Кое от следните твърдения НЕ е вярно според модела на Бор за водородния атом? енергетично ниво. 
Енергията на електрона в атома е квантувана. Атомът излъчва фотон при преминаване на електрона от по-високо на по-ниско Електронът излъчва енергия при движението си по стационарна орбита. Електронът може да се движи около ядрото само по стационарни орбити.
A B C D
Основното енергетично ниво на електрона във водородния атом е −13,6 eV, еквивалентно на ултравиолетов фотон с дължина на вълната 92 nm. Радиус на Бор

Радиусът на Бор е физична константа, която е равна точно на най-вероятното разстояние между атомното ядро и електрона във водородния атом в основно състояние. Двата електроотрицателни кислородни атома са склонни да притеглят електрона на водородния атом, така че останалият протон H може лесно да се откъсне. Модел на Бор

Моделът на атома на Бор е разработен от Нилс Бор през 1913 г. и представлява първата квантова теория за строежа на водородния атом, която успява да обясни дискретността на енергетичните нива и да изведе формула за честотите на спектралните линии. Забележителен негов принос в ранната квантова теория е уточняването на модела на Бор, с чиято помощ се удава да се обясни тънката структура на спектралните линии на водородния атом. За да обясни структурата на атома, през 1913 г. Нилс Бор предполага съществуването на стационарни състояния на електрона, в които енергията може да приема само дискретни стойности. йонизиращата енергия на водородния атом. Нилс Бор създава модела на Бор, в основата на който е планетарният модел на атома, съчетан с квантови представи и предложените от него постулати. Усъвършенстване на модела на Бор взема предвид и факта, че масата на атомното ядро не е безкрайна, в сравнение с масата на електрона. Експериментално тя се измерва като енергията, необходимо за откъсване на електрона от атома, най-често изразена в единици електронволт (eV). Хлорният атом е много по-електроотрицателен от водородния атом, което прави връзката полярна. Енергията на електрона, когато е в свързано състояние в атома, е също дискретна и това обяснява стабилността на атомите и материята изобщо. Основните му експерименти са в областта на квантовата механика и потвърждаване модела на атома на Бор. За по-маловажните твърдения се използват следните понятия:


Твърдение което не е доказано, но се предполага че е вярно се нарича хипотеза. Енергетично ниво

Енергийно (или енергетично) ниво е величина във физиката и химията, характеризираща собствените значения на енергията на квантовите системи, състоящи се от микрочастици (електрони, протони и други елементарни частици) и подчиняващи се на законите на квантовата механика. В атомната физика основното квантово число на електрона уточнява електронния слой, който определя енергетичното ниво на целия атом. Във всяка молекула всеки фосфорен атом се свързва чрез трите си единични "p"-електрона с другите три фосфорни атома. Първата йонизационна енергия е енергията, необходима за отделяне на един електрон от атом в основно състояние:

Na (1s2s2p3s) → Na (1s2s2p) + e

В рамките на атома енергията за отделяне на първия електрон е най-ниска и нараства при отделянето на всеки следващ. Облаците на вероятността са също приближения, но по-добри от модела на Бор, мястото на електрона се дава с функция на вероятността. При абсорбцията фотонът се поглъща от атома, което води до преход на електрона от по-ниско на по-високо енергийно ниво. Асиметричният въглероден атом е свързан към два въглеродни атома, един атом кислород и атом водород. Независимо кое от двете е вярно, именно Спенсър разкрива концепцията за космическата еволюция. Планетарният модел на атома на свой ред е в основата на квантовата теория на атома на Бор. Енергията на получените хибридни орбитали е средно аритметична от енергията на изходните АО, така че общата енергия на атома не се променя. Но Христак го е украсявал и прибавял бивали и небивали работи, та да се чуди човек кое е вярно и кое не. Основното енергетично ниво на електрона във водородния атом е −13,6 eV, еквивалентно на ултравиолетов фотон с дължина на вълната 92 nm. Фотон, погълнат от атом възбужда даден електрон и той преминава на по-високо енергийно ниво. И обратно – електрон, който се спуска на по-ниско енергийно ниво в даден атом, излъчва фотон с енергия, равна на разликата между нивата. При абсорбцията фотонът се поглъща от атома, което води до преход на електрона от по-ниско на по-високо енергийно ниво. Радиус на Бор

Радиусът на Бор е физична константа, която е равна точно на най-вероятното разстояние между атомното ядро и електрона във водородния атом в основно състояние. По подобен начин, при спонтанно излъчване на фотон електронът може да се премести на по-ниско енергийно ниво. Хлорният атом е много по-електроотрицателен от водородния атом, което прави връзката полярна. По принцип гама лъчите са продукт на ядрени преходи от нестабилно високо-енергетично състояние в стабилни ниско-енергетични състояние. Сравнен с ниско ниво асемблерните езици, езикът от високо ниво като Java, има следните предимства: 
Да разгледаме тези точки по-детайлно. Емисионен спектър

Емисионният спектър на химичен елемент или съединение е спектърът на честотите на електромагнитното излъчване на атом или молекула, преминаващ(a) от високо енергийно ниво към по-ниско енергийно ниво. Спонтанна емисия е процесът, при който електронът „спонтанно“ (без външно влияние) преминава от по-високо на по-ниско енергийно ниво. Забележителен негов принос в ранната квантова теория е уточняването на модела на Бор, с чиято помощ се удава да се обясни тънката структура на спектралните линии на водородния атом. Облаците на вероятността са също приближения, но по-добри от модела на Бор, мястото на електрона се дава с функция на вероятността. Това се нарича още обръщане на контрола (inversion of control) – когато модулите от високо ниво не зависят от модули от по-ниско ниво. Според нивото на действие на написаните от тях инструкции има език за програмиране на ниско ниво, на средно ниво и на високо ниво. При това съставяне на слоевете, компонентите на високо ниво зависят директно на тези на по-ниско ниво за да извършат дадена задача. По принцип, дадена частица се разлага от високо енергийно ниво на по-ниско енергийно ниво чрез излъчване, например на фотони. йонизиращата енергия на водородния атом. Тази зависимост върху компонентите на ниско ниво ограничават възможността за преизползване на компонентите на по-високо ниво. За да премине електронът от по-ниско енергийно ниво на по-високо, той трябва да получи енергия отвън. Бързите шини са на по-високо ниво в йерархията, бавните на по-ниско. За по-маловажните твърдения се използват следните понятия:


Твърдение което не е доказано, но се предполага че е вярно се нарича хипотеза. Когато следваме този принцип, модулите на по-високо ниво не зависят от тези на по-ниско ниво, като и двата трябва да зависят само и единствено от абстракции. Сравнен с ниско ниво асемблерните езици, езикът от високо ниво като Java, има следните предимства:

Обикновено изходния код от декомпилаторите е от пет до десет пъти по-къс от този на дисасемблерите. В конвенционалната архитектура на дадено приложение, компонентите на ниско ниво са проектирани за да бъдат консумирани от тези на по-високо ниво. йонизиращата енергия на водородния атом. Основното енергетично ниво на електрона във водородния атом е −13,6 eV, еквивалентно на ултравиолетов фотон с дължина на вълната 92 nm. В новия атом, електронът може да се озове на кое да е от енергетичните нива. От гледна точка на квантовата механика електронът в основното състояние на водородния атом изобщо няма момент на импулса. Когато електронът се върне обратно на базовото си ниво, се излъчва светлина. Хлорният атом е много по-електроотрицателен от водородния атом, което прави връзката полярна. В модела на Бор "електронна обвивка" или "главно енергийно ниво" представлява орбита, по която се движат електроните около атомното ядро. Забележителен негов принос в ранната квантова теория е уточняването на модела на Бор, с чиято помощ се удава да се обясни тънката структура на спектралните линии на водородния атом. Когато се възбуди, електронът се придвижва към по-високо енергийно ниво или орбита. За да премине електронът от по-ниско енергийно ниво на по-високо, той трябва да получи енергия отвън. За по-маловажните твърдения се използват следните понятия:


Твърдение което не е доказано, но се предполага че е вярно се нарича хипотеза. При затворена траектория (орбита), сборът от [[кинетична енергия|кинетичната енергия]] на движението на тялото и потенциалната енергия на гравитационното взаимодействие е отрицателна. През 1913 година [[Нилс Бор]] използва идеята, за да обясни факта, че електронът в атома не излъчва, освен ако не му се въздейства отвън. През 1913 година Нилс Бор използва идеята, за да обясни факта, че електронът в атома не излъчва, освен ако не му се въздейства отвън. И обратно – електрон, който се спуска на по-ниско енергийно ниво в даден атом, излъчва фотон с енергия, равна на разликата между нивата. Радиус на Бор

Радиусът на Бор е физична константа, която е равна точно на най-вероятното разстояние между атомното ядро и електрона във водородния атом в основно състояние. Модел на Бор

Моделът на атома на Бор е разработен от Нилс Бор през 1913 г. и представлява първата квантова теория за строежа на водородния атом, която успява да обясни дискретността на енергетичните нива и да изведе формула за честотите на спектралните линии. Обратното също е вярно: античастицата на позитрона е електронът. Според този модел електронът не може да влезе в спирално падане, като в модела на Ръдърфорд, защото не може непрекъснато да губи енергия; вместо това може да извършва мигновени преходи между две нива с различна енергия. Установено е, че при поглъщане или излъчване на квант светлинна енергия от водородния атом се наблюдава следната зависимост за дължината на вълната на излъчените спектрални линии (λ):

formula_1,

където:

Съвкупността от спектрални линии, принадлежащи на определен атом, се подчиняват на такава зависимост. Излъчването в тази линия се дължи на водороден атом, когато електронът му премине от "n"=3 към "n"=2 енергийно ниво. Терминологията е въведена от Арнолд Зомерфелд при модифицирането на Модела на Бор. Главното квантово число се появява при квантуване на енергията на системата ядро-електрон, както е дадено във формулата:

Също и в квантуването на момента на импулса на електрони по тяхната орбита, според модела на Бор: Електронът може да премине към по-високо енергийно ниво, поглъщайки фотон с достатъчна енергия, за да го премести в ново квантово състояние. Молекулата има голям диполен момент с отрицателен заряд (δ−) при хлорния атом и положителен заряд (δ+) при водородния. В новия атом, електронът може да се озове на кое да е от енергетичните нива. Основното енергетично ниво на електрона във водородния атом е −13,6 eV, еквивалентно на ултравиолетов фотон с дължина на вълната 92 nm. Забележителен негов принос в ранната квантова теория е уточняването на модела на Бор, с чиято помощ се удава да се обясни тънката структура на спектралните линии на водородния атом. Протонът има плътност около 2,31 × 10 kg/m

Ядрото на най-разпространения изотоп на водородния атом е един протон. От гледна точка на квантовата механика електронът в основното състояние на водородния атом изобщо няма момент на импулса. През 1913 г. Нилс Бор приема тази идея в създадения от него модел на атома, при който електронът обикаля около ядрото само по точно определени кръгови орбити с точни стойности на характеризиращите го величини момент на импулса и енергия, като разстоянието му от ядрото (радиусът на орбитата) е пропорционално на енергията на електрона. Получената енергия от фотона обаче го възбужда до проводящото енергийно ниво, електронът се откъсва и може да се движи свободно в полупроводника. За по-маловажните твърдения се използват следните понятия:


Твърдение което не е доказано, но се предполага че е вярно се нарича хипотеза. През 1916 г. Арнолд Зомерфелд включва в модела на Бор елиптични орбити, за да обясни допълнителните емисионни линии, но той все още не може да обясни спектрите на по-сложни атоми. Хлорният атом е много по-електроотрицателен от водородния атом, което прави връзката полярна. йонизиращата енергия на водородния атом. Нека да означим

С помощта на ядрото на Фейер се доказват следните твърдения за сходимостта на formula_6. Този принцип прави невалиден модела на Бор с неговите точно определени кръгови орбити. Модел на Бор

Моделът на атома на Бор е разработен от Нилс Бор през 1913 г. и представлява първата квантова теория за строежа на водородния атом, която успява да обясни дискретността на енергетичните нива и да изведе формула за честотите на спектралните линии. В това уравнение има две неизвестни величини – разстоянието г от ядрото, на което се движи електронът, и неговата скорост v. Ръдърфорд не можа да определи тези величини. В атома електроните обикалят около ядрото по твърде сложни орбити. В модела на Бор "електронна обвивка" или "главно енергийно ниво" представлява орбита, по която се движат електроните около атомното ядро. Определя и характеризира енергетичните нива, на които може да се намира електронът, n = 1 отговаря на най-ниска стойност на енергията, която електронът в един атом може да има. През същата 1913 г. датският физик Нилс Бор предлага нов модел на атома, който взема за основа модела на Ръдърфорд, но с една съществена разлика: електроните обикалят около ядрото само по точно определени кръгови орбити с дискретни (квантувани) стойности на характеризиращите ги момент на импулса и енергия. Радиус на Бор

Радиусът на Бор е физична константа, която е равна точно на най-вероятното разстояние между атомното ядро и електрона във водородния атом в основно състояние. По подобен начин, при спонтанно излъчване на фотон електронът може да се премести на по-ниско енергийно ниво. По тази причина планетарният модел на Бор е заменен с модела на атомните орбитали, който описва позицията на електроните спрямо ядрото само като вероятности. Около ядрото обикалят по орбити отрицателно наелектризираните електрони, общото число на които е равно на положителния заряд на ядрото. В частност това важи за електроните в атома: ние описваме не къде, а с каква вероятност може да бъде намерен електронът на едно или друго място около ядрото. Според този модел електронът не може да влезе в спирално падане, като в модела на Ръдърфорд, защото не може непрекъснато да губи енергия; вместо това може да извършва мигновени преходи между две нива с различна енергия.