За кой тип зоналност се отнася закономерното изменение на компонентите и  природните комплекси от Екватора към полюсите?
вертикална меридионална дълбочинна широчинна
A B C D
Дължината му намалява от екватора към полюсите. Горещи въздушни маси се издигат от Екватора и се изтласкват към полюсите от по-хладния въздух, пътуващ към Екватора (черта на атмосферната циркулация, позната като клетка на Хадли). Подобно на почвите и при растителността се наблюдава добре проявена вертикална зоналност. Почвената покривка в Рила има добре изразена вертикална зоналност. При газообразните и течните тела, като например звезди и газови планети, периодът на въртене се променя от екватора към полюсите. Това се тълкува като доказателство за издуване на планетата при екватора и сплескване при полюсите. Да се определи кой от полюсите на планетата е южен и кой северен е предмет на известни спорове в научните среди. Измерва се в ъгли от 0° на екватора до 90° (на север) и от -90° до 0° (юг) на полюсите. Така при екватора МС се среща най-рядко като честотата се увеличава по посока на полюсите. Действителните стойности варират от 9,789 m/s² на екватора до 9,823 m/s² на полюсите. Съществуват проекти за построяването на комплекси от затворен тип. За сфероидната форма на Сатурн са характерни силното „сплесване“ в областта на полюсите и „издуване“ в зоната на екватора. Тъй като Слънцето се състои от плазма и не е твърдо, то се върти по-бързо на екватора, отколкото на полюсите си. Полярният вихър се засилва през зимата и отслабва през лятото, поради зависимостта му от температурната разлика между екватора и полюсите. Водоемът се отнася към олиготрофния тип, т.е. Периодът на това "действително завъртане" е приблизително 25,6 дни на екватора и 33,5 дни на полюсите. Когато се прибави ротационният компонент (както в горния пример), гравитацията при екватора е около 0,53% по-малко, отколкото при полюсите, като гравитацията при полюсите не се променя от въртенето. Тип

Тип може да се отнася за: Отнася се към дакелският тип кучета, към който принадлежат и дакелите. Човек се абстрахира от случайното, несъщественото, за да опознае същественото и закономерното. По форма Земята не е идеална сфера – тя е сплесната при полюсите и изпъкнала при екватора. Когато полярният вихър е слаб, областите с високо налягане в умерените географски ширини могат да се разпространят към полюсите, измествайки полярния вихър, струйното течение и полярния фронт към екватора. По време на равноденствие, денят продължава около 14 минути повече от нощта на екватора и дори повече близо до полюсите. Вълноломите от гравитационен тип се делят на насипни, във вид на вертикална стена и смесени. Най-високата скорост е 465 m/s, която се отнася за екватора. Дължината му намалява от екватора към полюсите. Горещи въздушни маси се издигат от Екватора и се изтласкват към полюсите от по-хладния въздух, пътуващ към Екватора (черта на атмосферната циркулация, позната като клетка на Хадли). При газообразните и течните тела, като например звезди и газови планети, периодът на въртене се променя от екватора към полюсите. Това се тълкува като доказателство за издуване на планетата при екватора и сплескване при полюсите. Да се определи кой от полюсите на планетата е южен и кой северен е предмет на известни спорове в научните среди. Измерва се в ъгли от 0° на екватора до 90° (на север) и от -90° до 0° (юг) на полюсите. Така при екватора МС се среща най-рядко като честотата се увеличава по посока на полюсите. Действителните стойности варират от 9,789 m/s² на екватора до 9,823 m/s² на полюсите. Съществуват проекти за построяването на комплекси от затворен тип. За сфероидната форма на Сатурн са характерни силното „сплесване“ в областта на полюсите и „издуване“ в зоната на екватора. Тъй като Слънцето се състои от плазма и не е твърдо, то се върти по-бързо на екватора, отколкото на полюсите си. Полярният вихър се засилва през зимата и отслабва през лятото, поради зависимостта му от температурната разлика между екватора и полюсите. Водоемът се отнася към олиготрофния тип, т.е. Периодът на това "действително завъртане" е приблизително 25,6 дни на екватора и 33,5 дни на полюсите. Когато се прибави ротационният компонент (както в горния пример), гравитацията при екватора е около 0,53% по-малко, отколкото при полюсите, като гравитацията при полюсите не се променя от въртенето. Тип

Тип може да се отнася за: Отнася се към дакелският тип кучета, към който принадлежат и дакелите. От изток към страната се допира огромната меридионална депресия на Каспийско море. Човек се абстрахира от случайното, несъщественото, за да опознае същественото и закономерното. По форма Земята не е идеална сфера – тя е сплесната при полюсите и изпъкнала при екватора. Когато полярният вихър е слаб, областите с високо налягане в умерените географски ширини могат да се разпространят към полюсите, измествайки полярния вихър, струйното течение и полярния фронт към екватора. По време на равноденствие, денят продължава около 14 минути повече от нощта на екватора и дори повече близо до полюсите. Най-високата скорост е 465 m/s, която се отнася за екватора. Наличието на метан, етан и етин на екватора на Нептун е от 10 до 100 пъти по-голямо, отколкото на полюсите. Поради малкият ъгъл на слънчевите лъчи, над полюсите се натрупва студен въздух, който се спуска към повърхността на земята, създавайки област с трайно повишено налягане и изтласквайки въздуха на повърхността в посока към екватора. Дължината му намалява от екватора към полюсите. Горещи въздушни маси се издигат от Екватора и се изтласкват към полюсите от по-хладния въздух, пътуващ към Екватора (черта на атмосферната циркулация, позната като клетка на Хадли). При газообразните и течните тела, като например звезди и газови планети, периодът на въртене се променя от екватора към полюсите. Това се тълкува като доказателство за издуване на планетата при екватора и сплескване при полюсите. Да се определи кой от полюсите на планетата е южен и кой северен е предмет на известни спорове в научните среди. Измерва се в ъгли от 0° на екватора до 90° (на север) и от -90° до 0° (юг) на полюсите. Така при екватора МС се среща най-рядко като честотата се увеличава по посока на полюсите. Действителните стойности варират от 9,789 m/s² на екватора до 9,823 m/s² на полюсите. Съществуват проекти за построяването на комплекси от затворен тип. За сфероидната форма на Сатурн са характерни силното „сплесване“ в областта на полюсите и „издуване“ в зоната на екватора. Тъй като Слънцето се състои от плазма и не е твърдо, то се върти по-бързо на екватора, отколкото на полюсите си. Полярният вихър се засилва през зимата и отслабва през лятото, поради зависимостта му от температурната разлика между екватора и полюсите. Водоемът се отнася към олиготрофния тип, т.е. Периодът на това "действително завъртане" е приблизително 25,6 дни на екватора и 33,5 дни на полюсите. Когато се прибави ротационният компонент (както в горния пример), гравитацията при екватора е около 0,53% по-малко, отколкото при полюсите, като гравитацията при полюсите не се променя от въртенето. Тип

Тип може да се отнася за: Отнася се към дакелският тип кучета, към който принадлежат и дакелите. Човек се абстрахира от случайното, несъщественото, за да опознае същественото и закономерното. По форма Земята не е идеална сфера – тя е сплесната при полюсите и изпъкнала при екватора. Когато полярният вихър е слаб, областите с високо налягане в умерените географски ширини могат да се разпространят към полюсите, измествайки полярния вихър, струйното течение и полярния фронт към екватора. По време на равноденствие, денят продължава около 14 минути повече от нощта на екватора и дори повече близо до полюсите. Най-високата скорост е 465 m/s, която се отнася за екватора. Наличието на метан, етан и етин на екватора на Нептун е от 10 до 100 пъти по-голямо, отколкото на полюсите. Поради малкият ъгъл на слънчевите лъчи, над полюсите се натрупва студен въздух, който се спуска към повърхността на земята, създавайки област с трайно повишено налягане и изтласквайки въздуха на повърхността в посока към екватора. От своя страна, тези смущения се дължат на диференцираното (различно, обособено) въртене на материята от полюсите и екватора на слънчевата сфера; скоростта на въртене при полярните области е с около 20% по-малка от тази при екватора. Дължината му намалява от екватора към полюсите. Наред с усилването на континенталността на климата от запад на изток се наблюдава и широчинна зоналност. Почвената покривка на Казахстан се характеризира със своята ясно изразена широчинна и височинна зоналност. Равнинността на релефа на Западносибирската равнина обуславя отчетливо изразената широчинна географска зоналност. Горещи въздушни маси се издигат от Екватора и се изтласкват към полюсите от по-хладния въздух, пътуващ към Екватора (черта на атмосферната циркулация, позната като клетка на Хадли). При газообразните и течните тела, като например звезди и газови планети, периодът на въртене се променя от екватора към полюсите. Това се тълкува като доказателство за издуване на планетата при екватора и сплескване при полюсите. Да се определи кой от полюсите на планетата е южен и кой северен е предмет на известни спорове в научните среди. Измерва се в ъгли от 0° на екватора до 90° (на север) и от -90° до 0° (юг) на полюсите. Така при екватора МС се среща най-рядко като честотата се увеличава по посока на полюсите. Действителните стойности варират от 9,789 m/s² на екватора до 9,823 m/s² на полюсите. Съществуват проекти за построяването на комплекси от затворен тип. За сфероидната форма на Сатурн са характерни силното „сплесване“ в областта на полюсите и „издуване“ в зоната на екватора. Тъй като Слънцето се състои от плазма и не е твърдо, то се върти по-бързо на екватора, отколкото на полюсите си. Полярният вихър се засилва през зимата и отслабва през лятото, поради зависимостта му от температурната разлика между екватора и полюсите. Водоемът се отнася към олиготрофния тип, т.е. Периодът на това "действително завъртане" е приблизително 25,6 дни на екватора и 33,5 дни на полюсите. Когато се прибави ротационният компонент (както в горния пример), гравитацията при екватора е около 0,53% по-малко, отколкото при полюсите, като гравитацията при полюсите не се променя от въртенето. Тип

Тип може да се отнася за: Отнася се към дакелският тип кучета, към който принадлежат и дакелите. Проявлението на природогеографските фактори от север на юг, известно като широчинна зоналност, се преплита с редица други фактори, които не са свързани с географската ширина и се проявяват и в северните, и в южните части на страната. Човек се абстрахира от случайното, несъщественото, за да опознае същественото и закономерното. По форма Земята не е идеална сфера – тя е сплесната при полюсите и изпъкнала при екватора. Когато полярният вихър е слаб, областите с високо налягане в умерените географски ширини могат да се разпространят към полюсите, измествайки полярния вихър, струйното течение и полярния фронт към екватора. По време на равноденствие, денят продължава около 14 минути повече от нощта на екватора и дори повече близо до полюсите.