Обясняването на кои явления е наложило въвеждането на квантовия модел на светлината? 
интерференция и дифракция на светлината излъчване и поглъщане на светлината разпространение на светлината и дисперсия отражение и пречупване на светлината
A B C D
При благородния опал няколко цвята се наблюдават едновременно, вследствие на интерференция и дифракция на светлината преминаваща през микроструктурата на камъка (дифракция на Браг). Вълнова оптика, понякога наричана физична оптика е раздел на оптиката, който изучава вълновите явления на светлината като дифракция, интерференция, поляризация, с други думи тези явления, при които геометричната оптика е неприложима. Иризацията се дължи на интерференция и дифракция на светлината при многократни отражения в тънки полупрозрачни слоеве на съответната повърхност. Вълнова оптика

Вълнова оптика, понякога наричана физична оптика е раздел на оптиката, който изучава вълновите явления на светлината като дифракция, интерференция, поляризация, с други думи тези явления, при които геометричната оптика е неприложима. Вълновата оптика е по-цялостен модел на светлината, който включва вълнови ефекти, като например дифракция и интерференция, които не могат да бъдат обяснени с геометричната оптика. Дифракция на светлината

Дифракция на светлината е оптично явление, наблюдавано при разпространението на светлина в среда с резки нехомогенности. Основава се на явлението интерференция на светлината. Но явленията интерференция и дифракция на светлината, които са наблюдавани по-късно, не могат да бъдат обяснени с корпускулярната представа. Аберации наричаме дефекти (изкривявания) на образа, вследствие дифракция и интерференция на светлината при преминаването ѝ през обекта или на дефекти на самата леща. Интерференция на светлината

Интерференция на светлината е вид интерференция – вълново явление на взаимно усилване или отслабване (до пълното им погасяване) на две светлинни вълни с еднаква честота (или дължина на вълната). Впоследствие обаче сериозни аргументи в подкрепа на вълновата теория дават задълбочените експериментални изследвания на явленията интерференция и дифракция на светлината, проведени през първата половина на 19 век. Ако светлината попадне на възвишение, тя претърпява интерференция със светлината, отразена от площадката около възвишението и не се отразява. Дифракцията на светлината на практика е преодоляването на препятствие от страна на светлината, като в краищата на препятствието възниква интерференция на вторични вълни. Много подобният ефект при тънки слоеве масло (бензин) във вода не е резултат от дифракция, а от интерференция на светлината при отражение от близко разположени различни слоеве. През 1818 г. Френел доказва, че принципът на Хюйгенс, заедно с неговия собствен принцип за интерференция, може да обясни както праволинейното разпространение на светлината, така и ефектите на дифракция. Седефеният пласт има свойството да иризира поради интерференция на светлината падаща върху него. Въпреки това той обяснява процеса на дифракция на светлината (наблюдаван от Франческо Грималди) с това, че частица на светлината може да създаде локална вълна в етера. Когато обаче се налага да се отчитат вълновите свойства на светлината и крайния размер на дължина на вълната на светлината, геометричната оптика става неточна, защото ефектите от дифракция стават забележими. Полирайки сам огледалата му, той използва пръстените от интерференция на светлината (Нютонови пръстени) за окачествяване. Светлината, съответстваща на пряко излъчване (или пряко отражение при отразяваща дифракция), е с нулев порядък "m" = 0. Отражението и пречупването на светлината са две явления, характерни за всички видове вълни. Класически пример е светлината, която в много физични явления се проявява като поток от частици (фотони), докато в други последните имат свойства на електромагнитна вълна, например при дифракция и интерференция, дори от единичен фотон, когато големината на процепа е сравнима с дължината на вълната..

Идеята за корпускулярно-вълновия дуализъм се заражда през 17 век, с двете теории за светлината – тази на Исак Нютон (корпускулярна) и тази на Кристиан Хюйгенс (вълнова). Дебай първи наблюдава дифракцията на светлината чрез ултразвук и използва метода на разсейване на светлината за да изследва структурата на молекули (сред които полимерни) и критически явления. Окото трябва да възприема светлината с нейната посока и допълнителни явления. Дефектите се дължат на някои явления и геометрични особености при преминаване на светлината през оптичната система. Основните трудове на Тиндал са в областите магнетизъм, акустика, поглъщане на топлинното излъчване от газове и пари, разсейване на светлината в мътни среди (вж. Уравненията на Максуел предсказват също така, че светлината е електромагнитно излъчване. Светлината е съставена от електромагнитно излъчване с различна дължина на вълната. Отражението и пречупването на светлината са две явления, характерни за всички видове вълни. Хромофори се наричат химичните елементи, чиито йони се отличават с избирателно поглъщане на светлината.) Дебай първи наблюдава дифракцията на светлината чрез ултразвук и използва метода на разсейване на светлината за да изследва структурата на молекули (сред които полимерни) и критически явления. плътност, електропроводимост, цвят, поглъщане на светлината, електричен заряд, магнитни свойства, разтворимост, полярност, диполен момент и др. Окото трябва да възприема светлината с нейната посока и допълнителни явления. Работите на Фарадей вдъхновяват Джеймс Кларк Максуел да изучава електромагнитното излъчване и светлината. Видът на спектъра на поглъщане се определя от състава на материалната среда, през която светлината се разпространява. Присъствието на дълъг хромофор от спрегнати двойни връзки (полиенна верига) осигурява характерните свойства на поглъщане на светлината. Радиовълните са електромагнитно излъчване и имат същата скорост като светлината. Дефектите се дължат на някои явления и геометрични особености при преминаване на светлината през оптичната система. Изследването на цвета на минералите става със специални спектрографи, като се изучават кривите на спектралното поглъщане на светлината. Повечето оптични явления могат да се обяснят с помощта на класическата електромагнитна теория на светлината. Пигмент

В медицината и биологията, пигментите са група вещества, отговорни за оцветяването на тъканите чрез селективно поглъщане на светлината. Обратно, рентгеновите лъчи преминават през алуминиево фолио, което е непрозрачно за светлината, с минимално поглъщане. От всичко това Максуел заключава, че светлината представлява електромагнитно излъчване. Той пръв предполага, че светлината има същата природа като електрическите и магнитните явления. Химизмаът на процеса е необичайен, тъй като е установено, че се изисква АТФ за излъчване на светлината. Интензитетът на светлината е различен от интензитета на излъчване, което е съответстващата физична величина в областта на радиометрията. Отслабването на интензитета на светлината може и да е полезно – например при слънчевите очила или при избирателно поглъщане на определени цветове – цветни светофилтри. Най-характерните явления, при които светлината се проявява като вълна, са интерференцията и дифракцията. Така Максуел стига до идеята за електромагнитния характер на светлината и разкрива връзката между оптичните и електромагнитните явления. Интензитет на светлината

Интензитетът на светлината е физична величина, една от основните фотометрични величини. Приемайки вълновия характер на светлината, Фраунхофер изобретява невероятно точни методи за измерване на хроматичната дисперсия. Тяхното разпространение зависи от светлината и влажността на съответния район. Отражението и пречупването на светлината са две явления, характерни за всички видове вълни. Пречупването е механизъм, чрез който светлината се разлага (дисперсия) в спектър, когато премине през призма. Дебай първи наблюдава дифракцията на светлината чрез ултразвук и използва метода на разсейване на светлината за да изследва структурата на молекули (сред които полимерни) и критически явления. Окото трябва да възприема светлината с нейната посока и допълнителни явления. Дефектите се дължат на някои явления и геометрични особености при преминаване на светлината през оптичната система. Повечето оптични явления могат да се обяснят с помощта на класическата електромагнитна теория на светлината. Принципът на Хюйгенс – Френел предоставя солидна основа за разбиране и предсказване на класическото вълново разпространение на светлината. Той пръв предполага, че светлината има същата природа като електрическите и магнитните явления. Съществуват оптически анизотропни вещества, в които показателят на пречупване зависи от посоката на разпространение и поляризацията на светлината. Най-характерните явления, при които светлината се проявява като вълна, са интерференцията и дифракцията. Така Максуел стига до идеята за електромагнитния характер на светлината и разкрива връзката между оптичните и електромагнитните явления. Интензитет на светлината

Интензитетът на светлината е физична величина, една от основните фотометрични величини. Хроматична аберация

Хроматична аберация представлява нежелана дисперсия на светлината в различни оптични инструменти като обектив, бинокъл, микроскоп, телескоп, както и в някои очила. Светлината на Индия). Начинът, по който LCD контролира преминаването на светлината, обхваща поляризирането на светлината. Нелинейна оптика (НЛО) е раздел от оптиката, който изследва явленията при разпространение на светлината в нелинейна среда. Това се оказва добро приближение, когато не трябва да се отчита крайната скорост на разпространение на светлината. Квантова оптика се нарича разделът от оптиката, изучаващ явления, в които се проявяват квантовите свойства на светлината. По време на експеримента той измерва скоростта на разпространение на смущението и открива, че тя съвпада с тази на светлината. Предполагало се е, че скоростта на светлината зависи от посоката на разпространение и скоростта на източника по аналогия с механиката на Нютон. Двойно лъчепречупване

Двойно лъчепречупване е оптичното свойство на материалите, имащи показател на пречупване, зависещо от поляризацията и посоката на разпространение на светлината. Лидарът представлява технология за получаване на информация за отдалечени обекти, чрез активни оптични системи, използващи явленията на отражение на светлината и нейната дисперсия в прозрачна и полупрозрачна среда. Той изследва и топлинните свойства на светлината, с което поставя основите на фотонната теория за светлината. Пречупване на светлината е частен случай на пречупване. Показател на пречупване

Показател на пречупване е физична величина, която представлява отношението на скоростта на светлината във вакуум и скоростта на светлината в дадената среда: formula_1. Една от важните характеристика е коефициентът на пречупване на светлината. Основните явления са отражение и пречупване, което се подчинява на закона на Снелиус. Основните явления са отражение и пречупване, което се подчинява на закона на Снелиус. Причината за образуването на дъгата е различното пречупване на светлината в дъждовните капки. В такива системи преобразуването на светлинните лъчи става за сметка на пречупване и отражение на светлината, нейната дифракция, поглъщане или усилване на интензитета ѝ (в случая на лазер). През 1875 година защитава докторска дисертация при Питер Райке на тема „Относно теорията на отражение и пречупване на светлината“, където той доразработва електромагнитната теория на Джеймс Клерк Максуел. Така се осигурява красивото и уникално пречупване на светлината, което го прави толкава ценен. В дисперсни среди обаче скоростта на светлината и коефициентът на пречупване зависят от дължината на вълната. Причината за това е разликата в степента на пречупване на светлината в края и в средата на лещата. Например за светлината от видимата част на спектъра показателят на пречупване на стъклото е обикновено около 1,5; показателят на пречупване на въздуха е около 1,0003. Отражението и пречупването на светлината са две явления, характерни за всички видове вълни. Степента на пречупване на светлината зависи от ъгъла, под който пада лъчът светлина към повърхността на призмата и оптическите показатели на пречупване на двете среди. Дебай първи наблюдава дифракцията на светлината чрез ултразвук и използва метода на разсейване на светлината за да изследва структурата на молекули (сред които полимерни) и критически явления. Съществуват оптически анизотропни вещества, в които показателят на пречупване зависи от посоката на разпространение и поляризацията на светлината. През 1621 г. Снелиус преоткрива закона за пречупване на светлината, който сега носи неговото име. Окото трябва да възприема светлината с нейната посока и допълнителни явления. Най-често срещаната от тях, геометричната оптика, разглежда светлината като праволинейно разпространяващи се лъчи; към нея спадат явленията отражение, пречупване и диаграми на хода на лъчите в огледала, лещи и оптични инструменти. Този тип творби създават илюзията за движение, поради разнопосочното пречупване на светлината в неравната повърхност на произведението. Отражение се получава, когато светлината се връща, отразява от дадена повърхност. Дефектите се дължат на някои явления и геометрични особености при преминаване на светлината през оптичната система. За разлика от повечето други скъпоценни камъни, чиито цветове се дължат на пречупване на светлината, иризиращият цвят на амолита се дължи на интерференцията на светлината, отразена от тънките слоеве, изграждащи арагонита. Изграждането и финансирането на проекта е много спорно в светлината на световната финансова криза и нейното отражение в Русия. Повечето оптични явления могат да се обяснят с помощта на класическата електромагнитна теория на светлината.