Според централната догма в биологията посоката на пренос на генетична  информация е:
БЕЛТЪК → ДНК→  РНК ДНК → РНК→ БЕЛТЪК РНК→  БЕЛТЪК →ДНК БЕЛТЪК → РНК → ДНК
A B C D
Преносът на информация от РНК към ДНК противоречи на така наречената централна догма в биологията, според която информацията в клетките се предава само от ДНК към РНК, която от своя страна я предава на протеините. С други думи, това е процесът на пренасяне на генетична информация от ДНК върху РНК. Повечето организми използват ДНК за складиране на наследствената си информация, но някои вируси (като ретровирусите) имат РНК за генетична информация. Чрез друга нуклеинова киселина, наречена рибонуклеинова киселина (РНК), ДНК дава информация как да се синтезира определен белтък. Една от главните функции на РНК е копирането на генетична информация от ДНК (чрез транскрипция) и превеждането ѝ в белтъци (чрез транслация). В своя презентация от 1955 година Франсис Крик излага Централната догма на молекулярната биология, която предсказва връзката между ДНК, РНК и белтъците. Предаването на генетична информация последователно от ДНК към РНК и след това от РНК към белтъците е универсално за всички клетъчни организми без изключение и е в основата на биосинтеза на макромолекули. Гените са участъци в молекулата на ДНК, които съдържат генетична информация. Той съдържа само кръгова едноверижна РНК, която представлява неговата генетична информация. В биологията с термина транскрипция се означава процес на презаписване на молекули на ДНК в молекули на РНК с помощта на ензима РНК-полимераза (или полимераза на РНК). Материален носител на наследствената информация на вирусите е нуклеиновата киселина – ДНК или РНК. В природата се срещат също така пренос РНК → РНК и РНК → ДНК (например при някои вируси), а също така изменение на конформацията на белтъците, предавано от молекула на молекула. Транскрипцията е процес, при който заложената в ДНК информация се презаписва от РНК. Съдържащата се в един организъм биологична информация е кодирана в ДНК и РНК последователности. В случая Г в ДНК отговаря на Ц в РНК, а А в ДНК отговаря на У в РНК. Ретровируси

Ретровирусите са вируси, при които молекулата, носеща генетичната информация, не е ДНК, а РНК. На репликация на генома съответства информационен пренос ДНК → ДНК. Сегментите от молекулата на ДНК, които пренасят генетична информация, се наричат гени, но има и други ДНК секвенции, които изпълняват структурни функции или участват в регулирането на използването на генетичната информация. Транскрипцията е процесът, при който информация от ДНК се използва за производството на комплементарната ѝ РНК нишка. Наследствената информация се кодира в ДНК (или при някои вируси в РНК) на организма и включва както гените, така и некодиращите последователности от ДНК. Участва в изграждането на РНК и ДНК. Биват ДНК и РНК. Нуклеиновите киселини играят ключова роля в съхраняването на наследствената информация (ДНК, при някои вируси РНК), както и в процесите на нейната реализация (РНК) до функционално активен протеин. Въпреки че повечето от клетъчната ДНК се съдържа в клетъчното ядро, митохондриите също съдържат своя собствена генетична информация. ДНК-зависими РНК полимерази включват ензимите на транскрипцията на ДНК и праймазите, които синтезират РНК зародишите, необходими за репликацията. Преносът на информация от РНК към ДНК противоречи на така наречената централна догма в биологията, според която информацията в клетките се предава само от ДНК към РНК, която от своя страна я предава на протеините. С други думи, това е процесът на пренасяне на генетична информация от ДНК върху РНК. Повечето организми използват ДНК за складиране на наследствената си информация, но някои вируси (като ретровирусите) имат РНК за генетична информация. Чрез друга нуклеинова киселина, наречена рибонуклеинова киселина (РНК), ДНК дава информация как да се синтезира определен белтък. Една от главните функции на РНК е копирането на генетична информация от ДНК (чрез транскрипция) и превеждането ѝ в белтъци (чрез транслация). В своя презентация от 1955 година Франсис Крик излага Централната догма на молекулярната биология, която предсказва връзката между ДНК, РНК и белтъците. Предаването на генетична информация последователно от ДНК към РНК и след това от РНК към белтъците е универсално за всички клетъчни организми без изключение и е в основата на биосинтеза на макромолекули. Гените са участъци в молекулата на ДНК, които съдържат генетична информация. Той съдържа само кръгова едноверижна РНК, която представлява неговата генетична информация. В биологията с термина транскрипция се означава процес на презаписване на молекули на ДНК в молекули на РНК с помощта на ензима РНК-полимераза (или полимераза на РНК). Материален носител на наследствената информация на вирусите е нуклеиновата киселина – ДНК или РНК. В природата се срещат също така пренос РНК → РНК и РНК → ДНК (например при някои вируси), а също така изменение на конформацията на белтъците, предавано от молекула на молекула. Транскрипцията е процес, при който заложената в ДНК информация се презаписва от РНК. Съдържащата се в един организъм биологична информация е кодирана в ДНК и РНК последователности. В случая Г в ДНК отговаря на Ц в РНК, а А в ДНК отговаря на У в РНК. Ретровируси

Ретровирусите са вируси, при които молекулата, носеща генетичната информация, не е ДНК, а РНК. На репликация на генома съответства информационен пренос ДНК → ДНК. Сегментите от молекулата на ДНК, които пренасят генетична информация, се наричат гени, но има и други ДНК секвенции, които изпълняват структурни функции или участват в регулирането на използването на генетичната информация. Транскрипцията е процесът, при който информация от ДНК се използва за производството на комплементарната ѝ РНК нишка. Наследствената информация се кодира в ДНК (или при някои вируси в РНК) на организма и включва както гените, така и некодиращите последователности от ДНК. Участва в изграждането на РНК и ДНК. Биват ДНК и РНК. Нуклеиновите киселини играят ключова роля в съхраняването на наследствената информация (ДНК, при някои вируси РНК), както и в процесите на нейната реализация (РНК) до функционално активен протеин. Въпреки че повечето от клетъчната ДНК се съдържа в клетъчното ядро, митохондриите също съдържат своя собствена генетична информация. ДНК-зависими РНК полимерази включват ензимите на транскрипцията на ДНК и праймазите, които синтезират РНК зародишите, необходими за репликацията. Преносът на информация от РНК към ДНК противоречи на така наречената централна догма в биологията, според която информацията в клетките се предава само от ДНК към РНК, която от своя страна я предава на протеините. С други думи, това е процесът на пренасяне на генетична информация от ДНК върху РНК. Повечето организми използват ДНК за складиране на наследствената си информация, но някои вируси (като ретровирусите) имат РНК за генетична информация. Чрез друга нуклеинова киселина, наречена рибонуклеинова киселина (РНК), ДНК дава информация как да се синтезира определен белтък. Една от главните функции на РНК е копирането на генетична информация от ДНК (чрез транскрипция) и превеждането ѝ в белтъци (чрез транслация). В своя презентация от 1955 година Франсис Крик излага Централната догма на молекулярната биология, която предсказва връзката между ДНК, РНК и белтъците. Предаването на генетична информация последователно от ДНК към РНК и след това от РНК към белтъците е универсално за всички клетъчни организми без изключение и е в основата на биосинтеза на макромолекули. Гените са участъци в молекулата на ДНК, които съдържат генетична информация. Той съдържа само кръгова едноверижна РНК, която представлява неговата генетична информация. В биологията с термина транскрипция се означава процес на презаписване на молекули на ДНК в молекули на РНК с помощта на ензима РНК-полимераза (или полимераза на РНК). Материален носител на наследствената информация на вирусите е нуклеиновата киселина – ДНК или РНК. В природата се срещат също така пренос РНК → РНК и РНК → ДНК (например при някои вируси), а също така изменение на конформацията на белтъците, предавано от молекула на молекула. Транскрипцията е процес, при който заложената в ДНК информация се презаписва от РНК. Съдържащата се в един организъм биологична информация е кодирана в ДНК и РНК последователности. В случая Г в ДНК отговаря на Ц в РНК, а А в ДНК отговаря на У в РНК. Ретровируси

Ретровирусите са вируси, при които молекулата, носеща генетичната информация, не е ДНК, а РНК. На репликация на генома съответства информационен пренос ДНК → ДНК. Сегментите от молекулата на ДНК, които пренасят генетична информация, се наричат гени, но има и други ДНК секвенции, които изпълняват структурни функции или участват в регулирането на използването на генетичната информация. Транскрипцията е процесът, при който информация от ДНК се използва за производството на комплементарната ѝ РНК нишка. Наследствената информация се кодира в ДНК (или при някои вируси в РНК) на организма и включва както гените, така и некодиращите последователности от ДНК. Участва в изграждането на РНК и ДНК. Биват ДНК и РНК. Нуклеиновите киселини играят ключова роля в съхраняването на наследствената информация (ДНК, при някои вируси РНК), както и в процесите на нейната реализация (РНК) до функционално активен протеин. Въпреки че повечето от клетъчната ДНК се съдържа в клетъчното ядро, митохондриите също съдържат своя собствена генетична информация. ДНК-зависими РНК полимерази включват ензимите на транскрипцията на ДНК и праймазите, които синтезират РНК зародишите, необходими за репликацията. Преносът на информация от РНК към ДНК противоречи на така наречената централна догма в биологията, според която информацията в клетките се предава само от ДНК към РНК, която от своя страна я предава на протеините. С други думи, това е процесът на пренасяне на генетична информация от ДНК върху РНК. Повечето организми използват ДНК за складиране на наследствената си информация, но някои вируси (като ретровирусите) имат РНК за генетична информация. Чрез друга нуклеинова киселина, наречена рибонуклеинова киселина (РНК), ДНК дава информация как да се синтезира определен белтък. Една от главните функции на РНК е копирането на генетична информация от ДНК (чрез транскрипция) и превеждането ѝ в белтъци (чрез транслация). В своя презентация от 1955 година Франсис Крик излага Централната догма на молекулярната биология, която предсказва връзката между ДНК, РНК и белтъците. Предаването на генетична информация последователно от ДНК към РНК и след това от РНК към белтъците е универсално за всички клетъчни организми без изключение и е в основата на биосинтеза на макромолекули. Гените са участъци в молекулата на ДНК, които съдържат генетична информация. Той съдържа само кръгова едноверижна РНК, която представлява неговата генетична информация. В биологията с термина транскрипция се означава процес на презаписване на молекули на ДНК в молекули на РНК с помощта на ензима РНК-полимераза (или полимераза на РНК). Материален носител на наследствената информация на вирусите е нуклеиновата киселина – ДНК или РНК. В природата се срещат също така пренос РНК → РНК и РНК → ДНК (например при някои вируси), а също така изменение на конформацията на белтъците, предавано от молекула на молекула. Транскрипцията е процес, при който заложената в ДНК информация се презаписва от РНК. Съдържащата се в един организъм биологична информация е кодирана в ДНК и РНК последователности. В случая Г в ДНК отговаря на Ц в РНК, а А в ДНК отговаря на У в РНК. Ретровируси

Ретровирусите са вируси, при които молекулата, носеща генетичната информация, не е ДНК, а РНК. На репликация на генома съответства информационен пренос ДНК → ДНК. Сегментите от молекулата на ДНК, които пренасят генетична информация, се наричат гени, но има и други ДНК секвенции, които изпълняват структурни функции или участват в регулирането на използването на генетичната информация. Транскрипцията е процесът, при който информация от ДНК се използва за производството на комплементарната ѝ РНК нишка. Наследствената информация се кодира в ДНК (или при някои вируси в РНК) на организма и включва както гените, така и некодиращите последователности от ДНК. Участва в изграждането на РНК и ДНК. Биват ДНК и РНК. Нуклеиновите киселини играят ключова роля в съхраняването на наследствената информация (ДНК, при някои вируси РНК), както и в процесите на нейната реализация (РНК) до функционално активен протеин. Въпреки че повечето от клетъчната ДНК се съдържа в клетъчното ядро, митохондриите също съдържат своя собствена генетична информация. ДНК-зависими РНК полимерази включват ензимите на транскрипцията на ДНК и праймазите, които синтезират РНК зародишите, необходими за репликацията.