Полупроводници са: 
йонизираните газове силицият и германият металните сплави с голямо специфично съпротивление електролитите
A B C D
Първите му научни приноси са във връзка с йонизираните кристали и електролити. Непосредствено след това, въз основа на своите изследвания на йонизираните газове, Томсън предлага метод за отделяне на различните видове атоми, което по-късно довежда до откриването на стабилните изотопи. Повечето полупроводникови материали са кристални, но съществуват и аморфни или течни полупроводници, като смесите на арсен, селен и телур, както и органични полупроводници. на данни), компютри и полупроводници. Също така са произведени чисти полупроводници по поръчка на американската компания Boeing. Най-разпространените матрици са изработени на базата на полупроводници като InSb, InGaAs, HgCdTe. Много съединения на индия са сложни полупроводници с характерна ширина на забранената зона. „хетероструктурни полупроводници“, създадени от руския физик. При нормални условия почти всички са газове. Бутените са безцветни газове със специфичен мирис. При внедряването вносните елементи са заменени с български, произведени в "Завода за полупроводници" – Ботевград. германий или силиций), и на примесни полупроводници. Примесните полупроводници имат и двата типа токоносители. Оборудването за йонна имплантация се състои от няколко основни части:

Йонизираните частици могат да са както йони на единични атоми, така и йонизирани молекули. Групата включва следните химични елементи:

Кислородът, сярата и селенът са неметали, а телурът и полоният са металоиди полупроводници. Такива са най-често газове и разтворени вещества. Проблем при стрелбата са представлявали и отделяните газове. (Алканите метан, етан, пропан и бутан са газове). Значителните емисии на избълваните газове понякога са смъртоносни. Специализира по полупроводници в Политехниката, Мюнхен (1937 – 1938). Монокристален силиций се използва при изготвянето на полупроводници. Работни вещества са нагрети газове или нагрети изгорели газове, получаващи се в други машини и привеждани до газовите турбини. Съединения на благородните газове

Съединенията на благородните газове са химични съединения на елементи от група 18 на периодичната система. Някои от тях, с елементите от 5 главна група, се числят към III-V полупроводници, а тези с халкогените – към III-VI полупроводници. Серният оксид и азотният оксид също са отровни газове. Силицият и германият са с диамантена кубична структура, както и калаят при ниска температура (под 13,2 °C). Групата включва следните химични елементи:

Въглеродът е неметал, силицият и германият са металоиди, а калаят и оловото са метали. Силицият кипи при 3265 °C, германият – при 2833 °C, калаят – 2602 °C и оловото – при 1749 °C. Силицият се топи при 1414 °C, германият – при 939 °C, калаят– при 232 °C, а оловото – при 328 °C. При непрекозонните полупроводници, какъвто е силицият, преходът между двете нива се получава с участието на трета частица (квазичастица), която да спомогне за изпълнението на Закона на запазване на импулса. Най-разпространени са кислородът, силицият, водородът; най-редки – арсенът, селенът, йодът. Повечето полупроводникови материали са кристални, но съществуват и аморфни или течни полупроводници, като смесите на арсен, селен и телур, както и органични полупроводници. P-силицият типично има положителен Пелтие-коефициент (до 550 К), а N-силицият е типично отрицателен, както подсказват и буквичките на типа. на данни), компютри и полупроводници. Основният елемент в техния състав е силицият. Силицият е може би най-известният металоид. А германият е микроелемент, отговорен за поддържането на младостта на клетките. Силицият има две алотропни форми при нормална температура. Германий

Германият () е химичен елемент с номер 32 и символ Ge в периодичната система. германий или силиций), и на примесни полупроводници. Примесните полупроводници имат и двата типа токоносители. Основна роля в химичния състав на магмата играят силицият и кислородът. Към тях се отнасят фосфорът, неорганичните съединения на азота и силицият. Силицият е полупроводник, има отрицателен температурен коефициент на съпротивлението. Силицият заема второ място след кислорода, изграждащ земната кора. Групата включва следните химични елементи:

Кислородът, сярата и селенът са неметали, а телурът и полоният са металоиди полупроводници. Също така са произведени чисти полупроводници по поръчка на американската компания Boeing. Силицият се добива от кварц – минерал, химично съединение на силиций и кислород. Германият има свойства, подобни на силиция, но този елемент е много по-рядък. Най-разпространените матрици са изработени на базата на полупроводници като InSb, InGaAs, HgCdTe. Специфично електрическо съпротивление

Специфичното електрическо съпротивление (или само специфично съпротивление) е мярка за противопоставянето на материала на протичането на електрически ток. От най-голямо значение практическо са стоманените сплави, легирани с волфрам. Те се изработват от различни химически вещества във вид на компактни елементи, или в някои случаи – от навит проводник с голямо специфично съпротивление. С ниско специфично съпротивление се характеризират материалите, които позволяват лесно движение на електрически заряди. Входно съпротивление – средно голямо. Входното съпротивление – средно голямо. Изходно съпротивление – средно голямо. Единицата за специфично електрическо съпротивление в системата SI е ом.метър (Ωm). Електрическите изолационни материали имат високо специфично електрическо съпротивление (минимум 10 Ω·cm). Металоидните добавки могат да подобрят свойствата на металните сплави, понякога парадоксално на собствените си металоидни свойства. Гелът е гликопротеин със същото съпротивление като морската вода и има електрични свойства, подобни на полупроводници. Проведени са и експерименти за бърза кристализация на метали и метални сплави, дифузията в течни метали, метални сплави и полупроводници, смесването на течни метали в твърдо тяло и термофизичните свойства на преохладени течности. Като високотемпературни припои се означават обикновено сплави с голямо съдържание на сребро. Сред тях важно място заемат металите и металните сплави, създавани от металургията, и пластмасите и нефтопродуктите, които са сред продуктите на химичните технологии. От горните формули е видна връзката между двата параметъра – плътност на тока и специфично съпротивление. Тези материали комбинират високи стойности на магнитната проницаемост с голямо обемно съпротивление. Зависи от входното съпротивление на транзистора (четириполюсен параметър с индекс 11), R, R, R и C

Изходно съпротивление – средно голямо. По-рядко се използват сплави с други елементи, като манган, алуминий, желязо или индий, с които се получават необичайни цветове със специфично приложение. Феримагнитните вещества имат голямо електрическо съпротивление и анизотропни свойства. Свойството, което различава изолатора от материали като проводници или полупроводници, които лесно провеждат електрически ток, е неговото високо електрическо съпротивление. СОК има голямо входно съпротивление (десетки или стотици килоома) и малко изходно съпротивление (десетки или стотици ома). Входното съпротивление е най-голямо спрямо другите схеми на свързване. Металните най-често са с крълго сечение, а дървените – с квадратно. Електропроводимостта е обратнопропорционална на специфичното съпротивление ρformula_4:

Твърдите вещества могат да се класифицират според тяхната електропроводимост като проводниции, полупроводници и изолатори (диелектрици). Електрическото съпротивление на един линеен проводник е правопропорционално на дължината му formula_8 и обратнопропорционално на сечението му formula_9:

formula_10

Величината formula_11 се нарича специфично електрическо съпротивление и се измерва с единицата Ω.m (ом по метър). Токоносителите в електролитите са йони. Електрическите заряди могат да бъдат "електрони" – най-често в металите и полупроводниците, "йони" в електролитите и газовете, както и електрони и "дупки" в някои полупроводници. - Електролитите – са течности, в които има положителни и отрицателни йони. Електролитите са вещества с йонна или силно полярна ковалентна химична връзка. Течните проводящи материали са металите в разтопено състояние, живака и електролитите. Електролитите са разтворите на соли, киселини и основи и някои разтопени (при висока температура) соли. Повечето полупроводникови материали са кристални, но съществуват и аморфни или течни полупроводници, като смесите на арсен, селен и телур, както и органични полупроводници. на данни), компютри и полупроводници. Също така са произведени чисти полупроводници по поръчка на американската компания Boeing. Наред с разпадането на електролитите във воден разтвор на йони се извършва и обратният процес на кристализация (за електролитите с йонно-кристален строеж) или моларизация (за електролити с полярни молекули). Най-разпространените матрици са изработени на базата на полупроводници като InSb, InGaAs, HgCdTe. Много съединения на индия са сложни полупроводници с характерна ширина на забранената зона. „хетероструктурни полупроводници“, създадени от руския физик. Токът в течните проводници (електролитите) се осъществява чрез йоните (атоми с електрически заряд). При внедряването вносните елементи са заменени с български, произведени в "Завода за полупроводници" – Ботевград. германий или силиций), и на примесни полупроводници. Примесните полупроводници имат и двата типа токоносители. Групата включва следните химични елементи:

Кислородът, сярата и селенът са неметали, а телурът и полоният са металоиди полупроводници. Специализира по полупроводници в Политехниката, Мюнхен (1937 – 1938). Монокристален силиций се използва при изготвянето на полупроводници. Създава теорията за електролитната дисоциация през 1887 г., като преди това изяснява природата на електролитите. Електролит

Електролитите са вещества с йонна или силно полярна ковалентна химична връзка, които във воден разтвор или в стопилка се дисоциират на йони. Някои от тях, с елементите от 5 главна група, се числят към III-V полупроводници, а тези с халкогените – към III-VI полупроводници. На самата линия се намират металоидите, наречени още полупроводници. Тези вещества обединяват свойствата на диелектрици, полупроводници и феромагнетици.