KOMISIJOS SPRENDIMAS
2006 m. liepos 19 d.
dėl pagalbos Nr. C 3/2006, Liuksemburgo suteiktos 1929 m. įstatymo kontroliuojančiosioms bendrovėms ir milijardinį kapitalą turinčioms kontroliuojančiosioms bendrovėms
(pranešta dokumentu Nr. C(2006) 2956)
(Tik tekstas prancūzų kalba yra autentiškas)
(Tekstas svarbus EEE)
(2006/940/EB)
EUROPOS KOMISIJA,
atsižvelgdama į Europos bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 88 straipsnio 2 dalies pirmąją pastraipą,
atsižvelgdama į Europos ekonominės erdvės susitarimą, ypač į jo 62 straipsnio 1 dalies a punktą,
pakvietusi suinteresuotąsias šalis pateikti pastabas pagal minėtus straipsnius (1),
kadangi:
(1)
Siekdama kovoti su žalinga mokesčių konkurencija, 1997 m. Taryba priėmė Verslo apmokestinimo elgesio kodeksą (2). Įgyvendindama pagal šį kodeksą prisiimtus įsipareigojimus, Komisija 1998 m. paskelbė Pranešimą dėl valstybės pagalbos taisyklių taikymo su tiesioginiu verslo apmokestinimu susijusioms priemonėms (3), kuriame pabrėžė pasiryžimą griežtai taikyti šias taisykles ir laikytis vienodo vertinimo principo. Ši procedūra įgyvendinama pagal šį komunikatą.
I. PROCEDŪRA
(2)
1999 m. vasario 12 d. laiške D/50716 Komisija paprašė Liuksemburgo pateikti išankstinę informaciją apie „pagal 1929 m. įstatymą nuo mokesčių atleidžiamas bendroves“. 1999 m. kovo 26 d. laiške A/32604 Liuksemburgo valdžios institucijos aprašė schemą, pagal kurią finansų kontroliuojančiosios bendrovės atleidžiamos nuo mokesčių taikant 1929 m. įstatymą (toliau - 1929 m. įstatymo bendrovės), iš dalies pakeistą „1971 m. gruodžio 29 d. įstatymu“ ir „1978 m. lapkričio 30 d. įstatymu“.
(3)
2000 m. liepos 5 d. laiške D/53671 Komisija paprašė Liuksemburgo pateikti papildomą informaciją apie 1929 m. įstatymo bendroves, ypač apie „1938 m. gruodžio 17 d. įstatymą, reglamentuojantį vadinamųjų milijardinį kapitalą turinčių kontroliuojančiųjų bendrovių sistemą“ (toliau - milijardinį kapitalą turinčios bendrovės). 2000 m. liepos 20 d. laiške A/36150 Liuksemburgo valdžios institucijos pateikė prašytą papildomą informaciją.
(4)
2001 m. kovo 26 d. laiške D/51279 Komisija paprašė papildomos informacijos, pirmiausia įstatymų, kuriais nustatyta 1929 m. įstatymo bendrovių ir milijardinį kapitalą turinčių bendrovių apmokestinimo schema, tekstų. 2001 m. gegužės 11 d. laiške A/33928 Liuksemburgo valdžios institucijos pateikė prašytą informaciją.
(5)
2002 m. vasario 11 d. laiške D/50571 Komisija Liuksemburgo valdžios institucijoms pranešė, kad preliminariai šią priemonę ji laiko pagalba, ir pakvietė pateikti pastabas pagal Tarybos reglamento (EB) Nr. 659/1999, nustatančio išsamias EB sutarties 93 straipsnio (tapusio 88 straipsniu) taikymo taisykles (4), 17 straipsnio 2 dalyje numatytą bendradarbiavimo taikant esamas pagalbos schemas tvarką. 2002 m. balandžio 19 d. įvykus Komisijos ir Liuksemburgo valdžios institucijų susitikimui, Liuksemburgo valdžios institucijos 2002 m. gegužės 2 d. laiške A/33288 pateikė prašytą informaciją. Antrasis minėtų valdžios institucijų ir Komisijos susitikimas įvyko 2002 m. spalio 17 d.
(6)
Kad būtų baigtas išankstinis minėtos schemos tyrimas Reglamento (EB) Nr. 659/1999 17 straipsnio 2 dalyje numatyta tvarka, 2004 m. kovo 9 d. laiške A/51743 Komisija Liuksemburgo paprašė atnaujinti su aptariama schema susijusią informaciją ir atsiųsti jai visas naujai pateiktus ar jau priimtus pasiūlymus dėl 1929 m. įstatymo bendrovių apmokestinimo. 2004 m. gegužės 6 d. laiške Liuksemburgas atsiuntė Komisijai prašytą informaciją.
(7)
2004 m. rugsėjo 15 d. įvyko trečiasis Liuksemburgo valdžios institucijų ir Komisijos susitikimas, kuriame Komisijai pateikta tam tikra informacija apie įstatymo Nr. 5231 projektą, kuriame siūlomi kai kurie 1929 m. liepos 31 d. įstatymo dėl 1929 m. įstatymo bendrovių apmokestinimo schemos pakeitimai.
(8)
Kad papildytų išankstinį aptariamos schemos vertinimą, 2005 m. gegužės 4 d. laiške D/53536 Komisija paprašė atsiųsti jai visą informaciją apie 2005 m. balandžio 19 d. patvirtintą įstatymo Nr. 5231 projektą. 2005 m. birželio 1 d. laiške (A/34536) ir 2005 m. birželio 23 d. laiške (A/35047) Liuksemburgo valdžios institucijos atsiuntė Komisijai prašytą informaciją.
(9)
2005 m. liepos 11 d. laiške (D/55311) Komisija Liuksemburgui pranešė, kad išankstiniame vertinime aptariamą schemą (su daliniais pakeitimais, padarytais 2005 m. balandžio 19 d. parlamento patvirtintu įstatymo Nr. 5231, tapusio 2005 m. birželio 21 d. įstatymu, kuriuo iš dalies keičiamas 1929 m. liepos 31 d. įstatymo dėl finansų bendrovių apmokestinimo schemos 1 straipsnis, projektu) ji laiko su bendrąja rinka nesuderinama pagalba.
(10)
2005 m. liepos 25 d. įvyko ketvirtasis minėtų valdžios institucijų ir Komisijos susitikimas, kuriame byla nagrinėta pirmiausia remiantis 2005 m. birželio 21 d. įstatymu padarytais aptariamos schemos pakeitimais.
(11)
2005 m. liepos 28 d. laiške (D/55780) Komisija pranešė Liuksemburgui apie išankstinį vertinimą, kuriame 1929 m. liepos 31 d. įstatymas, iš dalies pakeistas 2005 m. birželio 21 d. įstatymu, laikomas nesuderinamu su bendrąja rinka, ir pakvietė Liuksemburgą pateikti pastabas pagal Reglamento (EB) Nr. 659/1999 17 straipsnio 2 dalį.
(12)
2005 m. rugsėjo 5 d. laiške (D/56729) ir 2005 m. rugsėjo 19 d. laiške (D/57172) Komisija Liuksemburgo valdžios institucijų paprašė atsiųsti prašytas pastabas.
(13)
Laiku negavusi atsakymo, Komisija 2005 m. lapkričio 25 d. laiške (5) pagal Sutarties 88 straipsnio 1 dalį pasiūlė Liuksemburgui tokias naudingas priemones:
(a)
30 dienų nuo šių naudingų priemonių priėmimo Liuksemburge galiojančios 1929 m. įstatymo bendrovių schemos netaikyti visiems naujiems to prašantiems subjektams;
(b)
priimti visas būtinas teisines, administracines ir kitas priemones, kad 1929 m. įstatymo bendrovėms Liuksemburge taikoma schema arba bet kokia pagal šią schemą taikoma pagalbos dalis remiantis EB sutarties 87 straipsnio 1 dalį būtų panaikinta;
(c)
pagal Reglamento (EB) Nr. 659/1999 2 straipsnį pranešti Komisijai apie visus dalinius 1929 m. įstatymo bendrovėms taikomos schemos pakeitimus, kuriuos Liuksemburgo valdžios institucijos numato padaryti a punkte;
(d)
per 30 dienų nuo šių naudingų priemonių priėmimo viešai paskelbti apie būtinų dalinių pakeitimų įtraukimą į mokesčių teisės aktus.
(14)
Tame pačiame laiške Komisija Liuksemburgo valdžios institucijas taip pat pakvietė per vieną mėnesį nuo pasiūlymo gavimo raštu nurodyti, ar Liuksemburgas pagal Reglamento (EB) Nr. 659/1999 19 straipsnio 1 dalį aiškiai ir be išlygų pritaria visoms šioms naudingoms priemonėms, ir nurodyti galutinę schemos panaikinimo datą. Komisija nurodė, kad priešingu atveju ji pagal minėto reglamento 19 straipsnio 2 dalies nuostatas galės pradėti šio reglamento 4 straipsnio 4 dalyje numatytą procedūrą.
(15)
2005 m. gruodžio 9 d. laiške (A/40451) Liuksemburgas Komisijai pranešė, kad atsisako taikyti pasiūlytas naudingas priemones. Atsižvelgdama į Liuksemburgo atsisakymą ir į minėtame laiške Liuksemburgo valdžios institucijų išdėstytas pastabas, Komisija nusprendė pradėti Sutarties 88 straipsnio 2 dalyje numatytą procedūrą.
(16)
2006 m. vasario 9 d. laiške (SG D/200621) ir 2006 m. kovo 28 d. laiške (SG D/201345) Komisija pranešė Liuksemburgui apie sprendimą pradėti Sutarties 88 straipsnio 2 dalyje numatytą procedūrą ir apie šio sprendimo corrigendum.
(17)
Komisijos sprendimas (pataisyta jo redakcija) paskelbtas Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje (6). Savo sprendime Komisija pakvietė suinteresuotąsias šalis pateikti pastabas. Komisija negavo jokių suinteresuotų trečiųjų šalių pastabų.
(18)
2006 m. balandžio 13 d. laiške (A/32917) Liuksemburgas pateikė savo pastabas.
(19)
2006 m. liepos 6 d. įvyko papildomas Liuksemburgo valdžios institucijų ir Komisijos susitikimas, kuriame minėtos valdžios institucijos pateikė papildomos informacijos apie 1929 m. įstatymo bendrovių finansavimo veiklą ir apie galimus teisėtus šių bendrovių lūkesčius pereinamuoju laikotarpiu naudotis atleidimo nuo mokesčių schema.
II. PRIEMONĖS APRAŠAS
(20)
1929 m. liepos 31 d. pagrindiniame įstatyme dėl kontroliuojančiųjų bendrovių (holding companies), atleidžiamų nuo mokesčių, numatyta mokestinė priemonė, kuria siekiama skatinti paskirstyti tarptautinei bendrovių grupei priklausančių eksploatacinių bendrovių sukauptą pelną ir užkirsti kelią bendrovių gaunamo ir po to akcininkams paskirstyto pelno daugkartiniam apmokestinimui. 1937 m. iš dalies pakeitus 1929 m. liepos 31 d. įstatymą, Liuksemburgas numatė suteikti papildomą nuo mokesčių atleistos bendrovės statusą milijardinį kapitalą turinčioms bendrovėms, įsteigtoms sumokant ne mažiau nei 1 mlrd. Liuksemburgo frankų (LUF) vertės pradinio apmokėto akcinio kapitalo dalį. Be to, Liuksemburgas įvedė akcijų paketui taikomo atleidimo nuo mokesčių schemą, pagal kurią neapmokestinami dividendai, autoriniai atlyginimai, kapitalo prieaugis ir bendrovių, kuriose bendrovė turi akcijų paketą, akcijas pardavus gautos likvidavimo pajamos, jei laikomasi tam tikrų sąlygų. Todėl šiandien Liuksemburge be bendrosios akcijų paketui taikomo atleidimo nuo mokesčių schemos, kuri atitinka bendrosios teisės nuostatas (buvusio Pajamų mokesčio įstatymo (PMĮ) 166 straipsnį) ir kuria „patronuojančių ir dukterinių bendrovių“ ir „palūkanų ir autorinių atlyginimų mokėjimo“ direktyvos (7) perkeltos į nacionalinę teisę, 1929 m. įstatymo bendrovėms ir milijardinį kapitalą turinčioms bendrovėms taikoma ir konkreti atleidimo nuo mokesčių schema.
(21)
Laikantis 1929 m. liepos 31 d. įstatymo nuostatų, Liuksemburge 1929 m. įstatymo bendrovės neapmokestinamos jokiu tiesioginiu mokesčiu, tokiu kaip įstaigų pajamų mokestis, savivaldybių verslo mokestis (8) ir grynojo turto mokestis (9). Tačiau jos turi mokėti kapitalo mokesčius, tokius kaip nekilnojamojo turto (10) ir kasmetinį akcijų pasirašymo (11). Taigi 1929 m. įstatymo bendrovės gaunami dividendai, palūkanos, autoriniai atlyginimai ir kapitalo prieaugis Liuksemburge neapmokestinami. Prie 1929 m. įstatymo bendrovių dividendų, autorinių atlyginimų (12) ir palūkanų mokėjimų šaltinio išskaičiuojami mokesčiai (13). Pagaliau, prie 1929 m. įstatymo bendrovių ir kitų Liuksemburgo bendrovių užsienyje mokamų palūkanų šaltinio mokesčiai neišskaičiuojami, nors mokesčiais neapmokestinamų bendrovių rezidenčių gaunamos palūkanos laikomos apmokestinamomis pajamomis.
(22)
Pažymėtina, kad iš fiziniams asmenims, kurie yra valstybės narės rezidentai, - faktiniams savininkams pagal 2003 m. birželio 3 d. Tarybos direktyvą 2003/48/EB dėl palūkanų, gautų iš taupymo pajamų, apmokestinimo (14), - 1929 m. įstatymo bendrovių (kaip ir bet kurios kitos Liuksemburgo bendrovės) mokamų palūkanų Liuksemburge išskaičiuojamas minėtoje direktyvoje numatytas mokestis. Nuo 2006 m. sausio 1 d. Liuksemburge iš 1929 m. įstatymo bendrovių fiziniams asmenims rezidentams sumokėtų palūkanų panašiai išskaičiuojamas 10 % mokestis.
(23)
Liuksemburgo sudaryti dvišaliai susitarimai dėl dvigubo apmokestinimo ir sukčiavimo mokesčių srityje prevencijos 1929 m. įstatymo bendrovėms paprastai nėra taikomi.
(24)
Dėl kapitalo apmokestinimo: 1929 m. įstatymo bendrovė apmokestinama 1 % kapitalo mokesčiu, renkamu nuo įnašų grynaisiais pinigais ar turtu (15). Be to, jai taikomas ankstesnių finansinių metų pabaigoje nustatytas metinis akcijų pasirašymo mokestis, lygus 0,2 % apmokėto akcinio kapitalo ir akcijų priedų vertės (16). 1929 m. įstatymo bendrovė gali skolintis lėšų iš savo akcininkų, bankų ar kitų kredito įstaigų ir leisti obligacijas. Siekiant užkirsti kelią akcijų pasirašymo mokesčio nemokėjimui, kapitalo nepakankamumo taisyklės taikomos tuomet, kai finansavimas imant paskolas, palyginti su akcijų emisijos finansavimu, viršija tam tikrus finansinius santykius. Galiausiai 1929 m. įstatymo bendrovės direktorių valdybos nariams rezidentams ar nerezidentams, vadovams ar auditoriams išmokėti atlyginimai apmokestinami 20 % išskaičiuojamuoju mokesčiu.
(25)
1929 m. įstatymo bendrovėms galiojanti schema gali būti taikoma tik Liuksemburge registruotoms bendrovėms (17), tačiau ne individualioms įmonėms, bendrovės statuso neturinčioms pagal sutartį įsteigtoms bendrosioms įmonėms, nuolatinėms buveinėms ir vietiniams užsienio bendrovių filialams arba atstovybėms. 1929 m. įstatymo bendrovės pasirašytojo kapitalo suma priklauso nuo pasirinkto bendrovės statuso. Remiantis 1977 m. liepos 29 d. didžiojo hercogo dekretu, 1929 m. įstatymo bendrovė turi turėti ne mažesnį kaip 24 000 EUR visiškai apmokėtą akcinį kapitalą.
(26)
Liuksemburge pagal 1929 m. įstatymą įsisteigusios bendrovės gali būti registruojamos kaip nuo mokesčių atleidžiamos kontroliuojančiosios bendrovės, jei jos vykdo tik su kitų Liuksemburgo ar užsienio bendrovių bet kokiu akcijų paketo įgijimu, laikymu ir investavimu susijusią veiklą: teikia paskolas, laiko patentus ir teikia autoriaus teisių arba techninių žinių licencijas bendrovėms, kurių akcijų paketą jos turi. 1929 m. įstatymo bendrovė savo vardu negali vykdyti pramoninės veiklos ar eksploatuoti viešosios komercinės įmonės. Jei bendrovė išplečia savo veiklą už apibrėžtų ribų, ji praranda savo statusą ir laikoma visais mokesčiais apmokestinama komercine įmone.
(27)
Veikla, kurią 1929 m. įstatymo bendrovė gali vykdyti:
a)
bet kurios Liuksemburgo ar užsienio uždarosios akcinės bendrovės akcijų paketo įgijimas, laikymas, valdymas ir pardavimas;
b)
Liuksemburgo ar užsienio šalies obligacijų, indėlių sertifikatų ir negarantuotų obligacijų įgijimas, laikymas, valdymas ir pardavimas;
c)
Liuksemburgo ir užsienio bendrovių finansinių akcijų paketų įgijimas, laikymas, valdymas ir pardavimas;
d)
bet kokia forma vykdomas paskolų, avansų arba garantijų teikimas bendrovėms, kurių kapitale jos tiesiogiai dalyvauja. Kad būtų galima teikti garantijas minėtoms paskoloms, būtina turėti ne mažiau nei 25 % minėtų bendrovių akcijų;
e)
aukso arba su auksu susijusių vertybinių popierių laikymas;
f)
obligacijų ar indėlių sertifikatų (kotiruojamų biržoje ar leidžiamų privačiai) emisija;
g)
patentų įgijimas ir laikymas, jų naudojimas teikiant licencijas pavaldžiosioms bendrovėms ir renkant autorinius atlyginimus kaip užmokestį už minėtas licencijas (licencijos taip pat gali būti siūlomos trečiosioms šalims, dėl jų nesiderant);
h)
taip pat su patentu galima laikyti papildomų ženklų bei licencijų ir juos naudoti iš pavaldžiųjų bendrovių renkant autorinius atlyginimus, bet ši veikla gali būti vykdoma tik papildomai;
i)
bendrijų akcijų paketo laikymas, jei 1929 m. įstatymo bendrovė turi ne mažesnę kaip 1 240 000 EUR apmokėto kapitalo dalį, o jos finansinė atsakomybė apsiriboja jos įnašu.
(28)
Draudžiama veikla:
a)
bet kokios pramoninės ar komercinės veiklos vykdymas arba bet kokių paslaugų teikimas;
b)
viešosios komercinės įmonės valdymas;
c)
nekilnojamojo turto kaip nuosavybės turėjimas, išskyrus savose patalpose naudojamą turtą;
d)
agentūros, banko ar valdymo atlyginamos veiklos vykdymas bet kokios bendrovės, išskyrus pavaldžiąją, vardu;
e)
trumpalaikių arba vidutinės trukmės vertybinių popierių emisija;
f)
bet koks paskolų, avansų ir garantijų teikimas visoms įstaigoms, išskyrus pavaldžiąsias bendroves;
g)
nepatentuojamų intelektinės nuosavybės teisių įgijimas;
h)
tiesioginis dalyvavimas pavaldžiųjų bendrovių versle.
(29)
1929 m. įstatymo bendroves prižiūri Liuksemburgo žemės registravimo ir domenų valdyba, kuri įgaliota tikrinti jų apskaitos knygas, bet tik siekdama įsitikinti, kad minėtų bendrovių veikla neperžengia 1929 m. įstatyme numatytų ribų.
(30)
Tarp 1929 m. įstatymo bendrovių yra atskirą statusą turinčių bendrovių - nuo mokesčių atleidžiamų milijardinį kapitalą turinčių kontroliuojančiųjų bendrovių (milijardinį kapitalą turinčių bendrovių). Jos gali būti įsteigtos įnešus užsienio bendrovių akcijų arba apmokėtą akcinį kapitalą ir rezervus padidinus ne mažiau kaip 24 mln. EUR (1 mlrd. LUF). Milijardinį kapitalą turinčios bendrovės gali pasirinkti apmokestinimo schemą, pagal kurią vietoj akcijų pasirašymo mokesčio mokamas vadinamasis „pajamų mokestis“. Pagal 1937 m. Liuksemburgo didžiojo hercogo dekretą dėl milijardinį kapitalą turinčių bendrovių, atleidžiamų nuo mokesčių, šis pajamų mokestis renkamas nuo obligacijų ir vertybinių popierių turėtojams mokamų palūkanų, akcininkams mokamų dividendų ir tokios bendrovės vadovams, auditoriams bei likvidatoriams mokamų atlyginimų.
(31)
Jei bendra obligacijų ar vertybinių popierių turėtojams susijusiais finansiniais metais sumokėtų palūkanų suma ne mažesnė nei 2,4 mln. EUR, mokestis apskaičiuojamas pagal skalę, į kurią įeina 3 % sumokėtų palūkanų, 1,8 % dividendų, atlyginimų ir užmokesčio, neviršijant bendros paskirstytos 1,2 mln. EUR sumos, ir 0,1 % šią ribą viršijančių dividendų, atlyginimų bei užmokesčio sumos. Jei bendra obligacijų ar vertybinių popierių turėtojams finansiniais metais sumokėtų palūkanų suma mažesnė nei 2,4 mln. EUR, mokestis apskaičiuojamas pagal skirtingą skalę, į kurią įeina 3 % sumokėtų palūkanų, 3 % dividendų, atlyginimų ir užmokesčio, neviršijant 2,4 mln. EUR ir bendros sumokėtų palūkanų sumos skirtumui lygios sumos, 1,8 % šią ribą viršijančių dividendų dalis, neviršijant 1,2 mln. EUR sumos, ir 0,1 % šią ribą viršijančių likusių dividendų, atlyginimų bei užmokesčio sumos. Taigi milijardinį kapitalą turinčioms bendrovėms negalioja įprastos kapitalo nepakankamumą reglamentuojančios taisyklės, kuriomis siekiama užtikrinti abonentinio mokesčio mokėjimą, o iš atlyginimų ir užmokesčio neišskaičiuojamas joks mokestis.
(32)
Veikla, kurią leidžiama vykdyti milijardinį kapitalą turinčiai bendrovei:
a)
finansinės pagalbos teikimas kiekvienai bendrovei, kurios faktinę kontrolę tiesiogiai ar netiesiogiai ji vykdo;
b)
finansinės pagalbos teikimas kiekvienai bendrovei, kurioje jos kontroliuojamos bendrovės turi ne mažiau nei 25 % akcijų ir su kuria palaikomi nuolatiniai ekonominiai ryšiai;
c)
finansinės pagalbos teikimas pavaldžiosioms bendrovėms, faktiškai kontroliuojamoms bendrovių, kurių 25 % akcijų ji turi.
(33)
Atleisti nuo mokesčių, kaip aprašyta, tam tikromis sąlygomis leista ir „nuo mokesčių atleidžiamas finansų kontroliuojančiąsias bendroves“ (finansų bendroves), kurios yra 1929 m. įstatymo bendrovių padaliniai. Šios bendrovės įpareigotos finansuoti susijusių bendrovių arba bendrovių grupės pavaldžiųjų įmonių veiklą. Šiuo atžvilgiu bendrovė laikoma priklausančia grupei, jei naudoja bendrą pavadinimą - abipusio priklausomumo simbolį - arba jei tos pačios grupės bendrovės valdo svarbią savo akcinio kapitalo dalį (ne mažiau kaip 25 %) ir tarpusavyje palaiko nuolatinius ekonominius ryšius.
(34)
Finansų bendrovė, kaip ir milijardinį kapitalą turinčios bendrovės, gali vykdyti platesnę su grupės vidaus finansavimu susijusią veiklą nei 1929 m. įstatymo bendrovė. 1929 m. įstatymo bendrovės gali finansuoti tik bendroves, kurių kapitale tiesiogiai dalyvauja, o finansų bendrovės gali teikti paskolas bet kuriai jų grupei priklausančiai bendrovei. Veikla, kurią leidžiama vykdyti finansų bendrovei:
a)
kitų grupės narių finansavimas teikiant paskolas bendrovėms, kurių kapitale jos tiesiogiai nedalyvauja, ir bendrovėms, kurių kapitale jos tiesiogiai dalyvauja;
b)
obligacijų emisija, iš kurios gautos pajamos naudojamos kurio nors kito grupės nario veiklai finansuoti;
c)
sąskaitų diskontavimas, kurį bendrovė vykdo kaip faktoringo bendrovė grupėje;
d)
indėlių grynaisiais pinigais priėmimas iš grupės bendrovių, kad būtų galima mokėti avansus kitoms bendrovėms.
(35)
2003 m. lapkričio 6 d. Liuksemburgo vyriausybė pateikė parlamentui įstatymo Nr. 5231, kuriuo iš dalies keičiamas 1929 m. liepos 31 d. įstatymas dėl 1929 m. įstatymo bendrovių apmokestinimo schemos, projektą. Liuksemburgo parlamentas 2003 m. balandžio 19 d. sesijoje patvirtino minėtą įstatymo projektą su kai kuriais daliniais pakeitimais. Naujasis įstatymas buvo priimtas 2005 m. birželio 21 d. ir paskelbtas 2005 m. birželio 22 d. Liuksemburgo Didžiosios Hercogystės oficialiajame leidinyje. 2005 m. birželio 21 d. įstatymas įsigaliojo 2005 m. liepos 1 d.
(36)
Pagal šį įstatymą ne mažiau nei 5 % visų finansiniais metais Liuksemburge nereziduojančių bendrovių, kurios neapmokestinamos Liuksemburgo pajamų mokesčiui lygiaverčiu pajamų mokesčiu, paskirstytų dividendų surenkančios bendrovės praranda 1929 m. įstatymo bendrovės statusą ir tampa bendrovėmis, kurioms taikoma bendrojoje teisėje numatyta apmokestinimo schema. Prie įstatymo projekto pridėtuose parlamento dokumentuose aiškinama, kad pajamų mokesčio norma turi būti ne mažesnė nei 11 % (t. y. 50 % Liuksemburge renkamo bendrovių mokesčio), o jo bazė - panaši į taikomą Liuksemburge, kad pajamų mokestį būtų galima lyginti su Liuksemburge taikomu pajamų mokesčiu.
(37)
Prie šio įstatymo pridėtos pastabos rodo, kad šie daliniai pakeitimai priimti siekiant 1929 m. įstatymo bendrovėms taikomą apmokestinimo schemą suderinti su rekomendacijomis, kurias 2003 m. birželio 3 d. Taryba, atlikdama vertinimą pagal Verslo apmokestinimo elgesio kodeksą, pateikė Liuksemburgo valdžios institucijoms. Šiuo atžvilgiu naujajame įstatyme numatyta pereinamojo laikotarpio schema, pagal kurią išlieka 1929 m. įstatymo bendrovių arba milijardinį kapitalą turinčių bendrovių statusą turinčių bendrovių gaunama nauda ir kuri taikoma nuo įstatymo įsigaliojimo dienos iki 2011 m. sausio 1 d.
III. PRIEŽASTYS PRADĖTI OFICIALIĄ TYRIMO PROCEDŪRĄ
(38)
2006 m. vasario 9 d. sprendime Komisija iš esmės nusprendė, kad 1929 m. įstatymo bendrovėms taikoma schema yra pagalba pagal Sutarties 87 straipsnio 1 dalį. Komisijos nuomone, ši schema keleriopą ekonominę naudą, gaunamą išimties tvarka atleidžiant bendroves nuo verslo mokesčio, išskaičiuojamųjų mokesčių, grynojo turto ir žemės mokesčių, teikia tik aptariamoms bendrovėms. Dėl šios naudos sumažėja bendrovių ir ekonominių grupių, kurioms jos priklauso, mokestinės prievolės Liuksemburgo iždui.
(39)
Komisijos nuomone, dėl šios naudos galėjo būti panaudoti valstybės ištekliai, t. y. Liuksemburgo iždas galėjo prarasti mokestinių pajamų. Schema atrodo atrankinė, nes skirta kontroliuojančiosios bendrovės statusą turinčioms bendrovėms, vykdančioms tik tam tikrą veiklą - daugiausia finansinę, valdymo, licencijavimo ir pinigų srauto valdymo. Schema taip pat skirta tik grupės vidaus veiklai, nes gavėjai turi veikti grupėje, kad ji būtų jiems taikoma. Ji atvira ne visoms įmonėms, o tik toms, kurios yra sudariusios grupę ir Liuksemburge turi įsteigtą kontroliuojančiąją bendrovę, vykdančią tik tam tikrą veiklą, pvz., finansavimą, akcijų paketo valdymą, licencijų ir patentų koordinavimą bei suteikimą.
(40)
Savo sprendime pradėti oficialią tyrimo procedūrą Komisija pažymėjo, kad dėl šios maudos iškreipiama konkurencija ir daroma įtaka valstybių narių tarpusavio prekybai, nes paprastai 1929 m. įstatymo bendrovės finansinę ir valdymo veiklą dažniausiai vykdo tarptautinėse rinkose, kuriose didelė konkurencija. Šiuo atžvilgiu konkurencija atrodo iškraipyta, nes 1929 m. įstatymo bendrovėms suteikiamas pranašumas, palyginti su nepriklausomais paslaugų teikėjais ir finansiniais tarpininkais - pirmiausia tradiciniais bankais ir konsultacinėmis įmonėmis. Prekybai daryta įtaka, nes dėl 1929 m. įstatymo bendrovėms suteiktos naudos palankios sąlygos sudaromos tik tam tikras tarpvalstybinio pobūdžio finansines funkcijas vykdančioms bendrovėms.
(41)
Negalėjo būti taikoma jokia Sutarties 87 straipsnio 2 ir 3 dalyse numatyta leidžianti nukrypti nuostata, nes aptariama priemonė yra pagalba su projektų įgyvendinimu nesusijusiai veiklai ir ji tik sumažina iš jos naudą gaunančių subjektų einamąsias išlaidas, neprisidėdama prie Bendrijos tikslų įgyvendinimo.
(42)
Komisija taip pat padarė išvadą, kad pagalba yra esama pagalba pagal Reglamento (EB) Nr. 659/1999 1 straipsnio b punkto i papunktį. Šiuo atžvilgiu neatrodo, kad 2005 m. įstatyme, kuriuo iš dalies keičiama 1929 m. įstatymo bendrovėms taikoma atleidimo nuo mokesčių schema, padaryti daliniai pakeitimai keičia aptariamos pagalbos pobūdį, nes schemos teikiama nauda lieka tokia pati, pakeitimais laikinai apribojamas naudos gavėjų skaičius ir ji skiriama tiems, kurie negauna tam tikrų ne Liuksemburge sumažintu mokesčiu apmokestintų dividendų.
(43)
Pradėdama oficialią tyrimo procedūrą, Komisija pakvietė Liuksemburgo valdžios institucijas pateikti visą naudingą informaciją, reikalingą aptariamos schemos įtakai tarpusavio prekybai, ypač finansinių paslaugų sektoriuje, įvertinti. Ji taip pat pakvietė Liuksemburgą ir suinteresuotas trečiąsias šalis pateikti savo pastabas dėl galimų teisėtų gavėjų lūkesčių, pateisinančių pereinamojo laikotarpio priemonių priėmimą, jeigu būtų pateiktas prašymas panaikinti aptariamą schemą.
IV. LIUKSEMBURGO VALDŽIOS INSTITUCIJŲ IR TREČIŲJŲ ŠALIŲ PASTABOS
(44)
Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje (18) paskelbus 2006 m. vasario 9 d. Komisijos sprendimą, nė viena suinteresuota trečioji šalis oficialiai nepateikė pastabų. Tačiau keli 1929 m. įstatymo bendrovių atstovai neoficialiai kreipėsi į Komisiją, pirmiausia norėdami sužinoti apie Komisijos oficialios tyrimo procedūros, pradėtos pagal Sutarties 88 straipsnio 2 dalį, teisines pasekmes privatiems asmenims ir apie jiems taikyto atleidimo nuo mokesčių teisėtumą.
(45)
Liuksemburgo valdžios institucijos pastabas pateikė 2006 m. balandžio 13 d. laiške. Jame Liuksemburgo valdžios institucijos pareiškė nesutinkančios, kad 1929 m. įstatymo bendrovėms taikoma atleidimo nuo mokesčių schema būtų pripažįstama pagalba pagal Sutarties 87 straipsnio 1 dalį. Liuksemburgas nepateikė pastabų dėl aptariamos atleidimo nuo mokesčių schemos suderinamumo su bendrąja rinka.
(46)
2006 m. balandžio 13 d. laiške Liuksemburgas taip pat atsisakė pateikti visą naudingą informaciją, reikalingą aptariamai priemonei ir jos pasekmėms konkurencijai bei tarpusavio prekybai, ypač finansinių paslaugų, grupių vidaus veiklos ir nematerialiųjų teisių valdymo sektoriuose, įvertinti. Neperduota jokios informacijos apie 1929 m. įstatymo bendrovių valdomas investicijas, taip pat neperduotas bendrovių sąrašas. Šiuo atžvilgiu Liuksemburgo valdžios institucijos paaiškino, kad 1929 m. įstatymo bendrovėms oficialus leidimas nėra išduodamas, todėl neįmanoma sudaryti šių bendrovių sąrašo.
(47)
Galiausiai, kalbant apie galimus teisėtus nuo mokesčių atleistų subjektų lūkesčius, pateisinančius pereinamojo laikotarpio priemonių priėmimą, Liuksemburgo valdžios institucijos pažymėjo, kad, jei galutinis sprendimas būtų neigiamas, panaikinus 1929 m. įstatymo bendrovėms taikomą schemą, Liuksemburgo mokesčių schemai būtų padaryta tokia įtaka, kad turėtų būti apsaugoti pagal šią schemą veikiančių subjektų lūkesčiai. Juk šie subjektai negalėjo numatyti, kad teisinis statusas staiga bus visiškai panaikintas.
(48)
2006 m. balandžio 13 d. laiške Liuksemburgo valdžios institucijos iš esmės nepritarė tam, kad aptariama mokesčių schema būtų pripažįstama pagalba.
(49)
Pirma, 1929 m. įstatymo bendrovėms taikoma schema nesuteikia naudos, palyginti su bendrojoje teisėje nustatyta bendrovių apmokestinimo schema. Ja tik siekiama užkirsti kelią per dideliems mokesčiams, susijusiems su eksploatacinių bendrovių paskirstomu pelnu. Netaikant aptariamos atleidimo nuo mokesčių schemos, 1929 m. įstatymo bendrovės patirtų mokestinę žalą, nes eksploatacinės įmonės pelnas pirmą kartą būtų apmokestintas kaip šios įmonės pelnas, antrą kartą - paskirstant jį - kaip bendrovės pajamos ir galiausiai vėlesnio paskirstymo atveju - kaip bendrovės akcininko dividendai.
(50)
Antra, Liuksemburgo valdžios institucijų teigimu, 1929 m. įstatymo bendrovėms taikoma schema nėra atrankinė, todėl neiškraipo konkurencijos ir neturi įtakos valstybių narių tarpusavio prekybai. Minėta schema gali būti taikoma visoms įmonėms, kurių faktinė ir teisinė padėtis panaši, - pirmiausia akcijų įgijimo ir bendrovėse turimo akcijų paketo valdymo, finansavimo bei investavimo atžvilgiu.
(51)
Galiausiai 1929 m. įstatymo bendrovėms taikoma schema negali iškraipyti konkurencijos ir daryti įtakos Bendrijos tarpusavio prekybai, nes ji taikoma tik pasyviąsias pajamas gaunančioms bendrovėms, kurių padėtis nėra lygiavertė kitų ūkio subjektų, kurie veikia kaip nepriklausomi paslaugų teikėjai, padėčiai. Bet kokiu atveju Komisija negali įrodyti, kad aptariama schema sustiprina 1929 m. įstatymo bendrovių padėtį, palyginti su kitų bendrovių padėtimi.
V. SCHEMOS VERTINIMAS
(52)
Pagal Sutarties 87 straipsnio 1 dalį „valstybės narės arba iš jos valstybinių išteklių bet kokia forma suteikta pagalba, kuri, palaikydama tam tikras įmones arba tam tikrų prekių gamybą, iškraipo konkurenciją arba gali ją iškraipyti, yra nesuderinama su bendrąja rinka, kai ji daro įtaką valstybių narių tarpusavio prekybai“.
(53)
Remdamasi Liuksemburgo valdžios institucijų pateiktomis pastabomis, Komisija atidžiai išanalizavo 1929 m. įstatymo bendrovėms taikomą schemą. Dėl daugybės rastų prieštaravimų Komisija negalėjo iš dalies pakeisti išankstinio savo vertinimo, pagal kurį šioms bendrovėms schemos teikiamą mokestinę naudą ji laikė pagalba pagal Sutarties 87 straipsnio 1 dalį.
(54)
Reikėtų priminti, kad nacionalinę priemonę pripažįstant valstybės pagalba turi būti įgyvendintos visos toliau nurodytos sąlygos: 1) aptariama priemonė teikia naudą, 2) ši nauda teikiama iš valstybinių išteklių, 3) ši nauda atrankinė ir 4) aptariama priemonė iškraipo arba gali iškraipyti konkurenciją ir turėti įtakos valstybių narių tarpusavio prekybai (19).
(55)
Šiuo atveju Komisija pažymi, kad iš esmės 1929 m. įstatymu suteikiama mokestinė nauda, kuri neapsiriboja dvigubo pajamų, Liuksemburge gaunamų kitų bendrovių - paprastai apmokestinamų, bet dėl Liuksemburge arba užsienyje jau sumokėtų mokesčių mokančių sumažintus mokesčius, apmokestinimo panaikinimu.
(56)
Šiomis aplinkybėmis Komisija pažymi, kad schema suteikiama keleriopa nuo bendrosios teisės nukrypstanti mokestinė nauda ir kad dėl šios naudos skatinamos tam tikros įmonės, Liuksemburge vykdančios ribotą paprastai su finansų sritimi susijusią veiklą. Todėl schema yra atrankinio pobūdžio. Atsižvelgdama į Liuksemburgo pateiktus svarius prieštaravimus, Komisija mano, kad reikia išdėstyti tikslias priežastis, leidžiančias aprašytą schemą laikyti atitinkančia visas 53 konstatuojamojoje dalyje nurodytas sąlygas.
(57)
2006 m. balandžio 13 d. pastabose Liuksemburgas pareiškė nuomonę, kad 1929 m. įstatymo bendrovėms taikoma apmokestinimo schema yra bendra mokesčių schema, taikoma tik jau apmokestintas jų gavimo metu pasyviąsias pajamas gaunančioms bendrovėms, neatsižvelgiant į bendrovių dydį, veiklos sektorių ir teisinį statusą. Liuksemburgas taip pat nurodė, kad schema pagrįsta bendra Liuksemburgo mokesčių schemos, kurios tikslas - užkirsti kelią dvigubam apmokestinimui, jei visus mokesčius mokančioms bendrovėms taikomos kitos į dvigubo apmokestinimo prevenciją panašios formos, struktūra. Liuksemburgo atveju schema nesuteikia naudos dėl dviejų pagrindinių priežasčių.
(58)
Pirma, pagal Liuksemburgo bendrovių apmokestinimo schemą numatytos kelios panašioms padėtims alternatyviai taikomos schemos, prieinamos visiems ūkio subjektams jų nediskriminuojant. Todėl tokia schema negalėtų suteikti Teisingumo Teismo priimtame Banks sprendime (20) pripažintos naudos pagal Sutarties 87 straipsnio 1 dalį. Šiame sprendime Teisingumo Teismas nusprendė, kad pagalbos nėra, jei įvairūs apmokestinimo būdai, susiję su galima nauda dėl faktinio ekonominių subjektų pasirinkimo, gali būti taikomi visiems subjektams jų nediskriminuojant.
(59)
Antra, Liuksemburgo valdžios institucijų teigimu, 1929 m. įstatymo bendrovėms taikomų mokesčių našta turėtų būti įvertinta atsižvelgiant į visus schemos veiksnius - tiek naudingus, tiek nenaudingus. Tačiau Komisija neabejotinai šio metodo netaikė. Šiuo atžvilgiu Liuksemburgo valdžios institucijos primena, kad savo 2006 m. balandžio 13 d. laiške pateikė tris pavyzdžius, kada 1929 m. įstatymo bendrovėms pritaikius aptariamą schemą jos patyrė žalą, palyginti su apmokestinamomis bendrovėmis.
(60)
Komisija negali pritarti Liuksemburgo valdžios institucijų išvadoms. Priešingai nei teigia šios institucijos, taikant aptariamą schemą atleidžiama nuo keleto mokesčių: pajamų, savivaldybės verslo ir grynojo turto. Šis atleidimas nukrypsta nuo susijusių bendrovių apmokestinimo taisyklės. Be to, šiomis leidžiančiomis nukrypti nuostatomis siekiama ne tik užkirsti kelią daugkartiniam pajamų apmokestinimui, bet ir tam tikrų mokesčių netaikyti kai kurioms 1929 m. liepos 31 d. įstatyme numatytoms bendrovių vykdomos ekonominės veiklos rūšims.
(61)
Nors pagal kontroliuojančiosioms bendrovėms taikomą 1929 m. įstatyme numatytą atleidimo nuo mokesčių schemą nėra atleidžiama nuo visų mokesčių, kuriuos iš esmės turi mokėti Liuksemburgo bendrovės (21), šioje procedūroje nagrinėjamos tik nustatytos mokestinės išimtys ir keli neapmokestinami asmeniniai mokesčiai (22). Tiesioginiais mokesčiais, pirmiausia pajamų, savivaldybės verslo ir grynojo turto, 1929 m. įstatymo bendrovės visiškai nėra apmokestinamos.
(62)
Atsižvelgdama į pirmiau išdėstytus argumentus, Komisija, priešingai nei teigė 2006 m. vasario 9 d. sprendime, sutinka, kad nekilnojamojo turto mokesčiu 1929 m. įstatymo bendrovės apmokestinamos pagal 1936 m. gruodžio 1 d. įstatymą ir kad šiuo atveju minėtoms bendrovėms nauda nesuteikiama.
(63)
Aptariant atleidimo nuo pajamų ir savivaldybės verslo mokesčio klausimą, 1929 m. įstatymo bendrovių iš akcijų gautų pajamų (dividendų ir kapitalo prieaugio) neapmokestinimas daug svarbesnis nei akcijų paketo neapmokestinimas, taikomas nuo mokesčių neatleidžiamų bendrovių gautiems dividendams ir kapitalo prieaugiui, kad būtų užkirstas kelias dvigubam jų apmokestinimui. 1929 m. įstatymo bendrovės nėra tuo apmokestinamos, neatsižvelgiant į tai, ar jos atitinka taikyti bendrą atleidimo nuo mokesčių schemos, kurios tikslas - užkirsti kelią dvigubam apmokestinimui, taikymo sąlygas (23). Taigi priešingai nei apmokestinamos bendrovės, nuo šio mokesčio jos atleidžiamos automatiškai. Komisija pažymi, kad įgyvendinant paprastai tenkančias mokestines prievoles sumažinantį aptariamą atleidimą nuo mokesčių, 1929 m. įstatymo bendrovėms suteikiama nauda (24).
(64)
Dėl pajamų mokesčio ir savivaldybės verslo mokesčio Komisija priduria, kad 1929 m. įstatymo bendrovių gaunamos palūkanos ir autoriniai atlyginimai šiais mokesčiais visiškai neapmokestinami, priešingai nei kitų bendrovių, kurios Liuksemburge apmokestinamos pagal bendrąją teisę. Šio atleidimo nuo mokesčių nebūtų galima pagrįsti siekiu užkirsti kelią dvigubam šių pajamų apmokestinimui, nes pirmiausia atitinkamus mokesčius išskaito jų mokėtojai. Todėl atleidimas nuo šių pajamų mokesčio pagal 1929 m. liepos 31 d. įstatymą nukrypsta nuo nuostatų ir prieštarauja principui, pagal kurį palūkanos ir autoriniai atlyginimai bent kartą apmokestinami pajamų mokesčiu. Todėl, atsižvelgdama į išimtinį šio atleidimo nuo mokesčių pobūdį, Komisija pažymi, kad šiuo atveju 1929 m. įstatymo bendrovėms paprastai tenkančios mokestinės prievolės taip pat sumažintos.
(65)
Dėl 1929 m. įstatymo bendrovių paskirstytoms pajamoms, dividendams ir autoriniams atlyginimams taikomo mokesčio, išskaičiuojamo prie šaltinio: Komisija teigia, kad minėtos bendrovės Liuksemburge neapmokestinamos išskaičiuojamuoju mokesčiu, paprastai taikomu gavėjų nerezidentų mokėjimams, kalbant apie milijardinį kapitalą turinčias bendroves - įskaitant atlyginimams taikomą mokestį. Todėl Komisija pažymi, kad 1929 m. įstatymo bendrovėms šiuo atveju taip pat sumažinamos paprastai tenkančios mokestinės prievolės.
(66)
Net ir spėdama, kad šis atleidimas nuo išskaičiuojamojo mokesčio tiesiogiai naudingas pajamų gavėjams ir tik netiesiogiai - 1929 m. įstatymo bendrovėms, Komisija teigia, kad dėl to šioms bendrovėms sumažėja mokesčiai, kuriuos paprastai moka Liuksemburge apmokestinamos paskirstančiosios bendrovės. Šį vertinimą patvirtina tai, kad išskaičiuojant mokestį prie šaltinio jo norma didesnė, jei paskirstytojas apmoka mokesčio išlaidas, ir tokiu atveju teisiškai neprivaloma perleisti mokesčio mokėjimo pajamų gavėjui. Be to, 1929 m. įstatymo bendrovės gauna netiesioginę naudą dėl to, kad atleidus investuotojus nuo šių mokesčių, pasiekiamas didesnis našumas ir lengviau galima naudoti rizikos ir (arba) paskolų kapitalą.
(67)
Galiausiai 1929 m. įstatymo bendrovės neapmokestinamos Liuksemburge apmokestinamoms bendrovėms taikomu grynojo turto mokesčiu. Net ir darant prielaidą, kad šio atleidimo nuo mokesčių ekonominė įtaką ribota, juo sumažinami Liuksemburge 1929 m. įstatymo bendrovių mokesčiai, kuriuos paprastai moka bendrovės.
(68)
Remdamasi išdėstytais argumentais Komisija teigia, kad aptariama nauda yra išimtinės priemonės, galinčios tam tikras įmones skatinti kitų įmonių, kurių faktinė ir teisinė padėtis, atsižvelgiant į minėtos schemos tikslą - užkirsti kelią daugkartiniam apmokestinimui, panaši, atžvilgiu. Šiuo atžvilgiu Komisija pažymi, kad Liuksemburgo valdžios institucijų argumentas dėl Banks sprendimo netinkamas. Minėtoje byloje iš įvairių galimų tam tikrų apmokestinimo taikymo būdų nė vienas a priori neatrodė naudingesnis. Tačiau šiuo atveju reikia manyti, kad atleidimas nuo mokesčių iš esmės naudingesnis nei pajamų apmokestinimas. Komisija iš to daro išvadą, kad 1929 m. įstatymo bendrovėms neabejotinai, o ne atsitiktinai, sumažinamos paprastai joms tenkančios mokestinės prievolės.
(69)
Visi trys Liuksemburgo valdžios institucijų 2006 m. balandžio 13 d. laiške pateikti pavyzdžiai neleidžia abejoti išvada, pagal kurią ginčytina schema suteikiama nuo bendrosios mokesčių teisės nukrypstanti ir Liuksemburgo mokesčių schemos pobūdžiu nepagrįsta nauda. Šios prielaidos neatspindi faktinio 1929 m. įstatymo bendrovėms taikomos schemos naudojimo. Antra vertus, minėtuose pavyzdžiuose pateiktos situacijos, kai pagal bendrąją schemą nuo pajamų mokesčių jau dabar visiškai atleidžiama. Tačiau Liuksemburgas neatsižvelgia į situacijas, kai pagal bendrąją teisę nuo mokesčių nėra atleidžiama, nors, kaip nurodyta pirmiau, tik tokiose situacijose aptariama schema besinaudojantys subjektai išsaugo konkrečią naudą bendrosios schemos atžvilgiu.
(70)
Todėl Komisija pažymi, kad į visus taikomus tiesioginius ir netiesioginius mokesčius neturėtų būti atsižvelgiama siekiant apibrėžti, ar 1929 m. įstatymo bendrovėms suteikiama faktinė mokestinė nauda, nes šios naudos buvimas jau buvo išsamiai įrodytas. Be to, Komisija teigia, kad tokios analizės nebūtų įmanoma atlikti, nes situacijų, į kurias turi būti atsižvelgiama, skaičius neapibrėžtas.
(71)
Darydama išvadą Komisija pažymi, kad aptariama schema suteikiama nauda 1929 m. įstatymo bendrovėms.
(72)
Reikėtų priminti, kad valstybės pagalbos priemonės savitumas, t. y. jos atrankinis pobūdis, yra vienas iš būtinų veiksnių norint pagalbą įvardyti valstybės pagalba pagal Sutarties 87 straipsnio 1 dalį. Tam turi būti patikrinta, ar aptariama mokesčių schema tik tam tikroms įmonėms ar tam tikriems veiklos sektoriams suteikia arba nesuteikia naudos (25). Liuksemburgo valdžios institucijų teigimu, šiuo atveju 1929 m. įstatymo bendrovėms taikoma atleidimo nuo mokesčių schema nėra atrankinė, nes ji gali būti taikoma visoms įmonėms, kurių padėtis panaši, t. y. jos vykdo tik su bendrovėse turimo akcijų paketo valdymu bei investavimu susijusią veiklą ir gauna iš šios veiklos pajamų.
(73)
Komisija pritaria Liuksemburgo valdžios institucijų nuomonei, kad priemonės, tokios kaip bendrovės veiklai taikomas atleidimas nuo mokesčių, atrankumas būtinai turi būti vertinamas lyginant su panašiomis priemonėmis (26). Vis dėlto Komisija pažymi, kad šiuo atveju turi būti lyginamos bendrovės, gaunančios į 1929 m. įstatymo bendrovių panašias pajamas. Tačiau Komisija pastebi, kad iš Liuksemburgo bendrovių tik 1929 m. įstatymo bendrovių visiškai neapmokestinamos gautos pajamos, neatsižvelgiant į tai, ar jų pajamų mokestį jau sumokėjo bendrovės, kurių akcijų jos turi.
(74)
Šiomis aplinkybėmis Komisija tegali daryti išvadą, kad tokia atleidimo nuo mokesčių schema yra atrankinė, nes skatinamos tik tokios įmonės, kurios vykdo tik kai kurią veiklą, tokią, kuri gali būti apmokestinta daug kartų.
(75)
Be to, šį vertinimą patvirtina tai, kad, Liuksemburgo valdžios institucijų teigimu, 1929 m. liepos 31 d. įstatymo tikslas - neleisti pernelyg išplėsti šios palankios schemos taikymo, t. y. imti ją taikyti bendrovėms, kurios nėra 1929 m. įstatymo bendrovės, kad ji nebūtų per didelė našta valstybės biudžetui. Šiuo atžvilgiu Komisija primena, kad teikiant mokesčių schemos pobūdžiu ar struktūra pagrįstą argumentą turi būti atsižvelgiama į konkrečios mokestinės priemonės derėjimą su bendra mokesčių schemos vidaus logika (27). Šiuo atveju to nedaryta, nes Liuksemburgas nepateikė argumentų, kodėl išimtinė schema nacionalinės mokesčių schemos pobūdžio arba struktūros atžvilgiu taikyta tik 1929 m. įstatymo bendrovėms.
(76)
Be to, Komisija pažymi, kad pagal 1929 m. liepos 31 d. įstatymą nuo mokesčių atleidžiama, jei vykdomos tam tikros sąlygos: turėti administracinei institucijai prižiūrint tvarkomą registravimo schemą, laikytis kai kurių teisinių reikalavimų dėl minimalaus grynojo turto ir faktiškai vykdyti tik kai kurią griežtai apibrėžtą veiklą. Komisijos nuomone, šių griežtų kriterijų buvimas paryškina aptariamos schemos atrankinį pobūdį.
(77)
Šiuo atžvilgiu Komisija pažymi, kad 1929 m. įstatymo bendrovės turi vykdyti tik veiklą, susijusią su bet kokiu akcijų paketo įgijimu kitose įmonėse ir šio paketo valdymu bei investavimu. 1929 m. liepos 31 d. įstatyme pateiktą glaustą akcijų investavimo apibrėžtį patikslino žemės registravimo ir domenų valdyba; plačiai aiškindama valdyba nurodė, kad investavimas turi apimti kelių rūšių ekonominę veiklą, tiesiogiai ar netiesiogiai susijusią su akcijų investavimu ir pirmiausia vykdomą finansavimo srityje. Antai bendrovės avansus ir ilgalaikes ar trumpalaikes paskolas gali teikti bendrovėms, kurių kapitalą jos tiesiogiai valdo (28).
(78)
Pagal 1929 m. liepos 31 d. įstatymą į akcijų investavimo sąvoką taip pat patenka užstatų teikimas bendrovių, kuriose 1929 m. įstatymo bendrovės turi akcijų, kreditoriams ir jų kapitalo didinimo garantijos. Be akcijų paketo 1929 m. įstatymo bendrovės taip pat gali turėti valstybinių, privačių, reguliuojamose arba nereguliuojamose rinkose kotiruojamų arba nekotiruojamų, valstybinio arba nevalstybinio sektoriaus išleistų obligacijų. Be to, 1929 m. įstatymo bendrovės gali turėti tik obligacijų, neatsižvelgiant į akcijų valdymo veiklą, arba kartu vykdyti šią veiklą. Taip finansų bendrovės gali išplėsti potencialių finansuojamų subjektų ratą ir teikti paskolas visoms grupei priklausančioms bendrovėms, taigi visoms bendrą pavadinimą turinčioms bendrovėms, kurių bent 25 % akcijų turi bendra pagrindinė bendrovė.
(79)
Be to, kai kurių rūšių veikla laikoma lygiaverte akcijų įgijimui, net jei aptariama 1929 m. įstatymo bendrovė neturi akcijų. Antai bendrovė gali turėti patentų ir, nors negali jų eksploatuoti ar jais prekiauti, eksploatavimo licencijas gali teikti kitoms trečiosioms bendrovėms arba grupei, kuriai priklauso, taigi gauti autorinį atlyginimą ir likti neapmokestinta.
(80)
Veikla, kurią leidžiama vykdyti 1929 m. įstatymo bendrovėms, taip pat apima konsultavimą investicinių fondų vykdomo valdymo ir investavimo klausimais. Šios veiklos tikslas - kolektyvinio investavimo subjektams patarti dėl jiems patikėtų akcijų valdymo. Šią veiklą paprastai vykdo konsultacinė bendrovė, kuri iš principo apmokestinama taikant bendrąją mokesčių teisę. Tačiau, jei atitinka tam tikras konkrečias sąlygas, konsultacinė bendrovė gali pasirinkti 1929 m. įstatymo bendrovės statusą (29).
(81)
Pateikti faktai rodo, kad veikla, kurią gali vykdyti 1929 m. įstatymo bendrovė, griežtai apribota 1929 m. liepos 31 d. įstatyme; už kitų rūšių veiklos vykdymą baudžiama atimant nuo mokesčių atleidžiamos bendrovės statusą. Komisija pažymi, kad šie apribojimai patvirtina 1929 m. įstatymo bendrovėms taikomos atleidimo nuo mokesčių schemos atrankinį pobūdį. Be to, kaip Komisija nurodė 2006 m. vasario 9 d. sprendime, užtenka tik konstatuoti, kad šios schemos teikiama nauda negali naudotis keli ekonomikos sektoriai. Antai naudos iš minėtos schemos negauna įmonės, kurios vykdo kitokią nei leidžiamą veiklą, susijusią su akcijų investavimu ir keliais sektoriais, tokiais kaip apdirbamoji pramonė, žemės ūkis ar prekyba.
(82)
Komisija pažymi, kad tokio 1929 m. įstatymo bendrovėms taikomo apmokestinimo, kuriuo siekiama skatinti šias bendroves jų konkurentų atžvilgiu atleidžiant nuo mokesčių tik tam tikras įmones, negalima pateisinti jokiu objektyviu paaiškinimu.
(83)
Be to, šį vertinimą sustiprina aplinkybė, kad aptariama schema taikoma tik tam tikrą veiklą vykdančioms Liuksemburgo bendrovėms. Kad aptariama atleidimo nuo mokesčių schema būtų joms taikoma, visos iš savo investicijų pelną norinčios gauti įmonės Liuksemburge turi įsteigti atskirą struktūrą, kurios tikslas - vykdyti tik 1929 m. įstatyme leidžiamą veiklą. Tokiai struktūrai įsteigti skiriamos investicijos, kurios prisideda prie įprastų investicinės veiklos išlaidų. Ši schema gali būti taikoma tik grupėje veikiančioms įmonėms, turinčioms didelius ekonominius išteklius (30), kurių užtenka akcijų valdymo ir finansavimo veiklai skirtai struktūrai Liuksemburge sukurti. Pavyzdžiui, tokios yra nuo mokesčių atleidžiamos milijardinį kapitalą turinčios bendrovės.
(84)
Dėl taikant aptariamą schemą gaunamos naudos suteikimo iš valstybinių išteklių reikėtų priminti, kad valstybės pagalbos sąvoka platesnė nei subsidijų, nes ji apima ne tik pozityviąsias išmokas, kaip antai pačias subsidijas, bet ir priemones, įvairiais būdais sumažinančias įmonei paprastai tenkančias mokestines prievoles, ir kurios, nors ir nebūdamos subsidijos tiesiogine šio žodžio prasme, yra panašaus pobūdžio ir daro tokią pat įtaką (31). Dėl to, nors taikant šiame sprendime aptariamą schemą, kuria viešosios valdžios institucijos tam tikras įmones atleidžia nuo paprastai mokėtino mokesčio, nėra naudojami valstybiniai ištekliai, šių įmonių padėtis palankesnė nei kitų mokesčių mokėtojų, ir yra valstybės pagalba pagal Sutarties 87 straipsnio 1 dalį (32). Todėl nors šiuo atveju pagal 1929 m. įstatymą taikomas bendrovių atleidimas nuo mokesčių nėra susijęs su valstybinių išteklių naudojimu, negalima neigti, kad dėl jo prarandamos mokestinės pajamos ir todėl tai yra valstybės finansavimas.
(85)
Liuksemburgo teigimu, 1929 m. įstatymo bendrovėms taikoma schema negali iškraipyti konkurencijos ir Bendrijos tarpusavio prekybos, nes bendrovės, kurioms ji taikoma, gauna tik pasyviąsias pajamas ir jų padėtis neprilygsta kitų kaip nepriklausomi paslaugų teikėjai veikiančių ūkio subjektų padėčiai. Be to, Komisija neįrodė, kad schema sustiprina 1929 m. įstatymo bendrovių padėtį, palyginti su kitomis bendrovėmis.
(86)
Komisija pažymi, jog pagal nusistovėjusią Europos Bendrijų Teisingumo Teismo praktiką kad priemonė iškraipytų konkurenciją, užtenka to, kad pagalbos gavėjas konkuruoja su kitomis įmonėmis konkurencijai atvirose rinkose (33) ir, antra vertus, kad priemonė daro įtaką Bendrijos tarpusavio prekybai, kai valstybės suteikta finansinė pagalba sustiprina vienos įmonės padėtį, palyginti su kitomis konkuruojančiomis įmonėmis, Bendrijos tarpusavio prekyboje (34).
(87)
Komisija mano, kad 1929 m. įstatymo bendrovės priklauso finansų sektoriui, kuriame jos vykdo konkrečią veiklą - teikia paskolas kitiems grupės nariams, leidžia obligacijas, diskontuoja sąskaitas ir valdo tiesiogiai bei netiesiogiai jų kontroliuojamų bendrovių ir kitų grupės, kuriai priklauso 1929 m. įstatymo bendrovė, bendrovių indėlius grynaisiais pinigais arba pataria bendrų investicinių fondų valdymo klausimais. Kaip pažymėta pirmiau, nuo mokesčių atleidžiamoms finansų bendrovėms ir milijardinį kapitalą turinčioms bendrovėms vykdant šio pobūdžio finansinę veiklą pagal 1929 m. įstatymą taikoma lankstesnė schema. 1929 m. įstatymo bendrovės taip pat dalyvauja perkant bei valdant patentus ir teikiant licencijas pavaldžiųjų įmonių, kurios joms tiesiogiai ir netiesiogiai priklauso, arba kitų grupės bendrovių vardu.
(88)
Kaip ir Bendrijos finansinių paslaugų rinkai būdingas reglamentavimo mažinimo procesas, konkurencija šiame sektoriuje daugiausia grindžiama institucinių finansinės veiklos bendrojoje rinkoje apribojimų šalinimu ir panašios veiklos sąlygų skaidrumu bei vienodumu. Vis dėlto ši schema iškraipo konkurenciją, nes 1929 m. įstatymo bendrovės visiškai neapmokestinamos Liuksemburge iš šios veiklos gaunamoms pajamoms paprastai taikomais tiesioginiais mokesčiais, nors ši veikla apmokestinama, kai ją vykdo nepriklausomi arba konkretaus 1929 m. įstatymo bendrovės statuso neturintys paslaugų teikėjai.
(89)
Be to, atsižvelgiant į tai, kad 1929 m. įstatymo bendrovės statusą dažnai renkasi tarptautiniu lygmeniu arba keliuose sektoriuose, pirmiausia prekybos, veikiančios grupės, valstybių narių tarpusavio prekybai įtaka daroma, nes 1929 m. įstatymo bendrovės paslaugomis besinaudojančios tarptautinio verslo įmonės turi mokestinės naudos. Be to, 1929 m. įstatymo bendrovės teikia paslaugas pačioje grupėje ir tam tikromis sąlygomis gali dalyvauti pramoninėje bei komercinėje bendrovių, kurių akcijų jos turi, veikloje - kaip neseniai priimtame sprendime Fondazione Cassa di Risparmio di Firenze (35) patvirtino Teisingumo Teismas, tai savarankiška ekonominė veikla. Dėl visų šių priežasčių įtaka prekybai daroma ir konkurencija iškraipoma taip pat grupėse, kurioms priklauso 1929 m. įstatymo bendrovės, ir dėl šių grupių vykdomos komercinės veiklos.
(90)
Šias išvadas dar labiau paremia tai, kad aptariamas atleidimas nuo mokesčių, kaip nustatyta, daro didelę įtaką pasirenkant Liuksemburgą kaip privilegijuotą finansinį centrą. Šiuo atžvilgiu Komisija mano esant tikslinga remtis spaudoje pasirodžiusiais straipsniais (36), kuriuose nurodyta, kad Liuksemburgo finansų schema pagrįsta bendrovėms taikoma atleidimo nuo mokesčių schema. Tai įrodymas, leidžiantis patvirtinti, kad tarptautinės finansų bendrovės Liuksemburge naudojasi bendrovių, įskaitant 1929 m. įstatymo bendroves, struktūromis, siekdamos turėti mažiau mokestinių prievolių. Kaip nurodyta šiuose spaudoje pasirodžiusiuose straipsniuose, Liuksemburge registruotų 1929 m. įstatymo bendrovių beveik 15 000.
(91)
Nors Liuksemburgo valdžios institucijos nepateikė duomenų, leidžiančių nustatyti 1929 m. įstatymo bendrovių bendrąją apyvartą, Komisija mano, kad negalima neigti šios schemos poveikio finansiniam sektoriui Liuksemburge ir dėl šios schemos atsirandančių konkurencijos bei tarpusavio prekybos iškraipymo svarbos.
(92)
Komisija mano, kad 1929 m. įstatymo bendrovių gaunama valstybės pagalba negali būti laikoma suderinama su bendrąja rinka. Šiuo atžvilgiu reikėtų pažymėti, kad Liuksemburgo valdžios institucijos nepateikė jokio argumento, pagal kurį šiuo atveju būtų taikoma viena iš Sutarties 87 straipsnio 2 ir 3 dalyse numatytų leidžiančių nukrypti nuostatų.
(93)
Akivaizdu, kad šiuo atveju Sutarties 87 straipsnio 2 dalyje numatytos dėl socialinio pobūdžio pagalbos individualiems vartotojams, pagalbos gaivalinių nelaimių ar kitų ypatingų įvykių padarytai žalai atitaisyti arba tam tikriems Vokietijos Federacinės Respublikos regionams teikiama pagalba negali būti taikomos.
(94)
Taip pat netaikoma Sutarties 87 straipsnio 3 dalies a punkte numatyta išimtis dėl pagalbos, skirtos regionų, kuriuose neįprastai žemas gyvenimo lygis arba didelis nedarbas, ekonominei plėtrai skatinti. Be to, schema negali būti laikoma bendriems Europos interesams svarbiu projektu ir priemone dideliems Liuksemburgo ekonomikos sutrikimams atitaisyti pagal Sutarties 87 straipsnio 3 dalies b punktą. Kita vertus, jos tikslas nėra remti kultūrą ir išsaugoti paveldą pagal minėtos Sutarties 87 straipsnio 3 dalies d punktą.
(95)
Dėl Sutarties 87 straipsnio 3 dalies c punkto, pagal kurį leidžiama pagalba, skirta tam tikros ekonominės veiklos rūšių arba tam tikrų regionų ekonomikos sričių plėtrai skatinti: Komisija pažymi, kad jei ji netrikdo prekybos sąlygų taip, kad prieštarautų bendram interesui, 1929 m. įstatymo bendrovėms suteikta mokestinė nauda nėra susijusi su investicijomis, darbo vietų sukūrimu ar konkrečiais projektais. Ši nauda gaunama tik dėl to, kad sumažinamos vykdant veiklą suinteresuotosioms bendrovėms paprastai tenkančios mokestinės prievolės, todėl ji turi būti laikoma valstybės pagalba veiklai. Pagal nusistovėjusią Komisijos praktiką tokia pagalba negali būti laikoma suderinama su bendrąja rinka, jei ji neskatina tam tikros ekonominės veiklos rūšių arba tam tikrų ekonomikos sektorių plėtros ir jei ji nėra ribotos trukmės, laipsniškai mažinama ar proporcinga priemonėms, būtinoms konkrečioms ekonominėms problemoms spręsti.
(96)
Komisija pažymi, kad vien aptariamos mokestinės naudos teikimas tik Liuksemburge kaip 1929 m. įstatymo bendrovės registruotoms bendrovėms prieštarauja šioje šalyje ir kartu kitose valstybėse narėse įsisteigusių ekonominių subjektų įsisteigimo laisvei (37).
(97)
Šiuo klausimu Komisija pažymi, kad tik bendrovės statusą Liuksemburge turinčios įmonės gali gauti 1929 m. įstatymo bendrovėms taikomos Liuksemburgo mokesčių schemos teikiamą naudą ir kad šios aplinkybės negalima pateisinti minėtos mokesčių schemos pobūdžiu. Užsienio įmonė, vykdanti į 1929 m. įstatymo bendrovių panašią veiklą, pirmiausia per užsienio bendrovės nuolatinę buveinę, padalinį ir pavaldžiąją (dukterinę) bendrovę pagal Sutarties 43 straipsnį, negali gauti 1929 m. įstatymo bendrovėms taikomos atleidimo nuo mokesčių schemos teikiamos naudos. Šiomis aplinkybėmis Komisija negali pritarti Liuksemburgo valdžios institucijų įsipareigojimui nesipriešinti, kad nuo mokesčių pagal 1929 m. liepos 31 d. įstatymą būtų atleidžiamos ir nuolatinės Liuksemburge esančios užsienio bendrovių buveinės, atitinkančios 1929 m. liepos 31 d. įstatyme numatytas sąlygas. Sutarties 87 straipsnio 1 dalyje valstybės pagalba apibrėžiama pagal įtaką, o ne skirstoma pagal priežastis arba tikslus (38). Taigi Komisija patvirtina išankstinį savo vertinimą, pagal kurį dėl aptariamos schemos blogesnėje padėtyje, palyginti su Liuksemburge bendrovės statusą turinčiomis kontroliuojančiosiomis bendrovėmis, pirmiausia atsiduria Liuksemburge veikiančios užsienio įmonės, kurios nėra įsteigtos kaip bendrovės pagal Liuksemburgo teisę. Tokia diskriminacija gali kliudyti užsienio bendrovėms laisvai įsisteigti Liuksemburge, o tai prieštarauja Sutarčiai ir todėl nesuderinama su bendrąja rinka.
(98)
Šiuo atžvilgiu Komisija primena, kad Sutarties 88 straipsnyje numatyta procedūra niekada neturi lemti kitoms konkrečioms Sutarties nuostatoms priešingo rezultato. Todėl valstybės pagalbos, kurios tam tikros įgyvendinimo taisyklės prieštarauja kitoms Sutarties nuostatoms, Komisija negali skelbti suderinama su bendrąja rinka (39). Kaip nurodyta pirmiau, šiuo atveju aptariama schema nėra naudinga užsienio bendrovei, veikiančiai Liuksemburge per antrinę Liuksemburge apmokestinamą įmonę, kuri pagal Sutarties 43 straipsnį yra nuolatinė buveinė, padalinys ar pavaldžioji bendrovė. Jei valstybė narė, nors ir netiesiogiai, suteikia jos teritorijoje buveinę turinčioms įmonėms mokestinę naudą, atsisakydama tą pačią naudą suteikti kitoje valstybėje narėje savo buveinę turinčioms, bet Liuksemburge antrinę įmonę įsteigusioms bendrovėms, skirtingas šių dviejų kategorijų pagalbos gavėjų vertinimas Sutartyje iš esmės draudžiamas, nes nėra jokio objektyvaus jų padėties skirtumo.
(99)
Atsižvelgdama į visus pirmesnius teiginius, Komisija mano, kad aptariama schema negali būti laikoma suderinama su bendrąja rinka.
VI. IŠVADOS
(100)
Komisija pažymi, kad 1929 m. įstatymo bendrovėms Liuksemburge taikoma apmokestinimo schema yra valstybės pagalba pagal Sutarties 87 straipsnio 1 dalį ir kad jai nėra taikoma nė viena iš minėtos Sutarties 87 straipsnio 2 ir 3 dalyse numatytų išimčių. Komisija taip pat pažymi, kad, nepaisant padarytų dalinių 1929 m. įstatymo bendrovėms taikomos atleidimo nuo mokesčių schemos pakeitimų, įtrauktų į 2005 m. birželio 21 d. įstatymą, schema toliau teikia visą aptariamą mokestinę naudą, nors ji taikoma tik bendrovėms, kurios iš bent 11 % verslo mokesčiu apmokestintų užsienio bendrovių gauna mažiau nei 5 % dividendų, ir bendrovėms, kurios gauna bent 11 % verslo mokesčiu apmokestintų užsienio arba Liuksemburgo bendrovių išmokamus dividendus. Komisija iš to daro išvadą, kad 1929 m. įstatymo bendrovėms taikoma atleidimo nuo mokesčių schema, iš dalies pakeista 2005 m. birželio 21 d. įstatymu, yra valstybės pagalba pagal Sutarties 87 straipsnio 1 dalį ir kad jai nėra taikoma nė viena iš minėtos Sutarties 87 straipsnio 2 ir 3 dalyse numatytų išimčių.
(101)
Komisijos pažymi, kad 1929 m. įstatyme numatyta atleidimo nuo mokesčių schema iš esmės nekeista nuo Sutarties įsigaliojimo. Komisija mano, kad ši schema yra esama pagalba pagal Reglamento (EB) Nr. 659/1999 1 straipsnio b punkto i papunktį. Komisija pažymi, kad daliniai 1929 m. įstatymo bendrovėms taikomos atleidimo nuo mokesčių schemos pakeitimai, numatyti 2005 m. birželio 21 d. įstatyme, neapima naujų pagalbos elementų ir nepadidina pagalbos gavėjų skaičiaus; dėl to priemonė išlaiko esamos pagalbos pobūdį.
(102)
Liuksemburgo valdžios institucijos pateikė argumentą, kad Komisija 2005 m. birželio 21 d. įstatymu padarytus dalinius pakeitimus patvirtino Tarybos Elgesio kodekso grupėje, tyrusioje žalingas mokestines priemones pagal Verslo apmokestinimo elgesio kodeksą (40) ir kad dėl to 1929 m. įstatymo bendrovėms taikoma atleidimo nuo mokesčių schema atitinka Sutarties nuostatas. Pirmiausia Komisija pažymi, kad 87 straipsnis taikomas bet kokioms mokestinėms priemonėms. Be to, Komisija pažymi, kad pagal Sutarties 88 straipsnio 3 dalį jai nepranešta nei apie 1929 m. liepos 31 d. įstatymą, nei apie dalinius jo pakeitimus, įskaitant padarytus 2005 m. birželio 21 d. įstatymu. Todėl Komisija neturėjo galimybės spręsti dėl aptariamos schemos suderinamumo su valstybės pagalbos taisyklėmis.
(103)
Taigi jokia išvada iš to, kad Komisija dalyvavo siekusios ištirti žalingą aptariamos mokestinės priemonės pobūdį Elgesio kodekso grupės darbe, negali būti padaryta. Šiomis aplinkybėmis užtenka priminti, kad apmokestinimo schemų tyrimo procedūra valstybės pagalbos atžvilgiu teisiškai nepriklauso nuo Elgesio kodekso grupės darbų. Be to, Elgesio kodekso grupės tirtos 1929 m. įstatymo bendrovėms taikomos atleidimo nuo mokesčių schemos taikymo sritis buvo siauresnė nei šiame sprendime analizuojamos schemos. Minėta grupė tyrė tik 1929 m. įstatymo bendrovių dividendų atleidimą nuo dividendų mokesčių.
(104)
Todėl šis tyrimas negali Komisijai sutrukdyti atlikti šio vertinimo ir kelti abejonių dėl Komisijos išvados, pagal kurią 1929 m. liepos 31 d. įstatyme, iš dalies pakeistame 2005 m. birželio 21 d. įstatymu, apibrėžta 1929 m. įstatymo bendrovėms taikoma atleidimo nuo mokesčių schema su bendrąja rinka nesuderinama valstybės pagalba pagal Sutarties 87 straipsnio 1 dalį.
(105)
Komisija mano, kad 1929 m. įstatymo bendrovėms taikomos atleidimo nuo mokesčių schemos teikiama įvairi nauda neturi būti toliau teikiama - ji turi būti panaikinama arba iš dalies keičiama, kad būtų suderinama su bendrąja rinka. Nuo pranešimo apie šį sprendimą dienos šios schemos teikiama nauda arba jos sudedamosios dalys nebegalės būti taikomos naujoms 1929 m. įstatymo bendrovės statusu registruotoms bendrovėms pagalbos gavėjoms. Šiuo tikslu Liuksemburgo valdžios institucijos ne vėliau kaip 2006 m. gruodžio 31 d. iš dalies pakeis savo teisės aktus.
(106)
Dėl esamų 1929 m. įstatymo bendrovių, kurioms šiame sprendime aprašyta atleidimo nuo mokesčių schema šiuo metu teikia naudą: Komisija pripažįsta, kad esamos schemos pagalbos pobūdis prieštarauja bet kokios iki šio sprendimo priėmimo dienos suteiktos pagalbos išieškojimui.
(107)
Komisija pažymi, kad suinteresuotos trečiosios šalys nepateikė pastabų ar kitos naudingos informacijos, kad būtų galima nustatyti, ar pagal aptariamą schemą pagalbą gaunantys subjektai turi teisėtų lūkesčių, pagrindžiančių atskiras pereinamojo laikotarpio priemones iki šios pagalbos schemos panaikinimo. Be to, Komisija išanalizavo Liuksemburgo valdžios institucijų pateiktą informaciją apie 1929 m. įstatymo bendrovių finansavimo veiklą ir kitus tų pačių valdžios institucijų pateiktus argumentus dėl dabartinių pagalbos gavėjų teisėtų lūkesčių. Argumentų tikslas - leisti minėtiems pagalbos gavėjams pereinamuoju laikotarpiu, kol ji bus panaikinta visiškai, toliau taikyti schemą.
(108)
Šiuo atžvilgiu Komisija pirmiausia pažymi, kad, atsižvelgiant į 2006 m. birželio 22 d. Teisingumo Teismo sprendimą (41), nei Liuksemburgas, nei schema besinaudojantys pagalbos gavėjai negali remtis teisėtais lūkesčiais, kad 1929 m. įstatymo bendrovėms taikoma atleidimo nuo mokesčių schema bus taikoma pereinamuoju laikotarpiu, kurį Taryba (Elgesio kodekso grupės) nustatė žalingomis įvertintoms schemos dalims panaikinti. Sutarties 87-89 straipsniais pagrįsta valstybės pagalbos schema, dėl kurios vykdoma ši procedūra, iš tikrųjų skiriasi nuo atliekant minėtus darbus Tarybos įgyvendintų veiksmų.
(109)
Antra, Komisija mano, kad 1929 m. įstatymo bendrovėms taikoma atleidimo nuo mokesčių schema yra nuolatinė. Vis dėlto pagalbos gavėjai iš esmės negali remtis teisėtais lūkesčiais, kad aptariama schema bus taikoma ilgai - ilgiau nei nuo mokesčių atleidžiamais mokestiniais metais. Komisija pirmiausia pažymi, kad 1929 m. įstatymo bendrovėms taikoma schema nepriklauso nuo konkrečių pagalbos gavėjų investicijų, o tik atleidžia nuo pajamų, minėtų bendrovių surinktų atitinkamu mokestiniu laikotarpiu, mokesčio.
(110)
Tačiau reikia pripažinti, kad 1929 m. įstatymo bendrovėms taikomą schemą vis dar reglamentuoja 1929 m. liepos 31 d. įstatymas, kuris nuo jo paskelbimo iš esmės nekeistas. Net jei toks ilgas laikotarpis (76 metai) neužtikrina, kad schema bus taikoma ilgai ar kad ji atitinka valstybės pagalbos taisykles, pagalbos gavėjai galėjo susidaryti nuomonę, kad jų veiklai taikoma apmokestinimo schema nebus panaikinta staiga ir kad jie turi teisę tikėtis toliau vykdyti šią veiklą. Beje, į 1929 m. įstatymo bendrovių veiklą įeina vidutinės trukmės ir ilgalaikio finansavimo teikimas. Ši veikla skiriasi nuo trumpalaikės finansų prekybos (trading) ir negalėtų būti vykdoma, jei aplinkybės kistų.
(111)
Be to, esamos 1929 m. įstatymo bendrovės faktiškai itin daug investavo tarptautinėse grupėse, kurioms jos priklauso. Šių investicijų tikslas - sukurti ir vystyti tarptautinių grupių infrastruktūras siekiant derinti ir skatinti jų komercinės veiklos plėtrą. Todėl iškilus abejonėms dėl jų statuso būtų atliekamos sunkios ir sudėtingos pertvarkymo operacijos, kurios truktų santykinai ilgą laikotarpį.
(112)
Kad bendrovės galėtų vykdyti su tarptautinėmis grupėmis, kurioms jos priklauso, susijusią veiklą, darbuotojų bei išorės paslaugų teikėjų atžvilgiu taip pat prisiimti vidutinės trukmės ir ilgalaikiai įsipareigojimai. Šiuo atveju reikėtų pažymėti, kad Liuksemburgo valdžios institucijų teigimu, šiuo metu Liuksemburge veikia beveik 13 000 1929 m. įstatymo bendrovių ir kad jos prisideda prie šalies, kaip tarptautinio finansinio centro, kurioje, beje, darbingą visuomenės dalį sudaro tik 110 000 darbininkų, patrauklumo. Todėl Komisija turi būti atidi palyginti sudėtingoms pasekmėms, kurias užimtumui ir ekonominei plėtrai Liuksemburge galėtų padaryti sprendimas nedelsiant panaikinti 1929 m. įstatymo bendrovėms taikomą schemą.
(113)
Atsižvelgdama į tai, kas išdėstyta, Komisija mano, jog esamoms bendrovėms nuo šio sprendimo priėmimo dienos derėtų nustatyti pereinamąjį laikotarpį. Šis pereinamasis laikotarpis baigiasi 2010 m. gruodžio 31 d., tačiau bendrovės, kurioms atleidimo nuo mokesčių schema bus taikoma iki 2010 m. gruodžio 31 d., galiojant šiai pereinamojo laikotarpio schemai negalės už atlygį perleisti viso ar dalies savo kapitalo, nes, kadangi šios bendrovės yra kontroliuojančiosios, perleidus jų akcijas jos nebegalės teisėtai tikėtis, kad atleidimo nuo mokesčių schema bus taikoma toliau. Taigi nuo 2011 m. sausio 1 d. 1929 m. įstatymo bendrovių pajamų atleidimas nuo mokesčių bus neteisėtas ir galės būti išieškomos visos gautos lėšos.
PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ
1 straipsnis
Šiuo metu Liuksemburge galiojanti pagal 1929 m. įstatymą nuo mokesčių atleidžiamoms kontroliuojančiosioms bendrovėms (toliau - 1929 m. liepos 31 d. įstatymo bendrovėms) taikoma apmokestinimo schema yra su bendrąja rinka nesuderinama valstybės pagalbos schema.
2 straipsnis
Liuksemburgas ne vėliau kaip 2006 m. gruodžio 31 d. turi panaikinti šią 1 straipsnyje nurodytą pagalbos schemą arba ją iš dalies pakeisti, kad ji būtų suderinama su bendrąja rinka.
Nuo pranešimo apie šį sprendimą dienos šios schemos ar jos sudedamųjų dalių teikiama nauda nebegalės būti taikoma naujiems gavėjams.
1929 m. įstatymo bendrovėms, kurioms 1 straipsnyje nurodyta schema taikoma šio sprendimo priėmimo dieną, schemos taikymas gali būti pratęstas ne ilgiau kaip iki 2010 m. gruodžio 31 d. Tačiau bendrovės, kurioms 1 straipsnyje nurodyta schema bus taikoma iki 2010 m. gruodžio 31 d., galiojant šiai pereinamojo laikotarpio atleidimo nuo mokesčių schemai negalėsuž atlygį perduoti viso ar dalies savo kapitalo.
3 straipsnis
Per du mėnesius nuo pranešimo apie šį sprendimą dienos Liuksemburgas praneša Komisijai apie priemones, kurių ėmėsi jam įgyvendinti.
4 straipsnis
Šis sprendimas skirtas Liuksemburgo Didžiajai Hercogystei.
Priimta Briuselyje, 2006 m. liepos 19 d.