Кое равнище на организация на растителния организъм е описано в текста:  „Наблюдават се плътно допрени плоски клетки с голяма вакуола, между които има устица   за обмяна на газове. При някои видове тези клетки имат власинки и отделят секрети. При   други се образува кутикула, която предпазва растението от изсъхване“?
орган при животните система от органи органели тъкан при растенията
A B C D
При други видове, които нямат стилети, жертвата се убива с отрова, която отделят епителните клетки на хобота. При някои безкрили насекоми те липсват, а при други се наблюдават и отделителни екскреторни клетки. При стари бактериални култури често се наблюдават клетки с неправилна форма (инволутивни клетки). В растителните клетки има голяма централна вакуола, която избутва ядрото към периферията. При многоклетъчните растения и животни в началото на зародишното развитие при всички клетки се наблюдава също редуване на растеж и делене, но във възрастния организъм този цикъл се запазва само за някои клетки. При инфектиране тези клетки отделят както човешки, така и вирусни невротоксини. Еукариотните клетки (същинскоядрени) са клетки, при които наследственото вещество е отделено от цитоплазмата чрез обвивка (клетки, които имат ядро), а основната разлика между прокариотните клетки и еукариотните клетки е, че еукариотните имат ядро, а прокариотните нямат. При животните отгреждани в клетки или аквариуми поилката се закрепва за стените. При многоклетъчните интеркалациите имат канцерогенен ефект върху вегитативните клетки, потенциално леталнен при половите клетки и тератогенен при ембрионалните клетки. По устройство клетката прилича на един отделен организъм – тя съдържа изключително многообразие от органели, които варират при различните видове клетки. Имбибиция

Имбибицията е процес, при което в резултат на поглъщането на вода от растителните клетки (има се предвид клетките без вакуола и по-стари диференцирали се клетки) се наблюдава набъбване на пихтиестите вещества, намиращи се в клетката. При последващото ѝ делене се образува група от клетки, обхваната от пеликулата, която се нарича ембрион. При прикрепените видове кожните жлези отделят секрет, който се втвърдява и образува плътна тръбичка, в която животните могат да прибират тялото си. При намазване вазелинът образува тънка, гъста и лепкава ципа, която предпазва подлежащите тъкани и повърхности от изсъхване и навлажняване. Например сперматозоидите и червените кръвни клетки при птиците имат по-плътно опакован хроматин от повечето еукариотни клетки, а при трипаносоматидната протозоа (trypanosomatid protozoa) хроматинът не се кондензира във видими хромозоми за клетъчно делене. Ферментацията е съпроводена с образуването на газове, които се отделят при оригване. Той има около 300 – 500 клетки и служи за улавяне на феромоните, изпускани от други себеподобни видове при опасност. Тези клетки спират да се делят и съществуват в непроменен вид до смъртта си, която настъпва поради заболяване или остаряване (кръвните клетки), или до смъртта на целия организъм (мускулните и нервните клетки в животните, покривните и паренхимните клетки в растенията). Ендоплазменият ретикулум се среща при всички видове еукариотни клетки с изключение на еритроцитите. Вместо това, гаметите се произвеждат от мезенхимни клетки, които изпълват тялото между епидермиса и храносмилателната вакуола. При него настъпва по-интензивен растеж от едната страна на растението или растителния орган при което той се извива по направление на дразнителя. Устроена е от живи клетки с разнообразна форма, плътно допрени една до друга, разположени в един непрекъснат слой. При някои голохрили, които се хранят с хидровидни представители, в хрилете попадат защитните клетки отделящи на жертвата. При различните видове клетки жизненият път е различен. При странирането се изпращат съобщения до всички тези клетки. При други видове, които нямат стилети, жертвата се убива с отрова, която отделят епителните клетки на хобота. При някои безкрили насекоми те липсват, а при други се наблюдават и отделителни екскреторни клетки. В растителните клетки има голяма централна вакуола, която избутва ядрото към периферията. Освен с образуването на полови клетки при някои от начините се образуват и специфични органи, които да подпомагат процеса. Към половите органи спадат:

При голяма част от нисшите безгръбначни животни липсват специализирани органи на половата система, които да продуцират полови клетки. При стари бактериални култури често се наблюдават клетки с неправилна форма (инволутивни клетки). Вместо това, гаметите се произвеждат от мезенхимни клетки, които изпълват тялото между епидермиса и храносмилателната вакуола. Еукариотните клетки (същинскоядрени) са клетки, при които наследственото вещество е отделено от цитоплазмата чрез обвивка (клетки, които имат ядро), а основната разлика между прокариотните клетки и еукариотните клетки е, че еукариотните имат ядро, а прокариотните нямат. Устроена е от живи клетки с разнообразна форма, плътно допрени една до друга, разположени в един непрекъснат слой. При някои видове нематоди отделянето се извършва чрез големи ренетни клетки, образуващи Н-овидна канална система. В напредналите стадии във вътрешните органи се наблюдават инфилтрати от лимфоидни клетки. При многоклетъчните растения и животни в началото на зародишното развитие при всички клетки се наблюдава също редуване на растеж и делене, но във възрастния организъм този цикъл се запазва само за някои клетки. За разлика от тях, невротрансмитерите се отделят от нервни клетки (неврони) в непосредствена близост до "целта" (други нервни клетки), която достигат директно. Някои от тях са дебелокожи и грапави на допир, други притежават токсични секрети и копривни клетки. Имбибиция

Имбибицията е процес, при което в резултат на поглъщането на вода от растителните клетки (има се предвид клетките без вакуола и по-стари диференцирали се клетки) се наблюдава набъбване на пихтиестите вещества, намиращи се в клетката. По устройство клетката прилича на един отделен организъм – тя съдържа изключително многообразие от органели, които варират при различните видове клетки. При инфектиране тези клетки отделят както човешки, така и вирусни невротоксини. При последващото ѝ делене се образува група от клетки, обхваната от пеликулата, която се нарича ембрион. Основните видове клетки, от които се състои епидермисът са кератиноцити, меланоцити, клетки на Лангерханс и клетки на Меркел. При намазване вазелинът образува тънка, гъста и лепкава ципа, която предпазва подлежащите тъкани и повърхности от изсъхване и навлажняване. Той има около 300 – 500 клетки и служи за улавяне на феромоните, изпускани от други себеподобни видове при опасност. Чрез клетъчното делене в образувателната тъкан обаче, растението си набавя клетки за различните по тип диференцирани тъкани, както и за органите, необходими за съществуването на растителния организъм. Хермафродитни видове са тези, които имат и женски и мъжки полови клетки. Съвкупността на всички клетки, тъкани, органи и системи от органи, подчинени на жизнените функции на едно живо същество, се нарича "организъм". Например сперматозоидите и червените кръвни клетки при птиците имат по-плътно опакован хроматин от повечето еукариотни клетки, а при трипаносоматидната протозоа (trypanosomatid protozoa) хроматинът не се кондензира във видими хромозоми за клетъчно делене. При други видове, които нямат стилети, жертвата се убива с отрова, която отделят епителните клетки на хобота. По устройство клетката прилича на един отделен организъм – тя съдържа изключително многообразие от органели, които варират при различните видове клетки. При някои безкрили насекоми те липсват, а при други се наблюдават и отделителни екскреторни клетки. В растителните клетки има голяма централна вакуола, която избутва ядрото към периферията. При стари бактериални култури често се наблюдават клетки с неправилна форма (инволутивни клетки). Наред с общите органели има специализирани клетъчни органели, които са спецефични за специализирани клетки. Има органели, които присъстват във всички клетки. Вместо това, гаметите се произвеждат от мезенхимни клетки, които изпълват тялото между епидермиса и храносмилателната вакуола. При многоклетъчните растения и животни в началото на зародишното развитие при всички клетки се наблюдава също редуване на растеж и делене, но във възрастния организъм този цикъл се запазва само за някои клетки. Еукариотните клетки (същинскоядрени) са клетки, при които наследственото вещество е отделено от цитоплазмата чрез обвивка (клетки, които имат ядро), а основната разлика между прокариотните клетки и еукариотните клетки е, че еукариотните имат ядро, а прокариотните нямат. При инфектиране тези клетки отделят както човешки, така и вирусни невротоксини. Устроена е от живи клетки с разнообразна форма, плътно допрени една до друга, разположени в един непрекъснат слой. Тези органели са най-характерни за растителните клетки. Имбибиция

Имбибицията е процес, при което в резултат на поглъщането на вода от растителните клетки (има се предвид клетките без вакуола и по-стари диференцирали се клетки) се наблюдава набъбване на пихтиестите вещества, намиращи се в клетката. Някои от тях са дебелокожи и грапави на допир, други притежават токсични секрети и копривни клетки. Чрез клетъчното делене в образувателната тъкан обаче, растението си набавя клетки за различните по тип диференцирани тъкани, както и за органите, необходими за съществуването на растителния организъм. За разлика от тях, невротрансмитерите се отделят от нервни клетки (неврони) в непосредствена близост до "целта" (други нервни клетки), която достигат директно. Хермафродитни видове са тези, които имат и женски и мъжки полови клетки. Основните видове клетки, от които се състои епидермисът са кератиноцити, меланоцити, клетки на Лангерханс и клетки на Меркел. При намазване вазелинът образува тънка, гъста и лепкава ципа, която предпазва подлежащите тъкани и повърхности от изсъхване и навлажняване. При последващото ѝ делене се образува група от клетки, обхваната от пеликулата, която се нарича ембрион. В резултат на протичането на тези два процеса в организма на растенията се извършва обмяна на газове между растението и атмосферния въздух. Той има около 300 – 500 клетки и служи за улавяне на феромоните, изпускани от други себеподобни видове при опасност. Например сперматозоидите и червените кръвни клетки при птиците имат по-плътно опакован хроматин от повечето еукариотни клетки, а при трипаносоматидната протозоа (trypanosomatid protozoa) хроматинът не се кондензира във видими хромозоми за клетъчно делене. Митохондриите са малки органели, които лежат в цитоплазмата на еукариотни клетки, като тези на хората. При други видове, които нямат стилети, жертвата се убива с отрова, която отделят епителните клетки на хобота. При някои безкрили насекоми те липсват, а при други се наблюдават и отделителни екскреторни клетки. При стари бактериални култури често се наблюдават клетки с неправилна форма (инволутивни клетки). Чрез клетъчното делене в образувателната тъкан обаче, растението си набавя клетки за различните по тип диференцирани тъкани, както и за органите, необходими за съществуването на растителния организъм. В растителните клетки има голяма централна вакуола, която избутва ядрото към периферията. В резултат на протичането на тези два процеса в организма на растенията се извършва обмяна на газове между растението и атмосферния въздух. При многоклетъчните растения и животни в началото на зародишното развитие при всички клетки се наблюдава също редуване на растеж и делене, но във възрастния организъм този цикъл се запазва само за някои клетки. Епидермалната тъкан включва няколко диференцирани типа клетки: епидермални клетки, предпазни клетки, спомагателни клетки и епидермални власинки (трихоми). Седефът се секретира от епителните клетки на мантийната тъкан на някои видове мекотели. Изменчивостта се дължи освен това и на обмяна на гени между различни видове, например при хоризонтален трансфер на гени между бактерии и при хибридизация при растенията. При инфектиране тези клетки отделят както човешки, така и вирусни невротоксини. Ашладисване

Ашладисването или още присаждане, е техника използвана в растениевъдството, при която тъкани от растенията се притискат или присъединяват една към друга така че при по нататъшното нарастване и образуване на новите клетки на растението да бъде формирана цялостна тъкан. Еукариотните клетки (същинскоядрени) са клетки, при които наследственото вещество е отделено от цитоплазмата чрез обвивка (клетки, които имат ядро), а основната разлика между прокариотните клетки и еукариотните клетки е, че еукариотните имат ядро, а прокариотните нямат. При многоклетъчните интеркалациите имат канцерогенен ефект върху вегитативните клетки, потенциално леталнен при половите клетки и тератогенен при ембрионалните клетки. По устройство клетката прилича на един отделен организъм – тя съдържа изключително многообразие от органели, които варират при различните видове клетки. Група от такива специализирани клетки се нарича тъкан, като при животните има четири основни вида тъкан епителна тъкан, нервна тъкан, мускулна тъкан и съединителна тъкан. Поддържането на жизнеността на образувателната тъкан изисква баланс между два противодействащи си процеса: зараждането на органи и обновлението на популацията от стволови клетки при растенията. Имбибиция

Имбибицията е процес, при което в резултат на поглъщането на вода от растителните клетки (има се предвид клетките без вакуола и по-стари диференцирали се клетки) се наблюдава набъбване на пихтиестите вещества, намиращи се в клетката. При растенията такива клетки са клетките на паренхима и др. При последващото ѝ делене се образува група от клетки, обхваната от пеликулата, която се нарича ембрион. При намазване вазелинът образува тънка, гъста и лепкава ципа, която предпазва подлежащите тъкани и повърхности от изсъхване и навлажняване. Тези клетки спират да се делят и съществуват в непроменен вид до смъртта си, която настъпва поради заболяване или остаряване (кръвните клетки), или до смъртта на целия организъм (мускулните и нервните клетки в животните, покривните и паренхимните клетки в растенията). Например сперматозоидите и червените кръвни клетки при птиците имат по-плътно опакован хроматин от повечето еукариотни клетки, а при трипаносоматидната протозоа (trypanosomatid protozoa) хроматинът не се кондензира във видими хромозоми за клетъчно делене. Ферментацията е съпроводена с образуването на газове, които се отделят при оригване. Той има около 300 – 500 клетки и служи за улавяне на феромоните, изпускани от други себеподобни видове при опасност.