Посочете НЕВЯРНОТО твърдение за фотоните. 
Имат електричен заряд. Имат енергия. Движат се със скоростта на светлината. Могат да се излъчват или поглъщат от атомите.
A B C D
Имат отрицателен електричен заряд. Електромагнитното взаимодействие съществува между частици, които имат електричен заряд. Елементарен заряд

Елементарният електричен заряд е фундаментална физична константа, единица за измерване на електрически заряд. Йоните не могат да съществуват самостоятелно и винаги имат електричен заряд (положителен или отрицателен). Антипротон

Антипротонът (p) е античастицата на протона — имат същата маса, но отрицателен електричен заряд. Нямат електричен заряд, нито маса в покой. Докато електронът има отрицателен електричен заряд, позитронът има положителен електричен заряд и се произвежда в природата при определен вид радиоактивен разпад. Кварките са единствените частици с дробен електричен заряд. Следователно, също както ядрата, той би имал цяло число за електричен заряд. Катион

Катионът представлява йон, натоварен с положителен електричен заряд. В КХД аналогът на електричен заряд се нарича "цвят". Елементарният електричен заряд е

Носители на елементарен отрицателен заряд "-е" са електроните, а протоните – на елементарен положителен заряд "+е". На негово име е наречена единицата за електричен капацитет (фарад) и константа на Фарадей (количеството електричен заряд на един мол електрони). Фосфорната киселина усилва хидрофилността на молекулата и носи електричен заряд. Всеки пиксел преобразува попадналата върху него светлина в електричен заряд. Молекулите се смятат за неутрални (нямат електричен заряд) и всичките им валентности са наситени. Атомите нямат електричен заряд, когато съдържат еднакъв брой протони и електрони. "Определение за Точков заряд" – е явление, при което целият електричен заряд на дадено тяло е съсредоточен в една единствена геометрична точка. Атомът е считан за основната градивна частица на веществото и се състои от плътна централна част, наречена атомно ядро, която е с положителен електричен заряд, заобиколена от облак електрони с отрицателен електричен заряд. Балистичният галванометър е уред за измерване на електричен заряд чрез определяне моментната стойност на тока. Мемристорът е резистор, чиято характеристика зависи от преминалия през него електричен заряд. Той е кварк от първо поколение с електричен заряд +(2/3)"e". Например, ако една частица има електричен заряд +1, то другата трябва да има електричен заряд -1 или ако една частица има странност +1, то другата трябва да има странност -1. Атомното ядро има положителен електричен заряд " Ze " където "е" е ЕЛЕМЕНТАРНИЯТ ЕЛЕКТРИЧЕН ЗАРЯД, равен по големина на заряда на електрона, а "Z" - поредния номер на съответния химичен елемент в периодичната таблица. Това е сух процес, при който за пренос на тонера (сухото мастило) се използва електричен заряд. Фотоните, излизащи от гравитационен обект, имат по-малка енергия. То излъчва фотони с енергия, която е по-висока от енергията на фотоните, които Земята излъчва в космоса (фотоните с по-висока енергия имат по-ниска ентропия). (Фотоните, в покой, нямат маса, така че те нито имат безкрайна енергия, нито им е придадена такава). Светлината избива електрони от материала, стига нейните кванти (фотоните) да имат достатъчно енергия, за да преодолеят силата, с която веществото задържа електроните. Всеки фотон се характеризира преди всичко с енергията, която носи: фотоните на светлината имат по-голяма енергия от фотоните на радиовълните и по-малка от тази на рентгеновите лъчи. Фотоните идващи от обекта имат най-високата наблюдавана енергия: 1 тераелектронволта (TeV) – около един трилион пъти по-висока енергия от фотоните на видимата светлина; друг източник заявява, „най-ярката светлина, виждана някога от Земята досега, най-голямата експлозия във Вселената след Големия взрив“. Тъй като тези порции енергия се излъчват и поглъщат от други заредени частици, фотоните играят ролята на преносители на енергия. Фотоните на инфрачервените лъчи са с по-ниска енергия от тези на видимата светлина. Фотоните на инфрачервените лъчи са с по-ниска енергия от тези на видимата светлина. Неутроните с енергия от 10 до 100 keV са 10 пъти по-вредни за живата тъкан от фотоните, а алфа-частиците и тежките ядра са 20 пъти по-вредни от фотоните. Неутроните от втория етап имат енергия само 2,45 МеV, докато неутроните от D-T реакцията имат енергия 14,1 МеV. Изследванията показват, че фотоните, електроните и другите микрочастици имат свойства, които съществено се отличават от свойствата на познатите макроскопични обекти. Понякога ударите на вълните имат достатъчно енергия, за да отчупват парчета от скалите. Хету излага основанието за това твърдение. Състояния с по-голяма сума имат по-висока енергия. Ефектът е предсказан теоретично от Адолф Смелал през 1923 г.

Когато фотоните се разсейват от даден атом или молекула, повечето се разсейват еластично (разсейване на Релей), така че разсеяните фотони имат една и съща енергия (честота и дължина на вълната) като падащите фотони. Блокове 3 и 4 са предназначени само за производство на електрическа енергия, а всички останали турбогенератори имат техническа възможност за производство на електрическа и топлинна енергия. Те имат изключително важен принос за живота – доставят енергия на най-ниското възможно ниво – клетъчното. Ако имаме предвид микроскопични мащаби на отделяне на енергия, то за възбуждане на реакцията, е необходимо кинетична енергия да имат всички частици на веществото. Максималната енергия на фотоните на рентгеновите лъчи е ограничена от енергията на бомбардиращите електрони, която от своя страна зависи от приложеното напрежение, така че една вакуумна лампа с приложено напрежение 80 kV създава рентгенови лъчи с енергия максимум 80 keV. Това твърдение е известно като теорема за непълнотата. Енергиен характер имат електрическите вериги, използвани за произвеждане и преобразуване на електромагнитната енергия в големи количества. Това води до заключението, че свързаните електрони не могат да имат всякакво количество енергия, а само определено количество енергия. Оценките за времето на преминаване на фотоните варират между 10 и 170 хиляди години. Като падащо излъчване се използва монохроматично рентгеново или ултравиолетово излъчване с енергия на фотоните от десетки хиляди до десетки електронволта, съответстващо на дължини на вълните от части до стотици нанометра). Например, тези частици трябва винаги да се движат със скоростта на светлината. Това е защото механичните вибрации се движат със скоростта на светлината за материала за който компонентите са направени. Те се движат в пространството със скоростта на светлината, придружени от електромагнитна вълна с определена дължина. След като изследва по-подробно явлението, разбира, че при взрива се отделят електромагнитни вълни, които се движат със скоростта на светлината. Някои физици смятат, че евентуално човек може да пътува в бъдещето ако се движат със скорост близка до скоростта на светлината. Електромагнитната информация за заряда пътува със скоростта на светлината. Можем да мислим за фотоните като за „кутийки“, които се движат по определена траектория, или „по релси“. Всяка частица, движеща се със скоростта на светлината може да бъде единствено безмасова. Една от тези аномалии е противоречието, свързано със скоростта на светлината. Фотоните предизвикващи фотолизата не са лимитирани само до видимия спектър на светлината. Понякога "c" се използва за скоростта на вълните в материална среда, а "c" за скоростта на светлината във вакуум. Частицата, носител на светлината, е фотонът, чиято маса в покой е равна на нула, което означава, че винаги се движи със скоростта на светлината. В среда с показател на пречупване n скоростта на фотоните е "c/n". Рентгеновите фотони са излъчени от потоци електрони, движещи се със скорост близка до скоростта на светлината – 0.9999c. Правени са различни опити за измерване на скоростта на светлината. В края на 80-те години на XIX век той става вторият човек след Никола Тесла, който доказва, че електромагнитните вълни се движат със скоростта на светлината и че могат да бъдат отразявани и пречупвани. То се разпространява във вид на електромагнитни вълни със скоростта на светлината и достига земната повърхност през атмосферата. Скоростта на светлината във вакуум се означава със "c", от думата „константа“ ( – постоянна, неизменна) или от думата „бързина“ (). В прозрачна среда светлината се разпространява със скорост (v) по-малка от скоростта на разпространение във вакуум (с). Нейната скорост достига 80% скоростта на светлината. Всеки фотон се характеризира преди всичко с енергията, която носи: фотоните на светлината имат по-голяма енергия от фотоните на радиовълните и по-малка от тази на рентгеновите лъчи. По това време скоростта на светлината не може да се измери достатъчно точно, за да се каже със сигурност коя теория е вярна. Скоростта, с която се движат всички фотони, не зависи от тяхната енергия, а от средата в която се движат. Във вакуум той се движи със скоростта на светлината и енергията му е formula_1, а импулсът му е formula_2. Скоростта на светлината може да се използва за точно определяне на големи разстояния с т.нар. Тъй като тези порции енергия се излъчват и поглъщат от други заредени частици, фотоните играят ролята на преносители на енергия. При преминаването на електромагнитна вълна с непрекъснат спектър на енергията през газ или плазма, някои от фотоните се поглъщат от атомите, изменят енергийните нива на някои електрони и ги възбуждат. При преминаването на електромагнитна вълна с непрекъснат спектър на енергията през газ или плазма, някои от фотоните се поглъщат от атомите, изменят енергийните нива на някои електрони и ги възбуждат. Струните могат да се делят и да се сливат, което е еквивалент на това частици да поглъщат или излъчват други частици, подобно на ядрените реакции между елементарни частици. Фотоните и електроните образуват каскаден „дъжд“ във веществото и се поглъщат напълно. Фотоните могат да се сливат или да се разделят на две и се произвеждат виртуални двойки частица-античастица. Уханията, които излъчват, могат да бъдат естествени или синтетични. За масата на атома, Демокрит казва:

Но неговото твърдение за теглото на атомите се оспорва. Алигаторите поглъщат всичко, което могат да уловят. Първият признак, по който се делят мъглявините е това дали излъчват или поглъщат светлина, като се наричат съответно светли и тъмни мъглявини. Атомите могат да съществуват в свободно състояние или да се свързват помежду си чрез химична връзка в молекули. Атомите могат да се разглеждат като носители на електрични заряди. По пътя си излъчват миризма, за да могат да се върнат обратно в мравуняка. Радиоактивните материали могат да излъчват гама-лъчи. Можем да мислим за фотоните като за „кутийки“, които се движат по определена траектория, или „по релси“. Атомите могат да се съчетават и в материали, които не се състоят от обособени молекули, например в кристали и течни или твърди метали. Целите проглотиди или отделни онкосфери се поглъщат от артроподи. По-едрите акули, като голямата бяла акула, могат да поглъщат по-дребната плячка наведнъж или да откъсват огромни хапки от по-големите жертви. Тялото може да се състои от едно твърдение или блок от твърдения. Токовете, свързани вътре в атомите на силни магнити, могат да създадат противоположни въртящи се токове в медна или алуминиева тръба. Атомите на химичните елементи не могат да бъдат разделени или превърнати в други атоми с химични средства. Известни са различни спектрални методи за изследване, но в основата на всичките е един и същи принцип: при дадени условия атомите, молекулите и йоните са способни да поглъщат или да отделят определен вид енергия. Атомите могат да съществуват в свободно състояние или да се свързват помежду си в молекули чрез химични връзки, също основаващи се на електромагнитните сили. Те излъчват светлина, за да привличат партньори или да ловуват. Антиферомагнитите могат да се сдвояват с феромагнити, например, чрез механизъм, при който феромагнитният слой или се напасва върху антиферомагнита, или се темперира в подравнено магнитно поле, което кара атомите на повърхността на феромагнита да се подравнят с атомите на повърхността на антиферомагнита.