Tarybos Direktyva
1991 m. gruodžio 12 d.
dėl vandenų apsaugos nuo taršos nitratais iš žemės ūkio šaltinių
(91/676/EEB)
EUROPOS BENDRIJŲ TARYBA,
atsižvelgdama į Europos ekonominės bendrijos steigimo sutartį, ypač jos 130s straipsnį,
atsižvelgdama į Komisijos pasiūlymą [1],
atsižvelgdama į Europos Parlamento nuomonę [2],
atsižvelgdama į Ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę [3],
kadangi kai kuriuose valstybių narių rajonuose nitratų kiekis vandenyje didėja ir yra jau gana didelis palyginti su standartais, nustatytais 1975 m. birželio 16 d. priimtoje Tarybos direktyvoje 75/440/EEB dėl paviršinio vandens, skirto geriamajam vandeniui imti, kokybės valstybėse narėse [4], su pakeitimais, padarytais Direktyva 79/869/EEB [5], ir 1980 m. liepos 15 d. priimtojeTarybos direktyvoje 80/778/EEB dėl žmonėms vartoti skirto vandens kokybės [6], su pakeitimais, padarytais 1985 m. Stojimo aktu;
kadangi Europos ekonominės bendrijos aplinkos apsaugos ketvirtojoje veiksmų programoje [7] nurodyta, kad Komisija ketina siūlyti priimti direktyvą dėl vandens taršos, kuri vyksta skleidžiant ir išleidžiant gyvulininkystės nuotėkas bei naudojant per daug trąšų, kontrolės ir mažinimo;
kadangi bendros žemės ūkio politikos pertvarkoje, išdėstytoje Komisijos Žaliojoje knygoje "Bendros žemės ūkio politikos perspektyvos", nurodyta, kad, nors Bendrijos žemės ūkyje reikia naudoti azoto turinčias trąšas ir mėšlą, per didelis trąšų kiekis kelia riziką aplinkai ir yra būtina imtis bendrų veiksmų problemoms, kylančioms dėl intensyvios gyvulininkystės, spręsti ir kad žemės ūkio politika turi skirti didesnį dėmesį aplinkos politikai;
kadangi 1988 m. birželio 28 d. Tarybos nutarime [8] dėl Šiaurės jūros ir kitų Bendrijos vandenų apsaugos Komisija raginama pateikti pasiūlymus dėl Bendrijos lygmens priemonių;
kadangi pagrindinė taršos priežastis iš pasklidžiųjų taršos šaltinių yra nitratai iš žemės ūkio šaltinių, patenkantys į Bendrijos vandenis;
kadangi dėl to, saugant žmonių sveikatą, gyvosios gamtos išteklius, vandens ekosistemas ir užtikrinant kitus teisėtus vandens naudojimo būdus, yra būtina mažinti vandens taršą, kurią sukelia ar sudaro jai sąlygas žemės ūkyje naudojami nitratai, ir užkirsti kelią tolesniam tokio tipo teršimui; kadangi šiuo tikslu yra svarbu imtis priemonių dėl visų azotinių junginių saugojimo bei skleidimo žemės paviršiuje ir dėl tam tikrų žemės dirbimo būdų;
kadangi dėl to, kad vandens tarša nitratais vienoje valstybėje narėje gali paveikti vandenis kitoje valstybėje narėje, yra būtina imtis Bendrijos lygmens veiksmų pagal 130r straipsnį;
kadangi, skatindamos gerą žemės ūkio praktiką, valstybės narės ateityje gali bendrai apsaugoti visus vandenis nuo taršos;
kadangi tam tikroms zonoms, iš kurių vanduo patenka į taršai azotiniais junginiais jautrius vandenis, reikia ypatingos apsaugos;
kadangi kiekviena valstybė narė turi nustatyti jautrias zonas, sukurti ir įgyvendinti veiksmų programas vandens taršai azotiniais junginiais pažeidžiamose zonose mažinti;
kadangi tokiose veiksmų programose turi būti numatytos priemonės, kaip riboti visų azoto turinčių trąšų naudojimą ir ypač kaip nustatyti gyvulių mėšlo naudojimo konkrečias ribas;
kadangi būtina stebėti vandenis ir taikyti pamatinius matavimo metodus azoto junginiams, kad galima būtų užtikrinti šių priemonių veiksmingumą;
kadangi pripažįstama, kad tam tikrose valstybėse narėse hidrogeologija yra tokio lygio, kad gali praeiti dar daug metų, kol apsaugos priemonės pagerins vandens kokybę;
kadangi turi būti įkurtas komitetas, kuris padėtų Komisijai įgyvendinant šią direktyvą ir pritaikant ją prie mokslo ir technikos pažangos;
kadangi valstybės narės turi rengti ir pateikti Komisijai šios direktyvos įgyvendinimo ataskaitas;
kadangi Komisija privalo reguliariai pranešti apie tai, kaip valstybės narės įgyvendina šią direktyvą,
PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:
1 straipsnis
Šios direktyvos tikslas:
- mažinti vandens taršą, kurią sukelia ar skatina žemės ūkyje naudojami nitratai, ir
- stabdyti tolesnį tokį teršimą.
2 straipsnis
Šioje direktyvoje:
a) "požeminis vanduo" - tai vanduo, kuris yra po žeme prisotintoje zonoje ir tiesiogiai liečiasi su dirva ir podirviu;
b) "gėlasis vanduo" - tai gamtinis vanduo, kuriame yra nedaug druskų ir kuris dažnai yra laikomas tinkamu geriamajam vandeniui imti ir paruošti;
c) "azoto junginys" - tai bet kokia medžiaga, kurios sudėtyje yra azoto, išskyrus dujų molekulinį azotą;
d) "gyvuliai" - tai visi gyvuliai, kurie yra laikomi naudojimui ar pelnui gauti;
e) "trąšos" - tai medžiaga, kurios sudėtyje yra azoto junginių ir kuri yra naudojama dirvoje augmenijos augimui skatinti; tai gali būti gyvulių mėšlas, žuvų ūkių atliekos ar nuotėkų dumblas;
f) "cheminės trąšos" - tai bet kokios pramoniniu būdu pagamintos trąšos;
g) "gyvulių mėšlas" - tai gyvulių ekskrementai ar pakratų ir gyvulių ekskrementų mišinys, netgi apdorotas;
h) "dirvos tręšimas" - tai medžiagų dėjimas į dirvą iškratant jas paviršiuje, įterpiant į dirvą, užkasant į gilesnius sluoksnius ar sumaišant su paviršiniais dirvožemio sluoksniais;
i) "eutrofikacija" - tai vandens praturtinimas azoto junginiais, kuris skatina greitesnį dumblių bei aukštesniųjų augalų augimą ir sukelia nepageidautiną organizmų pusiausvyros vandenyje sutrikimą bei pablogina vandens kokybę;
j) "tarša" - tai azoto junginiai, kurie iš žemės ūkio šaltinių tiesiogiai arba netiesiogiai patenka į vandens aplinką ir gali kelti pavojų žmonių sveikatai, kenkti gyviems organizmams bei vandens ekosistemoms, mažinti poilsiavimo galimybes ir trukdyti kitaip teisėtai naudoti vandenį;
k) "jautri zona" - tai pagal 3 straipsnio 2 dalį nustatyta žemės teritorija.
3 straipsnis
1. Pagal I priede išdėstytus kriterijus valstybės narės turi nustatyti vandenis, kurie yra ar gali būti paveikti taršos, jei nebus imtasi 5 straipsnyje nurodytų veiksmų.
2. Per dvejus metus nuo šios direktyvos paskelbimo valstybės narės privalo savo teritorijoje nustatyti visas pažeidžiamas zonas, iš kurių vanduo patenka į 1 dalyje nurodytus vandenis ir kurios didina taršą. Apie tokį pradinį zonų nustatymą valstybės narės privalo pranešti Komisijai per 6 mėnesius.
3. Kai pagal 1 dalį valstybės narės nustatyti vandenys yra veikiami taršos iš kitų valstybių narių vandenų, kurie tiesiogiai ar netiesiogiai nuteka į juos, valstybės narės, kurių vandenys yra taip veikiami, apie tokius faktus gali įspėti kitas valstybes nares ir Komisiją.
Siekdamos nustatyti tokius taršos šaltinius ir priemones, kurių vykdant šią direktyvą reikia imtis paveiktų vandenų apsaugai, atitinkamos valstybės narės privalo savo veiksmus derinti, o prireikus derinti juos ir su Komisija.
4. Valstybės narės turi patikrinti ir, jei reikia, atitinkamai pakeisti ir papildyti nustatytų pažeidžiamų zonų sąrašą ir bent kas ketverius metus atsižvelgti į pokyčius ir veiksnius, kurie nebuvo numatyti anksčiau nustatant tokias zonas. Per 6 mėnesius apie nustatytų zonų pakeitimus ir papildymus jos privalo pranešti Komisijai.
5. Valstybės narės atleidžiamos nuo pareigos nustatyti konkrečias pažeidžiamas zonas, jeigu jos sudaro ir vykdo 5 straipsnyje nurodytas veiksmų programas pagal šią direktyvą visoje savo valstybės teritorijoje.
4 straipsnis
1. Valstybės narės, siekdamos užtikrinti bendrą visų vandenų apsaugos lygį, per dvejus metus nuo šios direktyvos paskelbimo turi:
a) sukurti žemdirbių savanoriškai vykdomą geros žemės ūkio praktikos kodeksą (ar kodeksus), kurio nuostatose atsispindėtų bent II A priede nurodyti punktai;
b) jei reikia, parengti žemdirbių mokymo ir informavimo privalomą programą, kuri skatintų juos taikyti geros žemės ūkio praktikos kodeksą (-us).
2. Valstybės narės smulkiai apibūdina Komisijai savo geros žemės ūkio praktikos kodeksus, o Komisija informaciją apie šiuos kodeksus įtraukia į 11 straipsnyje nurodytą ataskaitą. Remdamasi gauta informacija Komisija gali, jei mano esant reikalinga, pateikti Tarybai atitinkamus pasiūlymus.
5 straipsnis
1. Per dvejus metus nustačius 3 straipsnio 2 dalyje nurodytas zonas ir per vienerius metus, nustačius kiekvieną papildomą 3 straipsnio 4 dalyje nurodytą zoną, valstybės narės, siekdamos įgyvendinti 1 straipsnyje nurodytus tikslus, turi sukurti veiksmų programas nustatytoms pažeidžiamoms zonoms.
2. Veiksmų programa gali būti skirta visoms valstybės narės teritorijoje esančioms pažeidžiamoms zonoms, arba, jei valstybė narė mano esant tikslinga, ji gali atskiroms pažeidžiamoms zonoms ar jų dalims sukurti atskiras programas.
3. Veiksmų programose būtina atsižvelgti į:
a) turimus mokslinius ir techninius duomenis, labiausiai į atitinkamą taršą azotu iš žemės ūkio ir kitų šaltinių;
b) valstybės narės atitinkamų rajonų aplinkos sąlygas.
4. Veiksmų programos turi būti įgyvendintos per ketverius metus nuo jų sukūrimo ir jose turi būti numatytos tokios privalomos priemonės:
a) III priede nurodytos priemonės;
b) priemonės, kurias valstybės narės nustatė pagal 4 straipsnį sudarytame (-uose) geros žemės ūkio praktikos kodekse (-uose), išskyrus tas priemones, kurias pakeičia III priede nustatytos priemonės.
5. Be to, valstybės narės veiksmų programose turi imtis papildomų priemonių arba sustiprinti veiksmus, kurie, jų manymu, yra būtini, jei, pradėjus vykdyti veiksmų programą arba jau įgijus tam tikros įgyvendinimo patirties, tampa aišku, kad 4 dalyje minėtų priemonių nepakanka 1 straipsnio tikslams pasiekti. Parinkdamos šias priemones ar veiksmus, valstybės narės turi atsižvelgti į jų veiksmingumą ir sąnaudas, palyginti su kitomis galimomis prevencinėmis priemonėmis.
6. Valstybės narės turi parengti ir įgyvendinti tinkamas monitoringo programas.
Pagal šį straipsnį sudarytų veiksmų programų veiksmingumui vertinti valstybės narės, kurios 5 straipsnį taiko visoje savo nacionalinėje teritorijoje, privalo stebėti nitratų kiekį paviršiniuose ir gruntiniuose vandenyse tokiuose pasirinktuose matavimo taškuose, kurie leidžia nustatyti vandenų užteršimo nitratais iš žemės ūkio šaltinių mastą.
7. Rečiausiai kas ketverius metus valstybės narės turi patikslinti ir, jei reikia, pakeisti savo veiksmų programas ir pagal 5 dalį taikomas papildomas priemones. Apie visus veiksmų programos pakeitimus jos praneša Komisijai.
6 straipsnis
1. Siekdamos nustatyti ir patikslinti pažeidžiamas zonas valstybės narės turi:
a) per dvejus metus nuo šios direktyvos paskelbimo pradėti nitratų koncentracijos vienerių metų monitoringą gėluosiuose vandenyse:
i) Direktyvos 75/440/EEB 5 straipsnio 4 dalyje nurodytose paviršinių vandenų mėginių ėmimo vietose ir (arba) kitose būdingose valstybių narių paviršinių vandenų matavimo vietose imti mėginius kas mėnesį, o potvynių metu dažniau;
ii) atsižvelgiant į Direktyvos 80/778/EEB nuostatas imti mėginius reguliariais laiko tarpais būdingose valstybių narių požeminio vandens vandeningųjų sluoksnių matavimo vietose;
b) pakartoti a dalyje išdėstytą programą bent kas ketverius metus išskyrus tas matavimo vietas, kuriose nitratų koncentracija visuose ankstesniuose mėginiuose buvo mažesnė negu 25 mg/l ir neatsirado kitų veiksnių, kurie galėtų padidinti azoto kiekį; pastaruoju atveju monitoringo programą užtenka kartoti tik kas aštuonerius metus;
c) kas ketverius metus patikrinti eutrofinę gėlųjų paviršinių vandenų, upių žiočių bei pakrančių vandenų būklę.
2. Turi būti naudojami IV priede nurodyti pamatiniai matavimo metodai.
7 straipsnis
5 ir 6 straipsniuose nurodyto monitoringo gairės gali būti sudaromos laikantis 9 straipsnyje nustatytos tvarkos.
8 straipsnis
Šios direktyvos priedai gali būti derinami su mokslo ir technikos pažanga, laikantis 9 straipsnyje nustatytos tvarkos.
9 straipsnis
1. Komisijai padeda komitetas, sudarytas iš valstybių narių atstovų, kuriam pirmininkauja Komisijos atstovas.
2. Komisijos atstovas pateikia Komitetui priemonių, kurių turi būti imtasi, projektą. Komitetas savo nuomonę dėl projekto pareiškia per tokį laikotarpį, kurį nustato pirmininkas priklausomai nuo klausimo skubumo. Tais atvejais, kai Taryba turi priimti sprendimą Komisijos siūlymu, nuomonė pareiškiama Steigimo sutarties 148 straipsnio 2 dalyje nustatyta balsų dauguma. Valstybių narių atstovų komitete balsai paskirstomi taip, kaip nustatyta tame straipsnyje. Pirmininkas nebalsuoja.
3. a) Komisija priima numatytas priemones, jeigu jos atitinka komiteto nuomonę.
b) Kai numatytos priemonės neatitinka komiteto nuomonės arba jokia nuomonė nepareiškiama, Komisija nedelsdama pateikia Tarybai pasiūlymą dėl priemonių, kurių turi būti imtasi. Taryba sprendžia kvalifikuota balsų dauguma.
c) Jei pasibaigus trijų mėnesių laikotarpiui nuo pasiūlymo pateikimo Taryba nepriima jokio sprendimo, Komisija priima pasiūlytas priemones, išskyrus tuos atvejus, kai Taryba paprasta balsų dauguma yra priėmusi sprendimą prieš tokias priemones.
10 straipsnis
1. Praėjus ketverių metų laikotarpiui nuo šios direktyvos paskelbimo ir po to kas ketverius metus valstybės narės pateikia Komisijai ataskaitą, kurioje yra V priede nurodyta informacija.
2. Pagal šį straipsnį ataskaita pateikiama Komisijai per 6 mėnesius pasibaigus laikotarpiui, už kurį atsiskaitoma.
11 straipsnis
Komisija, remdamasi pagal 10 straipsnį gauta informacija, gavusi valstybių narių ataskaitas per 6 mėnesius paskelbia trumpas apibendrintas ataskaitas ir pateikia jas Europos Parlamentui ir Tarybai. Iki 1988 m. sausio 1 d. Komisija pateikia Tarybai šios direktyvos, ypač III priedo nuostatų, įgyvendinimo ataskaitą kartu su pasiūlymais, kai tai yra tikslinga, šią direktyvą pakeisti.
12 straipsnis
1. Valstybės narės priima įstatymus ir kitus teisės aktus, kurie įsigalioję per dvejus metus nuo pranešimo [9] apie šią direktyvą dienos, įgyvendina šią direktyvą. Apie tai jos nedelsdamos praneša Komisijai.
2. Valstybės narės, tvirtindamos šias priemones, daro jose nuorodą į šią direktyvą arba tokia nuoroda daroma jas oficialiai skelbiant. Nuorodos darymo tvarką nustato valstybės narės.
3. Valstybės narės pateikia Komisijai šios direktyvos taikymo srityje priimtų nacionalinės teisės nuostatų tekstus.
13 straipsnis
Ši direktyva skirta valstybėms narėms.
Priimta Briuselyje, 1991 m. gruodžio 12 d.