Каква функция изпълнява представената нуклеинова киселина?
пренася наследствената информация от ядрото до рибозомите съхранява генетичната информация в ядрото чрез антикодона си се свързва с кодон на иРНК презаписва участъци от една от веригите на ДНК
A B C D
Чрез друга нуклеинова киселина, наречена рибонуклеинова киселина (РНК), ДНК дава информация как да се синтезира определен белтък. Вирусната нуклеинова киселина носи информация, която да програмира клетката гостоприемник да синтезира вирусноспецифични макромолекули. Материален носител на наследствената информация на вирусите е нуклеиновата киселина – ДНК или РНК. Рибонуклеинова киселина

Рибонуклеинова киселина (РНК) е нуклеинова киселина, състояща се от верига от ковалентно свързани нуклеотиди. Последната се придвижва извън ядрото към рибозомите. Основната функция, която изпълнява хемоглобинът в организма, е да пренася кислород. Тя пренася информацията за синтеза на даден белтъчен фактор от ядрото на цитоплазмата на клетката, където върху рибозомите (клетъчни частици) се осъществява белтъчният синтез. Прехвърлянето на наследствената информация от молекулата на иРНК в определена последователност от аминокиселини, изграждащи белтъчната молекула, се нарича транслация (превеждане) на наследствената информация. Основната функция на ядрото е да поддържа генома непроменен и да контролира реализирането на гентичната информация. Дезоксирибонуклеинова киселина

Дезоксирибонуклеиновата киселина (ДНК) е нуклеинова киселина, която носи генетичните инструкции за биологическото развитие на всички клетъчни форми на живот и много от вирусите. Освен че изпълнява опорна функция, цитоскелетът пренася различни клетъчни органели и вещества на различни места в клетката. Нуклеинова киселина

Нуклеиновите киселини (НК) са високомолекулни органични съединения, съставени от голям брой линейно подредени нуклеотиди. Последователността на нуклеотидите в полинуклеотидната верига е специфична за всяка отделна молекула нуклеинова киселина. Изследванията за изолиране на вирус и откриване на нуклеинова киселина са по-добри от откриването на антиген. Кодът се разчита чрез копиране на участъци от ДНК в подобната нуклеинова киселина РНК при процес, наричан транскрипция. Кристалографската структура на вирионите се обуславя от малките по размери нуклеинова киселина и от идентичността на капсомерите изграждащи капсида. Той изпълнява тази функция до нейното заменяне с еврото. Функцията на тРНК е да пренася аминокиселините в тяхната активна форма до рибозомите, където те се свързват чрез пептидни връзки в последователност, определена от мРНК. Тази функция се изпълнява от зеницата. Първичният строеж има решаващо значение за съхранение на наследствената информация. Обикновено тези частици носят малко количество нуклеинова киселина (или ДНК, или РНК, но не и двете заедно). Носител на наследствената информация е ДНК, а гените са всъщност „парчета“ от нея. Въз основа на проба от шанкър могат да бъдат направени две други изследвания – пряка имунофлуоресценция и амплификация на нуклеинова киселина. Там основно се пренася енергия от ядрото към по-външните слоеве, чрез дифузия. Основната му функция е биогенезис и събиране на частите изграждащи рибозомите (рибозомна РНК и рибозомни белтъци). Ядрото е носител на генетичната информация в клетката. Чрез друга нуклеинова киселина, наречена рибонуклеинова киселина (РНК), ДНК дава информация как да се синтезира определен белтък. Спорно е точно каква част от генетичната информация се предава чрез търтеите. Вирусната нуклеинова киселина носи информация, която да програмира клетката гостоприемник да синтезира вирусноспецифични макромолекули. Ето защо генетичната информация на организма се съхранява в ДНК (с редки изключения). В ядрото се извършват жизненоважните процеси на съхраняване и презаписване на генетичната информация – репликация и транскрипция на гените. Рибонуклеинова киселина

Рибонуклеинова киселина (РНК) е нуклеинова киселина, състояща се от верига от ковалентно свързани нуклеотиди. В ядрото се извършват удвояването на генетичния материал (синтезирането на ДНК) и началния етап от реализацията на генетичната информация (синтезирането на РНК). Последователността на нуклеотидите в полинуклеотидната верига е специфична за всяка отделна молекула нуклеинова киселина. Основната функция на ядрото е да поддържа генома непроменен и да контролира реализирането на гентичната информация. Изкуственият интелект е функция на нехомогенна динамична система способна да събира, обработва, съхранява и интерпретира информация. Дезоксирибонуклеинова киселина

Дезоксирибонуклеиновата киселина (ДНК) е нуклеинова киселина, която носи генетичните инструкции за биологическото развитие на всички клетъчни форми на живот и много от вирусите. Съхранява звукова информация. Нуклеинова киселина

Нуклеиновите киселини (НК) са високомолекулни органични съединения, съставени от голям брой линейно подредени нуклеотиди. Кодът се разчита чрез копиране на участъци от ДНК в подобната нуклеинова киселина РНК при процес, наричан транскрипция. Изследванията за изолиране на вирус и откриване на нуклеинова киселина са по-добри от откриването на антиген. Обикновено тези частици носят малко количество нуклеинова киселина (или ДНК, или РНК, но не и двете заедно). F протеинът разкъсва вирусната и клетъчната мембрана на гостоприемника и помага за вкарването на вирусната нуклеинова киселина в клетката. Съхранява визуална и звукова информация. RAM-а съхранява актуална информация. Наред с отбранителна функция, той изпълнява и резидентска функция. Целулозата изпълнява опорна функция в растителните клетки. Процесът осигурява точно копиране на генетичната информация и предаването и от поколение в поколение. Начинът, по който базите са подредени в редицата е всъщност кодът на генетичната информация. Кристалографската структура на вирионите се обуславя от малките по размери нуклеинова киселина и от идентичността на капсомерите изграждащи капсида. Началното място, откъдето започва да се превежда информацията от иРНК, представлява точно определен кодон (начален кодон). Всеки кодон на иРНК веригата отговаря на дадена аминокиселина. Чрез друга нуклеинова киселина, наречена рибонуклеинова киселина (РНК), ДНК дава информация как да се синтезира определен белтък. Тези кодони след това могат да се транслират посредством информационна рибонуклеинова киселина (иРНК) и впоследствие транспортна РНК до кодон, съответстващ на определена аминокиселина. иРНК се товарят на рибозомата и се четат по три нуклеотида в даден момент чрез разпознаване на всеки кодон от иРНК с антикодон от тРНК, която носи аминокиселината, съответстваща на кодона, когото тя разпознава. Когато тРНК с антикодон А-А-А намери своя кодон (в случая това е У-У-У) по протежението на дългата иРНК верига, той се свързва с нея. Рибонуклеинова киселина

Рибонуклеинова киселина (РНК) е нуклеинова киселина, състояща се от верига от ковалентно свързани нуклеотиди. Кодът се разчита чрез копиране на участъци от ДНК в подобната нуклеинова киселина РНК при процес, наричан транскрипция. Това е фабрициевата жлеза, която се свързва с клоаката посредством изводните си канали и изпълнява предимно лимфоидна функция. Първата тРНК, която има антикодон, съответен на началния кодон от иРНК, започва да го „търси“ и го „намира“. Кодира се от кодона AUG, още известен като старт кодон, тъй като показва от къде започва транслирането на протеина от иРНК. От една страна, всяка тРНК може да се свърже с точно определена аминокиселина, а от друга страна – да разпознае съответния ѝ кодон от иРНК. Междувременно иРНК разпознава определено място в малка рибозомна частица и се свързва с нея. Последователността на нуклеотидите в полинуклеотидната верига е специфична за всяка отделна молекула нуклеинова киселина. Дезоксирибонуклеинова киселина

Дезоксирибонуклеиновата киселина (ДНК) е нуклеинова киселина, която носи генетичните инструкции за биологическото развитие на всички клетъчни форми на живот и много от вирусите. Наред с отбранителна функция, той изпълнява и резидентска функция. Вирусната нуклеинова киселина носи информация, която да програмира клетката гостоприемник да синтезира вирусноспецифични макромолекули. Транслацията започва с кодон за начало на веригата (старт кодон). Към безсмисления кодон се свързва специален белтък, който пречи на евентуалното погрешно свързване на някоя тРНК. Кристалографската структура на вирионите се обуславя от малките по размери нуклеинова киселина и от идентичността на капсомерите изграждащи капсида. Безкислородна киселина

Безкислородната киселина е киселина, която не свързва кислорода. Изследванията за изолиране на вирус и откриване на нуклеинова киселина са по-добри от откриването на антиген. Формирането на кристали на пикочната киселина в ставите се свързва с подагра.]] Тази функция се изпълнява от зеницата. Нуклеинова киселина

Нуклеиновите киселини (НК) са високомолекулни органични съединения, съставени от голям брой линейно подредени нуклеотиди. Кодът се разчита чрез копиране на участъци от ДНК в подобната нуклеинова киселина РНК при процес, наричан транскрипция. Могат да се презаписват участъци от една от веригите на ДНК, при което транскрипцията на ДНК протича избирателно. Чрез друга нуклеинова киселина, наречена рибонуклеинова киселина (РНК), ДНК дава информация как да се синтезира определен белтък. Дезоксирибонуклеинова киселина

Дезоксирибонуклеиновата киселина (ДНК) е нуклеинова киселина, която носи генетичните инструкции за биологическото развитие на всички клетъчни форми на живот и много от вирусите. При транскрипцията се презаписва само един участник от само една верига на ДНК. Обикновено тези частици носят малко количество нуклеинова киселина (или ДНК, или РНК, но не и двете заедно). Рибонуклеинова киселина

Рибонуклеинова киселина (РНК) е нуклеинова киселина, състояща се от верига от ковалентно свързани нуклеотиди. ДНК (дезоксирибонуклеинова киселина) и РНК (рибонукеинова киселина) са типични примери за полинуклеотиди, имащи различна функция. Според него ДНК представлява двойна спирала, веригите на която са усукани една спрямо друга. Транскрипцията е процес, при който заложената в ДНК информация се презаписва от РНК. Интеркалацията се предизвиква от химични реагенти, които се вграждат в нуклеотидната последователност на веригите на ДНК или в между клъстерните участъци на комплементарно свързаните нуклеотиди. През 1966 г. Международният комитет па таксономия на вирусите приема единна класификация на вирусите, базираща се на типа нуклеинова киселина (РНК и ДНК) и количество на нуклеиновата киселина (едно- или двуверижна). „Отпадъчната ДНК“ представлява участъци, които не изглежда да съдържат гени или да имат някаква функция. Усукването на ДНК-веригите затруднява разделянето на дълги сегменти. Изследванията за изолиране на вирус и откриване на нуклеинова киселина са по-добри от откриването на антиген. Кристалографската структура на вирионите се обуславя от малките по размери нуклеинова киселина и от идентичността на капсомерите изграждащи капсида. Нуклеинова киселина

Нуклеиновите киселини (НК) са високомолекулни органични съединения, съставени от голям брой линейно подредени нуклеотиди. Регулаторните участъци от ДНК определят началото и края на структурните гени. Последователността на нуклеотидите в полинуклеотидната верига е специфична за всяка отделна молекула нуклеинова киселина. Тази функция се изпълнява от зеницата. Въз основа на проба от шанкър могат да бъдат направени две други изследвания – пряка имунофлуоресценция и амплификация на нуклеинова киселина. Вирусната нуклеинова киселина носи информация, която да програмира клетката гостоприемник да синтезира вирусноспецифични макромолекули. Завиването се осъществява чрез блокиране на една от веригите. -2-

Дезоксирибоза е прекурсор на нуклеиновата киселина ДНК. Йонизиращата енергия уврежда структурата на дезоксирибонуклеиновата киселина (ДНК).