При транскрипцията се осъществява пренос на генетична информация от:
иРНК към белтък ДНК към иРНК ДНК към ДНК белтък към ДНК
A B C D
В случая на ДНК, кодираща белтък, транскрипцията е началото на процеса, който накрая довежда до транслация на генетичния код (посредством иРНК) във функционален пептид или белтък. Посоката на транслацията, както и на репликацията и транскрипцията, е от фосфатния (Ф) към хидроксилния (ОН) край на иРНК. Процесът на синтезиране на белтък от иРНК матрица е известен като транслация. Транскрипцията е процес, при който заложената в ДНК информация се презаписва от РНК. В резултат на транскрипцията в клетката се синтезират трите основни типа РНК – иРНК, тРНК и рРНК. При прокариотите иРНК може да се транслира веднага след началото на транскрипцията или да бъде свързана с рибозома, след като се отдалечи от бактериалната хромозома. Транскрипцията е процесът, при който информация от ДНК се използва за производството на комплементарната ѝ РНК нишка. Общи

Класификация

Генетична информация Зашифрованата секвенция понякога се нарича генетична информация. След това иРНК-то се изнася от ядрото и по-късно се превежда в специфична последователност от аминокиселини, изграждащи дадения белтък. Когато генът за даден белтък съдържа интронни области сплайсингът на РНК се случва в при процесът на зреенето, който следва транскрипцията и е преди транслацията. Топлопроводността съответно представлява пренос на тази кинетична енергия и се осъществява при хаотичните сблъсъци на частиците. Пощата е система за пренос на съобщения, при която се транспортират физически носители на информация. Този процес на трансформация и пренос на материя се осъществява от биоценозата. Транслация (генетика)

Транслацията е процес, при който нуклеотидната последователност на иРНК се използва като указание за подреждане и свързване на аминокиселините в полипептидна верига – синтеза на белтък. Прехвърлянето на наследствената информация от молекулата на иРНК в определена последователност от аминокиселини, изграждащи белтъчната молекула, се нарича транслация (превеждане) на наследствената информация. Всеки пренос на информация към тях, например четене на данни от твърд диск, се счита за I/O операция. Обменът на информация се осъществява, като се предава информация от един компютър на друг. Така, като достигне до безсмислен кодон, рибозомата спира синтезата на дадения белтък, поставя се точка при превеждането на генетичната информация. При топлопроводността (наричана още кондукция) се осъществява пренос на топлина между две части на едно тяло с различна температура. РНК може да се използва и за транспорт на информация (иРНК), и като ензими (нар. В Африка освен за музика се е използвалза пренос на информация. Гуанизинът е нужен за сплайсинга на иРНК, при самосплайсиращи се интрони, когато те се самоизрязват и лигират екзоните на иРНК. Мъжката репродуктивна система е ориентирана към производство и еякулация (изхвърляне) на семенна течност, съответно на генетична информация. При него няма обмяна на генетична информация и новият индивид е пълно и точно копие на майчиния. Транскрипцията е процес, при който заложената в ДНК информация се презаписва от РНК. Транскрипцията е процесът, при който информация от ДНК се използва за производството на комплементарната ѝ РНК нишка. Гените са участъци в молекулата на ДНК, които съдържат генетична информация. Могат да се презаписват участъци от една от веригите на ДНК, при което транскрипцията на ДНК протича избирателно. При транскрипцията се презаписва само един участник от само една верига на ДНК. С други думи, това е процесът на пренасяне на генетична информация от ДНК върху РНК. Въпреки че повечето от клетъчната ДНК се съдържа в клетъчното ядро, митохондриите също съдържат своя собствена генетична информация. Сегментите от молекулата на ДНК, които пренасят генетична информация, се наричат гени, но има и други ДНК секвенции, които изпълняват структурни функции или участват в регулирането на използването на генетичната информация. Посоката на транслацията, както и на репликацията и транскрипцията, е от фосфатния (Ф) към хидроксилния (ОН) край на иРНК. В случая на ДНК, кодираща белтък, транскрипцията е началото на процеса, който накрая довежда до транслация на генетичния код (посредством иРНК) във функционален пептид или белтък. Повечето организми използват ДНК за складиране на наследствената си информация, но някои вируси (като ретровирусите) имат РНК за генетична информация. На репликация на генома съответства информационен пренос ДНК → ДНК. В резултат на транскрипцията в клетката се синтезират трите основни типа РНК – иРНК, тРНК и рРНК. Процесът на пренасяне на наследствената информация, необходима за синтеза на една белтъчна молекула, от молекулата на ДНК върху молекулата на иРНК се нарича транскрипция (презаписване). При прокариотите иРНК може да се транслира веднага след началото на транскрипцията или да бъде свързана с рибозома, след като се отдалечи от бактериалната хромозома. По време на транскрипцията се синтезира РНК с нуклеотидна последователност в ДНК. Една от главните функции на РНК е копирането на генетична информация от ДНК (чрез транскрипция) и превеждането ѝ в белтъци (чрез транслация). Поради това транскрипцията е с по-малка точност от репликацията на ДНК. Предаването на генетична информация последователно от ДНК към РНК и след това от РНК към белтъците е универсално за всички клетъчни организми без изключение и е в основата на биосинтеза на макромолекули. Общи

Класификация

Генетична информация Транскрипцията има някои проверяващи механизми, но те са по-малко и по-слабо ефективни от контрола при ДНК. Гените, кодирани в ДНК, първо се транскрибират в пре-иРНК от протеини като РНК-полимеразата. Зашифрованата секвенция понякога се нарича генетична информация. ДНК-зависими РНК полимерази включват ензимите на транскрипцията на ДНК и праймазите, които синтезират РНК зародишите, необходими за репликацията. Топлопроводността съответно представлява пренос на тази кинетична енергия и се осъществява при хаотичните сблъсъци на частиците. Транскрипцията е процес, при който заложената в ДНК информация се презаписва от РНК. Транскрипцията е процесът, при който информация от ДНК се използва за производството на комплементарната ѝ РНК нишка. Могат да се презаписват участъци от една от веригите на ДНК, при което транскрипцията на ДНК протича избирателно. Гените са участъци в молекулата на ДНК, които съдържат генетична информация. На репликация на генома съответства информационен пренос ДНК → ДНК. При транскрипцията се презаписва само един участник от само една верига на ДНК. С други думи, това е процесът на пренасяне на генетична информация от ДНК върху РНК. Сегментите от молекулата на ДНК, които пренасят генетична информация, се наричат гени, но има и други ДНК секвенции, които изпълняват структурни функции или участват в регулирането на използването на генетичната информация. Въпреки че повечето от клетъчната ДНК се съдържа в клетъчното ядро, митохондриите също съдържат своя собствена генетична информация. По време на транскрипцията се синтезира РНК с нуклеотидна последователност в ДНК. Повечето организми използват ДНК за складиране на наследствената си информация, но някои вируси (като ретровирусите) имат РНК за генетична информация. ДНК-зависими РНК полимерази включват ензимите на транскрипцията на ДНК и праймазите, които синтезират РНК зародишите, необходими за репликацията. Поради това транскрипцията е с по-малка точност от репликацията на ДНК. ДНК секвенция

ДНК секвенция (понякога генетична секвенция; на български означава последователност) е поредица от букви, представяща първичната структура на действителна или хипотетична молекула или верига ДНК. Процесът, при който се удвоява ДНК, се нарича репликация или биосинтеза на ДНК (синтез на ДНК). Така се получава рекомбинантна ДНК, която съдържа информация, иначе неприсъстваща в бактерийната или вирусната ДНК. Една от главните функции на РНК е копирането на генетична информация от ДНК (чрез транскрипция) и превеждането ѝ в белтъци (чрез транслация). Транскрипцията има някои проверяващи механизми, но те са по-малко и по-слабо ефективни от контрола при ДНК. Наследствената информация се кодира в ДНК (или при някои вируси в РНК) на организма и включва както гените, така и некодиращите последователности от ДНК. Ензимът извършващ транскрипцията се нарича ДНК-зависима РНК-полимераза или за по кратко – РНК-полимераза. ДНК нанотехнология

ДНК нанотехнологията е съвкупност от методи за проектиране и производство на изкуствени структури от нуклеинови киселини, предназначени за използване като небиологичен материал в нанотехнологията, а не като носител на генетична информация в живите клетки. Оказва се например, че ДНК в соматичните клетки носи по същество същата информация като ДНК в половите клетки. Предаването на генетична информация последователно от ДНК към РНК и след това от РНК към белтъците е универсално за всички клетъчни организми без изключение и е в основата на биосинтеза на макромолекули. Репликация на ДНК

Репликация на ДНК се нарича удвояване на молекулите на ДНК (при някои вируси на РНК) при участието на специфични ензими и белтъци. Вътре в хромозомите хроматинови белтъци, като хистоните, служат за организиране на ДНК и направляват взаимодействието на ДНК с другите белтъци, като участват в контрола на транскрипцията. Транскрипцията е процес, при който заложената в ДНК информация се презаписва от РНК. Транскрипцията е процесът, при който информация от ДНК се използва за производството на комплементарната ѝ РНК нишка. Гените са участъци в молекулата на ДНК, които съдържат генетична информация. Могат да се презаписват участъци от една от веригите на ДНК, при което транскрипцията на ДНК протича избирателно. В случая на ДНК, кодираща белтък, транскрипцията е началото на процеса, който накрая довежда до транслация на генетичния код (посредством иРНК) във функционален пептид или белтък. При транскрипцията се презаписва само един участник от само една верига на ДНК. С други думи, това е процесът на пренасяне на генетична информация от ДНК върху РНК. Въпреки че повечето от клетъчната ДНК се съдържа в клетъчното ядро, митохондриите също съдържат своя собствена генетична информация. Сегментите от молекулата на ДНК, които пренасят генетична информация, се наричат гени, но има и други ДНК секвенции, които изпълняват структурни функции или участват в регулирането на използването на генетичната информация. Чрез друга нуклеинова киселина, наречена рибонуклеинова киселина (РНК), ДНК дава информация как да се синтезира определен белтък. Повечето организми използват ДНК за складиране на наследствената си информация, но някои вируси (като ретровирусите) имат РНК за генетична информация. На репликация на генома съответства информационен пренос ДНК → ДНК. По време на транскрипцията се синтезира РНК с нуклеотидна последователност в ДНК. Една от главните функции на РНК е копирането на генетична информация от ДНК (чрез транскрипция) и превеждането ѝ в белтъци (чрез транслация). Поради това транскрипцията е с по-малка точност от репликацията на ДНК. Предаването на генетична информация последователно от ДНК към РНК и след това от РНК към белтъците е универсално за всички клетъчни организми без изключение и е в основата на биосинтеза на макромолекули. Общи

Класификация

Генетична информация Транскрипцията има някои проверяващи механизми, но те са по-малко и по-слабо ефективни от контрола при ДНК. Зашифрованата секвенция понякога се нарича генетична информация. Когато генът за даден белтък съдържа интронни области сплайсингът на РНК се случва в при процесът на зреенето, който следва транскрипцията и е преди транслацията. ДНК-зависими РНК полимерази включват ензимите на транскрипцията на ДНК и праймазите, които синтезират РНК зародишите, необходими за репликацията. Топлопроводността съответно представлява пренос на тази кинетична енергия и се осъществява при хаотичните сблъсъци на частиците. Пощата е система за пренос на съобщения, при която се транспортират физически носители на информация. Ензимът извършващ транскрипцията се нарича ДНК-зависима РНК-полимераза или за по кратко – РНК-полимераза. Този процес на трансформация и пренос на материя се осъществява от биоценозата.