За коя историческа личност се отнася описанието?  „Роден е в град Елена. Замонашва се в Хилендарския манастир.Става един от  ръководителите на църковната борба през Възраждането. Два пъти е изпращан на  заточение. По време на литургия не споменава името на патриарха в Истанбул, с  което българите показват, че отхвърлят духовната власт на Патриаршията.“     
Неофит Бозвели Иларион Макариополски Авксентий Велешки Паисий Пловдивски
A B C D
Неофит Бозвели

Нео̀фит Бо̀звели, наричан също Неофит Хиленда̀рец, е български духовник, един от водачите на националното просветно и църковно движение през Възраждането. Като патриарх на Константинопол, три пъти е бил изпращан на заточение поради намесата на светската власт в делата на църквата. Неофит Бозвели е роден през 1785 година в Котел. Известна е дългогодишната борба, която се води в Хърватия против латинизацията на църковната литургия. Приема монашество в Хилендарския манастир (1832), където полага грижи за заточения там Неофит Бозвели. Замонашва се в Хилендарския манастир, където приема името Антим (1837). Замонашва се в Хилендарския манастир. От 1844 г. ръководи, заедно с Неофит Бозвели, църковно-националната борба в Цариград. Два пъти е изпращан в лагер. Започват с наименованието на патриаршията, името на патриарха и на съответния византийски император, през чието време е съставен съответният списък. Наименованието на селото идва от името на архимандрит Доситей, допринесъл много за църковната борба на българите. По това време той е изпращан два пъти в Авиньон да преговаря с папа Бенедикт XII. След завършване на богословското си образование през 1863 г. приема името Симеон в Хилендарския манастир, където се замонашва. През 1934 г. Кадъкьой получава името Бозвелийско в чест на бележития възрожденец Неофит Бозвели. Предполага се, че е роден в град Елена, от рода на Разсуканови. В 1847 година се замонашва в Хилендарския манастир. Името, което откривателят им дава, е в чест на тази историческа и библейска личност. Видна личност от периода на Възраждането и националноосвободителната борба е Христо Цветков Гашовски, роден около 1850 г. в с. Койнаре, тогава Белослатенско – шивач в Орхание. Описаното от Апиан не се споменава в историята на Плутарх и обратно (описанието на Плутарх, не се споменава от Апиан). През 40-те години на века движението прераства в "българо-гръцка църковна разпра" , тъй като народния будител Неофит Бозвели умира в заточение на Света гора. Син е на Теньо Бозвели, любознателен еснаф – тютюнджия от рода на Неофит Хилендарски Бозвели. По-късно селото се споменава в един регистър в град Провадия с името "Църковица". В дарствената грамота на Иван Шишман от 1378 г. се споменава селище с името Дриска, което вероятно се отнася за Рила. По онова време се запознава с Неофит Бозвели, с когото води оживена кореспонденция и който го въвлича в борбите за църковна независимост. В селото е началното училище „Неофит Бозвели“. Къща музей „Иларион Макариополски“

Къщата музей „Иларион Макариополски“ се намира в град Елена. Замонашва се през 1874 година и е ръкоположен в йеродяконски чин от епископ Иларион Макариополски. Иларион Макариополски

Иларион Макариополски, роден като Стоян Стоянов Михайловски, е български православен духовник, макариополски епископ на Цариградската патриаршия, водач на черковно-националната борба. След Великденската акция от април 1860 година, с която българите отхвърлят върховенството на цариградския патриарх, и заточаването на Иларион Макариополски, през 1862 – 1864 Кръстевич участва в няколко българо-гръцки комисии, свикани от османското правителство за уреждане на църковната разпра. Като патриарх на Константинопол, три пъти е бил изпращан на заточение поради намесата на светската власт в делата на църквата. Известна е дългогодишната борба, която се води в Хърватия против латинизацията на църковната литургия. Елена днес е къща музей „Иларион Макариополски“. Така Иларион Макариополски символично отхвърля властта на патриаршията над българското паство. Замонашва се в Хилендарския манастир, където приема името Антим (1837). На църковната служба в катедралата „Света Богородица“ на Въведение Богородично, 21 ноември 1869 година, отслужена от градското свещенство, е споменато не името на митрополит Паисий, а това на Иларион Макариополски. Замонашва се в Хилендарския манастир. През декември 1872 година по време на посещението на Иларион Макариополски в Габрово Саранов произнася подходящо слово от името на ученическото дружество. Два пъти е изпращан в лагер. Роден е в Елена в 1856 година и е потомък на стар възрожденски високо просветен род – син е на Никола Михайловски и племенник на Иларион Макариополски. На 3 април 1860 година служил заедно с Иларион Макариополски по време на Великденската акция, когато се отхвърлило името на гръцкия патриарх. Започват с наименованието на патриаршията, името на патриарха и на съответния византийски император, през чието време е съставен съответният списък. През май 1862 година пише стихотворение във възхвала на Българския Великден и отделянето на българите от Патриаршията, в което призовава „всите малечки дечица, драги български пилища, що за добро се борите“ да възхвалят стореното от Иларион Макариополски, вижда силата на „име славно българско“ и възкликва

В друго друго свое стихотворение „България към чадата ѝ“ призовава всички българи към църковната борба:

Георги Динков е близък с Димитър Миладинов, на когото помага в събирането на фолклорни материали. Три месеца преди това при уреждането на кукушкия български униатски бунт, Патриаршията е обещала на Иларион Макариополски да дава на българите владици от тяхната народност, веднага след като се появи ваканция. Наименованието на селото идва от името на архимандрит Доситей, допринесъл много за църковната борба на българите. По това време той е изпращан два пъти в Авиньон да преговаря с папа Бенедикт XII. От всички запазени стари къщи в Елена най-интересна е къщата музей „Иларион Макариополски“. Иларион Ловчански е роден през 1800 или 1801 година в махала Горни Чукани на град Елена. След завършване на богословското си образование през 1863 г. приема името Симеон в Хилендарския манастир, където се замонашва. Иларион Макариополски е роден като Стоян Стоянов Михайловски в гр. Роден е през 1864 г. Произхожда от рода на Иларион Макариополски и Стоян Михайловски. През време на учителстването в Кюстендил е и секретар на Авксентий Велешки. Като патриарх на Константинопол, три пъти е бил изпращан на заточение поради намесата на светската власт в делата на църквата. Известна е дългогодишната борба, която се води в Хърватия против латинизацията на църковната литургия. Замонашва се в Хилендарския манастир, където приема името Антим (1837). Авксентий Велешки

Авксентий Велешки е български духовник, деец на националното движение за църковна независимост. Замонашва се в Хилендарския манастир. Два пъти е изпращан в лагер. Започват с наименованието на патриаршията, името на патриарха и на съответния византийски император, през чието време е съставен съответният списък. Наименованието на селото идва от името на архимандрит Доситей, допринесъл много за църковната борба на българите. След като опитът да се присъединят към духовната власт на Българската екзархия и Дамаскин Велешки пропада, беровци започват открита борба. По това време той е изпращан два пъти в Авиньон да преговаря с папа Бенедикт XII. По-късно Милетич се мести в Цариград, където се сближава с Авксентий Велешки. След завършване на богословското си образование през 1863 г. приема името Симеон в Хилендарския манастир, където се замонашва. Предполага се, че е роден в град Елена, от рода на Разсуканови. В 1847 година се замонашва в Хилендарския манастир. Името, което откривателят им дава, е в чест на тази историческа и библейска личност. Видна личност от периода на Възраждането и националноосвободителната борба е Христо Цветков Гашовски, роден около 1850 г. в с. Койнаре, тогава Белослатенско – шивач в Орхание. Описаното от Апиан не се споменава в историята на Плутарх и обратно (описанието на Плутарх, не се споменава от Апиан). По-късно селото се споменава в един регистър в град Провадия с името "Църковица". В дарствената грамота на Иван Шишман от 1378 г. се споменава селище с името Дриска, което вероятно се отнася за Рила. Замонашва се в Света гора и служи в Хилендарския манастир. Замонашва се в Осоговския манастир, след което се установява в Хилендарския манастир на Света гора, където духовен наставник му е Арсений, бъдещ игумен на Хилендар. В преброяването от 1832 г., главният град Окфуски не се споменава, защото през това време променя името си на Цатоксофка. През Възраждането Берово е един от центровете на борбата на българите в Източна Македония за културно-национални права. Синът на Генадий Велешки Иван Генадиев (Хармосин) също участва активно в българската църковна и просветна борба през Възраждането. Като патриарх на Константинопол, три пъти е бил изпращан на заточение поради намесата на светската власт в делата на църквата. Известна е дългогодишната борба, която се води в Хърватия против латинизацията на църковната литургия. Паисий Хилендарски не получава системно образование, но през 1745 г. се замонашва в Хилендарския манастир, където по-късно става йеромонах и проигумен. Замонашва се в Хилендарския манастир, където приема името Антим (1837). Замонашва се в Хилендарския манастир. Два пъти е изпращан в лагер. Започват с наименованието на патриаршията, името на патриарха и на съответния византийски император, през чието време е съставен съответният списък. Наименованието на селото идва от името на архимандрит Доситей, допринесъл много за църковната борба на българите. По това време той е изпращан два пъти в Авиньон да преговаря с папа Бенедикт XII. След завършване на богословското си образование през 1863 г. приема името Симеон в Хилендарския манастир, където се замонашва. Предполага се, че е роден в град Елена, от рода на Разсуканови. Един от ръководителите на IV-ти Пловдивски революционен окръг по време на Априлското въстание (1876). В 1847 година се замонашва в Хилендарския манастир. Името, което откривателят им дава, е в чест на тази историческа и библейска личност. Видна личност от периода на Възраждането и националноосвободителната борба е Христо Цветков Гашовски, роден около 1850 г. в с. Койнаре, тогава Белослатенско – шивач в Орхание. Описаното от Апиан не се споменава в историята на Плутарх и обратно (описанието на Плутарх, не се споменава от Апиан). По-късно селото се споменава в един регистър в град Провадия с името "Църковица". В дарствената грамота на Иван Шишман от 1378 г. се споменава селище с името Дриска, което вероятно се отнася за Рила. Архиепископ Паисий оглавява на два пъти делегация на църквата, която посещава Русия - в 1950 година и в 1958 година по повод 40 години от възстановяването на патриаршията в Русия. Замонашва се в Света гора и служи в Хилендарския манастир. Замонашва се в Осоговския манастир, след което се установява в Хилендарския манастир на Света гора, където духовен наставник му е Арсений, бъдещ игумен на Хилендар. В преброяването от 1832 г., главният град Окфуски не се споменава, защото през това време променя името си на Цатоксофка. През Възраждането Берово е един от центровете на борбата на българите в Източна Македония за културно-национални права. По време на своето заточение, задочно е осъден на смърт от специално създадения за целта Съд на окупационните сили в Истанбул. Взима активно участие в борбата за църковна независимост и в националноосвободително движение на българите по време на Възраждането в родния си град.