EUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS DIREKTYVA 2009/41/EB
2009 m. gegužės 6 d.
dėl riboto genetiškai modifikuotų mikroorganizmų naudojimo
(nauja redakcija)
(Tekstas svarbus EEE)
EUROPOS PARLAMENTAS IR EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
atsižvelgdami į Europos bendrijos steigimo sutartį, ypač jos 175 straipsnio 1 dalį,
atsižvelgdami į Komisijos pasiūlymą,
atsižvelgdami į Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę (1),
pasikonsultavę su Regionų komitetu,
laikydamiesi Sutarties 251 straipsnyje nustatytos tvarkos (2),
kadangi:
(1)
1990 m. balandžio 23 d. Tarybos direktyva 90/219/EEB dėl riboto genetiškai modifikuotų mikroorganizmų naudojimo (3) buvo keletą kartų iš esmės pakeista (4). Kadangi bus daromi nauji pakeitimai, siekiant aiškumo ji turėtų būti išdėstyta nauja redakcija.
(2)
Pagal Sutartį su aplinkosauga susiję Bendrijos veiksmai turi remtis principu, kad būtina imtis prevencinių veiksmų, kurių vienas iš tikslų būtų išsaugoti, apsaugoti ir pagerinti aplinką bei apsaugoti žmonių sveikatą.
(3)
Geriausio aplinkos atžvilgiu biotechnologijos panaudojimo ir vertinimo priemonės yra prioritetinė sritis, į kurią turėtų būti sutelkti Bendrijos veiksmai.
(4)
Biotechnologijos plėtra vyksta taip, kad ji prisideda prie valstybių narių ekonominio augimo. Tai apima genetiškai modifikuotų mikroorganizmų (GMM) naudojimą įvairioje veikloje ir įvairiais mastais.
(5)
Ribotas GMM naudojimas turėtų būti vykdomas taip, kad galima būtų apriboti jų galimas neigiamas pasekmes žmogaus sveikatai ir aplinkai, kreipiant reikiamą dėmesį į nelaimingų atsitikimų prevenciją ir atliekų kontrolę.
(6)
Ši direktyva nereglamentuoja tų GMM, kurie šalinami be atitinkamų nuostatų dėl konkrečių jų sąlyčio su visuomene ir aplinka ribojimo priemonių. Galima taikyti kitus Bendrijos teisės aktus, kaip 2001 m. kovo 12 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2001/18/EB dėl genetiškai modifikuotų organizmų apgalvoto išleidimo į aplinką (5).
(7)
Mikroorganizmai, išleisti į aplinką, juos ribotai naudojant vienoje valstybėje narėje, gali daugintis, pasklisti ir peržengti valstybines sienas, tokiu būdu darydami poveikį kitoms valstybėms narėms.
(8)
Norint, kad biotechnologija būtų saugiai plėtojama visoje Bendrijoje, būtina nustatyti bendras priemones, kurios numatytų, kaip reikia vertinti ir mažinti potencialią riziką, kylančią bet kokioje su ribotu GMM naudojimu susijusioje veikloje, ir nustatyti atitinkamas naudojimo sąlygas.
(9)
Dar nevisiškai žinoma su ribotu GMM naudojimu susijusios rizikos tiksli prigimtis ir mastai, todėl riziką reikia vertinti kiekvienu atskiru atveju. Norint įvertinti riziką žmogaus sveikatai ir aplinkai, būtina nustatyti rizikos vertinimo reikalavimus.
(10)
Riboto GMM naudojimo būdus reikėtų klasifikuoti pagal pavojingumą žmogaus sveikatai ir aplinkai. Tokia klasifikacija turėtų atitikti tarptautinę praktiką ir remtis rizikos vertinimu.
(11)
Siekiant užtikrinti aukšto lygio apsaugą, apribojimas ir kitos ribotam naudojimui taikomos apsaugos priemonės turi atitikti riboto naudojimo klasifikaciją. Kylant bet kokių abejonių turėtų būti taikomas aukštesnei klasifikacijos kategorijai reikalingas apribojimas ir kitos apsaugos priemonės, kol nėra gauta reikiamų duomenų, patvirtinančių, kad galima taikyti ne tokias griežtas priemones.
(12)
Pagal atitinkamus Bendrijos teisės aktus bet kokiai su GMM susijusiai veiklai turėtų būti taikomi geros mikrobiologijos praktikos ir geros darbo saugos bei higienos principai.
(13)
Įvairiuose veiklos etapuose turėtų būti naudojamos atitinkamos ribojimo priemonės, kurios padėtų kontroliuoti emisijas bei dėl riboto GMM naudojimo susidariusių medžiagų šalinimą ir neleistų įvykti nelaimingiems atsitikimams.
(14)
Prieš pirmą kartą pradėdami ribotai naudoti GMM tam tikrame įrenginyje, asmenys turėtų kompetentingai institucijai atsiųsti apie tai pranešimą, kad ta institucija galėtų įsitikinti, jog numatomas įrenginys tinka tokiai veiklai vykdyti taip, kad nesukeltų pavojaus žmogaus sveikatai ir aplinkai.
(15)
Taip pat būtina nustatyti atitinkamą tvarką, kaip turi būti pranešama kiekvienu atveju apie konkrečią veiklą, susijusią su ribotu GMM naudojimu, atsižvelgiant į keliamos rizikos laipsnį.
(16)
Tais atvejais, kai veikla yra susijusi su didele rizika, turėtų būti gautas kompetentingos institucijos sutikimas.
(17)
Apribojimą ir kitas ribotam naudojimui taikomas apsaugos priemones reikėtų nuolat peržiūrėti.
(18)
Gali būti tikslinga pasikonsultuoti su visuomene dėl riboto GMM naudojimo.
(19)
Žmones, kurių darbas susijęs su ribotu naudojimu, reikėtų konsultuoti pagal atitinkamų Bendrijos teisės aktų, ypač 2000 m. rugsėjo 18 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2000/54/EB dėl darbuotojų apsaugos nuo rizikos, susijusios su biologinių veiksnių poveikiu darbe (septintoji atskira direktyva, kaip numatyta Direktyvos 89/391/EEB 16 straipsnio 1 dalyje) (6), reikalavimus.
(20)
Reikėtų imtis atitinkamų priemonių visais saugos klausimais informuoti žmones, kuriems nelaimingas atsitikimas galėtų turėti poveikį.
(21)
Turėtų būti sudaryti avariniai planai, kad galima būtų efektyviai veikti nelaimingų atsitikimų atvejais.
(22)
Įvykus nelaimingam atsitikimui, naudotojas turėtų nedelsdamas apie tai informuoti kompetentingą instituciją ir suteikti jai informaciją, kuri yra būtina nelaimingo atsitikimo poveikiui įvertinti ir tinkamiems veiksmams vykdyti.
(23)
Yra tikslinga, kad Komisija, pasikonsultavusi su valstybėmis narėmis, nustatytų apsikeitimo informacija apie nelaimingus atsitikimus tvarką ir užvestų tokių nelaimingų atsitikimų registrą.
(24)
Ribotą GMM naudojimą reikėtų stebėti visoje Bendrijoje ir tam tikslui valstybės narės turėtų teikti Komisijai tam tikrą informaciją.
(25)
Siekiant, kad GMM būtų laikomi nekenksmingais žmogaus sveikatai ir aplinkai, jie turėtų atitikti II priedo B dalyje apibrėžtų kriterijų sąrašą. Dėl biotechnologijos pažangos greičio, rengiamų kriterijų pobūdžio ir ribotos šio sąrašo apimties Tarybai reikėtų patikrinti tuos kriterijus, kurie prireikus turėtų būti papildyti rekomendacinėmis pastabomis, kad palengvintų jų taikymą.
(26)
Šios direktyvos įgyvendinimui būtinos priemonės turėtų būti priimamos vadovaujantis 1999 m. birželio 28 d. Tarybos sprendimu 1999/468/EB, nustatančiu Komisijos naudojimosi jai suteiktais įgyvendinimo įgaliojimais tvarką (7).
(27)
Visų pirma Komisijai turėtų būti suteikti įgaliojimai priimti pakeitimus, kurie yra reikalingi II, III, IV ir V priedams suderinti su technikos pažanga, ir pritaikyti II priedo C dalį. Kadangi šios priemonės yra bendro pobūdžio ir yra skirtos iš dalies pakeisti neesmines šios direktyvos nuostatas, jos turi būti patvirtintos pagal Sprendimo 1999/468/EB 5a straipsnyje numatytą reguliavimo procedūrą su tikrinimu.
(28)
Naujos į šią direktyvą įtrauktos nuostatos susijusios tik su komiteto procedūromis. Todėl valstybėms narėms nereikia jų perkelti į nacionalinę teisę.
(29)
Ši direktyva neturėtų pažeisti valstybių narių įsipareigojimų, susijusių su direktyvų perkėlimo į nacionalinę teisę terminais, nustatytais VI priedo B dalyje,
PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:
1 straipsnis
Ši direktyva, siekdama apsaugoti žmonių sveikatą ir aplinką, nustato bendras genetiškai modifikuotų mikroorganizmų riboto naudojimo priemones.
2 straipsnis
Šioje direktyvoje vartojamos tokios sąvokų apibrėžtys:
a) „mikroorganizmas“- bet koks mikrobiologinis vienetas, ląstelinis ar neląstelinis, kuris gali daugintis ar perduoti genetinę medžiagą, įskaitant virusus, viroidus ir gyvulines bei augalines kultūros ląsteles;
b) „genetiškai modifikuotas mikroorganizmas“ (GMM)- tai mikroorganizmas, kuriame genetinė medžiaga yra pakeista tokiu būdu, kuris natūraliai nepasitaiko nei poruojantis, nei (ir) natūralios rekombinacijos būdu; pagal šią apibrėžtį:
c) „ribotas naudojimas“- tai bet kokia veikla, kai mikroorganizmai genetiškai modifikuojami arba kai tokie GMM auginami, saugomi, transportuojami, naikinami, šalinami ar kitaip naudojami, ir kai naudojamos specialios ribojimo priemonės, siekiant riboti mikroorganizmų sąlytį su gyventojais ir aplinka bei suteikti aukšto lygio apsaugą;
d) „nelaimingas atsitikimas“- tai bet koks įvykis, susijęs su gausiu ir neplanuotu GMM išleidimu jų riboto naudojimo metu, kuris gali kelti tiesioginį ar uždelstą pavojų žmonių sveikatai ar aplinkai;
e) „naudotojas“- tai fizinis ar juridinis asmuo, atsakingas už ribotą GMM naudojimą;
f) „pranešimas“- tai būtinos informacijos pateikimas kompetentingoms valstybės narės institucijoms.
3 straipsnis
1. Nepažeidžiant šios direktyvos 4 straipsnio 1 dalies ši direktyva netaikoma:
a)
kai genetinė modifikacija atliekama naudojant II priedo A dalyje išvardytus būdus ir (arba) metodus arba
b)
tais atvejais, kai ribotai naudojamos tik tos GMM rūšys, kurios atitinka II priedo B dalyje išvardytus kriterijus, užtikrinančius jų nekenksmingumą žmogaus sveikatai ir aplinkai. Tokios GMM rūšys išvardytos II priedo C dalyje.
2. 4 straipsnio 3 bei 6 dalys ir 5-11 straipsniai netaikomi GMM vežimui kelių transportu, geležinkeliais, vidaus vandens keliais, jūra ar oru.
3. Ši direktyva netaikoma pagal Direktyvą 2001/18/EB arba pagal kitus Bendrijos teisės aktus, kuriuose numatytas specifinis, panašus į toje direktyvoje numatytąjį kenksmingumo aplinkai vertinimas, pateiktų į rinką GMM saugojimui, veisimui, transportavimui, naikinimui, šalinimui ar naudojimui, jeigu ribotas naudojimas atitinka GMM pateikimui į rinką keliamas sąlygas (jei jos yra nustatytos).
4 straipsnis
1. Valstybės narės užtikrina, jog bus imamasi visų reikalingų priemonių, kad būtų išvengta dėl riboto GMM naudojimo galinčio kilti kenksmingo poveikio žmogaus sveikatai ir aplinkai.
2. Šiuo tikslu naudotojas, taikydamas bent III priedo A ir B skirsniuose numatytus vertinimo elementus ir tvarką, įvertina ribotą naudojimą pagal tai, kokią riziką jis gali kelti žmogaus sveikatai ir aplinkai.
3. Atlikus 2 dalyje nurodytą vertinimą, ribotas naudojimas III priede nustatyta tvarka galutinai suskirstomas į keturias klases, ir tada pagal 5 straipsnį galima priskirti reikalingą apribojimo lygį:
1 klasė
:
nekenksminga ar neženklią riziką kelianti veikla, t. y. veikla, kuriai pakanka 1 lygio apribojimo, kad būtų apsaugota žmonių sveikata ir aplinka.
2 klasė
:
nedidelę riziką kelianti veikla, t. y. veikla, kuriai pakanka 2 lygio apribojimo, kad būtų apsaugota žmonių sveikata ir aplinka.
3 klasė
:
vidutinio rizikingumo veikla, t. y. veikla, kuriai pakanka 3 lygio apribojimo, kad būtų apsaugota žmonių sveikata ir aplinka.
4 klasė
:
labai rizikinga veikla, t. y. veikla, kuriai reikalingas 4 lygio apribojimas, kad būtų apsaugota žmonių sveikata ir aplinka.
4. Kai abejojama, prie kurios klasės geriausia priskirti siūlomą ribotą naudojimą, taikomos griežtesnės apsaugos priemonės, nebent yra pakankamai įrodymų, kuriems pritaria kompetentinga institucija, kad tinka ne tokios griežtos priemonės.
5. Atliekant 2 dalyje nurodytą vertinimą, visų pirma reikėtų atkreipti dėmesį į atliekų ir nuotekų šalinimą. Kai reikia, žmogaus sveikatai ir aplinkai apsaugoti taikomos būtinos saugos priemonės.
6. Naudotojas aprašo 2 dalyje nurodytą vertinimą ir kompetentingai institucijai pateikia reikiamos formos aprašymą kartu su 6, 8 ir 9 straipsniuose nurodytu pranešimu arba institucijai pareikalavus.
5 straipsnis
1. Išskyrus tuos atvejus, kai pagal IV priedo 2 punktą leidžiama taikyti kitas priemones, naudotojas taiko bendrus principus, reikalingą apribojimą ir kitas IV priede nustatytas apsaugos priemones, atitinkančias konkrečią riboto naudojimo klasę, kad būtų išlaikytas kiek įmanoma mažesnis darbo vietos ir aplinkos sąlytis su bet kokiais GMM ir užtikrintas aukštas saugos lygis.
2. 4 straipsnio 2 dalyje nurodytas vertinimas ir apribojimas bei kitos taikomos apsaugos priemonės peržiūrimos nuolat, o nedelsiant jei:
a)
taikytų apribojimo priemonių nebepakanka ar klasė, kuriai anksčiau buvo priskirtas ribotas naudojimas, nebetinka, arba
b)
dėl tam tikrų priežasčių įtariama, kad, atsižvelgiant į naujas mokslo ar technikos žinias, ankstesnis įvertinimas nebetinka.
6 straipsnis
Reikalaujama, kad prieš pirmą kartą pradėdamas ribotą naudojimą tam tikrose patalpose naudotojas iš anksto pateiktų kompetentingoms institucijoms pranešimą, kuriame būtų nurodyta bent V priedo A dalyje išvardyta informacija.
7 straipsnis
Pateikus 6 straipsnyje nurodytą pranešimą, leidžiama be jokių kitų pranešimų atlikti 1 klasės ribotą naudojimą. 1 klasės riboto naudojimo GMM naudotojai privalo aprašyti kiekvieną vertinimą, nurodytą 4 straipsnio 6 dalyje, ir pateikti aprašymą kompetentingai institucijai jo pareikalavus.
8 straipsnis
1. Pirmą kartą ir vėliau atliekant 2 klasės ribotą naudojimą patalpose, apie kurias pranešta pagal 6 straipsnį, pateikiamas pranešimas, kuriame nurodoma V priedo B dalyje išvardyta informacija.
2. Jei pranešimas apie patalpas, kuriose bus vykdomas 2 ar aukštesnės klasės ribotas naudojimas, buvo pateiktas anksčiau ir visi reikalavimai sutikimui gauti buvo patenkinti, 2 klasės ribotą naudojimą galima tęsti iš karto po naujo pranešimo pateikimo.
Tačiau pats pareiškėjas gali pareikalauti, kad kompetentinga institucija priimtų sprendimą dėl oficialaus leidimo suteikimo. Sprendimas turi būti priimtas ne vėliau kaip per 45 dienas po pranešimo.
3. Jei anksčiau apie patalpas, kuriose vyks 2 ar aukštesnės klasės ribotas naudojimas, pranešimas nebuvo pateiktas, 2 klasės ribotas naudojimas, neprieštaraujant kompetentingoms institucijoms, gali būti vykdomas praėjus 45 dienoms po 1 dalyje nurodyto pranešimo pateikimo arba anksčiau, gavus kompetentingos institucijos sutikimą.
9 straipsnis
1. Pirmą kartą ir vėliau atliekant 3 ar 4 klasės ribotą naudojimą patalpose, apie kurias pranešta pagal 6 straipsnį, pateikiamas pranešimas, kuriame nurodoma V priedo C dalyje išvardyta informacija.
2. 3 ar aukštesnės klasės ribotas naudojimas negali būti vykdomas negavus išankstinio kompetentingos institucijos sutikimo, kuri apie savo sprendimą raštu informuoja:
a)
ne vėliau kaip praėjus 45 dienoms po naujo pranešimo pateikimo, kai jau anksčiau buvo pateiktas pranešimas apie patalpas 3 ar aukštesnės klasės ribotam naudojimui ir kai buvo patenkinti visi reikalavimai sutikimui gauti dėl riboto naudojimo, kurio klasė yra tokia pati kaip numatomo naudojimo klasė arba aukštesnė;
b)
kitais atvejais - ne vėliau kaip praėjus 90 dienų po pranešimo įteikimo.
10 straipsnis
1. Valstybės narės paskiria instituciją ar institucijas, atsakingas už taikant šią direktyvą priimtų priemonių įgyvendinimą ir 6, 8 bei 9 straipsniuose nurodytų pranešimų priėmimą ir patvirtinimą.
2. Kompetentingos institucijos išnagrinėja, ar pranešimai atitinka šios direktyvos reikalavimus, ar suteiktoji informacija yra tiksli ir išsami, ar 4 straipsnio 2 dalyje nurodytas vertinimas ir riboto naudojimo klasė yra teisingi ir, kai reikia, ar tinka ribojimo ir kitos apsaugos priemonės, atliekų tvarkymas ir padarinių likvidavimo priemonės.
3. Jei būtina, kompetentinga institucija gali:
a)
paprašyti naudotojo suteikti daugiau informacijos arba pakeisti planuojamo riboto naudojimo sąlygas, arba priskirti ribotą naudojimą kitai klasei. Tokiu atveju kompetentinga institucija gali reikalauti, kad ribotas naudojimas, jei jis tik planuojamas, nebūtų pradėtas, o jei jis jau atliekamas, tai būtų sustabdytas ar nutrauktas, kol kompetentingoji institucija, remdamasi gauta tolimesne informacija arba pakeistomis riboto naudojimo sąlygomis, neduos savo sutikimo;
b)
apriboti leistiną riboto naudojimo laiką ar nustatyti jam tam tikras specialias sąlygas.
4. Skaičiuojant 8 ir 9 straipsniuose nurodytus laikotarpius, neįskaičiuojami laikotarpiai, kai kompetentinga institucija:
a)
laukia daugiau informacijos, kurios ji gali būti pareikalavusi iš pranešėjo pagal 3 dalies a punktą, arba
b)
vykdo viešą tyrimą ar konsultuojasi pagal 12 straipsnį.
11 straipsnis
1. Jei naudotojas gauna svarbios naujos informacijos ar pakeičia ribotą naudojimą taip, kad tai gali turėti reikšmingų pasekmių keliamai rizikai, apie tai jis nedelsdamas praneša kompetentingai institucijai ir pakeičia pranešimą, pateiktą pagal 6, 8 ir 9 straipsnius.
2. Jei kompetentinga institucija vėliau gauna informacijos apie galimas reikšmingas pasekmes riboto naudojimo keliamai rizikai, ji gali pareikalauti, kad naudotojas pakeistų riboto naudojimo sąlygas, arba jį sustabdytų ar nutrauktų.
12 straipsnis
Jei valstybė narė mano, jog tai reikalinga, ji gali nustatyti, kad, nepažeidžiant 18 straipsnio, dėl tam tikrų planuojamo riboto naudojimo aspektų turi būti konsultuojamasi su visuomene.
13 straipsnis
1. Kompetentingos institucijos užtikrina, kad prieš pradedant ribotą naudojimą:
a)
būtų sudarytas avarinis planas tiems riboto naudojimo atvejams, kai nesuveikus ribojimo priemonėms gali iškilti rimtas pavojus, tiesioginis ar uždelstas, žmonėms, esantiems už patalpų ribų, ir (arba) aplinkai, išskyrus, jei toks avarinis planas parengtas pagal kitus Bendrijos teisės aktus;
b)
informacija apie tokius avarinius planus, taip pat ir apie nelaimingo atsitikimo atveju taikytinas saugumo priemones, būtų deramai ir be atskiro prašymo suteikiama įstaigoms ir institucijoms, kurios gali nukentėti nuo nelaimingo atsitikimo. Tam tikrais laiko tarpais ši informacija atnaujinama. Be to, ji skelbiama viešai.
2. Kaip pagrindą visoms būtinoms dvišalėms konsultacijoms atitinkamos valstybės narės kitoms atitinkamoms valstybėms narėms praneša tą pačią informaciją, kuri yra išplatinta ir jų pačių nacionaliniams subjektams.
14 straipsnis
1. Valstybės narės imasi priemonių, užtikrinančių, kad nelaimingo atsitikimo atveju naudotojas nedelsdamas turėtų apie tai pranešti 10 straipsnyje nurodytai kompetentingai institucijai ir suteiktų tokią informaciją:
a)
apie nelaimingo atsitikimo aplinkybes;
b)
apie atitinkamų GMM tapatybę ir kiekius;
c)
visą informaciją, būtiną nelaimingo atsitikimo poveikiui gyventojų sveikatai ir aplinkai įvertinti;
d)
apie priemones, kurių yra imtasi.
2. Kai informacija teikiama pagal šio straipsnio 1 dalį, valstybės narės privalo:
a)
užtikrinti, kad būtų imamasi visų būtinų priemonių ir nedelsiant būtų įspėtos visos valstybės narės, kurioms nelaimingas atsitikimas gali turėti poveikį;
b)
jei įmanoma, surinkti visą būtiną informaciją išsamiai nelaimingo atsitikimo analizei ir, jei tikslinga, duoti rekomendacijas, kaip ateityje išvengti panašių nelaimingų atsitikimų ir kaip sumažinti jų poveikį.
15 straipsnis
1. Valstybės narės privalo:
a)
įgyvendindamos avarinius planus, konsultuotis su kitomis valstybėmis narėmis, kurioms nelaimingas atsitikimas gali turėti poveikį;
b)
kuo greičiau informuoti Komisiją apie nelaimingus atsitikimus, kuriems taikoma ši direktyva, detaliai nurodyti nelaimingų atsitikimų aplinkybes, išleistų atitinkamų GMM tapatybę ir kiekius, taikytas avarines priemones ir jų veiksmingumą bei nelaimingo atsitikimo analizę, įskaitant rekomendacijas, kaip sumažinti jo poveikį ir kaip ateityje išvengti panašių nelaimingų atsitikimų.
2. Komisija, pasikonsultavusi su valstybėmis narėmis, nustato keitimosi informacija pagal 1 dalį tvarką. Be to, ji sudaro valstybėms narėms prieinamą nelaimingų atsitikimų, kuriems taikoma ši direktyva, registrą, kuriame taip pat būtų analizuojamos nelaimingų atsitikimų priežastys, įgyta patirtis ir priemonės, kurių imtasi, siekiant ateityje išvengti panašių nelaimingų atsitikimų.
16 straipsnis
Valstybės narės užtikrina, kad kompetentinga institucija organizuotų patikrinimus ir taikytų kitas kontrolės priemones, siekdama, kad naudotojai laikytųsi šios direktyvos.
17 straipsnis
1. Kiekvienų metų pabaigoje valstybės narės Komisijai siunčia sutrumpintą ataskaitą apie visus tais metais praneštus 3 ir 4 klasės riboto naudojimo pagal 9 straipsnį atvejus kartu su riboto naudojimo, jo tikslo ir rizikos aprašymu.
2. Kas trejus metai, o pirmą kartą - 2003 m. birželio 5 d., valstybės narės Komisijai siunčia sutrumpintą ataskaitą apie jų patirtį, susijusia su šia direktyva.
3. Kas trejus metai, o pirmą kartą - 2004 m. birželio 5 d., Komisija skelbia suvestinę, paremtą 2 dalyje nurodytomis gautomis ataskaitomis.
4. Komisija gali skelbti bendrą statistinę informaciją apie šios direktyvos įgyvendinimą ir susijusius klausimus, jei tokia informacija nekenkia naudotojo konkurencingumui.
18 straipsnis
1. Pranešėjas gali pagal šią direktyvą pateiktuose pranešimuose nurodyti informaciją, kurios atskleidimas gali pakenkti 2003 m. sausio 28 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2003/4/EB dėl visuomenės galimybės susipažinti su informacija apie aplinką (8) vienam ar daugiau 4 straipsnio 2 dalyje minėtų punktų ir kuri turėtų būti traktuojama kaip konfidenciali. Tokiais atvejais būtina pateikti įmanomą patikrinti pagrindimą.
Pasitarusi su pranešėju, kompetentinga institucija nusprendžia, kuri informacija bus laikoma konfidencialia, ir apie tai praneša pranešėjui.
2. Jokiu būdu negalima laikyti konfidencialia tokios pagal 6, 8 ar 9 straipsnius pateiktos informacijos:
a)
GMM bendrojo aprašymo, pranešėjo pavadinimo (pavardės) ir adreso bei riboto naudojimo vietos;
b)
riboto naudojimo klasės ir ribojimo priemonių;
c)
numatomo poveikio, ypač žmonių sveikatai ir aplinkai kenksmingo poveikio, vertinimo.
3. Komisija ir kompetentingos institucijos neatskleidžia trečiosioms šalims jokios informacijos, kurią pagal 1 dalies antrą pastraipą nuspręsta laikyti konfidencialia ir kuri yra pranešta ar kitaip suteikta pagal šią direktyvą, ir gina su gautais duomenimis susijusias intelektinės nuosavybės teises.
4. Jei dėl kokios nors priežasties pranešėjas savo pranešimą atsiima, kompetentinga institucija privalo gerbti pateiktos informacijos konfidencialumą.
19 straipsnis
Priemonės, skirtos iš dalies pakeisti neesmines šios direktyvos nuostatas, susijusias su II, III, IV ir V priedų pakeitimais, reikalingais juos derinant su technikos pažanga, ir II priedo C dalies pritaikymu, tvirtinamos pagal 20 straipsnio 2 dalyje nurodytą reguliavimo procedūrą su tikrinimu.
20 straipsnis
1. Komisijai padeda komitetas.
2. Jeigu yra nuoroda į šią dalį, taikomi Sprendimo 1999/468/EB 5a straipsnio 1-4 dalys ir 7 straipsnis, atsižvelgiant į jo 8 straipsnį.
3. Jeigu yra nuoroda į šią dalį, taikomi Sprendimo 1999/468/EB 5 ir 7 straipsniai, atsižvelgiant į jo 8 straipsnį.
Sprendimo 1999/468/EB 5 straipsnio 6 dalyje nustatytas laikotarpis yra trys mėnesiai.
21 straipsnis
Direktyva 90/219/EB su pakeitimais, padarytais aktais, išvardytais VI priedo A dalyje, yra panaikinama nepažeidžiant valstybių narių įsipareigojimų, susijusių su direktyvų perkėlimo į nacionalinę teisę terminais, nustatytais VI priedo B dalyje.
Nuorodos į panaikintą direktyvą laikomos nuorodomis į šią direktyvą ir skaitomos pagal VII priede pateiktą atitikmenų lentelę.
22 straipsnis
Ši direktyva įsigalioja dvidešimtą dieną nuo jos paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
23 straipsnis
Ši direktyva skirta valstybėms narėms.
Priimta Strasbūre 2009 m. gegužės 6 d.