Какво изследва философията на правото?
детайлите на наказателното право детайлите на позитивното право принципите на правото изобщо правните системи на отделните държави
A B C D
Нейни основни клонове са правната доктрина, теорията на държавата, сравнителното право, философията на правото, историята на правото, социологията на правото. Съществуват различни правни дисциплини в областта на пеналистиката – теория (теоретични основи) на наказателното право, история на наказателното право, философия на наказателното право, сравнителна пеналистика и т.н. В пеналистиката, редом с правото на защита, е изведена теоретично и въведена в наказателното право презумпцията за невинност. В тесен смисъл наказателното право означава само материално наказателно право (англ: substantive law), което е един от клоновете на правото във всяка държава. Н. Долапчиев са насочени към наказателното право (обща и особена част) и военно-наказателното право. Историята на държавата и правото изследва типовете и формите на държавност и право в исторически контекст. Изпитът покрива материя от гражданското право и наказателното право. В България адвокатите основно се делят на такива, практикуващи в наказателното право и в гражданското право, но има и такива адвокати, които практикуват и в двата основни отрасла на правото. Това е развитие в областта на философията, което отрича това, което в школата на естественото право резултира в смесване на това какво закона е, и какво трябва да бъде. През 18 век естественото право се свързва с Имануел Кант, понеже Рудолф Щамел пригодява философията на Кант за нуждите на правото. Авторско право

Авторското право е институт на правото, част от правото на интелектуална собственост на гражданското право. Философията на правото е обикновено позната като юриспруденция. Това са:


В четирите катедри се провежда обучение по дисциплините: Основи на правото, Финансово право, Административно право и процес, Основи на наказателното право и престъпления по служба, Финансово наказателно право, Основи на гражданския процес, Основи на наказателния процес, Кооперативно право, Конституционно право, Трудово и социално право, Общинско право, Междудържавно и международно частно право. Нормите на наказателното право предвиждат и наказанията за различните престъпления. Обективно право

Обективното право е категория на философията на правото, като е плод на извечното философско деление на явленията на "обект и субект", откъдето е пренесено в сферата на правопознанието по отношение на самото право. С оглед на това наказателното право се наименува още като право за престъплението: criminalrecht (нем.) Наказателното право включва три правни клона (отрасъла) – материално наказателно право, наказателно-процесуално право и наказателно-изпълнително право. В частност в наказателното право предателството е форма на държавна измяна. В наказателното право този принцип намира приложение в т.нар. Пример за кодекси са Наказателен кодекс (обхващащ наказателното право) или Кодекс на труда (обхващащ трудовото право). Църковно право

Църковното право в обективен аспект представлява правото на църквата и правото за църквата. Наказателно право

Наказателното право e един от клоновете на позитивното право, както на Република България, така и на всяка друга държава. Те обхващат области като наказателното право, ползването на земята и данъчното облагане. Посредством него се забранява създаването на закони "пост фактум" в наказателното право. Понастоящем наказателното право се числи като специфичен самостоятелен клон към публичното право (виж и международно наказателно право). Обект на тълкуване при позитивното право е текста на нормативен акт или друг източник на правото. Нейни основни клонове са правната доктрина, теорията на държавата, сравнителното право, философията на правото, историята на правото, социологията на правото. Тя се осъществява посредством позитивното право, индоктринирайки втория основен постулат на правния позитивизъм – „правото – това е закона”. След законът, моралът е втори и следващ позитивното право източник на правото в страните възприели континенталната правна система. В англосаксонската правна система се разбира като придържане към позитивното право, който не е основен източник на правото. Материалното право е част от позитивното право. Позитивното право също така се поделя на материално и процесуално право. Основен източник на позитивното право е нормативният акт. Историята на държавата и правото изследва типовете и формите на държавност и право в исторически контекст. Позитивното право е функция, резултат от законодателния процес. В по-голямата си част обективното право се припокрива от позитивното право. В правната литература често под система на правото се разбира или взаимодействието между отделните компоненти на позитивното право, или взаимодействието между явлението право с други явления от обективната действителност с правен характер. Правните дялове са мегаделение на позитивното право, което се дели правни отрасли и на правни институти, както и на по-дребните "подотрасли, подинститути, клонове на правото" и други раздробявания на структурата на правото на ниво микроделение. Наказателно право

Наказателното право e един от клоновете на позитивното право, както на Република България, така и на всяка друга държава. Това е развитие в областта на философията, което отрича това, което в школата на естественото право резултира в смесване на това какво закона е, и какво трябва да бъде. През 18 век естественото право се свързва с Имануел Кант, понеже Рудолф Щамел пригодява философията на Кант за нуждите на правото. Авторско право

Авторското право е институт на правото, част от правото на интелектуална собственост на гражданското право. Философията на правото е обикновено позната като юриспруденция. Нейното съществуване допринася значително за изграждането на съвременния модел на позитивното право, такъв какъвто е познат и днес, с всички негови иманентни характеристики и способи за тълкуване на правото. Исторически конституционното право в съвременния му смисъл е терминологично понятие на съвременната епоха с възникването на позитивното право, т.е. Обективно право

Обективното право е категория на философията на правото, като е плод на извечното философско деление на явленията на "обект и субект", откъдето е пренесено в сферата на правопознанието по отношение на самото право. Правният институт, подобно на по-големите дялове и отрасли в правото, е исторически обособила се съвкупност в позитивното право, регулиращ определен вид обществени отношения при използване на специфичен юридически режим. Общото което характеризира тази правна система е отхвърлянето на позитивното право и строгото придържане към религиозното или естественото право. Позитивно право

Позитивното право са действащите нормативни актове, приети от и за държавата по силата на волята на законодателя, в отличие от естественото право. Църковно право

Църковното право в обективен аспект представлява правото на църквата и правото за църквата. Нейни основни клонове са правната доктрина, теорията на държавата, сравнителното право, философията на правото, историята на правото, социологията на правото. Философията на правото е обикновено позната като юриспруденция. Предметът на социологията на правото и предмета на философията на правото често са в контакт, но подходите им към изучаването на разните правоотношения са много различни. завършва Еврейския университет в Йерусалим с титла в сферата на психологията, философията и правото. Специфични дефиниции на истината се използват в математиката, логиката, философията на науката, правото и религията. Правото на държавата относно църквите като част от правната система на държавата и нейното законодателство представлява отрасъл на правото, който има важно значение за църковното право изобщо. История на държавата и правото

История на държавата и правото е клон на правото. Със своята работа като съдия и с публикациите си в областта на правото и философията на правото Хенд придобива популярност в професионалните и в по-широки кръгове. Камбоджанците са лишени от правото да изповядват свободно своята религия – той изобщо забранява религията. История на правото

Историята на правото е наука, изучаваща развитието на правото през историята

Историята на правото е тясно свързано с развитието на цивилизацията. Публикувал е голям брой статии, монографии, научни публикации и трудове в областта на правото и философията. Фридрих фон Харденберг претежава обширни познания в областта на естествените науки, правото, философията, политиката и икономиката. Историята на държавата и правото изследва типовете и формите на държавност и право в исторически контекст. Най-голямата изобретателност на Кант във философията на закона и на политическата философия е учението на „правото“ (Rechtsstaat). Примери за граждански права са правото на упражняване на глас, правото на лична свобода, правото на справедливо разследване и процес, правото на защита, на мирен протест и др. Във философията на Джон Холт и други, задължителното образование нарушава правото на човек мирно да преследва своите интереси. Колизия в правото

Колизията в правото "(лат. При международното изчерпване на правата собственикът губи правото си на контрол над стоката първото пускане на пазара изобщо, т.е. Теория на правото

Теорията на правото е клон на правото, както и научна и учебна правна дисциплина в юридическите факултети. Философията на правото в случая не цели зло, защото злото поради самото зло не може да бъде самоцел. Философия на правото

Философията на правото или правната философия е раздел на философията и юриспруденцията, който има за предмет изследването на смисъла на правото, неговата същност, както и понятието за него; възникването, неговото място и ролята му в съвременния свят; ценността, значимостта и ролята му в и за живота на човека, обществото и държавата, за съдбата на народите и бъдещето на човечеството. Система на правото

Системата на правото е съвкупността от правни норми, правни институти и отраслите на правото, които заедно формират структурата на правото, ведно с техните правни отношения и правни взаимовръзки. 12-41;

♦ „Правото на строеж и правото на собственост върху постройката”, сп. Те се свързват директно с научно-техническия прогрес и невероятните темпове на индустриализацията, които формират нова представа за изконни и неотменими човешки права, като правото на труд, правото на социално осигуряване, правото на образование, правото на стачка, правото на почивка и т.н. Енциклопедия на правото

Енциклопедизмът в правото е отрасъл на правната наука в дореволюционна Русия. Правни системи

Правните системи, срещани понякога и като правови системи, са начинът на организиране, структуриране и прилагане на правото посредством системата на правото. Често, неточно, се смесва понятието за система на правото с правните системи. Създава теорията за правните семейства, според която по определени белези правните системи на различните държави се делят на различни семейства или системи. неформалната логика накрая на линията на Платон), правните системи и правните институции. Според модернистите, отворена текстуалност на правните норми, обяснява действието на правото. Източниците на правото са основание за юридическата сила на правните норми. Философията на правото е обикновено позната като юриспруденция. Източник на правото

С доктриналния термин източници на правото се обозначават начините на формиране и изразяване на правните норми. Обичайно право

Обичаите (обичайните норми) се признават за източници на правото не навсякъде, не във всички държави, и при това в ограничен кръг на правните отношения. Нейни основни клонове са правната доктрина, теорията на държавата, сравнителното право, философията на правото, историята на правото, социологията на правото. Правен отрасъл

Правните отрасли са втората по големина съвкупност от правни норми в рамките на нормативното битие на правото след правните дялове. са най-малката съвкупност от правни норми в рамките на йерархията в нормативното битие на правото - след правните дялове и правните отрасли. Основните институции на правото в индустриализираните държави са независими съдилища, представителни парламенти, отговорна изпълнителна власт, войската и полицията, бюрократичната организация, правните професии и самото гражданско общество. Занимава се с развитието на отделните системи. Занимава се с въпросите на правните системи, историческия опит и спекулативния рационализъм. Накратко, тълкуването на правото се изразява в уяснение и разяснение на смисъла на правните норми. В съвременния свят електрификационните системи на отделните държави са свързани, което позволява износ или внос на електрическа енергия от енергосистемата на съседна държава. Правните системи на държавите от Северна, Централна, Източна и Югоизточна Европа са пандектни. Социология на правото

Социологията на правото, често описвана като поддисциплина на социологията, е интердисциплинарен подход в рамките на правните изследвания , който изучава функционирането и взаимодействието на правните институти с другите социални институции, както и генезиса, динамиката и структурата на правните норми и тяхната социална обусловеност и роля в обществото. Действието на правото е свързано с отворената текстуалност на понятията, изграждащи правните норми, според модерните позитивноправници. Философия и обща теория на правото, историческо развитие на правните доктрини, конституционно право и конституционно правосъдие. Оценките за политиките на отделните държави са разнообразни. Юридическа психология

Юридическата психология, по-рядко наричана правна психология, е емпиричното психологическо изследване на правото, правните институции и хората, които практикуват правото. В тази област работят изследователи на юриспруденцията, правните теоретици, правни философи; социални теоретици на правото, които анализират „природата на правото“, правното мислене ( "Rechtsdenken", т.е. Ако правните норми се намират в признат от правна система източник на правото, то те са валидни.