Мейозата:
е универсален вид делене на прокариотните клетки завършва с образуване на диплоидни клетки е универсален вид делене на еукариотните клетки завършва с образуване на хаплоидни клетки
A B C D
Клетките нарастват бързо и се делят митотично (митотичното делене е характерно за телесните клетки, докато мейозата е характерна само за половите клетки). Второто делене на мейозата е сходно с митотичното. За прокариотните клетки е характерно бързо редуване на растеж и делене, при което жизненият път на отделните клетъчни поколения е твърде кратък. Срещат се в прокариотните клетки. Цитоплазменото делене започва по време или след късните стадии на ядреното делене при митозата и мейозата. Мезозома

Мезозома е образувание на клетъчната мембрана на прокариотните клетки. Еукариотните клетки (същинскоядрени) са клетки, при които наследственото вещество е отделено от цитоплазмата чрез обвивка (клетки, които имат ядро), а основната разлика между прокариотните клетки и еукариотните клетки е, че еукариотните имат ядро, а прокариотните нямат. Подобна картина се наблюдава и в прокариотните клетки – техният жизнен цикъл се припокрива изцяло с цикъла на делене (но те не се делят чрез митоза). Клетъчна мембрана притежават както еукариотните, така и прокариотните клетки. Наследствената информация на прокариотните клетки е под формата на една кръгова молекула ДНК. Всички клетки произлизат от други клетки посредством процес на клетъчно делене. Еукариотните клетки по принцип са много по-големи (хиляди пъти) от прокариотните. В цитоплазмата на прокариотните клетки се намират и по – малки пръстеновидни молекули ДНК – плазмиди. Вследствие от мейозата се получават 4 дъщерни клетки, всичките с хаплоиден хромозомен набор. В резултат на това делене се получават четири дъщерни клетки. Разрушените клетки се възобновяват посредством делене на основния клетъчен слой. Еукариотните клетки са по-големи и по-сложни от прокариотните клетки (бактерии и археи) и пораждането на тази сложност се открива само в последните години. Например биологичните клетки във подходяща среда, се размножават чрез клетъчно делене. Следователно за едни клетки жизненият път преминава в цикъла растеж – делене, а за други продължава без делене до смъртта. Прокариотните мРНК направо си се синтезират във годен за транслация вид. В подходящи условия това ДНК е възпроизведено и предадено на дъщерните клетки чрез клетъчното делене. В общия случай, диференцираните растителни клетки при делене не могат да произвеждат клетки от различен от своя тип. Еукариотните клетки са 10 пъти по-големи от прокариотните и могат да са до 1000 пъти по-обемни. При делене наследствения материал се предава в пълен комплект на следващото поколение клетки. Прокариотните клетки не притежават обособено ядро, което да е отделено от цитоплазмата със самостоятелна мембрана, и това ги отличава от еукариотите. Хаплоидните клетки служат като гамети в многоклетъчните организми и при сливането си образуват диплоидни клетки. Вследствие от мейозата се получават 4 дъщерни клетки, всичките с хаплоиден хромозомен набор. За пшеницата е характерно, че соматичните и клетки не са само диплоидни (2n). Клетки и организми с двойки хомоложни хромозоми се наричат диплоидни – имат диплоиден хромозомен набор (двоен хромозомен набор). По тази причина те могат да имат диплоидни или дори триплоидни клетки от зиготната линия. Клетките нарастват бързо и се делят митотично (митотичното делене е характерно за телесните клетки, докато мейозата е характерна само за половите клетки). Сперматогенеза

Сперматогенеза е процес на образуване на мъжки полови клетки с хаплоиден хромозомен набор. Гаметогенеза

Гаметогенезата е процес на образуване на високоспециализирани зрели полови клетки. Образуване на половите клетки

Яйцата и сперматозоидите се образуват от полови клетки, наречени съответно оогонии и сперматогонии. Гаметогенезата представлява образуване на зрели специализирани полови клетки с намелен наполовина, или хаплоиден, хромозомен набор (n). Повечето организми са диплоидни. Повечето животни са диплоидни. Второто делене на мейозата е сходно с митотичното. Расте чрез бавно непрекъснато образуване на нови епителни клетки върху предната повърхност и изтласкване и сбиване на стари, видоизменени и лишени от ядра епителни клетки. Овогенеза

Овогенеза или оогенеза е процес на образуване на хаплоидни полови клетки в яйчниците на женските организми. Този етап завършва с гигантска експлозия с отделяне на кисела пемза и последващо образуване на първата обширна калдера. Например повечето животни са диплоидни и произвеждат хаплоидни гамети. Мейозата протича като две последователни митотични деления. При много организми хаплоидният етап е ограничен само до гаметите, специализирани в пресъчетаване и образуване на нови диплоидни организми, докато при други, като тайнобрачните растения, гаметите могат да се делят, създавайки многоклетъчни хаплоидни организми. с вътрешно образуване). При засрещане на две фертилни диплоидни гамети се формира организъм с тетраплоиден 4n набор от хромозоми. Мейозата при животните винаги води до образуването на гамети. Всяко пипало завършва с удебеление, в което има множество жлезисти клетки, отделящи лепкав секрет. Дължат се на неразпределяне на X-хромозомата по време на мейозата. в облаците) с образуване на киселина. Клетките нарастват бързо и се делят митотично (митотичното делене е характерно за телесните клетки, докато мейозата е характерна само за половите клетки). Второто делене на мейозата е сходно с митотичното. Еукариотните клетки (същинскоядрени) са клетки, при които наследственото вещество е отделено от цитоплазмата чрез обвивка (клетки, които имат ядро), а основната разлика между прокариотните клетки и еукариотните клетки е, че еукариотните имат ядро, а прокариотните нямат. Цитоплазменото делене започва по време или след късните стадии на ядреното делене при митозата и мейозата. Еукариотните клетки вероятно са еволюирали от симбиозни общности от прокариотни клетки. Клетъчна мембрана притежават както еукариотните, така и прокариотните клетки. Всички клетки произлизат от други клетки посредством процес на клетъчно делене. Има много типове органели, особено в еукариотните клетки на висшите организми. В еукариотните клетки ядрата могат да се делят по два начина. Смята се, че този органел се е развил само в еукариотните клетки на животните. Еукариотните клетки по принцип са много по-големи (хиляди пъти) от прокариотните. Вследствие от мейозата се получават 4 дъщерни клетки, всичките с хаплоиден хромозомен набор. Различните клетки при еукариотните организми притежават различна характерна форма и сложен вътрешен строеж. Изградени са от белтъка актин, един от най-разпространените белтъци в еукариотните клетки. В резултат на това делене се получават четири дъщерни клетки. Разрушените клетки се възобновяват посредством делене на основния клетъчен слой. Произхождат от древни бактерии, погълнати от предшествениците на еукариотните клетки, под формата на ендосимбиотичен съюз. Хистон

Хистоните са обширен клас силно алкални протеини, намиращи се в ядрата на еукариотните клетки. Митотичното делене, характерно за еукариотните организми, протича с образуване на сложен апарат за разделяне на генетичен материал, наречен делително вретено. Еукариотните клетки притежават високо специализирана едномембранна система, характеризираща се с регулирано движение и транспорт на везикули. Ендоплазмен ретикулум

Ендоплазменият ретикулум (наричан още ендоплазмена мрежа) е клетъчен органел, който се среща в еукариотните клетки. Например биологичните клетки във подходяща среда, се размножават чрез клетъчно делене. Следователно за едни клетки жизненият път преминава в цикъла растеж – делене, а за други продължава без делене до смъртта. Прокариотите обикновено са единични клетки и по-рядко свързани в колонии, докато еукариотните клетки се откриват в многоклетъчни организми с висока степен на организация. Имало е пренос на гени и между прародителите на еукариотните клетки и прокариотите, при придобиването на хлоропластите и на митохондрия. Овогенеза

Овогенеза или оогенеза е процес на образуване на хаплоидни полови клетки в яйчниците на женските организми. Спорите обикновено са хаплоидни и едноклетъчни и са продукт на мейозата в спорофита. Нейното образуване е в резултат от сливането на две хаплоидни гамети. Вследствие от мейозата се получават 4 дъщерни клетки, всичките с хаплоиден хромозомен набор. Диплоидните организми от своя страна могат да образуват чрез мейоза хаплоидни клетки (гамети). Това e биологичен термин, с който се обозначава образуването на хаплоидни полови клетки в животинските организми и човека. От една диплоидна клетка се получават 4 хаплоидни клетки вследствие от двойно последователно делене – мейоза. Клетките нарастват бързо и се делят митотично (митотичното делене е характерно за телесните клетки, докато мейозата е характерна само за половите клетки). Сперматогенеза

Сперматогенеза е процес на образуване на мъжки полови клетки с хаплоиден хромозомен набор. Гаметогенеза

Гаметогенезата е процес на образуване на високоспециализирани зрели полови клетки. Образуване на половите клетки

Яйцата и сперматозоидите се образуват от полови клетки, наречени съответно оогонии и сперматогонии. Гаметогенезата представлява образуване на зрели специализирани полови клетки с намелен наполовина, или хаплоиден, хромозомен набор (n). Всяка тичинка има дръжка и прашник с две прашникови торбички, в които след мейотично делене се образуват хаплоидни микроспори (цветен прашец) – мъжки полови клетки. Второто делене на мейозата е сходно с митотичното. От една диплоидна клетка се получават 4 хаплоидни клетки, от които се получават 4 активни гамети, за разлика от овогенезата. Клетка може да бъде наречена хаплоидна ако ядрото ѝ е хаплоидно, а организъм – ако телесните му (соматични) клетки са хаплоидни. Но едва по-късно Август Вайсман обръща внимание, че са необходими две деления на ядрото, за да се получат хаплоидни полови клетки. Расте чрез бавно непрекъснато образуване на нови епителни клетки върху предната повърхност и изтласкване и сбиване на стари, видоизменени и лишени от ядра епителни клетки. Този етап завършва с гигантска експлозия с отделяне на кисела пемза и последващо образуване на първата обширна калдера. Мейозата протича като две последователни митотични деления. с вътрешно образуване). Мейозата при животните винаги води до образуването на гамети. Неоплодените яйца се развиват в хаплоидни мъжки индивиди. При много организми хаплоидният етап е ограничен само до гаметите, специализирани в пресъчетаване и образуване на нови диплоидни организми, докато при други, като тайнобрачните растения, гаметите могат да се делят, създавайки многоклетъчни хаплоидни организми. По време на мейоза в предшествениците на половите клетки броят на хромозомите намалява наполовина като на случаен принцип се „избира“ по една хромозома от всяка хомоложна двойка, а резултатът е хаплоидни гамети.