Ждрелата и проломите са форми на релефа, характерни за:
котловинните дъна равнините планините низините
A B C D
Най-характерни за карста са отрицателни форми на релефа. За релефа ѝ са характерни заоблените форми на релефа – хълмове и долинни понижения, а по западните ѝ склонове често срещани са карстовите форми. Вододелните гребени на хребетите са с характерни алпийски форми на релефа. Характерни са древните ледникови форми на релефа (кари, трогови долини, циркуси). Характерни форми на релефа на Рило-Родопския масив са денудационните заравнености, земните пирамиди, карстовите и глациалните форми. За релефа на дъното на гренландския и норвежкия шелф са характерни екзарационните форми на ледниковия релеф. За релефа на планината са характерни типичните алпийски форми – скалисти гребени, остри върхове, циркуси, трогови долини. За най-нисоките части на Тяншан са характерни ледниковите форми на релефа (циркуси, трогови долини, кари и др. На северозапад, особено по долината на река Лена са характерни еоловите форми на релефа, т.н. Ледниковите форми на релефа са характерни за дъното на Хъдсъновия залив, който, за разлика от протоците, е изцяло плитководен. Характерни форми на релефа са добре изразените три денудационни заравнености, спектърът от няколко речни тераси, красивите проломи ­на река Ерма край Трън, на река Струма (проломите Кракра, Чардакски, Прибойски и Земенски) Широко разпространение имат и карстовите форми в планините ­Голо бърдо, Любаш, Земенска и Конявска планина. Зад Продълговатата долина са невисоките (до 1 500 m) интрузивни Крайбрежни Кордилери, за които са характерни аридните (сухи) скулптурни форми на релефа. Морфографското единство между планинските редици и котловинните ивици придават типичен мозаичен характер на релефа. За северните му части са характерни меките форми на релефа, а на юг височината му нараства и формите на върховете и билото придобиват алпийски вид. За релефа са характерни малките безотточни котловини със солени езера и солончаци. Характерни особености за релефа са обширните пространства заети от каменисти сипеи, т.н. За нея са характерни добре изразената валежна сянка по протежението на старопланинското подножие, проявата на падащите ветрове откъм стръмната орографска ограда на Стара планина на прехода с котловинните дъна и наблюдаваният фьонов ефект по южната периферия на някои котловини. Характерни форми на контрапункта са фугата и канонът. Преобладват карстовите форми на релефа. Характерни за релефа на тази част от Дунавската равнина са плоските долинни ридове – златии. За релефа на Литва е характерно редуване на ниски равнини и хълмисти възвишения, като повечето форми на релефа са с ледников произход. Алувиалните наслаги са характерни за Чокльово блато, което е запълнено с торф и за речните дъна. За формите на релефа на община Горна Оряховица са характерни асиметрични речни долини, суходолия, плата и свлачища. За Източна Грузия са характерни както хомофонни, така и хомофонно-полифонични форми. За релефа на областта са характерни множеството понижения, голяма част от които са заети от малки безотточни езера. Най-характерни за карста са отрицателни форми на релефа. За релефа ѝ са характерни заоблените форми на релефа – хълмове и долинни понижения, а по западните ѝ склонове често срещани са карстовите форми. Вододелните гребени на хребетите са с характерни алпийски форми на релефа. Характерни са древните ледникови форми на релефа (кари, трогови долини, циркуси). Характерни форми на релефа на Рило-Родопския масив са денудационните заравнености, земните пирамиди, карстовите и глациалните форми. За релефа на дъното на гренландския и норвежкия шелф са характерни екзарационните форми на ледниковия релеф. За релефа на планината са характерни типичните алпийски форми – скалисти гребени, остри върхове, циркуси, трогови долини. За най-нисоките части на Тяншан са характерни ледниковите форми на релефа (циркуси, трогови долини, кари и др. На северозапад, особено по долината на река Лена са характерни еоловите форми на релефа, т.н. Ледниковите форми на релефа са характерни за дъното на Хъдсъновия залив, който, за разлика от протоците, е изцяло плитководен. Характерни форми на релефа са добре изразените три денудационни заравнености, спектърът от няколко речни тераси, красивите проломи ­на река Ерма край Трън, на река Струма (проломите Кракра, Чардакски, Прибойски и Земенски) Широко разпространение имат и карстовите форми в планините ­Голо бърдо, Любаш, Земенска и Конявска планина. Зад Продълговатата долина са невисоките (до 1 500 m) интрузивни Крайбрежни Кордилери, за които са характерни аридните (сухи) скулптурни форми на релефа. Равнинни форми са равнините, низините и полетата. За северните му части са характерни меките форми на релефа, а на юг височината му нараства и формите на върховете и билото придобиват алпийски вид. За релефа са характерни малките безотточни котловини със солени езера и солончаци. Характерни особености за релефа са обширните пространства заети от каменисти сипеи, т.н. За равнините в Западното Предкавказие са характерни лисица, заек, хомяк, различни видове гризачи. Характерни форми на контрапункта са фугата и канонът. Преобладват карстовите форми на релефа. Характерни за релефа на тази част от Дунавската равнина са плоските долинни ридове – златии. За релефа на Литва е характерно редуване на ниски равнини и хълмисти възвишения, като повечето форми на релефа са с ледников произход. За формите на релефа на община Горна Оряховица са характерни асиметрични речни долини, суходолия, плата и свлачища. За равнините са характерни кафявите подзолисти и ливдно-кафяви оподзолени почви, а по долините на реките – алувиалните почви. При ирокезите не са известни воински общества, така характерни за индианците от равнините и индианците от платата. За Източна Грузия са характерни както хомофонни, така и хомофонно-полифонични форми. Най-характерни за карста са отрицателни форми на релефа. За релефа ѝ са характерни заоблените форми на релефа – хълмове и долинни понижения, а по западните ѝ склонове често срещани са карстовите форми. Характерни форми на релефа са добре изразените три денудационни заравнености, спектърът от няколко речни тераси, красивите проломи ­на река Ерма край Трън, на река Струма (проломите Кракра, Чардакски, Прибойски и Земенски) Широко разпространение имат и карстовите форми в планините ­Голо бърдо, Любаш, Земенска и Конявска планина. Вододелните гребени на хребетите са с характерни алпийски форми на релефа. Характерни са древните ледникови форми на релефа (кари, трогови долини, циркуси). Характерни форми на релефа на Рило-Родопския масив са денудационните заравнености, земните пирамиди, карстовите и глациалните форми. За релефа на дъното на гренландския и норвежкия шелф са характерни екзарационните форми на ледниковия релеф. За релефа на планината са характерни типичните алпийски форми – скалисти гребени, остри върхове, циркуси, трогови долини. За най-нисоките части на Тяншан са характерни ледниковите форми на релефа (циркуси, трогови долини, кари и др. На северозапад, особено по долината на река Лена са характерни еоловите форми на релефа, т.н. Ледниковите форми на релефа са характерни за дъното на Хъдсъновия залив, който, за разлика от протоците, е изцяло плитководен. Зад Продълговатата долина са невисоките (до 1 500 m) интрузивни Крайбрежни Кордилери, за които са характерни аридните (сухи) скулптурни форми на релефа. За северните му части са характерни меките форми на релефа, а на юг височината му нараства и формите на върховете и билото придобиват алпийски вид. За релефа са характерни малките безотточни котловини със солени езера и солончаци. Характерни особености за релефа са обширните пространства заети от каменисти сипеи, т.н. Характерни форми на контрапункта са фугата и канонът. Преобладват карстовите форми на релефа. Характерни за релефа на тази част от Дунавската равнина са плоските долинни ридове – златии. За релефа на Литва е характерно редуване на ниски равнини и хълмисти възвишения, като повечето форми на релефа са с ледников произход. За формите на релефа на община Горна Оряховица са характерни асиметрични речни долини, суходолия, плата и свлачища. За Източна Грузия са характерни както хомофонни, така и хомофонно-полифонични форми. "circus") е глациална форма на релефа, характерна за високите части на планините. За релефа на областта са характерни множеството понижения, голяма част от които са заети от малки безотточни езера. За най-високите части са характерни алпийските релефни форми, в т.ч. Тези форми са характерни за небрежната разговорна реч и трябва да се избягват. Най-характерни за карста са отрицателни форми на релефа. За релефа ѝ са характерни заоблените форми на релефа – хълмове и долинни понижения, а по западните ѝ склонове често срещани са карстовите форми. Вододелните гребени на хребетите са с характерни алпийски форми на релефа. Характерни са древните ледникови форми на релефа (кари, трогови долини, циркуси). Характерни форми на релефа на Рило-Родопския масив са денудационните заравнености, земните пирамиди, карстовите и глациалните форми. За релефа на дъното на гренландския и норвежкия шелф са характерни екзарационните форми на ледниковия релеф. За релефа на планината са характерни типичните алпийски форми – скалисти гребени, остри върхове, циркуси, трогови долини. За най-нисоките части на Тяншан са характерни ледниковите форми на релефа (циркуси, трогови долини, кари и др. На северозапад, особено по долината на река Лена са характерни еоловите форми на релефа, т.н. Ледниковите форми на релефа са характерни за дъното на Хъдсъновия залив, който, за разлика от протоците, е изцяло плитководен. Равнинни форми са равнините, низините и полетата. Характерни форми на релефа са добре изразените три денудационни заравнености, спектърът от няколко речни тераси, красивите проломи ­на река Ерма край Трън, на река Струма (проломите Кракра, Чардакски, Прибойски и Земенски) Широко разпространение имат и карстовите форми в планините ­Голо бърдо, Любаш, Земенска и Конявска планина. Зад Продълговатата долина са невисоките (до 1 500 m) интрузивни Крайбрежни Кордилери, за които са характерни аридните (сухи) скулптурни форми на релефа. За северните му части са характерни меките форми на релефа, а на юг височината му нараства и формите на върховете и билото придобиват алпийски вид. За релефа са характерни малките безотточни котловини със солени езера и солончаци. Характерни за източния и южния район на парка са безводни вълнообразно очертани хълмове и блатата в низините им. Характерни особености за релефа са обширните пространства заети от каменисти сипеи, т.н. Характерни форми на контрапункта са фугата и канонът. Преобладват карстовите форми на релефа. Характерни за релефа на тази част от Дунавската равнина са плоските долинни ридове – златии. За релефа на Литва е характерно редуване на ниски равнини и хълмисти възвишения, като повечето форми на релефа са с ледников произход. За формите на релефа на община Горна Оряховица са характерни асиметрични речни долини, суходолия, плата и свлачища. За Източна Грузия са характерни както хомофонни, така и хомофонно-полифонични форми. За релефа на областта са характерни множеството понижения, голяма част от които са заети от малки безотточни езера. За най-високите части са характерни алпийските релефни форми, в т.ч.