Резистор със съпротивление R = 1,8 Ω, по който тече ток I = 0,5 A, е включен към източник на електродвижещо напрежение (ЕДН) с вътрешно съпротивление r = 0,2 Ω. Колко е ЕДН на източника? 
1 V 0,25 V 0,1 V 4 V
A B C D
Реалният източник на ток с вътрешно съпротивление formula_17 е еквивалентен на реален източник на електродвижещо напрежение (ЕДС), имащ това вътрешно съпротивление и напрежение formula_19. 1 Ω (един ом) е електрическото съпротивление на проводник, върху който ток от 1 A (един ампер) предизвиква пад на напрежение 1 V (един волт). В сравнение с източника на електродвижещо напрежение, вътрешното съпротивление на източника на ток е значително, и колкото е по-голямо, толкова генераторът на ток е по-близо до идеалния източник. Основното изискване към амперметъра е да има много ниско вътрешно съпротивление (в идеалния случай R=О Ω), за да не внася промени в измерваната електрическа верига. Пасивният I-to-V преобразувател (като всички пасивни вериги) не е идеален поради 2 причини:

Резистор R. Падът на напрежение V въздейства на входния ток I като резисторът R консумира енергия от входния източник (фиг. Например, ако резистор със съпротивление 300 Ω се свърже към изводите на 12-волтова батерия, през него ще протече ток от 0,04 A:

Резисторите могат да се свързват последователно и успоредно. В резултат на това регулиращият елемент създава ток I = V/R ≈ V/R чрез промяна на неговото изходно съпротивление, така че напрежителната разлика да е нула. Законът на Ом може да бъде записан и във вида:

Според тази формулировка при наличие на напрежение "U" между изводите на резистор със съпротивление "R" през него протича ток "I". Q-факторът на един индуктивен елемент може да се определи с горната формула, в която L е индуктивността, R е активното съпротивление на индуктивния елемент, "ω" е честотата на преминаващия ток, а произведението "ωL" е индуктивното (реактивно) съпротивление. Загряването се извършва в съответствие със закона на Джаул-Ленц: Q=I2.R.t (J), където: Q – количество топлина (J); I – заваръчен ток (А); t – време на протичане на заваръчния ток (s); R – омично съпротивление на проводника (Ω). Изчезващото магнитно поле индуцира във всяка от навивките електродвижещо напрежение (едн). По този начин токът I се преобразува в пропорционалното напрежение U; резисторът R играе ролята на преобразувател на ток в напрежение – линейната електрическа верига е с предавателен коефициент k = U / I [V/mA], с размерност – съпротивление. 10 (версия с ОУ като източник на ток), където I-to-V преобразувателят (неозначения резистор R) е свързан в отрицателната обратна връзка. Например при простата схема с виртуална маса, показана на фиг.2, двата противоположни източника на напрежение (+V и – V) са свързани през съответните резистори (R и R) към виртуалната маса – точка А.

Веригата може да се разглежда като два паралелно свързани източника на ток: I (включващ V и R) и I(включващ V и R). В този активен конвертор на ток в напрежение, спадът в напрежението V през вътрешния резистор R се компенсира като се добавя същото напрежение V = V към входното напрежение V. За тази цел последователно на резистора се свързва допълнителен последователен източник на напрежение B. Той помага на източника на входящо напрежение, в резултат на което нежеланото напрежение V и съпротивлението R изчезват (точката А става „виртуална маса“). Центростремителното ускорение зависи от радиуса "r" на окръжността и от скоростта v (линейната скорост) на обекта:

където ω = v /r е ъгловата скорост, "r" е радиусът на окръжността. Зависи от входното съпротивление на транзистора (четириполюсен параметър с индекс 11), R, R, R и C

Изходно съпротивление – средно голямо. Електрическото съпротивление на човешкото тяло зависи от своя страна от следните фактори:

Фактори, влияещи върху степента на въздействие на електрически ток при преминаването му през организма:

Тялото на човека представлява проводник на електрически ток със съпротивление r = 800÷1200 Ω, покрит от всички страни с несъвършен диелектрик – кожата. Минималното съпротивление на наситен транзистор е от порядъка на 0,1 Ω и по-малко. Зависи от изходото съпротивление на транзистора (четириполюсен параметър с индекс 22), R, R, R, R и C Като резултат регулиращият елемент установява I= V/R ≈ V/R чрез промяна на неговото външно съпротивление ката че да направи разликата dV до нула. Общото съпротивление на схемата се получава като:

В частния случай на "N" успоредно свързани резистора с еднакво съпротивление "R" тяхното общо съпротивление e "R/N". Зависи от входното съпротивление на транзистора (четириполюсен параметър с индекс 11), R, R R и коефециента на право предаване за съответния транзистор h21

Изходно съпротивление – минимално. Зависи от входното съпротивление на транзистора (четириполюсен параметър с индекс 11), R, R. То зависи и от товарното съпротивление R (не е показано на схемата) върху което се отдава изходния сигнал. След установяване на нормалното за мрежата напрежение съпротивление R на отводителя отново става безкрайно голямо. Реалният източник на ток с вътрешно съпротивление formula_17 е еквивалентен на реален източник на електродвижещо напрежение (ЕДС), имащ това вътрешно съпротивление и напрежение formula_19. 1 Ω (един ом) е електрическото съпротивление на проводник, върху който ток от 1 A (един ампер) предизвиква пад на напрежение 1 V (един волт). В сравнение с източника на електродвижещо напрежение, вътрешното съпротивление на източника на ток е значително, и колкото е по-голямо, толкова генераторът на ток е по-близо до идеалния източник. Основното изискване към амперметъра е да има много ниско вътрешно съпротивление (в идеалния случай R=О Ω), за да не внася промени в измерваната електрическа верига. Пасивният I-to-V преобразувател (като всички пасивни вериги) не е идеален поради 2 причини:

Резистор R. Падът на напрежение V въздейства на входния ток I като резисторът R консумира енергия от входния източник (фиг. Например, ако резистор със съпротивление 300 Ω се свърже към изводите на 12-волтова батерия, през него ще протече ток от 0,04 A:

Резисторите могат да се свързват последователно и успоредно. В резултат на това регулиращият елемент създава ток I = V/R ≈ V/R чрез промяна на неговото изходно съпротивление, така че напрежителната разлика да е нула. Законът на Ом може да бъде записан и във вида:

Според тази формулировка при наличие на напрежение "U" между изводите на резистор със съпротивление "R" през него протича ток "I". Q-факторът на един индуктивен елемент може да се определи с горната формула, в която L е индуктивността, R е активното съпротивление на индуктивния елемент, "ω" е честотата на преминаващия ток, а произведението "ωL" е индуктивното (реактивно) съпротивление. Загряването се извършва в съответствие със закона на Джаул-Ленц: Q=I2.R.t (J), където: Q – количество топлина (J); I – заваръчен ток (А); t – време на протичане на заваръчния ток (s); R – омично съпротивление на проводника (Ω). Изчезващото магнитно поле индуцира във всяка от навивките електродвижещо напрежение (едн). По този начин токът I се преобразува в пропорционалното напрежение U; резисторът R играе ролята на преобразувател на ток в напрежение – линейната електрическа верига е с предавателен коефициент k = U / I [V/mA], с размерност – съпротивление. 10 (версия с ОУ като източник на ток), където I-to-V преобразувателят (неозначения резистор R) е свързан в отрицателната обратна връзка. Например при простата схема с виртуална маса, показана на фиг.2, двата противоположни източника на напрежение (+V и – V) са свързани през съответните резистори (R и R) към виртуалната маса – точка А.

Веригата може да се разглежда като два паралелно свързани източника на ток: I (включващ V и R) и I(включващ V и R). В този активен конвертор на ток в напрежение, спадът в напрежението V през вътрешния резистор R се компенсира като се добавя същото напрежение V = V към входното напрежение V. За тази цел последователно на резистора се свързва допълнителен последователен източник на напрежение B. Той помага на източника на входящо напрежение, в резултат на което нежеланото напрежение V и съпротивлението R изчезват (точката А става „виртуална маса“). Центростремителното ускорение зависи от радиуса "r" на окръжността и от скоростта v (линейната скорост) на обекта:

където ω = v /r е ъгловата скорост, "r" е радиусът на окръжността. Зависи от входното съпротивление на транзистора (четириполюсен параметър с индекс 11), R, R, R и C

Изходно съпротивление – средно голямо. Електрическото съпротивление на човешкото тяло зависи от своя страна от следните фактори:

Фактори, влияещи върху степента на въздействие на електрически ток при преминаването му през организма:

Тялото на човека представлява проводник на електрически ток със съпротивление r = 800÷1200 Ω, покрит от всички страни с несъвършен диелектрик – кожата. Минималното съпротивление на наситен транзистор е от порядъка на 0,1 Ω и по-малко. Зависи от изходото съпротивление на транзистора (четириполюсен параметър с индекс 22), R, R, R, R и C Като резултат регулиращият елемент установява I= V/R ≈ V/R чрез промяна на неговото външно съпротивление ката че да направи разликата dV до нула. Общото съпротивление на схемата се получава като:

В частния случай на "N" успоредно свързани резистора с еднакво съпротивление "R" тяхното общо съпротивление e "R/N". Зависи от входното съпротивление на транзистора (четириполюсен параметър с индекс 11), R, R R и коефециента на право предаване за съответния транзистор h21

Изходно съпротивление – минимално. Зависи от входното съпротивление на транзистора (четириполюсен параметър с индекс 11), R, R. То зависи и от товарното съпротивление R (не е показано на схемата) върху което се отдава изходния сигнал. След установяване на нормалното за мрежата напрежение съпротивление R на отводителя отново става безкрайно голямо. Реалният източник на ток с вътрешно съпротивление formula_17 е еквивалентен на реален източник на електродвижещо напрежение (ЕДС), имащ това вътрешно съпротивление и напрежение formula_19. 1 Ω (един ом) е електрическото съпротивление на проводник, върху който ток от 1 A (един ампер) предизвиква пад на напрежение 1 V (един волт). В сравнение с източника на електродвижещо напрежение, вътрешното съпротивление на източника на ток е значително, и колкото е по-голямо, толкова генераторът на ток е по-близо до идеалния източник. Минималното съпротивление на наситен транзистор е от порядъка на 0,1 Ω и по-малко. Основното изискване към амперметъра е да има много ниско вътрешно съпротивление (в идеалния случай R=О Ω), за да не внася промени в измерваната електрическа верига. Пасивният I-to-V преобразувател (като всички пасивни вериги) не е идеален поради 2 причини:

Резистор R. Падът на напрежение V въздейства на входния ток I като резисторът R консумира енергия от входния източник (фиг. Например, ако резистор със съпротивление 300 Ω се свърже към изводите на 12-волтова батерия, през него ще протече ток от 0,04 A:

Резисторите могат да се свързват последователно и успоредно. В резултат на това регулиращият елемент създава ток I = V/R ≈ V/R чрез промяна на неговото изходно съпротивление, така че напрежителната разлика да е нула. Законът на Ом може да бъде записан и във вида:

Според тази формулировка при наличие на напрежение "U" между изводите на резистор със съпротивление "R" през него протича ток "I". Q-факторът на един индуктивен елемент може да се определи с горната формула, в която L е индуктивността, R е активното съпротивление на индуктивния елемент, "ω" е честотата на преминаващия ток, а произведението "ωL" е индуктивното (реактивно) съпротивление. Загряването се извършва в съответствие със закона на Джаул-Ленц: Q=I2.R.t (J), където: Q – количество топлина (J); I – заваръчен ток (А); t – време на протичане на заваръчния ток (s); R – омично съпротивление на проводника (Ω). Изчезващото магнитно поле индуцира във всяка от навивките електродвижещо напрежение (едн). По този начин токът I се преобразува в пропорционалното напрежение U; резисторът R играе ролята на преобразувател на ток в напрежение – линейната електрическа верига е с предавателен коефициент k = U / I [V/mA], с размерност – съпротивление. 10 (версия с ОУ като източник на ток), където I-to-V преобразувателят (неозначения резистор R) е свързан в отрицателната обратна връзка. Например при простата схема с виртуална маса, показана на фиг.2, двата противоположни източника на напрежение (+V и – V) са свързани през съответните резистори (R и R) към виртуалната маса – точка А.

Веригата може да се разглежда като два паралелно свързани източника на ток: I (включващ V и R) и I(включващ V и R). В този активен конвертор на ток в напрежение, спадът в напрежението V през вътрешния резистор R се компенсира като се добавя същото напрежение V = V към входното напрежение V. За тази цел последователно на резистора се свързва допълнителен последователен източник на напрежение B. Той помага на източника на входящо напрежение, в резултат на което нежеланото напрежение V и съпротивлението R изчезват (точката А става „виртуална маса“). Центростремителното ускорение зависи от радиуса "r" на окръжността и от скоростта v (линейната скорост) на обекта:

където ω = v /r е ъгловата скорост, "r" е радиусът на окръжността. Зависи от входното съпротивление на транзистора (четириполюсен параметър с индекс 11), R, R, R и C

Изходно съпротивление – средно голямо. Електрическото съпротивление на човешкото тяло зависи от своя страна от следните фактори:

Фактори, влияещи върху степента на въздействие на електрически ток при преминаването му през организма:

Тялото на човека представлява проводник на електрически ток със съпротивление r = 800÷1200 Ω, покрит от всички страни с несъвършен диелектрик – кожата. Зависи от изходото съпротивление на транзистора (четириполюсен параметър с индекс 22), R, R, R, R и C Като резултат регулиращият елемент установява I= V/R ≈ V/R чрез промяна на неговото външно съпротивление ката че да направи разликата dV до нула. Общото съпротивление на схемата се получава като:

В частния случай на "N" успоредно свързани резистора с еднакво съпротивление "R" тяхното общо съпротивление e "R/N". Зависи от входното съпротивление на транзистора (четириполюсен параметър с индекс 11), R, R R и коефециента на право предаване за съответния транзистор h21

Изходно съпротивление – минимално. Зависи от входното съпротивление на транзистора (четириполюсен параметър с индекс 11), R, R. То зависи и от товарното съпротивление R (не е показано на схемата) върху което се отдава изходния сигнал. След установяване на нормалното за мрежата напрежение съпротивление R на отводителя отново става безкрайно голямо. Реалният източник на ток с вътрешно съпротивление formula_17 е еквивалентен на реален източник на електродвижещо напрежение (ЕДС), имащ това вътрешно съпротивление и напрежение formula_19. 1 Ω (един ом) е електрическото съпротивление на проводник, върху който ток от 1 A (един ампер) предизвиква пад на напрежение 1 V (един волт). В сравнение с източника на електродвижещо напрежение, вътрешното съпротивление на източника на ток е значително, и колкото е по-голямо, толкова генераторът на ток е по-близо до идеалния източник. Основното изискване към амперметъра е да има много ниско вътрешно съпротивление (в идеалния случай R=О Ω), за да не внася промени в измерваната електрическа верига. Пасивният I-to-V преобразувател (като всички пасивни вериги) не е идеален поради 2 причини:

Резистор R. Падът на напрежение V въздейства на входния ток I като резисторът R консумира енергия от входния източник (фиг. Например, ако резистор със съпротивление 300 Ω се свърже към изводите на 12-волтова батерия, през него ще протече ток от 0,04 A:

Резисторите могат да се свързват последователно и успоредно. В резултат на това регулиращият елемент създава ток I = V/R ≈ V/R чрез промяна на неговото изходно съпротивление, така че напрежителната разлика да е нула. Законът на Ом може да бъде записан и във вида:

Според тази формулировка при наличие на напрежение "U" между изводите на резистор със съпротивление "R" през него протича ток "I". Q-факторът на един индуктивен елемент може да се определи с горната формула, в която L е индуктивността, R е активното съпротивление на индуктивния елемент, "ω" е честотата на преминаващия ток, а произведението "ωL" е индуктивното (реактивно) съпротивление. Загряването се извършва в съответствие със закона на Джаул-Ленц: Q=I2.R.t (J), където: Q – количество топлина (J); I – заваръчен ток (А); t – време на протичане на заваръчния ток (s); R – омично съпротивление на проводника (Ω). Изчезващото магнитно поле индуцира във всяка от навивките електродвижещо напрежение (едн). По този начин токът I се преобразува в пропорционалното напрежение U; резисторът R играе ролята на преобразувател на ток в напрежение – линейната електрическа верига е с предавателен коефициент k = U / I [V/mA], с размерност – съпротивление. 10 (версия с ОУ като източник на ток), където I-to-V преобразувателят (неозначения резистор R) е свързан в отрицателната обратна връзка. Например при простата схема с виртуална маса, показана на фиг.2, двата противоположни източника на напрежение (+V и – V) са свързани през съответните резистори (R и R) към виртуалната маса – точка А.

Веригата може да се разглежда като два паралелно свързани източника на ток: I (включващ V и R) и I(включващ V и R). В този активен конвертор на ток в напрежение, спадът в напрежението V през вътрешния резистор R се компенсира като се добавя същото напрежение V = V към входното напрежение V. За тази цел последователно на резистора се свързва допълнителен последователен източник на напрежение B. Той помага на източника на входящо напрежение, в резултат на което нежеланото напрежение V и съпротивлението R изчезват (точката А става „виртуална маса“). Центростремителното ускорение зависи от радиуса "r" на окръжността и от скоростта v (линейната скорост) на обекта:

където ω = v /r е ъгловата скорост, "r" е радиусът на окръжността. Зависи от входното съпротивление на транзистора (четириполюсен параметър с индекс 11), R, R, R и C

Изходно съпротивление – средно голямо. Електрическото съпротивление на човешкото тяло зависи от своя страна от следните фактори:

Фактори, влияещи върху степента на въздействие на електрически ток при преминаването му през организма:

Тялото на човека представлява проводник на електрически ток със съпротивление r = 800÷1200 Ω, покрит от всички страни с несъвършен диелектрик – кожата. Минималното съпротивление на наситен транзистор е от порядъка на 0,1 Ω и по-малко. Зависи от изходото съпротивление на транзистора (четириполюсен параметър с индекс 22), R, R, R, R и C Като резултат регулиращият елемент установява I= V/R ≈ V/R чрез промяна на неговото външно съпротивление ката че да направи разликата dV до нула. Общото съпротивление на схемата се получава като:

В частния случай на "N" успоредно свързани резистора с еднакво съпротивление "R" тяхното общо съпротивление e "R/N". Зависи от входното съпротивление на транзистора (четириполюсен параметър с индекс 11), R, R R и коефециента на право предаване за съответния транзистор h21

Изходно съпротивление – минимално. Зависи от входното съпротивление на транзистора (четириполюсен параметър с индекс 11), R, R. То зависи и от товарното съпротивление R (не е показано на схемата) върху което се отдава изходния сигнал. След установяване на нормалното за мрежата напрежение съпротивление R на отводителя отново става безкрайно голямо.