Как астрономът Хъбъл е установил, че галактиките се отдалечават една от друга? 
по дългогодишни измервания на разстоянията до различни галактики по червеното отместване на линиите в спектъра на звездите в галактиките по намаляване на видимата яркост на галактиките в продължение на много години по намаляване на видимия им размер в продължение на дългогодишни наблюдения
A B C D
Наблюденията, направени от Едуин Хъбъл между 1920 и 1950 г., установяват, че галактиките сякаш се отдалечават една от друга. Развивайки това откритие като космологичен принцип се предполага, че навсякъде всички галактики се отдалечават една от друга. Установил още през 1913, че повечето спирални мъглявини определени по-късно като галактики се отдалечават от Земята, той комбинира този факт с измервания на разстоянието определени чрез наблюдение на цефеиди в отдалечени галактики, за да установи, че галактиките се раздалечават във всички посоки със скорост спрямо Земята правопропорционална на разстоянието помежду им. Открито е също, че Вселената се разширява, като всички галактики се отдалечават една от друга, подобно на точките на повърхността на балон който бива надуван. През 1920-те години астрономите правят революционното откритие, че галактиките се отдалечават една от друга, като при това скоростта на разбягване става по-голяма с увеличаване на разстоянието. Той е формулиран през 1929 г. от Едуин Хъбъл, който установил червено отместване в спектрите на наблюдаемите галактики. По-ранните измервания са стигали до извода, че двете галактики са почти с една и съща маса. Спектърът, снет от тези далечни галактики, показва червено отместване на спектралните линии, което предположително се причинява от Доплеровия ефект, като по този начин се загатва, че галактиките се отдалечават от Земята. произвеждат данни, които спомагат за определяне на константата на Хъбъл и възрастта на Вселената, независимо от разстоянията до галактиките, като по този начин се премахва най-големия източник на неточности. Първата пряка следа, че Вселената може да има крайна възраст, идва от наблюденията върху „скоростта на отдалечаване“, най-вече от Весто Слайфър, и върху разстоянията до галактиките от Едуин Хъбъл. Комбинирайки своите измервания на галактиките с измерванията на червеното отместване на галактиките на Слайфър, Хъбъл и Милтън Хюмейсън откриват груба пропорционалност между червеното отместване на обектите и разстоянието до тях. Ако те се намират в други галактики, то могат да се измерват директно разстоянията до тези галактики. Колкото по-далече изглеждат галактиките, толкова по-голямо е тяхното червено отместване и следователно изглеждат, че се отдалечават по-бързо. В Маршфилд е роден астрономът Едуин Хъбъл (1889 – 1953). 90% от галактиките образуват системи, наречени купове от галактики, които съдържат от няколко до няколко хиляди галактики. Взаимодействащи галактики

Взаимодействащи галактики (сблъскващи се галактики) са галактики, чиито гравитационни полета предизвикват взаимно смущение между галактиките. Една от установените характеристики е, че празнините съдържат значително по-голяма част звездородни галактики от млади горещи звезди в сравнение с галактиките в галактичните стени. В Сан Марино умира астрономът Едуин Хъбъл (1889 – 1953). Но, времето, апатията и рутината ги отдалечават една от друга. Закон на Хъбъл

Законът на Хъбъл е емпирично установена пропорционална връзка между скоростта на отдалечаване на галактиките и разстоянието им до нас. Частите, в които много галактики са много близко една до друга се наричат свръхкупове. камертонна диаграма на Хъбъл за морфологическа класификация на галактиките. Образуването и дейността на галактиките джуджета вероятно се влияят от взаимодействията им с по-големи галактики. Според него това червено отместване е Доплеров ефект и той прави извода, че всички галактики се отдалечават. Според скорошни изследвания Андромеда се намира в „Зелените ливади“ на галактиките – област от галактики като Млечния път трансформирали се от „Синият облак“ (галактики с активно звездообразуване) до „червената последователност“ – галактики без звездообразуване. Често откриването на червеното отместване на галактиките се приписва погрешно на Едуин Хъбъл. Наблюденията, направени от Едуин Хъбъл между 1920 и 1950 г., установяват, че галактиките сякаш се отдалечават една от друга. Комбинирайки своите измервания на галактиките с измерванията на червеното отместване на галактиките на Слайфър, Хъбъл и Милтън Хюмейсън откриват груба пропорционалност между червеното отместване на обектите и разстоянието до тях. Колкото по-далече изглеждат галактиките, толкова по-голямо е тяхното червено отместване и следователно изглеждат, че се отдалечават по-бързо. През 1922 г. той създава теорията за разширяващата се Вселена, която е потвърдена от Едуин Хъбъл през 1929 г., чрез неговите наблюдения на червеното отместване на галактиките. По червеното отместване е определено и разстоянието до галактиките (чрез Ефекта на Доплер): NGC 7320 се намира на ~39 млн. Доплеровото отместване на звездите близо до ядрата на галактиките сочи, че те се движат около огромни маси в много стръмен гравитационен градиент. Зависимостта между червеното отместване на галактиките и разстоянието до тях (Закон Хъбъл) е открита през 1929 г. През 1935 г. открива астероид № 1373, наречен от него „Цинцинати“ (1373 Cincinnati). галактиките са разположени близо една до друга в пространството, а не само да са проектирани в близки точки на небесната сфера), тъй като тяхното червено отместване е почти идентично – изследването на спектъра на NGC 1006 и NGC 1011 показва, че радиалната скорост на галактиките се различава само със 122 км/сек. Това са разширението на Вселената, наблюдавано в червеното отместване на галактиките, детайлните измервания на реликтовото излъчване и изобилието от леки елементи. През 1920-те години астрономите правят революционното откритие, че галактиките се отдалечават една от друга, като при това скоростта на разбягване става по-голяма с увеличаване на разстоянието. Спектърът, снет от тези далечни галактики, показва червено отместване на спектралните линии, което предположително се причинява от Доплеровия ефект, като по този начин се загатва, че галактиките се отдалечават от Земята. камертонна диаграма на Хъбъл за морфологическа класификация на галактиките. Галактиките са далечни обекти, като разстоянието до най-близките от тях е прието да се измерва в мегапарсеки, а до по-отдалечените в единици, свързани с червеното отместване. Това е потвърдено през 1929 г. от Едуин Хъбъл въз основа на астрономически наблюдения – спектралните линии в спектрите на галактиките се оказват преместени към червения край на спектъра. Звездите на галактиките се образуват през различни периоди, така че галактиките имат време да се охладят и да натрупват материя за образуване на нови звезди. В хода на времето образуването на звездите променя формата на галактиките. Основните трудове на Едуин Хъбъл са посветени на изучаването на галактиките. Шмид отбелязва, че червеното отместване също се свързва с разширяващата се Вселена, което е загатнато в закона на Хъбъл. Към естествените спадат звездите, галактиките, светкавиците и други. Снимките с висока резолюция на квазари, особено тези от телескопа Хъбъл, показват, че квазарите възникват в ядрата на галактиките. Използва се в астрономията за измерване на разстояния от порядъка на тези между звездите и галактиките. В състава на галактиките влизат и различни видове звездни купове и мъглявини, като повечето от звездите в галактиките са част от система от две или повече звезди. Основната заслуга за изучаването на S0-галактиките се приписва на колегата на Хъбъл, Алън Сендидж. "Бар" – плътно издължено образувание, състоящо се от междузвезден газ..

Галактиките са отделени една от друга на огромни разстояния. Наблюденията, направени от Едуин Хъбъл между 1920 и 1950 г., установяват, че галактиките сякаш се отдалечават една от друга. През 1920-те години астрономите правят революционното откритие, че галактиките се отдалечават една от друга, като при това скоростта на разбягване става по-голяма с увеличаване на разстоянието. камертонна диаграма на Хъбъл за морфологическа класификация на галактиките. Основните трудове на Едуин Хъбъл са посветени на изучаването на галактиките. Често откриването на червеното отместване на галактиките се приписва погрешно на Едуин Хъбъл. Колкото по-далече изглеждат галактиките, толкова по-голямо е тяхното червено отместване и следователно изглеждат, че се отдалечават по-бързо. Снимките с висока резолюция на квазари, особено тези от телескопа Хъбъл, показват, че квазарите възникват в ядрата на галактиките. Основната заслуга за изучаването на S0-галактиките се приписва на колегата на Хъбъл, Алън Сендидж. "Бар" – плътно издължено образувание, състоящо се от междузвезден газ..

Галактиките са отделени една от друга на огромни разстояния. Закон на Хъбъл

Законът на Хъбъл е емпирично установена пропорционална връзка между скоростта на отдалечаване на галактиките и разстоянието им до нас. Първоначалната стойност на Хъбъл за възрастта на Вселената е доста ниска, тъй като по това време се счита, че галактиките са по-близко, отколкото показват по-късните наблюдения. Комбинирайки своите измервания на галактиките с измерванията на червеното отместване на галактиките на Слайфър, Хъбъл и Милтън Хюмейсън откриват груба пропорционалност между червеното отместване на обектите и разстоянието до тях. Спектърът, снет от тези далечни галактики, показва червено отместване на спектралните линии, което предположително се причинява от Доплеровия ефект, като по този начин се загатва, че галактиките се отдалечават от Земята. Галактиките показват признаци, че са изградени в по-голямата си част от горе-долу сферично „хало“ от тъмна материя като видимата материя е концентрирана във формата на диск в центъра. Изследване от 2007 г. твърди, че много от галактиките джуджета са се образували от галактчиески прилив през ранните години на Млечния път и Андромеда. Звездите на галактиките се образуват през различни периоди, така че галактиките имат време да се охладят и да натрупват материя за образуване на нови звезди. А когато галактиките се приближат твърде много една към друга, те се притеглят взаимно и приемат странни форми-най-често дълга опашка или ярък пръстен. Формулата за изчисляване на средната повърхностна яркост от видимата звездна величина е:

При намаляване на разстоянието до светещия площен обект, яркостта му се увеличава, понеже се приближаваме до него, но пък тази яркост се разпределя на по-голяма площ, така че в крайна сметка повърхностната яркост е една и съща, независимо от разстоянието до обекта Млечният път може да се сблъска с нея след 3 до 4 милиарда години в зависимост от важността на непознатите ни странични компоненти на относителното движение на галактиките една спрямо друга. Установил още през 1913, че повечето спирални мъглявини определени по-късно като галактики се отдалечават от Земята, той комбинира този факт с измервания на разстоянието определени чрез наблюдение на цефеиди в отдалечени галактики, за да установи, че галактиките се раздалечават във всички посоки със скорост спрямо Земята правопропорционална на разстоянието помежду им. Понастоящем се счита, че Млечният път спада към класа на SBb-галактиките. галактиките са разположени близо една до друга в пространството, а не само да са проектирани в близки точки на небесната сфера), тъй като тяхното червено отместване е почти идентично – изследването на спектъра на NGC 1006 и NGC 1011 показва, че радиалната скорост на галактиките се различава само със 122 км/сек. Класификацията е направена според формата на галактиките. Галактиките от класове Sa и SBa от имат тесни ръкави, които нагъсто обикалят около ядрото, и лесно се различават по съдъ̀ржания от тях междузвезден прах, който в много случаи е еднакъв по яркост със самите звезди. Това е потвърдено през 1929 г. от Едуин Хъбъл въз основа на астрономически наблюдения – спектралните линии в спектрите на галактиките се оказват преместени към червения край на спектъра. Наблюденията, направени от Едуин Хъбъл между 1920 и 1950 г., установяват, че галактиките сякаш се отдалечават една от друга. През 1920-те години астрономите правят революционното откритие, че галактиките се отдалечават една от друга, като при това скоростта на разбягване става по-голяма с увеличаване на разстоянието. Първоначалната стойност на Хъбъл за възрастта на Вселената е доста ниска, тъй като по това време се счита, че галактиките са по-близко, отколкото показват по-късните наблюдения. В Маршфилд е роден астрономът Едуин Хъбъл (1889 – 1953). Закон на Хъбъл

Законът на Хъбъл е емпирично установена пропорционална връзка между скоростта на отдалечаване на галактиките и разстоянието им до нас. По-късно при наблюдения направени с телескопа Хъбъл се оказва, че петното е изчезнало. Колкото по-далече изглеждат галактиките, толкова по-голямо е тяхното червено отместване и следователно изглеждат, че се отдалечават по-бързо. Това е потвърдено през 1929 г. от Едуин Хъбъл въз основа на астрономически наблюдения – спектралните линии в спектрите на галактиките се оказват преместени към червения край на спектъра. В Сан Марино умира астрономът Едуин Хъбъл (1889 – 1953). Развивайки това откритие като космологичен принцип се предполага, че навсякъде всички галактики се отдалечават една от друга. През 1922 г. той създава теорията за разширяващата се Вселена, която е потвърдена от Едуин Хъбъл през 1929 г., чрез неговите наблюдения на червеното отместване на галактиките. По-новите наблюдения на телескопа Хъбъл сочат, че материалът може би е богат на натрий. Установил още през 1913, че повечето спирални мъглявини определени по-късно като галактики се отдалечават от Земята, той комбинира този факт с измервания на разстоянието определени чрез наблюдение на цефеиди в отдалечени галактики, за да установи, че галактиките се раздалечават във всички посоки със скорост спрямо Земята правопропорционална на разстоянието помежду им. камертонна диаграма на Хъбъл за морфологическа класификация на галактиките. Но, времето, апатията и рутината ги отдалечават една от друга. Такива наблюдения могат да помогнат за откриването на нови аспекти за това как се образуват и еволюират галактиките в голям мащаб. Снимките с висока резолюция на квазари, особено тези от телескопа Хъбъл, показват, че квазарите възникват в ядрата на галактиките. Често откриването на червеното отместване на галактиките се приписва погрешно на Едуин Хъбъл. При наблюдения от апарата Галилео било установено, че замръзналите плочи от лед се преместват една спрямо друга по дължината на пукнатитните. Когато земните пластове се плъзгат по астеносферата (пластичен слой на горната мантия), те се сближават или отдалечават една от друга. Основните трудове на Едуин Хъбъл са посветени на изучаването на галактиките. Открито е също, че Вселената се разширява, като всички галактики се отдалечават една от друга, подобно на точките на повърхността на балон който бива надуван. Спектроскопските наблюдения на HH обекти показват, че те се отдалечават от звездите си със скорост от няколкостотин километра в секунда. Основната заслуга за изучаването на S0-галактиките се приписва на колегата на Хъбъл, Алън Сендидж. "Бар" – плътно издължено образувание, състоящо се от междузвезден газ..

Галактиките са отделени една от друга на огромни разстояния.