, участващи в производството на азот и вода от йоните на нитрит и амоняк. Веществото в мъглявината представлява най-вече остатък от атмосферата на прогенитора, състояща се предимно от водород, йонизиран хелий, въглерод, азот, кислород, азот, желязо, неон и сяра. Използва се при производството на метилхлорид, метиленхлорид, водород, амоняк, при получаването на сажди. В интервала от 350 до 1000 °C се разпада на амоняк, амини, циановодород, водород, азот, метан, етан, смолисти и други вещества. Биологичната фиксация на азот при цианобактериите и в корените на растенията също образува амоняк от молекулен азот. При подобен случай най-силно противодействащо вещество е сместа от спирт и амоняк, която трябва да се вдиша. Част от образувания амоняк би могъл да се използва за синтеза на микробен протеин, а част може да се резорбира. Синтеза се осъществява по метода на Чичибабин чрез взаимодействие между формалдехид, амоняк и ацеталдехид. Получава се при протонирането на амоняк (NH). Друг метод е крекингът на амоняк, основно използван, при производството на торове. Докато е в Карлсруе (1894 – 1911), той и Карл Бош разработват процеса на Хабер-Бош, с който чрез катализа от водород и атмосферен азот при висока температура и налягане се получава амоняк. Обратната реакция използва амоняк за вкарването на азот под формата на органично съединение – глутамат. При термична дисоциация се разлага на амоняк и хлороводород. Експериментът включва вода (HO), метан (CH), амоняк (NH) и водород (H). Тези бактерии имат възможността за азотфикация от атмосферен, молекулен азот (N) в амоняк (NH). Когато акулата умре, уреята се разгражда до амоняк от бактерии, което кара мъртвото тяло силно да мирише на амоняк. Хемоавтотрофите използват неорганични източници на енергия като водород, серовородод, железен(II) оксид и амоняк. Този син цвят се премахва с добавката на разтвор от амоняк или изпарения на амоняк и се възвръща жълтеникавият цвят на месото. При преработка на каменни въглища като отпаден продукт се получава амоняк. Вдишването на амоняк при високи концентрации може да причини отравяне. При загубване на съзнание на пострадалия се дава за много кратко време да вдишва през носа амоняк. Разтваря се и в течен амоняк. Освен това в аеронавигационната практика се използват следните газове: водород, генераторен газ, светлинен газ, амоняк ​​и нагрят въздух. Само някои бактерии и техните приемствени растения (основно бобови култури) могат да се възползват от атмосферния азот (N) като го превръщат в амоняк. Използва се като тест за наличие на амоняк и амониеви йони. Обикновено се получава чрез каталитично окисляване на амоняк. Много чист азот може да се получи чрез топлинно разграждане на бариев или натриев азид:

Азотът се използва за получаване на амоняк, на азотна киселина, на азотни торове и на взривни вещества. Използва се при производството на метилхлорид, метиленхлорид, водород, амоняк, при получаването на сажди. Той нагрява смес от магнезиеви стружки, изобутилйодид и добавя сух етилов етер към сместа, при което се наблюдава реакция. При M4A6 корпусът е удължен, за да се увеличи обемът на моторното отделение. В интервала от 350 до 1000 °C се разпада на амоняк, амини, циановодород, водород, азот, метан, етан, смолисти и други вещества. Обемът на сместа се мени с температурата! При подобен случай най-силно противодействащо вещество е сместа от спирт и амоняк, която трябва да се вдиша. Към газовата смес се добавя водна пара, за да намали температурата на самозапалване. След това сместа се нагрява до 35 °C. Биологичната фиксация на азот при цианобактериите и в корените на растенията също образува амоняк от молекулен азот. Докато е в Карлсруе (1894 – 1911), той и Карл Бош разработват процеса на Хабер-Бош, с който чрез катализа от водород и атмосферен азот при висока температура и налягане се получава амоняк. Балансът, или съотношението, между тези два елемента в сместа е важно:

За да поддържате скоростта на процеса добра и да не губите ценен азот, вашата смес трябва да предоставя на микробите правилния баланс на въглерод и азот. Сместа се нагрява до 32 °C и се добавя лимонена или оцетна киселина. Промишлено газът се получава чрез пряк синтез – от азот и водород. Сместа на бертолетовата сол с фосфор се нарича "смес на Армстронг" и може да се взриви и при най-леко триене или нагряване. При излизането от изходящата дюза на турбината газовата смес се разширява до налягането на околната среда и при това се увеличава скоростта ѝ на движение. При използването на въглища или биомаса те трябва да се превърнат в смес от въглероден оксид и водород чрез т. нар. Сместа се състои от кислород, хелий и азот в различни пропорции, зависещи от дълбочината на гмуркането. Натриевият сулфат се нагрява заедно с варовик (калциев карбонат) и въглища, за да се получи смес от натриев карбонат и калциев сулфид. Новото оказване позволява да се намали височината на танка, да се опрости обслужването и да се увеличи обемът на бойното отделение. За пример може да послужи сместа от вода и сярна киселина: ако се смесят 100 милилитра вода със 100 милилитра сярна киселина обемът на сместа е по-малък от 200 милилитра! Сместа се слага в колба с обратен хладилник и се нагрява на водна баня до 60-70 °C. Пилотите дишат смес от азот и кислород. Докато обемът се смалява по време на реакцията (PVC е по-плътен от VCM), непрестанно се добавя вода към сместа, за да се поддържа суспензията. Произвежда се чрез процеса на Солвей, при който смес от вода, амоняк и натриев хлорид (готварска сол) реагират с въглероден диоксид. Използва се в производствения цикъл за получаване на втечнени газове като кислород, азот, водород и хелий.