Резистор със съпротивление R = 4,6 Ω, по който тече ток I = 0,2 A, е включен към източник на електродвижещо напрежение с вътрешно съпротивление r = 0,4 Ω. Колко е електродвижещото напрежение ε на източника? 
25 V 0,04 V 1 V 2,5V
A B C D
Реалният източник на ток с вътрешно съпротивление formula_17 е еквивалентен на реален източник на електродвижещо напрежение (ЕДС), имащ това вътрешно съпротивление и напрежение formula_19. 1 Ω (един ом) е електрическото съпротивление на проводник, върху който ток от 1 A (един ампер) предизвиква пад на напрежение 1 V (един волт). В сравнение с източника на електродвижещо напрежение, вътрешното съпротивление на източника на ток е значително, и колкото е по-голямо, толкова генераторът на ток е по-близо до идеалния източник. В този активен конвертор на ток в напрежение, спадът в напрежението V през вътрешния резистор R се компенсира като се добавя същото напрежение V = V към входното напрежение V. За тази цел последователно на резистора се свързва допълнителен последователен източник на напрежение B. Той помага на източника на входящо напрежение, в резултат на което нежеланото напрежение V и съпротивлението R изчезват (точката А става „виртуална маса“). Пълните диелектрични загуби Р при променливо напрежение с честота f са:

Р = U ω C tgδ, [W],

а специфичните диелектрични загуби:

p = E ω ε ε tgδ, [W/m],

където

U е приложеното напрежение, V;<br>
Е – интензитета на полето, V/m;<br>
ω – кръговата честота, ω = 2πf, s. Пасивният I-to-V преобразувател (като всички пасивни вериги) не е идеален поради 2 причини:

Резистор R. Падът на напрежение V въздейства на входния ток I като резисторът R консумира енергия от входния източник (фиг. По този начин токът I се преобразува в пропорционалното напрежение U; резисторът R играе ролята на преобразувател на ток в напрежение – линейната електрическа верига е с предавателен коефициент k = U / I [V/mA], с размерност – съпротивление. Законът на Ом може да бъде записан и във вида:

Според тази формулировка при наличие на напрежение "U" между изводите на резистор със съпротивление "R" през него протича ток "I". Основното изискване към амперметъра е да има много ниско вътрешно съпротивление (в идеалния случай R=О Ω), за да не внася промени в измерваната електрическа верига. Например при простата схема с виртуална маса, показана на фиг.2, двата противоположни източника на напрежение (+V и – V) са свързани през съответните резистори (R и R) към виртуалната маса – точка А.

Веригата може да се разглежда като два паралелно свързани източника на ток: I (включващ V и R) и I(включващ V и R). Например, ако резистор със съпротивление 300 Ω се свърже към изводите на 12-волтова батерия, през него ще протече ток от 0,04 A:

Резисторите могат да се свързват последователно и успоредно. В резултат на това регулиращият елемент създава ток I = V/R ≈ V/R чрез промяна на неговото изходно съпротивление, така че напрежителната разлика да е нула. Q-факторът на един индуктивен елемент може да се определи с горната формула, в която L е индуктивността, R е активното съпротивление на индуктивния елемент, "ω" е честотата на преминаващия ток, а произведението "ωL" е индуктивното (реактивно) съпротивление. За да се измери напрежение с амперметър, преобразувателят на напрежение в ток (наричан още „умножителят” резистор R) е свързан във веригата преди омметъра. Загряването се извършва в съответствие със закона на Джаул-Ленц: Q=I2.R.t (J), където: Q – количество топлина (J); I – заваръчен ток (А); t – време на протичане на заваръчния ток (s); R – омично съпротивление на проводника (Ω). След установяване на нормалното за мрежата напрежение съпротивление R на отводителя отново става безкрайно голямо. Идеалният преобразувател ток-в-напрежение има нулево вътрешно съпротивление (импеданс) и на практика окъсява веригите. Например, източник на напрежение, последван от преобразувател на напрежение в ток и съгласно формулата:

"Източник на ток = Източник на напрежение + Преобразувател на напрежение в ток"

Най-простото обяснение на тази формула е показано на фигура 5 където резисторът R е свързан с входното напрежение U, и остава ел. 10 (версия с ОУ като източник на ток), където I-to-V преобразувателят (неозначения резистор R) е свързан в отрицателната обратна връзка. За тази цел пасивният преобразувател ток-в-напрежение трябва да бъде включен последователно на източника на ток според следната формула:

"Източник на напрежение = Източник на ток + Пасивен преобразувател ток-в-напрежение"

Най-простото осъществяване на тази идея е показано на фиг.5, където нискоомен резистор е свързан паралелно на входното устройство I (идеята на Нортън в електричеството). В този активен преобразувател от напрежение в ток, спадането на напрежението VL през външния товар L е компенсирано чрез добавяне на същото напрежение V = V към входното напрежение V. По тази причина добавения източник на напрежение B е предварително включен към входното напрежение. Ако входното напрежение V се вдигне над потенциала на масата, през резистора R започва да тече входящ ток I. В резултат на това се появява пад на напрежение V през резистора и точка А започва да повишава потенциала си (входящият ток „издърпва“ точка А нагоре към положителното напрежение V). Центростремителното ускорение зависи от радиуса "r" на окръжността и от скоростта v (линейната скорост) на обекта:

където ω = v /r е ъгловата скорост, "r" е радиусът на окръжността. Зависи от входното съпротивление на транзистора (четириполюсен параметър с индекс 11), R, R, R и C

Изходно съпротивление – средно голямо. Електрическото съпротивление на човешкото тяло зависи от своя страна от следните фактори:

Фактори, влияещи върху степента на въздействие на електрически ток при преминаването му през организма:

Тялото на човека представлява проводник на електрически ток със съпротивление r = 800÷1200 Ω, покрит от всички страни с несъвършен диелектрик – кожата. Реалният източник на ток с вътрешно съпротивление formula_17 е еквивалентен на реален източник на електродвижещо напрежение (ЕДС), имащ това вътрешно съпротивление и напрежение formula_19. 1 Ω (един ом) е електрическото съпротивление на проводник, върху който ток от 1 A (един ампер) предизвиква пад на напрежение 1 V (един волт). В сравнение с източника на електродвижещо напрежение, вътрешното съпротивление на източника на ток е значително, и колкото е по-голямо, толкова генераторът на ток е по-близо до идеалния източник. Например, ако резистор със съпротивление 300 Ω се свърже към изводите на 12-волтова батерия, през него ще протече ток от 0,04 A:

Резисторите могат да се свързват последователно и успоредно. В този активен конвертор на ток в напрежение, спадът в напрежението V през вътрешния резистор R се компенсира като се добавя същото напрежение V = V към входното напрежение V. За тази цел последователно на резистора се свързва допълнителен последователен източник на напрежение B. Той помага на източника на входящо напрежение, в резултат на което нежеланото напрежение V и съпротивлението R изчезват (точката А става „виртуална маса“). Пълните диелектрични загуби Р при променливо напрежение с честота f са:

Р = U ω C tgδ, [W],

а специфичните диелектрични загуби:

p = E ω ε ε tgδ, [W/m],

където

U е приложеното напрежение, V;<br>
Е – интензитета на полето, V/m;<br>
ω – кръговата честота, ω = 2πf, s. Пасивният I-to-V преобразувател (като всички пасивни вериги) не е идеален поради 2 причини:

Резистор R. Падът на напрежение V въздейства на входния ток I като резисторът R консумира енергия от входния източник (фиг. По този начин токът I се преобразува в пропорционалното напрежение U; резисторът R играе ролята на преобразувател на ток в напрежение – линейната електрическа верига е с предавателен коефициент k = U / I [V/mA], с размерност – съпротивление. Законът на Ом може да бъде записан и във вида:

Според тази формулировка при наличие на напрежение "U" между изводите на резистор със съпротивление "R" през него протича ток "I". Основното изискване към амперметъра е да има много ниско вътрешно съпротивление (в идеалния случай R=О Ω), за да не внася промени в измерваната електрическа верига. Например при простата схема с виртуална маса, показана на фиг.2, двата противоположни източника на напрежение (+V и – V) са свързани през съответните резистори (R и R) към виртуалната маса – точка А.

Веригата може да се разглежда като два паралелно свързани източника на ток: I (включващ V и R) и I(включващ V и R). В резултат на това регулиращият елемент създава ток I = V/R ≈ V/R чрез промяна на неговото изходно съпротивление, така че напрежителната разлика да е нула. Q-факторът на един индуктивен елемент може да се определи с горната формула, в която L е индуктивността, R е активното съпротивление на индуктивния елемент, "ω" е честотата на преминаващия ток, а произведението "ωL" е индуктивното (реактивно) съпротивление. За да се измери напрежение с амперметър, преобразувателят на напрежение в ток (наричан още „умножителят” резистор R) е свързан във веригата преди омметъра. Загряването се извършва в съответствие със закона на Джаул-Ленц: Q=I2.R.t (J), където: Q – количество топлина (J); I – заваръчен ток (А); t – време на протичане на заваръчния ток (s); R – омично съпротивление на проводника (Ω). След установяване на нормалното за мрежата напрежение съпротивление R на отводителя отново става безкрайно голямо. Идеалният преобразувател ток-в-напрежение има нулево вътрешно съпротивление (импеданс) и на практика окъсява веригите. Например, източник на напрежение, последван от преобразувател на напрежение в ток и съгласно формулата:

"Източник на ток = Източник на напрежение + Преобразувател на напрежение в ток"

Най-простото обяснение на тази формула е показано на фигура 5 където резисторът R е свързан с входното напрежение U, и остава ел. 10 (версия с ОУ като източник на ток), където I-to-V преобразувателят (неозначения резистор R) е свързан в отрицателната обратна връзка. За тази цел пасивният преобразувател ток-в-напрежение трябва да бъде включен последователно на източника на ток според следната формула:

"Източник на напрежение = Източник на ток + Пасивен преобразувател ток-в-напрежение"

Най-простото осъществяване на тази идея е показано на фиг.5, където нискоомен резистор е свързан паралелно на входното устройство I (идеята на Нортън в електричеството). В този активен преобразувател от напрежение в ток, спадането на напрежението VL през външния товар L е компенсирано чрез добавяне на същото напрежение V = V към входното напрежение V. По тази причина добавения източник на напрежение B е предварително включен към входното напрежение. Ако входното напрежение V се вдигне над потенциала на масата, през резистора R започва да тече входящ ток I. В резултат на това се появява пад на напрежение V през резистора и точка А започва да повишава потенциала си (входящият ток „издърпва“ точка А нагоре към положителното напрежение V). Центростремителното ускорение зависи от радиуса "r" на окръжността и от скоростта v (линейната скорост) на обекта:

където ω = v /r е ъгловата скорост, "r" е радиусът на окръжността. Зависи от входното съпротивление на транзистора (четириполюсен параметър с индекс 11), R, R, R и C

Изходно съпротивление – средно голямо. Електрическото съпротивление на човешкото тяло зависи от своя страна от следните фактори:

Фактори, влияещи върху степента на въздействие на електрически ток при преминаването му през организма:

Тялото на човека представлява проводник на електрически ток със съпротивление r = 800÷1200 Ω, покрит от всички страни с несъвършен диелектрик – кожата. Реалният източник на ток с вътрешно съпротивление formula_17 е еквивалентен на реален източник на електродвижещо напрежение (ЕДС), имащ това вътрешно съпротивление и напрежение formula_19. 1 Ω (един ом) е електрическото съпротивление на проводник, върху който ток от 1 A (един ампер) предизвиква пад на напрежение 1 V (един волт). В сравнение с източника на електродвижещо напрежение, вътрешното съпротивление на източника на ток е значително, и колкото е по-голямо, толкова генераторът на ток е по-близо до идеалния източник. В този активен конвертор на ток в напрежение, спадът в напрежението V през вътрешния резистор R се компенсира като се добавя същото напрежение V = V към входното напрежение V. За тази цел последователно на резистора се свързва допълнителен последователен източник на напрежение B. Той помага на източника на входящо напрежение, в резултат на което нежеланото напрежение V и съпротивлението R изчезват (точката А става „виртуална маса“). Пълните диелектрични загуби Р при променливо напрежение с честота f са:

Р = U ω C tgδ, [W],

а специфичните диелектрични загуби:

p = E ω ε ε tgδ, [W/m],

където

U е приложеното напрежение, V;<br>
Е – интензитета на полето, V/m;<br>
ω – кръговата честота, ω = 2πf, s. Пасивният I-to-V преобразувател (като всички пасивни вериги) не е идеален поради 2 причини:

Резистор R. Падът на напрежение V въздейства на входния ток I като резисторът R консумира енергия от входния източник (фиг. По този начин токът I се преобразува в пропорционалното напрежение U; резисторът R играе ролята на преобразувател на ток в напрежение – линейната електрическа верига е с предавателен коефициент k = U / I [V/mA], с размерност – съпротивление. Законът на Ом може да бъде записан и във вида:

Според тази формулировка при наличие на напрежение "U" между изводите на резистор със съпротивление "R" през него протича ток "I". Основното изискване към амперметъра е да има много ниско вътрешно съпротивление (в идеалния случай R=О Ω), за да не внася промени в измерваната електрическа верига. Например при простата схема с виртуална маса, показана на фиг.2, двата противоположни източника на напрежение (+V и – V) са свързани през съответните резистори (R и R) към виртуалната маса – точка А.

Веригата може да се разглежда като два паралелно свързани източника на ток: I (включващ V и R) и I(включващ V и R). Например, ако резистор със съпротивление 300 Ω се свърже към изводите на 12-волтова батерия, през него ще протече ток от 0,04 A:

Резисторите могат да се свързват последователно и успоредно. В резултат на това регулиращият елемент създава ток I = V/R ≈ V/R чрез промяна на неговото изходно съпротивление, така че напрежителната разлика да е нула. Q-факторът на един индуктивен елемент може да се определи с горната формула, в която L е индуктивността, R е активното съпротивление на индуктивния елемент, "ω" е честотата на преминаващия ток, а произведението "ωL" е индуктивното (реактивно) съпротивление. За да се измери напрежение с амперметър, преобразувателят на напрежение в ток (наричан още „умножителят” резистор R) е свързан във веригата преди омметъра. Загряването се извършва в съответствие със закона на Джаул-Ленц: Q=I2.R.t (J), където: Q – количество топлина (J); I – заваръчен ток (А); t – време на протичане на заваръчния ток (s); R – омично съпротивление на проводника (Ω). След установяване на нормалното за мрежата напрежение съпротивление R на отводителя отново става безкрайно голямо. Идеалният преобразувател ток-в-напрежение има нулево вътрешно съпротивление (импеданс) и на практика окъсява веригите. Например, източник на напрежение, последван от преобразувател на напрежение в ток и съгласно формулата:

"Източник на ток = Източник на напрежение + Преобразувател на напрежение в ток"

Най-простото обяснение на тази формула е показано на фигура 5 където резисторът R е свързан с входното напрежение U, и остава ел. 10 (версия с ОУ като източник на ток), където I-to-V преобразувателят (неозначения резистор R) е свързан в отрицателната обратна връзка. За тази цел пасивният преобразувател ток-в-напрежение трябва да бъде включен последователно на източника на ток според следната формула:

"Източник на напрежение = Източник на ток + Пасивен преобразувател ток-в-напрежение"

Най-простото осъществяване на тази идея е показано на фиг.5, където нискоомен резистор е свързан паралелно на входното устройство I (идеята на Нортън в електричеството). В този активен преобразувател от напрежение в ток, спадането на напрежението VL през външния товар L е компенсирано чрез добавяне на същото напрежение V = V към входното напрежение V. По тази причина добавения източник на напрежение B е предварително включен към входното напрежение. Ако входното напрежение V се вдигне над потенциала на масата, през резистора R започва да тече входящ ток I. В резултат на това се появява пад на напрежение V през резистора и точка А започва да повишава потенциала си (входящият ток „издърпва“ точка А нагоре към положителното напрежение V). Центростремителното ускорение зависи от радиуса "r" на окръжността и от скоростта v (линейната скорост) на обекта:

където ω = v /r е ъгловата скорост, "r" е радиусът на окръжността. Зависи от входното съпротивление на транзистора (четириполюсен параметър с индекс 11), R, R, R и C

Изходно съпротивление – средно голямо. Електрическото съпротивление на човешкото тяло зависи от своя страна от следните фактори:

Фактори, влияещи върху степента на въздействие на електрически ток при преминаването му през организма:

Тялото на човека представлява проводник на електрически ток със съпротивление r = 800÷1200 Ω, покрит от всички страни с несъвършен диелектрик – кожата. Реалният източник на ток с вътрешно съпротивление formula_17 е еквивалентен на реален източник на електродвижещо напрежение (ЕДС), имащ това вътрешно съпротивление и напрежение formula_19. В сравнение с източника на електродвижещо напрежение, вътрешното съпротивление на източника на ток е значително, и колкото е по-голямо, толкова генераторът на ток е по-близо до идеалния източник. 1 Ω (един ом) е електрическото съпротивление на проводник, върху който ток от 1 A (един ампер) предизвиква пад на напрежение 1 V (един волт). Законът на Ом може да бъде записан и във вида:

Според тази формулировка при наличие на напрежение "U" между изводите на резистор със съпротивление "R" през него протича ток "I". Основното изискване към амперметъра е да има много ниско вътрешно съпротивление (в идеалния случай R=О Ω), за да не внася промени в измерваната електрическа верига. По този начин токът I се преобразува в пропорционалното напрежение U; резисторът R играе ролята на преобразувател на ток в напрежение – линейната електрическа верига е с предавателен коефициент k = U / I [V/mA], с размерност – съпротивление. Пълните диелектрични загуби Р при променливо напрежение с честота f са:

Р = U ω C tgδ, [W],

а специфичните диелектрични загуби:

p = E ω ε ε tgδ, [W/m],

където

U е приложеното напрежение, V;<br>
Е – интензитета на полето, V/m;<br>
ω – кръговата честота, ω = 2πf, s. Например, ако резистор със съпротивление 300 Ω се свърже към изводите на 12-волтова батерия, през него ще протече ток от 0,04 A:

Резисторите могат да се свързват последователно и успоредно. Q-факторът на един индуктивен елемент може да се определи с горната формула, в която L е индуктивността, R е активното съпротивление на индуктивния елемент, "ω" е честотата на преминаващия ток, а произведението "ωL" е индуктивното (реактивно) съпротивление. За да се измери напрежение с амперметър, преобразувателят на напрежение в ток (наричан още „умножителят” резистор R) е свързан във веригата преди омметъра. Пасивният I-to-V преобразувател (като всички пасивни вериги) не е идеален поради 2 причини:

Резистор R. Падът на напрежение V въздейства на входния ток I като резисторът R консумира енергия от входния източник (фиг. Загряването се извършва в съответствие със закона на Джаул-Ленц: Q=I2.R.t (J), където: Q – количество топлина (J); I – заваръчен ток (А); t – време на протичане на заваръчния ток (s); R – омично съпротивление на проводника (Ω). След установяване на нормалното за мрежата напрежение съпротивление R на отводителя отново става безкрайно голямо. В този активен конвертор на ток в напрежение, спадът в напрежението V през вътрешния резистор R се компенсира като се добавя същото напрежение V = V към входното напрежение V. За тази цел последователно на резистора се свързва допълнителен последователен източник на напрежение B. Той помага на източника на входящо напрежение, в резултат на което нежеланото напрежение V и съпротивлението R изчезват (точката А става „виртуална маса“). Идеалният преобразувател ток-в-напрежение има нулево вътрешно съпротивление (импеданс) и на практика окъсява веригите. Например, източник на напрежение, последван от преобразувател на напрежение в ток и съгласно формулата:

"Източник на ток = Източник на напрежение + Преобразувател на напрежение в ток"

Най-простото обяснение на тази формула е показано на фигура 5 където резисторът R е свързан с входното напрежение U, и остава ел. За тази цел пасивният преобразувател ток-в-напрежение трябва да бъде включен последователно на източника на ток според следната формула:

"Източник на напрежение = Източник на ток + Пасивен преобразувател ток-в-напрежение"

Най-простото осъществяване на тази идея е показано на фиг.5, където нискоомен резистор е свързан паралелно на входното устройство I (идеята на Нортън в електричеството). Зависи от входното съпротивление на транзистора (четириполюсен параметър с индекс 11), R, R, R и C

Изходно съпротивление – средно голямо. Електрическото съпротивление на човешкото тяло зависи от своя страна от следните фактори:

Фактори, влияещи върху степента на въздействие на електрически ток при преминаването му през организма:

Тялото на човека представлява проводник на електрически ток със съпротивление r = 800÷1200 Ω, покрит от всички страни с несъвършен диелектрик – кожата. Магнитен импеданс

Магнитен импеданс (SI: -Ω) е отношението на синусоидално магнитно напрежение formula_1 към синусоидален магнитен ток formula_2. Минималното съпротивление на наситен транзистор е от порядъка на 0,1 Ω и по-малко. Например при простата схема с виртуална маса, показана на фиг.2, двата противоположни източника на напрежение (+V и – V) са свързани през съответните резистори (R и R) към виртуалната маса – точка А.

Веригата може да се разглежда като два паралелно свързани източника на ток: I (включващ V и R) и I(включващ V и R). Зависи от изходото съпротивление на транзистора (четириполюсен параметър с индекс 22), R, R, R, R и C Общото съпротивление на схемата се получава като:

В частния случай на "N" успоредно свързани резистора с еднакво съпротивление "R" тяхното общо съпротивление e "R/N". В резултат на това регулиращият елемент създава ток I = V/R ≈ V/R чрез промяна на неговото изходно съпротивление, така че напрежителната разлика да е нула.