Какви характеристики (светимост L, температура T, радиус R и маса M) спрямо тези на Слънцето (Ls , Ts , Rs , Ms ) има звезда от главната последователност, която върху диаграмата „спектър-светимост” се намира по-високо от Слънцето? 
T > Ts L < Ls M < Ms R < Rs
A B C D
Стойностите за светимост (L), радиус (R) и маса (M) са посочени спрямо тези на Слънцето. Същата формула може да бъде използвана, за да се изчисли приблизителния радиус на звезда от главна последователност по отношение на Слънцето:

където "R" е слънчевият радиус, "L" е слънчевата светимост и така нататък. Гигант (звезда)

Звезда гигант е звезда със значително по-голям радиус и светимост в сравнение със звезда от главната последователност със същата повърхностна температура. Звездата има радиус с 36% по-голям от този на Слънцето и с 90% по-голяма светимост. Всяка звезда от Главната последователност с начална маса поне 8 пъти по-голяма от масата на слънцето (8 "M") има потенциал да създаде неутронна звезда. Пример за това е леницията на „т“ ([t] → [ts] → [s]). Така при белите джуджета, за разлика от звездите от главната последователност, не съществува зависимост маса-светимост. Гигантите са разположени над главната последователност в диаграмата на Херцшпрунг-Ръсел и съответстват на класове светимост II и III. Диаметърът ѝ е почти равен на диаметъра на Слънцето, но поради по-високата си температура има и по-голяма светимост. Ефективната температура и болометричната светимост са фундаментални физически параметри, които са нужни за нанасянето на дадена звезда върху диаграмата на Херцшпрунг-Ръсел. Слънцето е звезда от главната последователност от спектрален клас G2, съдържаща около 99,8632% от общата маса на Слънчевата система. Звездите от клас O в главната последователност са с голяма светимост. Така:

където "L" е светимостта, "σ" е константата на Стефан – Болцман, "R" е звездният радиус, а "T" е ефективната температура. Хипергигант

Хипергигант е звезда с огромна маса и светимост. Основният компонент на Слънчевата система е Слънцето – звезда от главната последователност, спектрален клас G2. Също така, има 10% по-голяма маса от Слънцето и 22% по-голям радиус. Млади звезди, невлезли в главната последователност, обобщено се наричат протозвезди или по конкретен тип, например, звезда от типа T Телец. Продължителността на престоя на една звезда в главната последователност може да се определи като се използва нейната маса спрямо слънчевата маса по следния начин:

където formula_2 е масата на Слънцето, formula_3 е масата на звездата, а formula_4 е предполагаемият престой на звездата в главната последователност в години. Светимостта на Слънцето, "L", се извежда от:

На Земята тази енергия преминава през сфера с радиус "a", разстоянието между Земята и Слънцето, а облъчеността (получена мощност на единица площ) се извежда от:

Земята има радиус "R" и следователно има напречно сечение formula_16. Звездите от тези купове се нанасят с абсолютните си стойности по оста на светимост в диаграмата на Херцшпрунг-Ръсел. Когато не е посочено друго, под светимост се разбира болометричната такава, която според СИ се измерва във ватове или ако говорим за слънчева светимост - formula_1 - колко пъти повече излъчва даден обект от Слънцето, чиято светимост е 3,90.10 W.

Светимостта не зависи от разстоянието и се измерва като абсолютна звездна величина, съответстваща на видимата светимост или болометрична величина, съответстваща на болометричната светимост. Хипергигантите са най-ярките звезди, със светимост хиляди или милиони пъти по-висока от тази на слънцето. При измерването на яркостта на една звезда, видимата светимост (не общата светимост в целия спектър), видимата звездна величина (видима яркост) и разстоянието са взаимносвързани параметри. Тя е класическа бяла звезда от главната последователност и подобно на Слънцето превръща водородното си гориво в хелий. r = r("t"), то това съответства на поредица от събития, докато "t" се променя. Стойностите за светимост (L), радиус (R) и маса (M) са посочени спрямо тези на Слънцето. Същата формула може да бъде използвана, за да се изчисли приблизителния радиус на звезда от главна последователност по отношение на Слънцето:

където "R" е слънчевият радиус, "L" е слънчевата светимост и така нататък. Гигант (звезда)

Звезда гигант е звезда със значително по-голям радиус и светимост в сравнение със звезда от главната последователност със същата повърхностна температура. Звездата има радиус с 36% по-голям от този на Слънцето и с 90% по-голяма светимост. Всяка звезда от Главната последователност с начална маса поне 8 пъти по-голяма от масата на слънцето (8 "M") има потенциал да създаде неутронна звезда. Така при белите джуджета, за разлика от звездите от главната последователност, не съществува зависимост маса-светимост. Гигантите са разположени над главната последователност в диаграмата на Херцшпрунг-Ръсел и съответстват на класове светимост II и III. Диаметърът ѝ е почти равен на диаметъра на Слънцето, но поради по-високата си температура има и по-голяма светимост. Светимостта на Слънцето, "L", се извежда от:

На Земята тази енергия преминава през сфера с радиус "a", разстоянието между Земята и Слънцето, а облъчеността (получена мощност на единица площ) се извежда от:

Земята има радиус "R" и следователно има напречно сечение formula_16. Ефективната температура и болометричната светимост са фундаментални физически параметри, които са нужни за нанасянето на дадена звезда върху диаграмата на Херцшпрунг-Ръсел. Слънцето е звезда от главната последователност от спектрален клас G2, съдържаща около 99,8632% от общата маса на Слънчевата система. Звездите от клас O в главната последователност са с голяма светимост. Слънчевата светимост е равна на 3,7(9)·10 L☉. Така:

където "L" е светимостта, "σ" е константата на Стефан – Болцман, "R" е звездният радиус, а "T" е ефективната температура. Хипергигант

Хипергигант е звезда с огромна маса и светимост. Слънчева светимост

Слънчевата светимост, "L", е мерна единица за лъчев поток (мощност, излъчена под формата на фотони), която се използва от астрономите за измерване на светимостта на звезди. Основният компонент на Слънчевата система е Слънцето – звезда от главната последователност, спектрален клас G2. Също така, има 10% по-голяма маса от Слънцето и 22% по-голям радиус. .ls

.ls е Интернет домейн от първо ниво за Лесото. Продължителността на престоя на една звезда в главната последователност може да се определи като се използва нейната маса спрямо слънчевата маса по следния начин:

където formula_2 е масата на Слънцето, formula_3 е масата на звездата, а formula_4 е предполагаемият престой на звездата в главната последователност в години. Звездите от тези купове се нанасят с абсолютните си стойности по оста на светимост в диаграмата на Херцшпрунг-Ръсел. Когато не е посочено друго, под светимост се разбира болометричната такава, която според СИ се измерва във ватове или ако говорим за слънчева светимост - formula_1 - колко пъти повече излъчва даден обект от Слънцето, чиято светимост е 3,90.10 W.

Светимостта не зависи от разстоянието и се измерва като абсолютна звездна величина, съответстваща на видимата светимост или болометрична величина, съответстваща на болометричната светимост. Хипергигантите са най-ярките звезди, със светимост хиляди или милиони пъти по-висока от тази на слънцето. При измерването на яркостта на една звезда, видимата светимост (не общата светимост в целия спектър), видимата звездна величина (видима яркост) и разстоянието са взаимносвързани параметри. Тя е класическа бяла звезда от главната последователност и подобно на Слънцето превръща водородното си гориво в хелий. Стойностите за светимост (L), радиус (R) и маса (M) са посочени спрямо тези на Слънцето. Същата формула може да бъде използвана, за да се изчисли приблизителния радиус на звезда от главна последователност по отношение на Слънцето:

където "R" е слънчевият радиус, "L" е слънчевата светимост и така нататък. Гигант (звезда)

Звезда гигант е звезда със значително по-голям радиус и светимост в сравнение със звезда от главната последователност със същата повърхностна температура. Всяка звезда от Главната последователност с начална маса поне 8 пъти по-голяма от масата на слънцето (8 "M") има потенциал да създаде неутронна звезда. Звездата има радиус с 36% по-голям от този на Слънцето и с 90% по-голяма светимост. Така при белите джуджета, за разлика от звездите от главната последователност, не съществува зависимост маса-светимост. Гигантите са разположени над главната последователност в диаграмата на Херцшпрунг-Ръсел и съответстват на класове светимост II и III. Диаметърът ѝ е почти равен на диаметъра на Слънцето, но поради по-високата си температура има и по-голяма светимост. Ефективната температура и болометричната светимост са фундаментални физически параметри, които са нужни за нанасянето на дадена звезда върху диаграмата на Херцшпрунг-Ръсел. Слънцето е звезда от главната последователност от спектрален клас G2, съдържаща около 99,8632% от общата маса на Слънчевата система. Звездите от клас O в главната последователност са с голяма светимост. Хипергигант

Хипергигант е звезда с огромна маса и светимост. Основният компонент на Слънчевата система е Слънцето – звезда от главната последователност, спектрален клас G2. Също така, има 10% по-голяма маса от Слънцето и 22% по-голям радиус. Продължителността на престоя на една звезда в главната последователност може да се определи като се използва нейната маса спрямо слънчевата маса по следния начин:

където formula_2 е масата на Слънцето, formula_3 е масата на звездата, а formula_4 е предполагаемият престой на звездата в главната последователност в години. Светимостта на Слънцето, "L", се извежда от:

На Земята тази енергия преминава през сфера с радиус "a", разстоянието между Земята и Слънцето, а облъчеността (получена мощност на единица площ) се извежда от:

Земята има радиус "R" и следователно има напречно сечение formula_16. Звездите от тези купове се нанасят с абсолютните си стойности по оста на светимост в диаграмата на Херцшпрунг-Ръсел. Когато не е посочено друго, под светимост се разбира болометричната такава, която според СИ се измерва във ватове или ако говорим за слънчева светимост - formula_1 - колко пъти повече излъчва даден обект от Слънцето, чиято светимост е 3,90.10 W.

Светимостта не зависи от разстоянието и се измерва като абсолютна звездна величина, съответстваща на видимата светимост или болометрична величина, съответстваща на болометричната светимост. Хипергигантите са най-ярките звезди, със светимост хиляди или милиони пъти по-висока от тази на слънцето. Температурата на повърхността на Сириус B е 25 000 K. Като се вземе предвид необикновено ниската светимост, става ясно, че тази звезда е с много малък радиус и крайно висока плътност – 10 kg/cm (плътността на Сириус е ~250 kg/m, а тази на Слънцето ~100 kg/m). При измерването на яркостта на една звезда, видимата светимост (не общата светимост в целия спектър), видимата звездна величина (видима яркост) и разстоянието са взаимносвързани параметри. BE е съотношението на еквивалентната маса на гравитационно свързващата енергия към наблюдаваната гравитационна маса на неутронната звезда от „M“ килограма с радиус от „R“ метра. Тя е класическа бяла звезда от главната последователност и подобно на Слънцето превръща водородното си гориво в хелий. Пример за това е звездата на Пласкет – двойна звезда, съставена от два гиганта от клас O, и двата с маса над 50 "M", температура над 30 000 K и светимост над 100 000 пъти по-голяма от слънчевата. Звезди с по-малка маса от 0,5 "M" след това стават част от главната последователност. Стойностите за светимост (L), радиус (R) и маса (M) са посочени спрямо тези на Слънцето. Същата формула може да бъде използвана, за да се изчисли приблизителния радиус на звезда от главна последователност по отношение на Слънцето:

където "R" е слънчевият радиус, "L" е слънчевата светимост и така нататък. Гигант (звезда)

Звезда гигант е звезда със значително по-голям радиус и светимост в сравнение със звезда от главната последователност със същата повърхностна температура. Звездата има радиус с 36% по-голям от този на Слънцето и с 90% по-голяма светимост. Всяка звезда от Главната последователност с начална маса поне 8 пъти по-голяма от масата на слънцето (8 "M") има потенциал да създаде неутронна звезда. Така при белите джуджета, за разлика от звездите от главната последователност, не съществува зависимост маса-светимост. Гигантите са разположени над главната последователност в диаграмата на Херцшпрунг-Ръсел и съответстват на класове светимост II и III. Диаметърът ѝ е почти равен на диаметъра на Слънцето, но поради по-високата си температура има и по-голяма светимост. Светимостта на Слънцето, "L", се извежда от:

На Земята тази енергия преминава през сфера с радиус "a", разстоянието между Земята и Слънцето, а облъчеността (получена мощност на единица площ) се извежда от:

Земята има радиус "R" и следователно има напречно сечение formula_16. Ефективната температура и болометричната светимост са фундаментални физически параметри, които са нужни за нанасянето на дадена звезда върху диаграмата на Херцшпрунг-Ръсел. Слънцето е звезда от главната последователност от спектрален клас G2, съдържаща около 99,8632% от общата маса на Слънчевата система. Звездите от клас O в главната последователност са с голяма светимост. Така:

където "L" е светимостта, "σ" е константата на Стефан – Болцман, "R" е звездният радиус, а "T" е ефективната температура. Хипергигант

Хипергигант е звезда с огромна маса и светимост. Основният компонент на Слънчевата система е Слънцето – звезда от главната последователност, спектрален клас G2. BE е съотношението на еквивалентната маса на гравитационно свързващата енергия към наблюдаваната гравитационна маса на неутронната звезда от „M“ килограма с радиус от „R“ метра. Също така, има 10% по-голяма маса от Слънцето и 22% по-голям радиус. Продължителността на престоя на една звезда в главната последователност може да се определи като се използва нейната маса спрямо слънчевата маса по следния начин:

където formula_2 е масата на Слънцето, formula_3 е масата на звездата, а formula_4 е предполагаемият престой на звездата в главната последователност в години. Кривината на псевдосфера с радиус "R" е −1/"R", за разлика от кривината на сферата която има положителна кривина 1/"R". Звездите от тези купове се нанасят с абсолютните си стойности по оста на светимост в диаграмата на Херцшпрунг-Ръсел. Когато не е посочено друго, под светимост се разбира болометричната такава, която според СИ се измерва във ватове или ако говорим за слънчева светимост - formula_1 - колко пъти повече излъчва даден обект от Слънцето, чиято светимост е 3,90.10 W.

Светимостта не зависи от разстоянието и се измерва като абсолютна звездна величина, съответстваща на видимата светимост или болометрична величина, съответстваща на болометричната светимост. Хипергигантите са най-ярките звезди, със светимост хиляди или милиони пъти по-висока от тази на слънцето. При измерването на яркостта на една звезда, видимата светимост (не общата светимост в целия спектър), видимата звездна величина (видима яркост) и разстоянието са взаимносвързани параметри. Нека търкалящата се окръжност има радиус "r", а направляващата окръжност – "R". Тя е класическа бяла звезда от главната последователност и подобно на Слънцето превръща водородното си гориво в хелий.