По силата на кой международен договор Южна Добруджа се отнема от България?
Крайовска спогодба от 1940 г. Парижки договор от 1947 г. Букурещки договор  от 1913 г. Санстефански договор от 1878 г.
A B C D
Крайовска спогодба, по силата на която Южна Добруджа се връща на България. Крайовска спогодба на 7 септември 1940 г., с която Южна Добруджа се връща от Румъния на България. По силата на Крайовската спогодба от 1940 г. Южна Добруджа е върната на България. Българското население на Хаджилари се изселва в България по силата на подписаната през септември 1940 г. Крайовска спогодба. През 1940 г. в Крайова се състои „Румънско-българска конференция“, на която, на 7 септември 1940 г., се подписва Крайовска спогодба, с която Южна Добруджа се връща на България. Българското население на Гречи се изселва в България по силата на подписаната през септември 1940 година Крайовска спогодба. Българското население на Гърлица се изселва в България по силата на подписаната през септември 1940 година Крайовска спогодба. Българското население на Налбант се изселва в България по силата на подписаната през септември 1940 година Крайовска спогодба. Българското население на Касапкьой се изселва в България по силата на подписаната през септември 1940 година Крайовска спогодба. Българското население на Караманкьой се изселва в България по силата на подписаната през септември 1940 година Крайовска спогодба. Българското население на Каранасуф се изселва в България по силата на подписаната през септември 1940 година Крайовска спогодба. Българското население на Саръюрт се изселва в България по силата на подписаната през септември 1940 година Крайовска спогодба. Крайовска спогодба (1940)

Крайовската спогодба е договор, подписан в град Крайова на 7 септември 1940 г., между Царство България и Кралство Румъния. През 1940 г., по Крайовската спогодба, Южна Добруджа (вкл. През 1940 г. Южна Добруджа се връща в Царство България вследствие на Крайовската спогодба. Крайовска спогодба от 1940 г. същият фонд се заменя за имотите на българите от Северна Добруджа, които са принудени да емигрират в пределите на България, т.е. На 7 септември 1940 година в румънския град Крайова се подписва Крайовската спогодба между България и Румъния, по силата на която Южна Добруджа се връща на България. До 1940 година в Липница има българско население, което се изселва в България по силата на подписаната през септември същата година Крайовска спогодба. Последните румънци напускат селото през 40-те години, след като по силата на Крайовската спогодба през 1940 г. Южна Добруджа е върната обратно на България. През 1940 година цялото село Потур се изселва в България по силата на подписаната през септември същата година Крайовска спогодба за обмен на населението. До 1940 година Мачин е с преобладаващо българско население, което се изселва в България по силата на подписаната през септември същата година Крайовска спогодба. До 1940 година Тръстеник е с преобладаващо българско население, което се изселва в България по силата на подписаната през септември същата година Крайовска спогодба. До 1940 година Саръгьол е с преобладаващо българско население, което се изселва в България по силата на подписаната през септември същата година Крайовска спогодба. До 1940 година Камена е с преобладаващо българско население, което се изселва в България по силата на подписаната през септември същата година Крайовска спогодба. До 1940 година Хаманджия е с преобладаващо българско население, което се изселва в България по силата на подписаната през септември същата година Крайовска спогодба. За България загубата на Южна Добруджа по силата на Ньойския мирен договор от 1919 година има сериозно отражение върху стопанския живот в страната. Отнето от България по силата на Ньойския договор. договор България губи голяма част от новозавладените територии, както и Южна Добруджа. Букурещкият мирен договор (България, Румъния, Гърция и Сърбия) отнема от България огромни области населени с българи, извоювани през войната – Вардарска, Егейска Македония и Южна Добруджа. Според Букурещкия договор, сключен на 10 август 1913 г., Румъния откъсва от България Южна Добруджа, т.е. Така Румъния отнема територията Южна Добруджа от България по силата на Букурещкия договор за мир от 28 юли 1913 г. С това се губи не само просторната добруджанска земя за производство на зърнени храни, но и удобните пристанища на Дунав и Черно море. По силата на Крайовската спогодба от 1940 г. Южна Добруджа е върната на България. Последната значителна вълна от бежанци пристига в България след връщането на Южна Добруджа през 1940 г. По силата на последвалия Крайовски договор 1940 г. през есента от Северна Добруджа са изселени принудително около 70 000 души българи. Съгласно този междудържавен договор, анексираната от Румъния след Междусъюзническата война Южна Добруджа, се връща на Царство България. На север обаче е постигнат успех – Русия и Румъния излизат от войната (Брест-Литовски договор и Букурещки договор (1918)), ала само Южна Добруджа е върната на България по втория договор. Парижки мирен договор. Крайовска спогодба, по силата на която Южна Добруджа се връща на България. След края на Втората световна война основните положения на Московския мирен договор от 1940 г. отново са потвърдени с подписания през 1947 г. с Финландия Парижки мирен договор. Съгласно Ньойския договор в Румъния се включват Трансилвания, Добруджа и Буковина, Южна Добруджа. Това са територии, отнети от България по силата на Ньойския мирен договор. По силата на Букурещкия договор селото остава в България. По силата на Санстефанския мирен договор от 1878 г. градът влиза в пределите на освободена България. В началото на 1947 година изготвя подробно сравнение на условията на Ньойския договор от 1919 година и подготвяния по това време Парижки договор, критикувайки остро „наказателния и несправедлив репарационен дълг“. През 1940 год е подписан Крайовския мирен договор и Южна Добруджа отново е върната на България. Съгласно Ньойския договор през 1919 г., Южна Добруджа влиза в пределите на Румъния. По силата на Санстефанския договор селото попада в границите на България. – по силата на константинополския договор. След края на Руско-турската война (1877 – 1878), Руската империя, за да компенсира Румъния по повод възстановеното статукво отпреди Кримската война с последвалия я Парижки мирен договор за ивицата (коридора) земя от Южна Бесарабия, който ѝ е предоставен за излаз на Черно море по силата на този мирен договор, ѝ предлага в замяна Северна Добруджа. При това Добруджа е отнета от България не чрез победоносна война, а по силата на един несправедлив международен договор, несъобразен нито с историята, нито с географията, нито с етническите права на България над тази територия с преобладаващо българско население. По силата на Цариградския мирен договор от септември 1913 Мандрица остава в границите на България. На север обаче е постигнат успех – Русия и Румъния излизат от войната (Брест-Литовски договор и Букурещки договор (1918)), ала само Южна Добруджа е върната на България по втория договор. Според Букурещкия договор, сключен на 10 август 1913 г., Румъния откъсва от България Южна Добруджа, т.е. Букурещки договор

Букурещки договор може да се отнася за: са по силата на Букурещки мирен договор поставени под руски суверенитет. Така Румъния отнема територията Южна Добруджа от България по силата на Букурещкия договор за мир от 28 юли 1913 г. С това се губи не само просторната добруджанска земя за производство на зърнени храни, но и удобните пристанища на Дунав и Черно море. За България загубата на Южна Добруджа по силата на Ньойския мирен договор от 1919 година има сериозно отражение върху стопанския живот в страната. По силата на Цариградския мирен договор от септември 1913 Мандрица остава в границите на България. Отнето от България по силата на Ньойския договор. договор България губи голяма част от новозавладените територии, както и Южна Добруджа. Букурещки договор (1916)

Букурещкият договор от 1916 година е таен международен договор, подписан между Румъния и държави от Антантата в Букурещ на 4/17 август 1916 година. Букурещкият мирен договор (България, Румъния, Гърция и Сърбия) отнема от България огромни области населени с българи, извоювани през войната – Вардарска, Егейска Македония и Южна Добруджа. Преименувано е на "Цар Борис" с Указ 462, обнародван на 21.12.1906 г., а на Септемврийци – с министерска заповед 5011, обнародвана на 15.08.1947 г. 

Селото е в България от 1878 г. до 1913 г., когато след Междусъюзническата война и последвалия Букурещки мирен договор България отстъпва на Румъния Южна Добруджа, и от 1940 г., когато Южна Добруджа е възвърната на България съгласно Крайовската спогодба. Макар Балчик да е освободен от България през септември 1916 г., съгласно Букурещкия мирен договор от 28 юли 1913 г. Южна Добруджа юридически принадлежи на Румъния. По силата на Букурещкия мирен договор от 1913 г. селото остава в румънска територия. С Акерманската конвенция като международен акт се потвърждават условията по сключения през 1812 година "Букурещки мирен договор". По силата на Крайовската спогодба от 1940 г. Южна Добруджа е върната на България. Последната значителна вълна от бежанци пристига в България след връщането на Южна Добруджа през 1940 г. По силата на последвалия Крайовски договор 1940 г. през есента от Северна Добруджа са изселени принудително около 70 000 души българи. По силата на сключения на 7 май 1918 година Букурещки договор над Северна Добруджа е установен кондоминиум от Централните сили (Германия, Австро-Унгария, Турция и България), продължил до 24 септември 1918 година, когато Берлинският протокол установява българския суверенитет над цяла Добруджа. Съгласно този междудържавен договор, анексираната от Румъния след Междусъюзническата война Южна Добруджа, се връща на Царство България. По силата на Букурещкия договор от 1913 година селото остава в гръцка територия. Това принуждава България да подпише Букурещкия мирен договор от 28 юли 1913 г., с който задоволява етнически и исторически неоправданите претенции на Румъния към Южна Добруджа. Цариградски договор (1913)

Цариградският договор от 16 септември 1913 г. Букурещки договор (1913)

Букурещкият договор, сключен на 28 юли (10 август по нов стил) 1913 г. между Румъния, Сърбия, Черна гора и Гърция, от една страна, и България, от друга, е един от двата договора (наред с Цариградския), които слагат край на Втората балканска война. Крайовска спогодба, по силата на която Южна Добруджа се връща на България. Крайовският договор установява възстановява старата граница между България и Румъния в Добруджа от периода 1878 – 1913 година. Освободен е след подписването на Санстефански мирен договор (1878). По силата на Санстефанския мирен договор от 1878 г. градът влиза в пределите на освободена България. За България загубата на Южна Добруджа по силата на Ньойския мирен договор от 1919 година има сериозно отражение върху стопанския живот в страната. По силата на Санстефанския мирен договор (3 март 1878 г.) Отнето от България по силата на Ньойския договор. договор България губи голяма част от новозавладените територии, както и Южна Добруджа. По силата на Санстефанския мирен договор от 1878 година градът влиза в пределите на освободена България. Войната приключва с подписването на предварителния мирен Санстефански договор (1878), с който България става автономно трибутарно княжество. След Освобождението по силата на Берлинския договор от 1878 година (чл. След Освобождението по силата на Берлинския договор от 1878 година (чл. Там Димитър Тодоров е окован до 21 март 1878 г. По силата на подписания Санстефански договор е пуснат на свобода, заедно с още няколко други заточеници. Букурещкият мирен договор (България, Румъния, Гърция и Сърбия) отнема от България огромни области населени с българи, извоювани през войната – Вардарска, Егейска Македония и Южна Добруджа. Освободен е през 1878 г. по силата на Санстефанския мирен договор. Според Букурещкия договор, сключен на 10 август 1913 г., Румъния откъсва от България Южна Добруджа, т.е. Заедно със Северна Добруджа, Тулча става част от Румъния по силата на Берлинския договор през 1878 г. Оттогава започва намаляването на броя на българите. Така Румъния отнема територията Южна Добруджа от България по силата на Букурещкия договор за мир от 28 юли 1913 г. С това се губи не само просторната добруджанска земя за производство на зърнени храни, но и удобните пристанища на Дунав и Черно море. По силата на Крайовската спогодба от 1940 г. Южна Добруджа е върната на България. Последната значителна вълна от бежанци пристига в България след връщането на Южна Добруджа през 1940 г. По силата на последвалия Крайовски договор 1940 г. през есента от Северна Добруджа са изселени принудително около 70 000 души българи. Берлински договор

Берлинският договор от 1/13 юли 1878 г. е международен договор, който урежда промените в положението на Османската империя след Руско-турската война (1877 – 1878). След откъсването на Северна Добруджа от България през 1878 г., (клауза на СанСтефанския мирен договор от 3 март 1878 г., потвърдена от Договора на Берлинския конгрес от юли 1878 г. Съгласно този междудържавен договор, анексираната от Румъния след Междусъюзническата война Южна Добруджа, се връща на Царство България. Именно това съгласие между двете държави прави създаването на Санстефанска България невъзможно, а подписаният през 1878 г. предварителен Санстефански мирен договор – неизпълним. На север обаче е постигнат успех – Русия и Румъния излизат от войната (Брест-Литовски договор и Букурещки договор (1918)), ала само Южна Добруджа е върната на България по втория договор. По силата на Санстефанския мирен договор е освободен през 1878 година. Крайовска спогодба, по силата на която Южна Добруджа се връща на България.