При репликацията се осъществява пренос на наследствена информация от:
ДНК към ДНК РНК към белтък белтък към ДНК ДНК към РНК
A B C D
репликацията на ДНК. На репликация на генома съответства информационен пренос ДНК → ДНК. Както всеки анаболитен процес, репликацията на ДНК изисква енергия. Разплитането е необходимо за репликацията на циклични ДНК, както и за различни видове рекомбинация в линейни ДНК. Основен ензим на репликацията е ДНК-полимеразата (ензимите на репликацията имат приложение в генното инженерство). Поради това транскрипцията е с по-малка точност от репликацията на ДНК. ДНК-зависими РНК полимерази включват ензимите на транскрипцията на ДНК и праймазите, които синтезират РНК зародишите, необходими за репликацията. 1) да събере ДНК в по-компактна, по-плътна форма,

2) да подпомогне ДНК макромолекулата за извършване на митоза,

3) да предотврати увреждане на ДНК

4) да контролира проявлението на гените и ДНК репликацията. Процесът, при който се удвоява ДНК, се нарича репликация или биосинтеза на ДНК (синтез на ДНК). Всички клетки притежават ДНК, наследствена информация от гени, и РНК, необходима да се синтезират белтъци, като ензимите, основната организация на клетката. Репликацията на ДНК се извършва през синтетичния период (S-период) от интерфазата на митотичното делене (митоза). ДНК матрицата се чете със своя 3' -> 5' край, а новосинтезиращата се молекула РНК започва своя синтез от 5'-> 3', процесът не се осъществява на фрагменти (както при репликацията), а непрекъснато. Транскрипцията е процес, при който заложената в ДНК информация се презаписва от РНК. Така се получава рекомбинантна ДНК, която съдържа информация, иначе неприсъстваща в бактерийната или вирусната ДНК. Наследствената информация се кодира в ДНК (или при някои вируси в РНК) на организма и включва както гените, така и некодиращите последователности от ДНК. Репликация е и удвояването на хромозомите, в основата на което е репликацията на ДНК. Най-важното събитие, подготвящо митозата, е удвояването на генетичния материал на клетката – репликацията на ДНК. Оказва се например, че ДНК в соматичните клетки носи по същество същата информация като ДНК в половите клетки. Репликация на ДНК

Репликация на ДНК се нарича удвояване на молекулите на ДНК (при някои вируси на РНК) при участието на специфични ензими и белтъци. Транскрипцията е процесът, при който информация от ДНК се използва за производството на комплементарната ѝ РНК нишка. Могат да се презаписват участъци от една от веригите на ДНК, при което транскрипцията на ДНК протича избирателно. В организмите генетичната информация е разположена основно в хромозомите под формата на ДНК секвенции или отрязъци от цялата молекула на ДНК. Преносът на информация от РНК към ДНК противоречи на така наречената централна догма в биологията, според която информацията в клетките се предава само от ДНК към РНК, която от своя страна я предава на протеините. Мутациите представляват изменения в ДНК-последователностите в генома на една клетка, причинявани от радиоактивност, вируси, транспозони и мутагенни химични съединения, както и от грешки в процеса на мейоза или репликацията на ДНК. И при РНК, и при ДНК последователността на новосинтезираната полинуклеотидна верига се откопирва от веригата на ДНК като се запазват правилата за съответност. РНК-зависима РНК полимераза участва в репликацията на вирусната РНК. Чрез друга нуклеинова киселина, наречена рибонуклеинова киселина (РНК), ДНК дава информация как да се синтезира определен белтък. ДНК матрицата се чете със своя 3' -> 5' край, а новосинтезиращата се молекула РНК започва своя синтез от 5'-> 3', процесът не се осъществява на фрагменти (както при репликацията), а непрекъснато. Всички клетки притежават ДНК, наследствена информация от гени, и РНК, необходима да се синтезират белтъци, като ензимите, основната организация на клетката. В природата се срещат също така пренос РНК → РНК и РНК → ДНК (например при някои вируси), а също така изменение на конформацията на белтъците, предавано от молекула на молекула. ДНК-зависими РНК полимерази включват ензимите на транскрипцията на ДНК и праймазите, които синтезират РНК зародишите, необходими за репликацията. Транскрипцията е процес, при който заложената в ДНК информация се презаписва от РНК. Транскрипцията е процесът, при който информация от ДНК се използва за производството на комплементарната ѝ РНК нишка. Топлопроводността съответно представлява пренос на тази кинетична енергия и се осъществява при хаотичните сблъсъци на частиците. Пощата е система за пренос на съобщения, при която се транспортират физически носители на информация. Предполага се, че хромозомата съдържа 1015 гена , част от които носят информацията за синтеза на белтък (протеин-кодиращи гени), докато друга носят информация за синтеза на множество регулаторни рибонуклеинови киселини (РНК). Този процес на трансформация и пренос на материя се осъществява от биоценозата. Всеки пренос на информация към тях, например четене на данни от твърд диск, се счита за I/O операция. Когато генът за даден белтък съдържа интронни области сплайсингът на РНК се случва в при процесът на зреенето, който следва транскрипцията и е преди транслацията. Преносът на информация от РНК към ДНК противоречи на така наречената централна догма в биологията, според която информацията в клетките се предава само от ДНК към РНК, която от своя страна я предава на протеините. Осъществява се по специална програма, наречена наследствена, която има всяка клетка. Обменът на информация се осъществява, като се предава информация от един компютър на друг. Така, като достигне до безсмислен кодон, рибозомата спира синтезата на дадения белтък, поставя се точка при превеждането на генетичната информация. При топлопроводността (наричана още кондукция) се осъществява пренос на топлина между две части на едно тяло с различна температура. Предаването на генетична информация последователно от ДНК към РНК и след това от РНК към белтъците е универсално за всички клетъчни организми без изключение и е в основата на биосинтеза на макромолекули. В Африка освен за музика се е използвалза пренос на информация. Ретровируси

Ретровирусите са вируси, при които молекулата, носеща генетичната информация, не е ДНК, а РНК. Ензимите катализират разграждането на сложни молекули (катаболизъм) и синтеза им (анаболизъм), както и репликацията и репарацията на ДНК, синтеза на РНК. Записът на информация се осъществява подобно на EPROM, а изтриването се извършва, като към дрейна се приложи положително изтриващо напрежение, при зададен адресен гейт. В ядрото има само 1 спирална верига РНК, която съдържа голям количество нуклеокапсид (N), който се свързва с големия (L) и фосфо- (P) протеините във вируса и активират РНК полимеразата по време на репликацията. репликацията на ДНК. Чрез друга нуклеинова киселина, наречена рибонуклеинова киселина (РНК), ДНК дава информация как да се синтезира определен белтък. ДНК матрицата се чете със своя 3' -> 5' край, а новосинтезиращата се молекула РНК започва своя синтез от 5'-> 3', процесът не се осъществява на фрагменти (както при репликацията), а непрекъснато. Основен ензим на репликацията е ДНК-полимеразата (ензимите на репликацията имат приложение в генното инженерство). На репликация на генома съответства информационен пренос ДНК → ДНК. Както всеки анаболитен процес, репликацията на ДНК изисква енергия. Всички клетки притежават ДНК, наследствена информация от гени, и РНК, необходима да се синтезират белтъци, като ензимите, основната организация на клетката. Поради това транскрипцията е с по-малка точност от репликацията на ДНК. Репликацията на ДНК се извършва през синтетичния период (S-период) от интерфазата на митотичното делене (митоза). Разплитането е необходимо за репликацията на циклични ДНК, както и за различни видове рекомбинация в линейни ДНК. Транскрипцията е процес, при който заложената в ДНК информация се презаписва от РНК. ДНК-зависими РНК полимерази включват ензимите на транскрипцията на ДНК и праймазите, които синтезират РНК зародишите, необходими за репликацията. Репликация е и удвояването на хромозомите, в основата на което е репликацията на ДНК. Топлопроводността съответно представлява пренос на тази кинетична енергия и се осъществява при хаотичните сблъсъци на частиците. Пощата е система за пренос на съобщения, при която се транспортират физически носители на информация. Този процес на трансформация и пренос на материя се осъществява от биоценозата. Ген

Генът е участък от дезоксирибонуклеиновата киселина (ДНК) с определена нуклеотидна последователност, която носи информация за изграждането на една или повече полипептидни вериги (ППВ) (протеин, белтък). Най-важното събитие, подготвящо митозата, е удвояването на генетичния материал на клетката – репликацията на ДНК. Хипотезата „само белтък“ – че един белтък (който, за разлика от ДНК няма очевидни средства за размножение) би могъл да се възпроизведе – първоначално е посрещната със скептицизъм. Наследствената информация се кодира в ДНК (или при някои вируси в РНК) на организма и включва както гените, така и некодиращите последователности от ДНК. Всеки пренос на информация към тях, например четене на данни от твърд диск, се счита за I/O операция. Знае се, че някои нуклеотидни секвенции задават афинитет към ДНК свързващи белтъци, които играят различни жизненоважни роли, по-специално чрез контрол на репликацията и транскрипцията. Транскрипцията е процесът, при който информация от ДНК се използва за производството на комплементарната ѝ РНК нишка. 1) да събере ДНК в по-компактна, по-плътна форма,

2) да подпомогне ДНК макромолекулата за извършване на митоза,

3) да предотврати увреждане на ДНК

4) да контролира проявлението на гените и ДНК репликацията. Осъществява се по специална програма, наречена наследствена, която има всяка клетка. ДНК-зависими РНК полимерази включват ензимите на транскрипцията на ДНК и праймазите, които синтезират РНК зародишите, необходими за репликацията. Всички клетки притежават ДНК, наследствена информация от гени, и РНК, необходима да се синтезират белтъци, като ензимите, основната организация на клетката. Транскрипцията е процес, при който заложената в ДНК информация се презаписва от РНК. ДНК матрицата се чете със своя 3' -> 5' край, а новосинтезиращата се молекула РНК започва своя синтез от 5'-> 3', процесът не се осъществява на фрагменти (както при репликацията), а непрекъснато. В природата се срещат също така пренос РНК → РНК и РНК → ДНК (например при някои вируси), а също така изменение на конформацията на белтъците, предавано от молекула на молекула. Транскрипцията е процесът, при който информация от ДНК се използва за производството на комплементарната ѝ РНК нишка. репликацията на ДНК. РНК-зависима РНК полимераза участва в репликацията на вирусната РНК. Преносът на информация от РНК към ДНК противоречи на така наречената централна догма в биологията, според която информацията в клетките се предава само от ДНК към РНК, която от своя страна я предава на протеините. Наследствената информация се кодира в ДНК (или при някои вируси в РНК) на организма и включва както гените, така и некодиращите последователности от ДНК. Ретровируси

Ретровирусите са вируси, при които молекулата, носеща генетичната информация, не е ДНК, а РНК. ДНК постепенно замества РНК като съхранител на информация поради по-добрите си биохимически качества като такава (например нивото на грешки при репликирането при ДНК е от порядъка 1:1 000 000 000, докато при РНК 1:10 000). Ензимите катализират разграждането на сложни молекули (катаболизъм) и синтеза им (анаболизъм), както и репликацията и репарацията на ДНК, синтеза на РНК. Съдържащата се в един организъм биологична информация е кодирана в ДНК и РНК последователности. Материален носител на наследствената информация на вирусите е нуклеиновата киселина – ДНК или РНК. С други думи, това е процесът на пренасяне на генетична информация от ДНК върху РНК. ДНК се транскрибира към информационна РНК с помощта на ензима РНК полимераза II и различни протеини. Предаването на генетична информация последователно от ДНК към РНК и след това от РНК към белтъците е универсално за всички клетъчни организми без изключение и е в основата на биосинтеза на макромолекули. И при РНК, и при ДНК последователността на новосинтезираната полинуклеотидна верига се откопирва от веригата на ДНК като се запазват правилата за съответност. Нуклеиновите киселини играят ключова роля в съхраняването на наследствената информация (ДНК, при някои вируси РНК), както и в процесите на нейната реализация (РНК) до функционално активен протеин. Репликация на ДНК

Репликация на ДНК се нарича удвояване на молекулите на ДНК (при някои вируси на РНК) при участието на специфични ензими и белтъци. Основен ензим на репликацията е ДНК-полимеразата (ензимите на репликацията имат приложение в генното инженерство). Пиримидиновите бази при РНК са цитозин и урацил (при ДНК – тимин). Чрез друга нуклеинова киселина, наречена рибонуклеинова киселина (РНК), ДНК дава информация как да се синтезира определен белтък. Биват ДНК и РНК.