Лонгозните гори в България са типични за:
областите с преходноконтинентален климат районите с надморска височина над 1000 метра южните склонове на планините долините на черноморските реки
A B C D
Лонгозните гори около селото са типични за северното черноморие със своята непристъпност, богата растителност и множество биологични видове. Преходноконтинентален климат. Образувани са в условията на преходноконтинентален климат, върху различни скали и под влияние главно на широколистни гори. Област Сливен обхваща територии, които спадат към областите с умереноконтинентален и преходноконтинентален климат, дължащ се на средиземноморското влияние. Климат: умерен, преходноконтинентален. Климат: умерен, преходноконтинентален. Характерни са за областите с умерен климат. Отличава се с благоприятно местоположение и преходноконтинентален климат. В Пазарджишко-Пловдивско поле се обособява област с преходноконтинентален климат. Преходноконтинентален климат с алувиални, алувиално-ливадни и хумусно-карбонатни почви. Из блатата на лонгозните гори вирее блатното кокиче. За средния горски пояс типични са иглолистните гори. Типични са смесените широколистно-иглолистни гори. Най-голямо е разнообразието им в лонгозните, смърчовите и еловите ни гори. Най-типични за саваните са акациите, които понякога образуват цели гори. За опазване на лонгозните гори по поречието на река Камчия в низината Лонгоза са създадени резерват „Камчия“ и защитената местност „Лонгоза“. В западните части на Горнотракийската низина се обособява област с преходноконтинентален климат, докато в най-югоизточните – средиземноморски. Типични за крайбрежните зони на Индийския океан са фитоценозите, образувани в мангровите гори. Тревната покривка в лонгозните гори е с непостоянен състав, който зависи от локални особености и динамични процеси. Целта е запазването на лонгозните гори по долното течение на река Камчия. Лонгозните гори при устието на Батова река бележат началото на Франгенското плато. Гнезди в Източна Европа и в областите в Азия с умерен климат. Отглежда се в областите с умерен климат, главно в Европа и САЩ. По делтата върху 60 хектара са засадени нови гори с типични за местността дървесни видове и храсти. Най-голямо разпространение обаче той има в областите с по-топъл климат. Средната надморска височина е над 1000 метра. Типична зима има в районите с надморска височина над 500 метра и в планините. Разпространени са в екваториалните гори с надморска височина над 700 метра в североизточната част на Куинсланд. Основно се среща като примесен вид в буковите и дъбовите гори на надморска височина до 1500 m. Най-разпространен е в районите с надморска височина от 500 до 1000 метра, където се среща заедно с видовете дъб и липа. С надморска височина от 600 до 800 метра са разположени дъбови гори, от 800 до 1500 метра н.в са разположени букови гори, на от 1500 до 1800 метра н.в са разположени смърчови гори, а над 1900 метра н.в надморска треви и пасища. Селото е с надморска височина между 920-1000 метра. Разпространена в храсталаците до 1000 метра надморска височина. Средната му надморска височина е 1000 метра. Обитава местности до 1000 метра надморска височина. Обитава територии до 1000 метра надморска височина. Лонгозните гори около селото са типични за северното черноморие със своята непристъпност, богата растителност и множество биологични видове. Разположена е в местността Мартинец, на около 1 km над селото, на над 1000 метра надморска височина. Село Бабинци се намира в планински район, над Тетевен, на около 1000 метра надморска височина. Масивът Брокен е единственият с височина над 1000 метра. Живее предимно в стари букови гори на височина 500-1000 метра. Срещат се в екваториалните гори в планините на остров Нова Гвинея на надморска височина над 1200 метра. Обитават водоеми на надморска височина до 1000 – 1200 метра. Планински екваториални гори

Планинските екваториални гори, популярни още като планински тропически гори и облачни гори са природна зона с вечнозелена растителност, заемаща планинските райони над 1000 м надморска височина, попадащи в зоната на екваториалните гори. Разпространено из храсталаци и гори, предимно в по-топлите части на България до 1000 m надморска височина. Всички екземпляри са наблюдавани на надморска височина над 1300 метра. Естествени местообитания са субтропични или тропически влажни низини и гори на височина до 1000 метра. Разположен е на река Аргандаб, на 1000 метра надморска височина. Този климатичен район се е оформил в районите с надморска височина над 1000 m. Обхваща площта на стопанството по северните склонове на Стара планина. Черната елша не е претенциозна към условията на средата и в България расте на надморска височина от 0 до 1000 метра, а понякога се среща и като отделни дървета в буковите гори на по-голяма надморска височина. Частите с надморска височина над 1000 m попадат в планинската климатична област. Лонгозните гори около селото са типични за северното черноморие със своята непристъпност, богата растителност и множество биологични видове. Южните склонове са обрасли с букови, дъбови и габрови гори. По северните склонове на планините има дъбови, буково-гобърови, а на места и борови гори, а по южните склонове растителността е от средиземноморски тип. Южните склонове са обрасли с червен бор, черен бор, кедър и ела типични за целия Тавър. Южните склонове са обезлесени, скалисти, силно ерозирани, на места залесен с иглостни гори. По южните му склонове се срещат и борови гори. Обрасла е с букови гори, които по южните склонове са примесени с габър. Южните му склонове са обрасли с борови гори, а северните – с лиственична тайга. Из блатата на лонгозните гори вирее блатното кокиче. Южните склонове в по-голямата си част са обезлесени, силно ерозирани с редки габъро-горунови гори. За средния горски пояс типични са иглолистните гори. Речните долини по южните му склонове (реките Кобдо и Манас) са обрасли с листвинични гори. По южните склонове незаконните дейности засягат всички смесени и широколистни гори. Южните му склонове са скалисти, обилно обрасли с трева, а северните са гъсто покрити с елови гори. Северните му склонове са обрасли с широколистни и борови гори, а южните са покрити с лесостепна растителност. Северните ѝ склонове са обрасли с кедрово-лиственични гори, а централните и южните ѝ части и в дълбоко врязаните долини – широколистни гори. Южните оградни склонове са обрасли с дъбови и букови гори, а северните са обезлесени и подложени на ерозия. Южните склонове са стръмни. Селото е разположено в южните склонове на Родопите, районът на селото е богат на гори. Типични са смесените широколистно-иглолистни гори. Планините са покрити с гори. Северните му склонове са обрасли с гори от кедър, лиственица и ела, а южните – само от лиственица. Отводнява северните склонове на планините Осоговска и Лисец, южните склонове на Чудинска планина, цялата Каменишка котловина и част от Кюстендилската котловина. Най-голямо е разнообразието им в лонгозните, смърчовите и еловите ни гори. Северните склонове са обрасли с гъсти букови гори, а по южните горите са предимно от горун, примесен с габър. Лонгозна гора

Лонгозните гори представляват крайречни гори в долните течения на черноморските реки – Батова, Камчия, Ропотамо и Велека, където най-силно се чувства смекчаващо климатично влияние на морето. Лонгозните гори около селото са типични за северното черноморие със своята непристъпност, богата растителност и множество биологични видове. По долините на черноморските реки Камчия, Батова, Ропотамо, Велека има лонгозни гори, в които преобладават ясенът, брястът, дъбът и различни увивни растения. Тропическите гори са характерни за долините. Из блатата на лонгозните гори вирее блатното кокиче. Преобладава планинската тундра, а по долините на някои реки се срещат лиственични гори. За средния горски пояс типични са иглолистните гори. Типични са смесените широколистно-иглолистни гори. Най-голямо е разнообразието им в лонгозните, смърчовите и еловите ни гори. За опазване на лонгозните гори по поречието на река Камчия в низината Лонгоза са създадени резерват „Камчия“ и защитената местност „Лонгоза“. Типични за крайбрежните зони на Индийския океан са фитоценозите, образувани в мангровите гори. Целта е запазването на лонгозните гори по долното течение на река Камчия. Лонгозните гори при устието на Батова река бележат началото на Франгенското плато. Около 10% от територията на Воронежка област е заета от гори, като те са разположени основно по долините на по-големите реки. Най-типични за саваните са акациите, които понякога образуват цели гори. Около 17,8 % от черноморските риби са типично сладководни и се размножават в прилежащите реки. Периферните ѝ части са покрити дъбови гори, а долините на реките са заети от елшови гори. Езерата са предимно крайречни, разположени по долините на големите реки. По долините на големите реки са разпространени алувиално-ливадни почви. По долините, тук-таме са запазени гори от бук. Стената следва долините на големите реки. Възникването на лонгозните гори се свързва със специфични климатични, хидрологични, исторически и флорогеографски условия. По долините на по-големите реки са разпространени алувиални почви (1,4%). Те са предимно крайречни (старици) и са разположени по долините на големите реки. Естествените езера са малки и са предимно крайречни (старици) в долините на по-големите реки.