KOMISIJOS SPRENDIMO
2004 m. gegužės 7 d.
dėl pagalbos režimo, kurį Italija nori taikyti Kampobaso provincijos žemės ūkio operatoriams
(pranešta dokumentu Nr. C(2004) 1634)
(autentiškas tik tekstas italų kalba)
(2005/319/EB)
EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA,
atsižvelgdama į Europos bendrijos steigimo sutartį ir ypač į jos 88 straipsnio 2 dalies pirmą pastraipą,
paprašiusi suinteresuotas šalis pateikti savo pastabas dėl minėtojo straipsnio,
kadangi:
I. EIGA
(1)
2000 m. lapkričio 29 d. laišku, protokoluotu 2000 m. lapkričio 30 d., Nuolatinė Italijos atstovybė prie Europos Sąjungos, remdamasi Sutarties 88 straipsnio 3 dalimi, informavo Komisiją apie 1999 m. gruodžio 29 d. Kampobaso provincijos Vykdomojo komiteto sprendimą Nr. 629.
(2)
2001 m. vasario 8 d. laišku, protokoluotu 2001 m. vasario 12 d., 2001 m. vasario 21 d. laišku, protokoluotu 2001 m. vasario 28 d., 2001 m. birželio 12 d. laišku, protokoluotu 2001 m. birželio 14 d., ir 2001 m. rugsėjo 11 d. laišku, protokoluotu 2001 m. rugsėjo 13 d., Nuolatinė Italijos atstovybė prie Europos Sąjungos pateikė Komisijai papildomą informaciją, kurios pastaroji 2001 m. sausio 12 d., 2001 m. balandžio 26 d. ir 2001 m. rugpjūčio 7 d. laiškais paprašė Italijos autoritetingų valdžios institucijų.
(3)
2001 m. lapkričio 13 d. laišku Komisija pranešė Italijai apie savo sprendimą šios pagalbos atžvilgiu pradėti Sutarties 88 straipsnio 2 dalyje numatytas procedūras.
(4)
Komisijos sprendimas pradėti procedūras buvo paskelbtas Europos Bendrijų oficialiajame leidinyje (1). Komisija paprašė suinteresuotų šalių pateikti savo pastabas dėl aptariamų priemonių.
(5)
Italijos autoritetingos institucijos nepateikė jokių pastabų dėl aptariamų priemonių. Komisija negavo pastabų iš jokio kito suinteresuoto subjekto.
II. PAGALBOS APRAŠYMAS
1. Pagalbos režimas
(6)
Minėtasis sprendimas numato pagalbą teikiant lengvatines paskolas, kurioms taikomos 2 % palūkanos, skiriant daugiausiai 20 milijonų Italijos lirų (10 329 EUR) šiems veiksmams:
-
zootechnikos įmonių prisitaikymui prie sanitarijos ir higienos normų, remiantis 1997 m. sausio 14 d. Dekretu Nr. 54, kuriuo priimamas Reglamentas, įgyvendinantis Direktyvas 92/46/EEB ir 92/47/EEB dėl pieno ir pieno produktų gamybos ir įvedimo į rinką,
-
saugumo ir sveikatos darbo vietose pagerinimui, remiantis 1994 m. rugsėjo 19 d. Dekreto Nr. 626 nuostatomis ir vėlesnėmis jo pataisomis, kurių pagrindu taikomos Direktyvos 89/391/EEB, 89/654/EEB, 89/655/EEB, 89/656/EEB, 90/269/EEB, 90/270/EEB, 90/394/EEB, 90/679/EEB, 93/88/EEB, 97/42/EEB ir 1999/38/EB dėl darbuotojų saugumo ir sveikatos darbo vietoje pagerinimo,
-
prisitaikymui prie normų dėl maisto produktų gamybos kontrolės, remiantis 1997 m. gegužės 26 d. Dekreto Nr. 155 nuostatomis, įgyvendinančiomis direktyvas 93/43/EEB ir 96/3/EB dėl maisto produktų higienos.
(7)
Konkrečiai pagalbos režimas gali būti taikomas maždaug šiems darbams atlikti:
-
darbams diegiant ir (ar) pritaikant reikalavimams nutekamųjų vandenų apdirbimo struktūras,
-
darbams diegiant ir (ar) pritaikant reikalavimams pieno surinkimo ir saugojimo struktūras,
-
darbams diegiant ir (ar) pritaikant reikalavimams elektros įrengimus,
-
darbams diegiant ir (ar) pritaikant reikalavimams higienos ir sanitarijos įrengimus,
-
darbams diegiant ir (ar) pritaikant reikalavimams gyvulių hospitalizacijos struktūras,
-
darbams diegiant ir (ar) pritaikant reikalavimams maisto produktų surinkimo ir saugojimo struktūras,
-
nehigieniškų statybinių medžiagų pakeitimui kitomis, labiau higieniškomis, medžiagomis.
(8)
Šių išlaidų eilučių kontekste pagalba bus skirta padengti projektavimo ir įgyvendinimo, medžiagų įsigijimo išlaidoms ir „kitoms išlaidoms“ (šios išlaidos pranešimo tekste įvardytos žodžiais „ir kita“).
(9)
Didžiausia paramos riba yra ta, kurią numato Tarybos reglamento (EB) Nr. 1257/1999 (2) 7 straipsnis.
(10)
Paramos gavėjai yra pavieniai ar priklausantys asociacijai tiesioginiai žemdirbiai ir pagrindiniai žemės ūkio įmonininkai, įrašyti į Kampobaso prekybos rūmus.
(11)
Pagalbos finansavimui buvo skirta 150 milijonų Italijos lirų (77 468 EUR). Režimas bus taikomas tol, kol baigsis finansavimui skirtos lėšos.
(12)
Sprendime numatytos pagalbos negalima bus prijungti prie kitos tais pačiais tikslais numatytos pagalbos. Šiuo tikslu pagalbos gavėjas turės pasirašyti pareiškimą dėl atsakomybės, kuriame įsipareigos neprašyti kitos pagalbos tiems patiems darbams. Šie pareiškimai bus reguliariai tikrinami.
2. Komisijos pateikti argumentai dėl pradėtų procedūrų
(13)
Komisija pradėjo Sutarties 88 straipsnio 2 dalyje numatytas procedūras, kadangi suabejojo režimo suderinamumu su bendrąja rinka. Abejonės buvo šios.
A. Abejonės, susijusios su investicijų, kurios yra pagalbos objektas, prigimtimi
(14)
Informacijoje, kuri buvo pateikta prieš pradedant procedūras, Italijos autoritetingos valdžios institucijos buvo patikslinusios, kad didžiausia leistina pagalba yra ta, kurią nustato Reglamento (EB) Nr. 1257/1999 7 straipsnis ir kuri atitinka paramą, kurią nustato Bendrijos gairių dėl pagalbos žemės ūkio sektoriui (3) (toliau - Gairės) 4.1 punktas, kuriame kalbama apie investavimą į žemės ūkio įmones. Be to, jos buvo nurodžiusios Operatyvinės regiono programos 4.9 punktą, kuriame kalbama tik apie investavimą į žemės ūkio įmones.
(15)
Atsižvelgiant į anksčiau minėtą informaciją ir nuorodą, taikytinos pagalbos ribos yra šios: 40 % rajonuose, kuriuose sąlygos normalios, ir 50 % regionuose, kuriuose sąlygos blogesnės, abiem atvejais padidinant pagalbą 5 %, jei investuoja jauni žemdirbiai.
(16)
Pranešime minima pagalba galėtų būti taikoma pagal tris gairių punktus:
-
4.1 punktą dėl investicijų į žemės ūkio įmones,
-
4.2 punktą dėl investicijų į žemės ūkio produktų perdirbimą ir pardavimą, (šio punkto nuostatų netaikyti negalima, nes, remiantis Italijos autoritetingų valdžios institucijų pateikta informacija, paramos gavėjai yra tiesioginiai žemdirbiai ir žemės ūkio įmonininkai; remiantis Italijos Civilinio kodekso 2135 straipsniu, „žemės ūkio įmonininkas yra tas, kuris verčiasi veikla, susijusia su žemdirbyste, miškininkyste, galvijų auginimu ir susijusia veikla“, o ši galėtų apimti žemės ūkio produktų perdirbimą ir pardavimą),
-
4.3 punktą dėl žemės ūkio veiklų diversifikacijos, kuriame yra nuorodos į 4.1 ir 4.2 punktus.
(17)
2001 m. rugpjūčio 7 d. laišku Komisijos tarnybos paprašė Italijos kompetentingų valdžios institucijų detaliai paaiškinti, kaip laikomasi kiekvieno iš šių punktų nuostatų pagal naudos gavėjo tipą. Savo 2001 m. rugsėjo 11 d. laiške Italijos autoritetingos valdžios institucijos apsiribojo atsakydamos, kad Bendrijos normų ir nuostatų nebus nepaisoma ir kad, siekdama užtikrinti uolesnį jų laikymąsi, Regiono valdžia laikysis tos pačios taktikos, kurios laikėsi administruodama ŽŪOGF orientavimo fondus.
(18)
Atsižvelgdama į tokį atsakymą, Komisija nemanė esant reikalinga pasidomėti, kaip realiai laikomasi anksčiau minėtų Gairių punktų.
B. Abejonės, susijusios su tam tikrų leidžiamų išlaidų prigimtimi ir finansavimo dydžiu
(19)
Jei, viena vertus, galima buvo manyti, kad pagalbos ribų bus laikomasi nepriklausomai nuo taikomo Gairių punkto, nes, kalbant apie žemės ūkio perdirbimui/pardavimui taikomas priemones, Molizės regionas yra vienas iš 1 tikslo regionų ir dėl to gali gauti 50 % siekiančią paramą, kurios neviršija Italijos autoritetingų valdžios institucijų pradiniame pranešime numatyta didžiausia riba, kita vertus, leistinų išlaidų procentinis dydis, kurį sudaro projektavimo išlaidos, nebuvo patikslintas, kai tuo tarpu Gairės jį apriboja 12 % kitų leidžiamų išlaidų eilučių.
Pradedant procedūras nebuvo įmanoma apibrėžti prigimties tam tikrų išlaidų, pranešime įvardytų žodžiais „ir kita“.
(20)
Taigi nebuvo įmanoma atmesti hipotezės, kad kai kurios šiai kategorijai priklausančios išlaidos yra neleidžiamos ir kad su jomis susijusi pagalba yra pagalba, kuri yra nesuderinama su bendrąja rinka.
C. Abejonės, susijusios su paramos gavėjų rentabilumo vertinimo kriterijų patikimumu ir paramos gavėjų minimalių aplinkosaugos, higienos ir gyvulių gyvenimo sąlygų taisyklių laikymusi.
(21)
Gairių 4.1 ir 4.2 punktuose patikslinama, kad pagalbą gaunančios bendrovės, atsižvelgiant į jų perspektyvas, turi būti laikomos rentabiliomis ir laikytis minimalių aplinkosaugos, higienos ir gyvulių gyvenimo sąlygų reikalavimų. Be to, pagalba gali būti skirta tik realizuojamiems rinkoje produktams. Realizavimo rinkoje klausimas problemų nekėlė, nes Komisijos patvirtintoje Operatyvinėje regiono programoje, su kuria susijęs šis projektas, aptariami kriterijai buvo tiksliai apibrėžti.
(22)
Kalbant apie rentabilumą, Italijos autoritetingos valdžios institucijos nurodė Komisijos patvirtintos Operatyvinės regiono programos 4.9 priemonę, kurioje savo ruožtu buvo nuoroda į programavimo priedą dėl taikytinų kriterijų. Skaitant šį priedą paaiškėjo, kad naudojami indikatoriai yra bendrovės bendros pajamos ir žmogaus darbo vienetų skaičius (UTH). Kad būtų pripažinta rentabilia, bendrovė turėjo įrodyti, kad jos bendros pajamos, priklausomai nuo rajono, yra lygios mažiausiai 4 ar 6 „ekonominės bendrų pajamų dimensijos vienetams“, ir kad ji suteikia darbą mažiausiai vienam UTH. Šis vertinimo kriterijus atrodė neapibrėžtas, nes, atsižvelgiant į turimą informaciją, nebuvo įmanoma suprasti, kas yra „ekonominės bendrų pajamų dimensijos vienetas“. Be to, bendrovės UTH skaičius nebūtinai atspindi jos rentabilumą. Todėl pradėdama procedūras, Komisija abejojo paramos gavėjų rentabilumo vertinimo kriterijų patikimumu.
(23)
Kalbant apie minimalių aplinkosaugos, higienos ir gyvulių gyvenimo sąlygų reikalavimų laikymąsi, Komisija pastebėjo, kad pagalba buvo numatyta finansuoti darbams, pradėtiniems remiantis dekretais, skirtais įsisavinti direktyvas, kurios programavimo priede buvo priskirtos prie minimalių reikalavimų, kurių žemės ūkio bendrovės turėjo laikytis, kad pagal Operatyvinę regiono programą galėtų gauti pagalbą.
(24)
Remiantis normomis, taikytinomis skiriant valstybės pagalbą, žemės ūkio bendrovės privalo laikytis anksčiau minėtų minimalių reikalavimų, kad galėtų gauti pagalbą. Be to, remiantis Gairių 4.1.1.3 punktu, jei investuojama siekiant prisiderinti prie naujų minimalių aplinkosaugos, higienos ar gyvulių gyvenimo sąlygų reikalavimų, parama gali būti skirta, kad būtų patenkinti šie nauji reikalavimai. Tame pačiame punkte taip pat patikslinama, kad tokiu atveju reikia atsižvelgti į laikotarpį, nustatytą remiantis 1999 m. liepos 23 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 1750/1999 2 straipsnio antru skirsniu, kurio nuostatos įgyvendina Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1257/1999 dėl Europos žemės ūkio orientavimo ir garantijų fondo (ŽŪOGF) (4) paramos kaimo plėtrai.
(25)
2001 m. rugpjūčio 7 d. laišku Komisija paklausė Italijos autoritetingų valdžios institucijų, kokie nauji reikalavimai gali būti įvesti ir koks laikas numatytas jiems pritaikyti. Savo atsakyme Italijos autoritetingos valdžios institucijos pranešė, kad jos kreipsis dėl ekspertizės ištirti, kaip laikomasi galiojančių Bendrijos, nacionalinių ir regioninių norminių aktų nustatytų minimalių reikalavimų.
(26)
Tačiau ši informacija nepateikė jokio atsakymo į Komisijos pateiktus klausimus, kadangi nebuvo galima nustatyti, kokie nauji reikalavimai gali būti įvesti ir per kokį laiką jie turi būti pritaikyti. Taigi, pradėdama taikyti procedūras, Komisija negalėjo atmesti hipotezės, kad numatyta pagalba yra skirta finansuoti prisitaikymui prie normų, kurios jau turėjo būti taikomos ir kurios buvo vienos iš minimalių reikalavimų, kurių žemės ūkio bendrovės bet kokiu atveju privalėjo laikytis, kad galėtų gauti pagalbą. Bendrovėms, nesilaikančioms Bendrijos reikalavimų, skirta pagalba negalėjo būti laikoma suderinama su bendrąja rinka.
(27)
Dėl šių prielaidų Komisija turėjo rimtų abejonių, ar potencialūs pagalbos gavėjai laikosi Gairių nustatytų minimalių aplinkosaugos, higienos ir gyvulių gyvenimo sąlygų reikalavimų ir ar dėl to yra tinkamos ne tik padengtinos išlaidos, bet ir patys pagalbos gavėjai.
D. Abejonės dėl atgalinio pagalbos galiojimo
(28)
Komisijos tarnybos paprašė Italijos autoritetingų valdžios institucijų užtikrinti, kad minėto sprendimo numatytos priemonės nebūtų įgyvendinamos, laikantis atgalinio negaliojimo principo, kuris minimas Gairių 3.6 punkte, ir įsipareigoti neskirti pagalbos veiklai ar darbams, kurie buvo pradėti prieš paramos gavėjui pateikiant prašymą dėl pagalbos suteikimo ir prieš kompetentingoms valdžios institucijoms priimant jį su įpareigojančiomis pasekmėmis po to, kai Komisija patvirtino pagalbos režimą.
(29)
Iš Italijos autoritetingų valdžios institucijų pateiktos informacijos yra aišku, kad kol kas nebuvo ir nebus pervesta jokia pagalba, kol Komisija nepatvirtins režimo; vis dėlto paskutiniajame šių valdžios institucijų pateiktame atsakyme nesama įsipareigojimo, kurio buvo prašoma, neskirti pagalbos veiklai ar darbams, kurie buvo pradėti prieš paramos gavėjui pateikiant prašymą dėl pagalbos suteikimo ir prieš kompetentingoms valdžios institucijoms priimant jį su įpareigojančiomis pasekmėmis. Taigi, pradėdama procedūras, Komisija negalėjo atmesti hipotezės, kad pagal šį režimą gali būti skirta atgalinio galiojimo pagalba, kuri nėra skatinanti pagalba. Todėl Komisija ir šia prasme turėjo suabejoti numatytos pagalbos suderinamumu su bendrąja rinka.
III. ITALIJOS IR TREČIŲJŲ ASMENŲ PATEIKTOS PASTABOS
(30)
Italija nepateikė Komisijos tarnyboms jokių pastabų, susijusių su aptariama pagalba po to, kai buvo pradėtos Sutarties 88 straipsnio 2 dalyje numatytos procedūros. Komisija pastabų negavo ir iš suinteresuotų trečiųjų asmenų.
IV. TEISINIS VERTINIMAS
1. Pagalbos teikimas, remiantis Sutarties 87 straipsnio 1 dalimi
(31)
Remiantis Sutarties 87 straipsnio 1 dalimi, valstybės narės arba iš jos valstybinių išteklių bet kokia forma suteikta pagalba, kuri, palaikydama tam tikras įmones arba tam tikrų prekių gamybą, iškraipo konkurenciją arba gali ją iškraipyti, yra nesuderinama su bendrąja rinka, kai ji daro poveikį valstybių narių tarpusavio prekybai.
(32)
Aptariamos priemonės atitinka šį apibrėžimą, nes palaiko tam tikrų prekių gamybą (bazinę žemės ūkio produkciją, nes investuojama pirminės produkcijos lygiu) ir gali daryti poveikį tarpusavio prekybai dėl plačios produktų, kuriems jos taikomos, gamos (pavyzdžiui, 1998 m. Italija importavo žemės ūkio produktų už 15 222 milijardus ekiu ir eksportavo už 9 679 milijardus ekiu; tais pačiais metais Europos Sąjungos viduje buvo importuota žemės ūkio produktų už 128 256 milijardus ekiu ir eksportuota už 132 458 milijardus ekiu).
(33)
Taigi aptariamos priemonės atitinka Sutarties 87 straipsnio 1 dalyje pateiktą valstybės pagalbos apibrėžimą.
(34)
Draudimas skirti valstybės paramą nėra besąlyginis. Aptariamu atveju išimtys, kurias numato Sutarties 87 straipsnio 2 dalis, yra akivaizdžiai netaikytinos, be to, Italijos autoritetingos valdžios institucijos jomis net nesirėmė.
(35)
Netaikytinas ir Sutarties 87 straipsnio 3 dalies a punktas, kadangi pagalba nėra skirta skatinti ekonominei regionų, kuriuose gyvenimo lygis yra nenormaliai žemas ir kuriuose didelis nedarbo lygis, plėtrai.
(36)
Kalbant apie Sutarties 87 straipsnio 3 dalies b punktą, reikia pastebėti, kad aptariama pagalba nėra skirta bendriems Europos interesams svarbių projektų vykdymui skatinti arba kurios nors valstybės narės ekonomikos dideliems sutrikimams atitaisyti.
(37)
Kalbant apie Sutarties 87 straipsnio 3 dalies d punktą, reikia pabrėžti, kad aptariama pagalba nėra susijusi su šiame sprendime nurodytais tikslais.
(38)
Atsižvelgiant į aptariamų priemonių prigimtį, vienintelė išimtis, kuria galima remtis, yra Sutarties 87 straipsnio 3 dalies c punkte nurodyta išimtis, kurios pagrindu galima laikyti suderinama su bendrąja rinka paramą, skirtą tam tikros ekonominės veiklos rūšių arba tam tikrų ekonomikos sričių plėtrai skatinti, jei ji netrikdo prekybos sąlygų taip, kad prieštarautų bendram interesui.
2. Pagalbos suderinamumo tyrimas
(39)
Aptariamą sprendimą reikia apsvarstyti remiantis Gairėmis, kadangi juo siekiama nustatyti pagalbos investuojant į žemės ūkio sritį režimą ir apie jį pagal nustatytą tvarką informavo Italijos autoritetingos valdžios institucijos, remdamosi Sutarties 88 straipsnio 3 dalimi.
(40)
Gairių 23.3 punktas nustato, kad jos taikomos naujai valstybės pagalbai žemės ūkio srityje, įskaitant pagalbą, apie kurią valstybės narės informavo Komisiją, bet Komisija dėl jos sprendimo dar nepriėmė, pradedant 2000 m. sausio 1 d.
(41)
2003 m. gruodžio 23 d. Komisijos reglamentas (EB) Nr. 1/2004 dėl EB Sutarties 87 ir 88 straipsnių taikymo valstybės pagalbai, teikiamai smulkioms ir vidutinėms įmonėms, užsiimančioms žemės ūkio produktų gamyba, perdirbimu ir pardavimu (5), aptariamu atveju netaikytinas, nes apie pagalbos gavėjus pateikta informacija neleidžia visais atvejais nustatyti, ar pagalba skirta smulkioms ir vidutinėms įmonėms, kurioms gali būti taikomas minėtasis reglamentas (6).
(42)
Pateiktoje informacijoje Italijos autoritetingos valdžios institucijos patikslino, kad didžiausia leistina pagalba yra ta, kurią nustato Reglamento (EB) Nr. 1257/1999 7 straipsnis ir kuri atitinka paramą, kurią nustato Gairių 4.1 punktas, kuriame kalbama apie investavimą į žemės ūkio įmones. Be to, jos buvo nurodžiusios Operatyvinės regiono programos 4.9 punktą, kuriame kalbama tik apie investavimą į žemės ūkio įmones.
(43)
Atsižvelgiant į anksčiau minėtą informaciją ir nuorodą, taikytinos pagalbos ribos yra šios: 40 % rajonuose, kuriuose sąlygos normalios, ir 50 % regionuose, kuriuose sąlygos blogesnės, abiem atvejais padidinant pagalbą 5 %, jei investuoja jauni žemdirbiai.
(44)
Vis dėlto aptariama pagalba gali būti susijusi su trijų tipų investicijomis, kurių patvirtinimo sąlygas nustato skirtingi Gairių punktai:
-
investicijos į žemės ūkio įmones (4.1 punktas),
-
investicijos į žemės ūkio produktų perdirbimą ir pardavimą (4.2 punktas),
-
investicijos, kuriomis siekiama skatinti žemės ūkio veiklos rūšių diversifikaciją (4.3 punktas, kuriame yra nuorodos į 4.1 ir 4.2 punktus).
(45)
Remiantis Gairių 4.1 punktu, valstybės pagalba investicijoms į žemės ūkio įmones gali būti skirta, jei išpildomos šios sąlygos:
a)
investuojant siekiama bent vieno iš šių tikslų: sumažinti gamybos kaštus, pagerinti ir reorganizuoti gamybą, padidinti kokybę, apsaugoti ir pagerinti gamtinę aplinką, higienos sąlygas ir gyvulių gyvenimo sąlygas ar skatinti žemės ūkio veiklos rūšių diversifikaciją;
b)
pagalbos intensyvumo riba - 40 % (50 % rajonuose, kuriuose sąlygos blogesnės). Tačiau, jei investuoja jauni žemdirbiai per penkerius metus nuo įsikūrimo, šios maksimalios ribos gali būti padidintos atitinkamai iki 45 % ir 55 %;
c)
pagalba investicijoms skiriama tik bendrovėms, kurių rentabilumą galima pagrįsti įvertinant jų perspektyvas ir kurių vadovas turi reikiamų profesinių žinių ir kompetencijų. Be to, bendrovė turi išpildyti Bendrijos minimalius aplinkosaugos, higienos ir gyvūnų gyvenimo sąlygų reikalavimus.
d)
investicijoms, kuriomis siekiama padidinti gamybinius pajėgumus, pagalba skiriama tik tada, jei gamintojai, apie kuriuos kalbama, gali savo produkciją normaliai realizuoti rinkoje;
e)
leidžiamos tik šios išlaidos: statybų, nekilnojamojo turto įsigijimo ar pagerinimo; naujų mašinų ir įrengimų, įskaitant informacines programas, įsigijimo; bendrosios išlaidos, tokios kaip honorarai architektams, inžinieriams ir konsultantams, galimybių studijų, patentų ir leidimų įsigijimo išlaidos, iki 12 % anksčiau nurodytų išlaidų; žemės įsigijimo išlaidos, įskaitant teisinių paslaugų išlaidas, mokesčius ir registracijos kaštus;
f)
visos leidžiamos išlaidos neviršija visų leidžiamų investicijų ribų, valstybių narių nustatytų remiantis Tarybos reglamento (EB) Nr. 1257/1999 7 straipsniu.
(46)
Kalbant apie investicijas, susijusias su žemės ūkio produktų perdirbimu ir pardavimu, remiantis Gairių 4.2 punktu, reikia pastebėti, kad pagalba gali būti skirta, jei išpildomos šios sąlygos:
a)
pagalbą gaunančių įmonių rentabilumas įrodomas jų perspektyvų įvertinimo pagrindu;
b)
pagalbą gaunančios įmonės laikosi bent jau minimalių aplinkosaugos, higienos ir gyvulių gyvenimo sąlygų reikalavimų. Tačiau jei investuojama, siekiant prisiderinti prie naujų minimalių aplinkosaugos, higienos ar gyvulių gyvenimo sąlygų reikalavimų, parama gali būti skirta, kad šie nauji reikalavimai būtų išpildyti;
c)
pagalba neviršija 40 % (50 % 1 tikslo regionuose);
d)
leidžiamos tik šios išlaidos: statybų, nekilnojamojo turto įsigijimo ar pagerinimo; naujų mašinų ir įrengimų, įskaitant informacines programas, įsigijimo; bendrosios išlaidos, tokios kaip honorarai architektams, inžinieriams ir konsultantams, galimybių studijų, patentų ir leidimų įsigijimo išlaidos, iki 12 % anksčiau nurodytų išlaidų; žemės įsigijimo išlaidos, įskaitant teisinių paslaugų išlaidas, mokesčius ir registracijos kaštus;
e)
pagalba neskiriama produktams, kurių negalima normaliai realizuoti rinkoje;
f)
remiantis Sutarties 88 straipsnio 3 dalimi, jei leidžiamos išlaidos viršija 25 milijonus EUR, apie tokią pagalbą investicijoms reikia informuoti Komisiją.
(47)
Remiantis 4.3 punktu, pagalbos investicijoms, skirtoms skatinti žemės ūkio veiklos rūšių diversifikaciją, suderinamumas turi būti įvertintas 4.1 punkte nustatytų sąlygų pagrindu, jei visos leidžiamos išlaidos neviršija ribos, suinteresuotos valstybės narės nustatytos visoms leistinoms investicijoms, remiantis Reglamento (EB) Nr. 1257/99 7 straipsniu. Kai ši suma viršijama, taikomos Gairių 4.2 punkte nustatytos sąlygos.
(48)
Iš aprašymo aiškiai matyti, kad nepriklausomai nuo paramos investicijoms, numatytos sprendimo, kuris yra pranešimo objektas, prigimties, Italijos autoritetingos valdžios institucijos neužtikrina, kad bus laikomasi anksčiau minėtų Gairių sąlygų, skirtų užtikrinti pagalbos investicijoms suderinamumą su bendrąja rinka, tai yra šios valdžios institucijos neužtikrina:
a)
leidžiamų išlaidų, įvardytų žodžiais „ir kita“ prigimties patikslinimo ir garantijos, kad projektavimo išlaidos neviršys 12 % kitų leidžiamų išlaidų eilučių;
b)
pagalbos gavėjų ekonominio rentabilumo vertinimo kriterijų patikimumo;
c)
minimalių aplinkosaugos, higienos ir gyvulių gyvenimo sąlygų reikalavimų laikymosi iš pagalbos gavėjų pusės;
d)
atmetimo bet kokios galimybės skirti atgalinio galiojimo pagalbą, kuri nėra skatinanti pagalba šio režimo kontekste.
(49)
Be to, Italijos autoritetingos valdžios institucijos nepateikė jokių pastabų ir nepapildė informacijos po to, kai Komisija, pradėjusi procedūras, 2001 m. lapkričio 13 d. laišku paprašė jų tai padaryti.
(50)
Todėl Komisija negavo papildomos informacijos, galinčios išsklaidyti abejones dėl aptariamos pagalbos, kilusias pradėjus procedūras, remiantis Sutarties 88 straipsnio 2 dalimi.
(51)
Anksčiau pateiktų svarstymų pagrindu Komisija mano, kad priemonės, apie kurias buvo pranešta, yra nesuderinamos su konkurenciją reguliuojančiais Bendrijos norminiais aktais ir ypač su Sutarties 87 straipsnio 3 dalies c punktu.
V. IŠVADOS
(52)
To, kas buvo išdėstyta, šviesoje, galima padaryti išvadą, kad pagalba, kurią numato aptariamas sprendimas, remiantis Sutarties 87 straipsnio 1 dalimi, yra valstybės pagalba, kurios atžvilgiu negalima taikyti nė vienos iš 87 straipsnio 3 dalyje numatytų išimčių.
(53)
Kadangi apie 1999 m. gruodžio 29 d. Kampobaso provincijos Vykdomojo komiteto sprendimą Nr. 629 buvo informuota, remiantis Sutarties 88 straipsnio 3 dalimi, ir kadangi iš pateiktos informacijos aišku, kad Italijos autoritetingos valdžios institucijos nepervedė jokios pagalbos pagal režimą, apie kurį kalbama, nebūtina pavesti grąžinti pagalbą, kurią numato aptariamas sprendimas,
PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ:
1 straipsnis
Pagalba, kurią Italija numato skirti, remdamasi 1999 m. gruodžio 29 d. Kampobaso provincijos Vykdomojo komiteto sprendimu Nr. 629 ir kurios paskirtis - finansuoti žemės ūkio veiklą, kad pagerėtų produktų kokybė ir operatorių gyvenimo kokybė, yra nesuderinama su bendrąja rinka.
Todėl minėtos pagalbos skirti negalima.
2 straipsnis
Italija per du mėnesius nuo šio sprendimo pranešimo informuoja Komisiją apie priemones, kurių ji ėmėsi, kad būtų patenkinti reikalavimai.
3 straipsnis
Šis sprendimas skirtas Italijos Respublikai.
Priimta Briuselyje, 2004 m. gegužės 7 d.