В резултат на делене чрез митоза от една майчина клетка се получават:
две хаплоидни клетки две диплоидни клетки четири хаплоидни клетки четири диплоидни клетки
A B C D
От една диплоидна клетка се получават 4 хаплоидни клетки вследствие от двойно последователно делене – мейоза. Клетъчното делене включва една клетка ("наречена майчина клетка"), която се дели на две нови клетки ("наречени дъщерни"). Единствено чрез делене на майчина клетка. От една диплоидна клетка се получават 4 хаплоидни клетки, от които се получават 4 активни гамети, за разлика от овогенезата. В резултат от митозата от една майчина клетка се получават две дъщерни с еднакъв брой хромозоми, равен на броя на хромозомите в майчината клетка. В резултат на това делене се получават четири дъщерни клетки. Подобна картина се наблюдава и в прокариотните клетки – техният жизнен цикъл се припокрива изцяло с цикъла на делене (но те не се делят чрез митоза). Митоза

Митозата (от гръцки: "митос" – „нишка“, „влакно“) е процес на равномерно разпределение на генетичния материал на майчината клетка в две дъщерни клетки. Всяка тичинка има дръжка и прашник с две прашникови торбички, в които след мейотично делене се образуват хаплоидни микроспори (цветен прашец) – мъжки полови клетки. През 1858 г. Вихров доразвива клетъчната теория, посочвайки пътя, по който възникват клетките – единствено чрез делене на майчина клетка. Ендозоитите (трофозоитите) се размножават безполово, чрез пъпкуване или делене на две (ендодиогения) или чрез множествено делене или пъпкуване (ендополигения), при което се получават мерозоитите. Този пръстен се свива и чрез прищъпване разделя майчината клетка на две нови клетки. Нейното образуване е в резултат от сливането на две хаплоидни гамети. В края на делението се получават една голяма клетка, която е зрялото яйце, и три малки клетки – редукционни телца. Епидермисът се дели на няколко слоя, чиито клетки се образуват чрез митоза в най-вътрешните слоеве. Те се получават в резултат от няколко деления на ядрото, които не са съпроводени с делене на клетъчното тяло, или при сливането на едноядрени клетки. Диплоидните организми от своя страна могат да образуват чрез мейоза хаплоидни клетки (гамети). Жизнен цикъл на клетка

Клетъчен жизнен цикъл е последователността от растеж на клетката, подготовка за делене и разделянето ѝ на две дъщерни клетки. Еукариотите обикновено претърпяват процес на ядрено делене, наречен митоза, последвано от делене на цитоплазмата, наречено цитокинеза. Например биологичните клетки във подходяща среда, се размножават чрез клетъчно делене. Единият от тях е "митоза или кариокинеза" или непряко делене. Мейоза

В биологията мейоза (от гръцки: "meioun" – „правя по-малък“) е процес на делене чрез намаляване на броя на хромозомите, при който броят на хромозомите на една клетка се разделя на две. В клетките, които се делят може да се разграничат два периода (фази), обхващащи две последователни групи процеси: растеж и подготовка на клетката за делене – интерфаза (време между две деления) и самото делене – митоза. От един проеритробласт чрез делене и диференциация се получават 8-16 еритроцита. Той се предава на дъщерните клетки след всяка митоза. Клетъчното делене включва една клетка ("наречена майчина клетка"), която се дели на две нови клетки ("наречени дъщерни"). Единствено чрез делене на майчина клетка. От една диплоидна клетка се получават 4 хаплоидни клетки вследствие от двойно последователно делене – мейоза. В резултат от митозата от една майчина клетка се получават две дъщерни с еднакъв брой хромозоми, равен на броя на хромозомите в майчината клетка. В резултат на това делене се получават четири дъщерни клетки. Подобна картина се наблюдава и в прокариотните клетки – техният жизнен цикъл се припокрива изцяло с цикъла на делене (но те не се делят чрез митоза). Митоза

Митозата (от гръцки: "митос" – „нишка“, „влакно“) е процес на равномерно разпределение на генетичния материал на майчината клетка в две дъщерни клетки. От една диплоидна клетка се получават 4 хаплоидни клетки, от които се получават 4 активни гамети, за разлика от овогенезата. През 1858 г. Вихров доразвива клетъчната теория, посочвайки пътя, по който възникват клетките – единствено чрез делене на майчина клетка. Ендозоитите (трофозоитите) се размножават безполово, чрез пъпкуване или делене на две (ендодиогения) или чрез множествено делене или пъпкуване (ендополигения), при което се получават мерозоитите. Този пръстен се свива и чрез прищъпване разделя майчината клетка на две нови клетки. В края на делението се получават една голяма клетка, която е зрялото яйце, и три малки клетки – редукционни телца. Епидермисът се дели на няколко слоя, чиито клетки се образуват чрез митоза в най-вътрешните слоеве. Те се получават в резултат от няколко деления на ядрото, които не са съпроводени с делене на клетъчното тяло, или при сливането на едноядрени клетки. Жизнен цикъл на клетка

Клетъчен жизнен цикъл е последователността от растеж на клетката, подготовка за делене и разделянето ѝ на две дъщерни клетки. Еукариотите обикновено претърпяват процес на ядрено делене, наречен митоза, последвано от делене на цитоплазмата, наречено цитокинеза. Например биологичните клетки във подходяща среда, се размножават чрез клетъчно делене. Единият от тях е "митоза или кариокинеза" или непряко делене. Мейоза

В биологията мейоза (от гръцки: "meioun" – „правя по-малък“) е процес на делене чрез намаляване на броя на хромозомите, при който броят на хромозомите на една клетка се разделя на две. В клетките, които се делят може да се разграничат два периода (фази), обхващащи две последователни групи процеси: растеж и подготовка на клетката за делене – интерфаза (време между две деления) и самото делене – митоза. От един проеритробласт чрез делене и диференциация се получават 8-16 еритроцита. Той се предава на дъщерните клетки след всяка митоза. Митоза и мейоза са вътрешна, интегрална част на клетъчно делене. Репликацията на ДНК се извършва през синтетичния период (S-период) от интерфазата на митотичното делене (митоза). Хаплоидните клетки служат като гамети в многоклетъчните организми и при сливането си образуват диплоидни клетки. От една диплоидна клетка се получават 4 хаплоидни клетки вследствие от двойно последователно делене – мейоза. В резултат на това делене се получават четири дъщерни клетки. Клетъчното делене включва една клетка ("наречена майчина клетка"), която се дели на две нови клетки ("наречени дъщерни"). Единствено чрез делене на майчина клетка. От една диплоидна клетка се получават 4 хаплоидни клетки, от които се получават 4 активни гамети, за разлика от овогенезата. В резултат от митозата от една майчина клетка се получават две дъщерни с еднакъв брой хромозоми, равен на броя на хромозомите в майчината клетка. Подобна картина се наблюдава и в прокариотните клетки – техният жизнен цикъл се припокрива изцяло с цикъла на делене (но те не се делят чрез митоза). Разграничават се четири основни вида гръмотевични бури: една клетка, много клетки, много клетки в шквална линия и суперклетки. През 1858 г. Вихров доразвива клетъчната теория, посочвайки пътя, по който възникват клетките – единствено чрез делене на майчина клетка. От всяка сперматоцитна клетка се образуват по четири сперматозоида, които също като зрелите яйца са хаплоидни. В края на делението се получават една голяма клетка, която е зрялото яйце, и три малки клетки – редукционни телца. Епидермисът се дели на няколко слоя, чиито клетки се образуват чрез митоза в най-вътрешните слоеве. Те се получават в резултат от няколко деления на ядрото, които не са съпроводени с делене на клетъчното тяло, или при сливането на едноядрени клетки. Диплоидните организми от своя страна могат да образуват чрез мейоза хаплоидни клетки (гамети). Митоза

Митозата (от гръцки: "митос" – „нишка“, „влакно“) е процес на равномерно разпределение на генетичния материал на майчината клетка в две дъщерни клетки. Еукариотите обикновено претърпяват процес на ядрено делене, наречен митоза, последвано от делене на цитоплазмата, наречено цитокинеза. Например биологичните клетки във подходяща среда, се размножават чрез клетъчно делене. Всяка тичинка има дръжка и прашник с две прашникови торбички, в които след мейотично делене се образуват хаплоидни микроспори (цветен прашец) – мъжки полови клетки. Единият от тях е "митоза или кариокинеза" или непряко делене. От един проеритробласт чрез делене и диференциация се получават 8-16 еритроцита. Той се предава на дъщерните клетки след всяка митоза. Митоза и мейоза са вътрешна, интегрална част на клетъчно делене. Клетка може да бъде наречена хаплоидна ако ядрото ѝ е хаплоидно, а организъм – ако телесните му (соматични) клетки са хаплоидни. Ендозоитите (трофозоитите) се размножават безполово, чрез пъпкуване или делене на две (ендодиогения) или чрез множествено делене или пъпкуване (ендополигения), при което се получават мерозоитите. Репликацията на ДНК се извършва през синтетичния период (S-период) от интерфазата на митотичното делене (митоза). В резултат на това делене се получават четири дъщерни клетки. Клетъчното делене включва една клетка ("наречена майчина клетка"), която се дели на две нови клетки ("наречени дъщерни"). Единствено чрез делене на майчина клетка. От една диплоидна клетка се получават 4 хаплоидни клетки вследствие от двойно последователно делене – мейоза. В резултат от митозата от една майчина клетка се получават две дъщерни с еднакъв брой хромозоми, равен на броя на хромозомите в майчината клетка. Подобна картина се наблюдава и в прокариотните клетки – техният жизнен цикъл се припокрива изцяло с цикъла на делене (но те не се делят чрез митоза). От една диплоидна клетка се получават 4 хаплоидни клетки, от които се получават 4 активни гамети, за разлика от овогенезата. Разграничават се четири основни вида гръмотевични бури: една клетка, много клетки, много клетки в шквална линия и суперклетки. През 1858 г. Вихров доразвива клетъчната теория, посочвайки пътя, по който възникват клетките – единствено чрез делене на майчина клетка. В края на делението се получават една голяма клетка, която е зрялото яйце, и три малки клетки – редукционни телца. Епидермисът се дели на няколко слоя, чиито клетки се образуват чрез митоза в най-вътрешните слоеве. Те се получават в резултат от няколко деления на ядрото, които не са съпроводени с делене на клетъчното тяло, или при сливането на едноядрени клетки. Митоза

Митозата (от гръцки: "митос" – „нишка“, „влакно“) е процес на равномерно разпределение на генетичния материал на майчината клетка в две дъщерни клетки. Еукариотите обикновено претърпяват процес на ядрено делене, наречен митоза, последвано от делене на цитоплазмата, наречено цитокинеза. Например биологичните клетки във подходяща среда, се размножават чрез клетъчно делене. Единият от тях е "митоза или кариокинеза" или непряко делене. От един проеритробласт чрез делене и диференциация се получават 8-16 еритроцита. Той се предава на дъщерните клетки след всяка митоза. Митоза и мейоза са вътрешна, интегрална част на клетъчно делене. Ендозоитите (трофозоитите) се размножават безполово, чрез пъпкуване или делене на две (ендодиогения) или чрез множествено делене или пъпкуване (ендополигения), при което се получават мерозоитите. Репликацията на ДНК се извършва през синтетичния период (S-период) от интерфазата на митотичното делене (митоза). Хаплоидните клетки служат като гамети в многоклетъчните организми и при сливането си образуват диплоидни клетки. Профаза

Профазата е първата и най-дълга фаза на клетъчното делене митоза. Тази препратка съдържа цялото име, например:

Кръгова препратка се появява, когато формулата в една клетка се отнася пряко или косвено, чрез поредица от препратки към клетки – в друга клетка, която препраща към първата. Центриолите не са постоянни, те се появяват само когато възниква делене на клетката (митоза, амитоза).