Общ компонент за прокариотните и еукариотните клетки е:
цитоплазмата ядърцето апаратът на Голджи ендоплазмената мрежа
A B C D
Еукариотните клетки (същинскоядрени) са клетки, при които наследственото вещество е отделено от цитоплазмата чрез обвивка (клетки, които имат ядро), а основната разлика между прокариотните клетки и еукариотните клетки е, че еукариотните имат ядро, а прокариотните нямат. Клетъчна мембрана притежават както еукариотните, така и прокариотните клетки. Еукариотните клетки по принцип са много по-големи (хиляди пъти) от прокариотните. В цитоплазмата на прокариотните клетки се намират и по – малки пръстеновидни молекули ДНК – плазмиди. Еукариотните клетки са 10 пъти по-големи от прокариотните и могат да са до 1000 пъти по-обемни. Еукариотните клетки са по-големи и по-сложни от прокариотните клетки (бактерии и археи) и пораждането на тази сложност се открива само в последните години. Прокариотните клетки не притежават обособено ядро, което да е отделено от цитоплазмата със самостоятелна мембрана, и това ги отличава от еукариотите. Митохондриите са самовъзпроизвеждащи се органели, които се намират в различен брой, форми и размери в цитоплазмата на еукариотните клетки. Срещат се в прокариотните клетки. При еукариотните организми се разполага в клетъчното ядро и в цитоплазмата. Съществуват определени разлики между прокариотните и еукариотните рибозоми и съответно рибозомни РНК-и, посочени в следната таблица: Еукариотните клетки вероятно са еволюирали от симбиозни общности от прокариотни клетки. Ендосимбионтна теория

Ендосимбионтната теория е теория, според която някои клетъчни органели на еукариотните клетки, а именно митохондриите и хлоропластите, произлизат от прокариотни клетки, попаднали в цитоплазмата на примитивната еукариотна клетка и установили с нея симбиоза. Мезозома

Мезозома е образувание на клетъчната мембрана на прокариотните клетки. Наследствената информация на прокариотните клетки е под формата на една кръгова молекула ДНК. Той се локализира в цитоплазмата на ретикулоендотелните клетки. В еукариотните клетки ядрата могат да се делят по два начина. Има много типове органели, особено в еукариотните клетки на висшите организми. Различните клетки при еукариотните организми притежават различна характерна форма и сложен вътрешен строеж. Броят на възможните структурни компоненти е по-голям при многоклетъчните организми в сравнение с едноклетъчните, както и при еукариотните протеазоми в сравнение с прокариотните аналози. Смята се, че този органел се е развил само в еукариотните клетки на животните. За прокариотните клетки е характерно бързо редуване на растеж и делене, при което жизненият път на отделните клетъчни поколения е твърде кратък. Изградени са от белтъка актин, един от най-разпространените белтъци в еукариотните клетки. Освен че служат като основен компонент на клетъчните мембрани и като място на свързване за вътрешноклетъчните и извънклетъчните протеини, някои глицерофосфолипиди в еукариотните клетки, като фосфатидилиинозитол и фосфатидна киселина служат за прекурсори на вторични посредници или самите те изпълняват тази функция. Еукариотните клетки притежават високо специализирана едномембранна система, характеризираща се с регулирано движение и транспорт на везикули. Еукариотните клетки (същинскоядрени) са клетки, при които наследственото вещество е отделено от цитоплазмата чрез обвивка (клетки, които имат ядро), а основната разлика между прокариотните клетки и еукариотните клетки е, че еукариотните имат ядро, а прокариотните нямат. Клетъчна мембрана притежават както еукариотните, така и прокариотните клетки. Еукариотните клетки по принцип са много по-големи (хиляди пъти) от прокариотните. Еукариотните клетки са 10 пъти по-големи от прокариотните и могат да са до 1000 пъти по-обемни. Еукариотните клетки са по-големи и по-сложни от прокариотните клетки (бактерии и археи) и пораждането на тази сложност се открива само в последните години. Срещат се в прокариотните клетки. Съществуват определени разлики между прокариотните и еукариотните рибозоми и съответно рибозомни РНК-и, посочени в следната таблица: Еукариотните клетки вероятно са еволюирали от симбиозни общности от прокариотни клетки. Мезозома

Мезозома е образувание на клетъчната мембрана на прокариотните клетки. Наследствената информация на прокариотните клетки е под формата на една кръгова молекула ДНК. В еукариотните клетки ядрата могат да се делят по два начина. Има много типове органели, особено в еукариотните клетки на висшите организми. В цитоплазмата на прокариотните клетки се намират и по – малки пръстеновидни молекули ДНК – плазмиди. Различните клетки при еукариотните организми притежават различна характерна форма и сложен вътрешен строеж. Броят на възможните структурни компоненти е по-голям при многоклетъчните организми в сравнение с едноклетъчните, както и при еукариотните протеазоми в сравнение с прокариотните аналози. Смята се, че този органел се е развил само в еукариотните клетки на животните. За прокариотните клетки е характерно бързо редуване на растеж и делене, при което жизненият път на отделните клетъчни поколения е твърде кратък. Изградени са от белтъка актин, един от най-разпространените белтъци в еукариотните клетки. Освен че служат като основен компонент на клетъчните мембрани и като място на свързване за вътрешноклетъчните и извънклетъчните протеини, някои глицерофосфолипиди в еукариотните клетки, като фосфатидилиинозитол и фосфатидна киселина служат за прекурсори на вторични посредници или самите те изпълняват тази функция. Еукариотните клетки притежават високо специализирана едномембранна система, характеризираща се с регулирано движение и транспорт на везикули. Произхождат от древни бактерии, погълнати от предшествениците на еукариотните клетки, под формата на ендосимбиотичен съюз. Хистон

Хистоните са обширен клас силно алкални протеини, намиращи се в ядрата на еукариотните клетки. Ендоплазмен ретикулум

Ендоплазменият ретикулум (наричан още ендоплазмена мрежа) е клетъчен органел, който се среща в еукариотните клетки. Имало е пренос на гени и между прародителите на еукариотните клетки и прокариотите, при придобиването на хлоропластите и на митохондрия. Прокариотите обикновено са единични клетки и по-рядко свързани в колонии, докато еукариотните клетки се откриват в многоклетъчни организми с висока степен на организация. Еукариотните клетки (същинскоядрени) са клетки, при които наследственото вещество е отделено от цитоплазмата чрез обвивка (клетки, които имат ядро), а основната разлика между прокариотните клетки и еукариотните клетки е, че еукариотните имат ядро, а прокариотните нямат. Клетъчна мембрана притежават както еукариотните, така и прокариотните клетки. Апарат на Голджи

Апаратът на Голджи е органел, който се среща в повечето еукариотни клетки. Еукариотните клетки по принцип са много по-големи (хиляди пъти) от прокариотните. С помощта на електронния микроскоп апаратът на Голджи е открит и във всички растителни клетки. Еукариотните клетки са 10 пъти по-големи от прокариотните и могат да са до 1000 пъти по-обемни. Еукариотните клетки са по-големи и по-сложни от прокариотните клетки (бактерии и археи) и пораждането на тази сложност се открива само в последните години. Срещат се в прокариотните клетки. Апаратът на Голджи се превръща в големи вакуоли. Апаратът на Голджи изпълнява няколко основни, жизнено необходими за клетката функции: Мезозома

Мезозома е образувание на клетъчната мембрана на прокариотните клетки. Съществуват определени разлики между прокариотните и еукариотните рибозоми и съответно рибозомни РНК-и, посочени в следната таблица: Апаратът на Голджи е най-добре развит в периода на усилена секреторна дейност. Еукариотните клетки вероятно са еволюирали от симбиозни общности от прокариотни клетки. Наследствената информация на прокариотните клетки е под формата на една кръгова молекула ДНК. Апаратът на Голджи образува секреторни мехурчета, които внасят и изнасят вещества и съединения във и от клетката. Има много типове органели, особено в еукариотните клетки на висшите организми. В цитоплазмата на прокариотните клетки се намират и по – малки пръстеновидни молекули ДНК – плазмиди. В еукариотните клетки ядрата могат да се делят по два начина. Броят на възможните структурни компоненти е по-голям при многоклетъчните организми в сравнение с едноклетъчните, както и при еукариотните протеазоми в сравнение с прокариотните аналози. Смята се, че този органел се е развил само в еукариотните клетки на животните. Различните клетки при еукариотните организми притежават различна характерна форма и сложен вътрешен строеж. За прокариотните клетки е характерно бързо редуване на растеж и делене, при което жизненият път на отделните клетъчни поколения е твърде кратък. Освен че служат като основен компонент на клетъчните мембрани и като място на свързване за вътрешноклетъчните и извънклетъчните протеини, някои глицерофосфолипиди в еукариотните клетки, като фосфатидилиинозитол и фосфатидна киселина служат за прекурсори на вторични посредници или самите те изпълняват тази функция. Апаратът на Голджи е сборна структура, чиято основна градивна единица е "диктиозомата" – пакет от плоски, извити и разширени в краищата си „цистерни“. Еукариотните клетки (същинскоядрени) са клетки, при които наследственото вещество е отделено от цитоплазмата чрез обвивка (клетки, които имат ядро), а основната разлика между прокариотните клетки и еукариотните клетки е, че еукариотните имат ядро, а прокариотните нямат. Клетъчна мембрана притежават както еукариотните, така и прокариотните клетки. Еукариотните клетки по принцип са много по-големи (хиляди пъти) от прокариотните. Еукариотните клетки са 10 пъти по-големи от прокариотните и могат да са до 1000 пъти по-обемни. Еукариотните клетки са по-големи и по-сложни от прокариотните клетки (бактерии и археи) и пораждането на тази сложност се открива само в последните години. Срещат се в прокариотните клетки. Ендоплазмен ретикулум

Ендоплазменият ретикулум (наричан още ендоплазмена мрежа) е клетъчен органел, който се среща в еукариотните клетки. Ендоплазмената мрежа бива два вида: гладка и зърнеста. В секреторни клетки апарата на Голджи обикновено е силно полярен: изпъкналата част е насочена към ендоплазмената мрежа, а вдлъбнатата – към клетъчната мембрана. Външната ядрена мембрана е свързана с мембраните на ендоплазмената мрежа, така че пространството между двете мембрани преминава във вътрешното пространство на ендоплазмената мрежа. Съществуват определени разлики между прокариотните и еукариотните рибозоми и съответно рибозомни РНК-и, посочени в следната таблица: Еукариотните клетки вероятно са еволюирали от симбиозни общности от прокариотни клетки. Мезозома

Мезозома е образувание на клетъчната мембрана на прокариотните клетки. Ендоплазмената мрежа е комплексен мембранен органел, съдържащ множество отделения, които се разполагат във вид на мрежа. Гладък ендоплазмен ретикулум

Гладък ендоплазмен ретикулум представлява частта от ендоплазмената мрежа. Наследствената информация на прокариотните клетки е под формата на една кръгова молекула ДНК. В еукариотните клетки ядрата могат да се делят по два начина. Има много типове органели, особено в еукариотните клетки на висшите организми. В цитоплазмата на прокариотните клетки се намират и по – малки пръстеновидни молекули ДНК – плазмиди. Различните клетки при еукариотните организми притежават различна характерна форма и сложен вътрешен строеж. Броят на възможните структурни компоненти е по-голям при многоклетъчните организми в сравнение с едноклетъчните, както и при еукариотните протеазоми в сравнение с прокариотните аналози. Смята се, че този органел се е развил само в еукариотните клетки на животните. За прокариотните клетки е характерно бързо редуване на растеж и делене, при което жизненият път на отделните клетъчни поколения е твърде кратък. Изградени са от белтъка актин, един от най-разпространените белтъци в еукариотните клетки. Освен че служат като основен компонент на клетъчните мембрани и като място на свързване за вътрешноклетъчните и извънклетъчните протеини, някои глицерофосфолипиди в еукариотните клетки, като фосфатидилиинозитол и фосфатидна киселина служат за прекурсори на вторични посредници или самите те изпълняват тази функция.