Как се нарича взаимодействието, при което доминантните алели на два гена, попаднали в общ генотип, формират фенотип, различен от фенотипите, които гените  определят поотделно?
комплементарно взаимодействие пълно доминиране епистатично взаимодействие непълно доминиране
A B C D
В зависимост от съчетанието им, в генотипа се получава различен фенотип от фенотипа на всеки алел поотделно. В диплоидните организми доминантните алели в хромозомите налагат свойствата си върху рецесивните алели. Тя е свързана с въздействието на доминантните алели на гена за бял цвят на козината W-, който поражда няколко определени процеси в хода на ранното ембрионалното развитие. Формите вероятно се определят от два гена по прост (Менделов) начин. При всички случаи се нарушава нормалното взаимодействие между гените. Възможно обяснение е, че в процеса на развитие (онтогенеза) е настъпила мутация определила различен генотип, а оттам и фенотип за двете страни. Това го подтиква да въведе термините фенотип и генотип. Съвкупност от алели, които обикновено се наследяват заедно, се нарича хаплотип. Което взаимодействие се нарича вяпти. Взаимодействие

Взаимодействието е вид действие, което настъпва, когато два или повече обекта си влияят един на друг. Повечето фенотипни признаци се определят от повече от един ген, както и от факторите на средата, което прави изключително трудно, а понякога и невъзможно предсказването на даден фенотип, по информацията налична от един или няколко гена. Количеството на гените при РНК вирусите варира от 3 до 15, а при ДНК от 30 до 160 гена. Вариантите на гена MC1R, които са свързани с луничките, започват да се появяват в човешкия генотип, след като хората напускат Африка. Заек с генотип „BB“ ще проявява фенотип черна козина, заек с генотип „Bb“ – сива козина и заек с генотипа „bb“ – бяла козина. Фенотип

Фенотип е термин от генетиката, с който се означава съвкупността от всички забележими белези на даден организъм, проявени в резултат на точно определен генотип (генетична програма) и влиянието на факторите на средата. Гените в тези хромозоми формират ядрения геном. Изучава как гените се пренасят от поколение на поколение. Гените съдържат информация, необходима за синтезирането на аминокиселинни последователности до цели протеини, което играе важна роля в определянето на крайния фенотип на организма. Един морганид е разстоянието, при което между два скачени гена се осъществява кросинговър с честота 1%. Генетичния дрейф следователно е в състояние да доведе до елиминиране на някои алели от популацията, единствено вследствие на случайни фактори, при което две отделени популации, в началото с еднаква генетична структура, вследствие на отклонението се диференцират в две различни популации с различен набор от алели. Терминът фенотип е предложен за пръв път от Вилхелм Йохансен през 1911 г. , заедно с концепцията за генотип. Някои признаци се контролират от единствен ген, но повечето зависят от взаимодействието на няколко гена. Взаимодействието на йоните на водата, при което разтворът придобива киселинен или основен характер, се нарича хидролиза на соли. Взаимодействието на генотипа на даден индивид с външните фактори определя неговия фенотип, т.е. Типичен пример в това отношение е комбинацията от няколко гена за цвят на очите при човека, които заедно определят фенотипа на сините очи. В зависимост от съчетанието им, в генотипа се получава различен фенотип от фенотипа на всеки алел поотделно. В диплоидните организми доминантните алели в хромозомите налагат свойствата си върху рецесивните алели. Тя е свързана с въздействието на доминантните алели на гена за бял цвят на козината W-, който поражда няколко определени процеси в хода на ранното ембрионалното развитие. Формите вероятно се определят от два гена по прост (Менделов) начин. Възможно обяснение е, че в процеса на развитие (онтогенеза) е настъпила мутация определила различен генотип, а оттам и фенотип за двете страни. Това го подтиква да въведе термините фенотип и генотип. Съвкупност от алели, които обикновено се наследяват заедно, се нарича хаплотип. При белегът – цвят на козината при популация от зайци се определен от два алела с пълно доминиране: черната козина е представена от „B“, бялата – от „b“. Повечето фенотипни признаци се определят от повече от един ген, както и от факторите на средата, което прави изключително трудно, а понякога и невъзможно предсказването на даден фенотип, по информацията налична от един или няколко гена. Количеството на гените при РНК вирусите варира от 3 до 15, а при ДНК от 30 до 160 гена. Вариантите на гена MC1R, които са свързани с луничките, започват да се появяват в човешкия генотип, след като хората напускат Африка. Заек с генотип „BB“ ще проявява фенотип черна козина, заек с генотип „Bb“ – сива козина и заек с генотипа „bb“ – бяла козина. Фенотип

Фенотип е термин от генетиката, с който се означава съвкупността от всички забележими белези на даден организъм, проявени в резултат на точно определен генотип (генетична програма) и влиянието на факторите на средата. Гените в тези хромозоми формират ядрения геном. Изучава как гените се пренасят от поколение на поколение. Гените съдържат информация, необходима за синтезирането на аминокиселинни последователности до цели протеини, което играе важна роля в определянето на крайния фенотип на организма. Един морганид е разстоянието, при което между два скачени гена се осъществява кросинговър с честота 1%. Генетичния дрейф следователно е в състояние да доведе до елиминиране на някои алели от популацията, единствено вследствие на случайни фактори, при което две отделени популации, в началото с еднаква генетична структура, вследствие на отклонението се диференцират в две различни популации с различен набор от алели. Терминът фенотип е предложен за пръв път от Вилхелм Йохансен през 1911 г. , заедно с концепцията за генотип. Някои признаци се контролират от единствен ген, но повечето зависят от взаимодействието на няколко гена. Взаимодействието на йоните на водата, при което разтворът придобива киселинен или основен характер, се нарича хидролиза на соли. Взаимодействието на генотипа на даден индивид с външните фактори определя неговия фенотип, т.е. Типичен пример в това отношение е комбинацията от няколко гена за цвят на очите при човека, които заедно определят фенотипа на сините очи. Относителния дял на гените в дадени генетични ресурси, които притежават определен алел, се нарича алелна честота. При немалко видове се формират постоянни или временни групи от различен по брой индивиди. В зависимост от съчетанието им, в генотипа се получава различен фенотип от фенотипа на всеки алел поотделно. В диплоидните организми доминантните алели в хромозомите налагат свойствата си върху рецесивните алели. Тя е свързана с въздействието на доминантните алели на гена за бял цвят на козината W-, който поражда няколко определени процеси в хода на ранното ембрионалното развитие. Формите вероятно се определят от два гена по прост (Менделов) начин. При всички случаи се нарушава нормалното взаимодействие между гените. Възможно обяснение е, че в процеса на развитие (онтогенеза) е настъпила мутация определила различен генотип, а оттам и фенотип за двете страни. Това го подтиква да въведе термините фенотип и генотип. Съвкупност от алели, които обикновено се наследяват заедно, се нарича хаплотип. Което взаимодействие се нарича вяпти. Взаимодействие

Взаимодействието е вид действие, което настъпва, когато два или повече обекта си влияят един на друг. Повечето фенотипни признаци се определят от повече от един ген, както и от факторите на средата, което прави изключително трудно, а понякога и невъзможно предсказването на даден фенотип, по информацията налична от един или няколко гена. Количеството на гените при РНК вирусите варира от 3 до 15, а при ДНК от 30 до 160 гена. Вариантите на гена MC1R, които са свързани с луничките, започват да се появяват в човешкия генотип, след като хората напускат Африка. Заек с генотип „BB“ ще проявява фенотип черна козина, заек с генотип „Bb“ – сива козина и заек с генотипа „bb“ – бяла козина. Фенотип

Фенотип е термин от генетиката, с който се означава съвкупността от всички забележими белези на даден организъм, проявени в резултат на точно определен генотип (генетична програма) и влиянието на факторите на средата. Гените в тези хромозоми формират ядрения геном. Изучава как гените се пренасят от поколение на поколение. Гените съдържат информация, необходима за синтезирането на аминокиселинни последователности до цели протеини, което играе важна роля в определянето на крайния фенотип на организма. Един морганид е разстоянието, при което между два скачени гена се осъществява кросинговър с честота 1%. Генетичния дрейф следователно е в състояние да доведе до елиминиране на някои алели от популацията, единствено вследствие на случайни фактори, при което две отделени популации, в началото с еднаква генетична структура, вследствие на отклонението се диференцират в две различни популации с различен набор от алели. Терминът фенотип е предложен за пръв път от Вилхелм Йохансен през 1911 г. , заедно с концепцията за генотип. Някои признаци се контролират от единствен ген, но повечето зависят от взаимодействието на няколко гена. Взаимодействието на йоните на водата, при което разтворът придобива киселинен или основен характер, се нарича хидролиза на соли. Взаимодействието на генотипа на даден индивид с външните фактори определя неговия фенотип, т.е. Типичен пример в това отношение е комбинацията от няколко гена за цвят на очите при човека, които заедно определят фенотипа на сините очи. В зависимост от съчетанието им, в генотипа се получава различен фенотип от фенотипа на всеки алел поотделно. В диплоидните организми доминантните алели в хромозомите налагат свойствата си върху рецесивните алели. Тя е свързана с въздействието на доминантните алели на гена за бял цвят на козината W-, който поражда няколко определени процеси в хода на ранното ембрионалното развитие. Формите вероятно се определят от два гена по прост (Менделов) начин. Възможно обяснение е, че в процеса на развитие (онтогенеза) е настъпила мутация определила различен генотип, а оттам и фенотип за двете страни. Това го подтиква да въведе термините фенотип и генотип. Съвкупност от алели, които обикновено се наследяват заедно, се нарича хаплотип. Повечето фенотипни признаци се определят от повече от един ген, както и от факторите на средата, което прави изключително трудно, а понякога и невъзможно предсказването на даден фенотип, по информацията налична от един или няколко гена. Количеството на гените при РНК вирусите варира от 3 до 15, а при ДНК от 30 до 160 гена. Вариантите на гена MC1R, които са свързани с луничките, започват да се появяват в човешкия генотип, след като хората напускат Африка. Заек с генотип „BB“ ще проявява фенотип черна козина, заек с генотип „Bb“ – сива козина и заек с генотипа „bb“ – бяла козина. Фенотип

Фенотип е термин от генетиката, с който се означава съвкупността от всички забележими белези на даден организъм, проявени в резултат на точно определен генотип (генетична програма) и влиянието на факторите на средата. Гените в тези хромозоми формират ядрения геном. Изучава как гените се пренасят от поколение на поколение. Гените съдържат информация, необходима за синтезирането на аминокиселинни последователности до цели протеини, което играе важна роля в определянето на крайния фенотип на организма. Един морганид е разстоянието, при което между два скачени гена се осъществява кросинговър с честота 1%. Генетичния дрейф следователно е в състояние да доведе до елиминиране на някои алели от популацията, единствено вследствие на случайни фактори, при което две отделени популации, в началото с еднаква генетична структура, вследствие на отклонението се диференцират в две различни популации с различен набор от алели. Терминът фенотип е предложен за пръв път от Вилхелм Йохансен през 1911 г. , заедно с концепцията за генотип. Някои признаци се контролират от единствен ген, но повечето зависят от взаимодействието на няколко гена. Взаимодействието на йоните на водата, при което разтворът придобива киселинен или основен характер, се нарича хидролиза на соли. Взаимодействието на генотипа на даден индивид с външните фактори определя неговия фенотип, т.е. Типичен пример в това отношение е комбинацията от няколко гена за цвят на очите при човека, които заедно определят фенотипа на сините очи. Относителния дял на гените в дадени генетични ресурси, които притежават определен алел, се нарича алелна честота. При немалко видове се формират постоянни или временни групи от различен по брой индивиди. Оперона е изграден от няколко структурни гена контролирани от общ промотор и общ оператор.