Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 94/11/EB
1994 m. kovo 23 d.
dėl valstybių narių įstatymų ir kitų teisės aktų, reglamentuojančių medžiagų, naudojamų pagrindinėms vartotojams parduodamos avalynės dalims, ženklinimą, suderinimo
EUROPOS PARLAMENTAS IR EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
atsižvelgdami į Europos bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 100a straipsnį,
atsižvelgdami į Komisijos pasiūlymą [1],
atsižvelgdami į Ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę [2],
laikydamiesi Sutarties 189b straipsnyje nustatytos tvarkos,
kadangi tam tikrose valstybėse narėse egzistuoja avalynės ženklinimą reglamentuojantys norminiai aktai, skirti visuomenei apsaugoti ir informuoti, taip pat teisėtiems pramonės interesams apsaugoti;
kadangi skirtumai tarp šių norminių aktų kelia prekybos kliūčių sukūrimo Bendrijoje pavojų, kuris kenktų vidaus rinkos veikimui;
kadangi, siekiant išvengti problemų, kylančių dėl skirtingų sistemų, turėtų būti aiškiai apibrėžtos bendros avalynės ženklinimo sistemos nuostatos;
kadangi 1989 m. lapkričio 9 d. Tarybos rezoliucijoje dėl vartotojų apsaugos politikos pertvarkymo ateities prioritetų [3] reikalaujama stengtis geriau informuoti vartotojus apie gaminius;
kadangi tiek vartotojai, tiek avalynės pramonė yra suinteresuoti, kad būtų sukurta apgaulės pavojų mažinanti sistema, nurodanti tikrą pagrindinių avalynės komponentų medžiagų kilmę;
kadangi 1993 m. balandžio 5 d. Tarybos rezoliucijoje dėl būsimų veiksmų, ženklinant gaminius atsižvelgiant į vartotojų interesus [4], ženklinimas yra laikomas viena svarbesnių priemonių, siekiant geriau ir aiškiau pateikti informaciją vartotojui, bei garantuojant darnų vidaus rinkos veikimą;
kadangi nacionalinės teisės derinimas yra tinkamas būdas šioms laisvos prekybos kliūtims pašalinti; kadangi šio tikslo negalima pasiekti, įgyvendinant jį tik atskirose valstybėse narėse; kadangi ši direktyva nustato tik reikalavimus, būtinus laisvam prekių, kurioms ji yra taikoma, judėjimui,
PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:
1 straipsnis
1. Ši direktyva taikoma medžiagų, naudojamų pagrindinėms vartotojams parduodamos avalynės sudedamosioms dalims, ženklinimui.
Šioje direktyvoje "avalynė" - tai visi turintys padus gaminiai, kurie apsaugo arba dengia kojos pėdą, įskaitant ir tokias avalynės sudedamąsias dalis, kurios yra realizuojamos atskirai, kaip nurodyta I priede.
II priede pateiktas neišsamus gaminių, kuriems taikoma ši direktyva, sąrašas.
Ši direktyva netaikoma toliau nurodytiems gaminiams:
- perparduodamai dėvėtai avalynei,
- apsauginei avalynei, kuriai taikoma Direktyva 89/686/EEB [5],
- avalynei, kuriai taikoma Direktyva 76/769/EEB [6],
- žaislinei avalynei.
2. Informacija apie avalynės sudedamąsias dalis turi būti pateikiama taip, kaip nurodyta 4 straipsnyje:
i) pateikiama informacija apie tris sudedamąsias avalynės dalis, kaip apibrėžta I priede, būtent apie:
a) avalynės viršų;
b) avalynės pamušalą ir įklotę;
c) avalynės padą;
ii) avalynės sudedamosios dalys nurodomos taip, kaip apibrėžta 4 straipsnyje, pateikiant sutartinius ženklus (piktogramas) arba raštiškas nuorodas apie specifines medžiagas, kaip nurodyta I priede;
iii) pateikiant informaciją apie avalynės viršų, medžiagų klasifikacija nurodoma remiantis nuostatomis, pateiktomis 4 straipsnio 1 dalyje ir I priede, neatsižvelgiant į priedus ar sutvirtinimus, tokius kaip kulkšninės aplikacijos, kraštų apvadai, puošmenos, sagtelės, batraiščių antgaliai, poakutiniai dirželiai ir panašūs priedai;
iv) pateikiant informaciją apie avalynės padus, medžiagų klasifikacija grindžiama panaudotų medžiagų kiekiu, kaip nurodyta 4 straipsnyje.
2 straipsnis
1. Valstybės narės imasi visų būtinų priemonių užtikrinti, kad visa pateikiama į rinką avalynė atitiktų ženklinimo reikalavimus, nustatytus šioje direktyvoje, nepažeidžiant kitų atitinkamų Bendrijos nuostatų.
2. Jeigu į rinką patenka avalynė, neatitinkanti ženklinimo reikalavimų, atsakinga valstybė narė imasi atitinkamų veiksmų, nustatytų jos nacionaliniuose teisės aktuose.
3 straipsnis
Nepažeisdamos kitų atitinkamų Bendrijos nuostatų, valstybės narės nedraudžia ir netrukdo pateikti į rinką avalynės, kuri atitinka šioje direktyvoje nustatytus ženklinimo reikalavimus, taikydamos nesuderintas nacionalines nuostatas, reglamentuojančias visos arba kai kurių rūšių avalynės ženklinimą.
4 straipsnis
1. Pateikiama informacija apie medžiagą, apibūdinamą pagal I priedą, kuri sudaro ne mažiau kaip 80 % avalynės viršaus, avalynės pamušalo ir įklotės paviršiaus ploto, ir ne mažiau kaip 80 % avalynės padų tūrio. Jeigu nei viena šių medžiagų nesudaro daugiau kaip 80 % atitinkamų avalynės dalių ploto ar tūrio, informacija pateikiama apie dvi pagrindines medžiagas, naudotas tokios avalynės gamybai.
2. Informacija nurodoma ant avalynės. Avalynės gamintojas arba jo įgaliotasis atstovas, įsisteigęs Bendrijoje, informacijai nurodyti gali pasirinkti sutartinius ženklus (piktogramas) arba raštiškas nuorodas bent ta kalba arba kalbomis, kurias gali nurodyti avalynę priimanti valstybė narė, remiantis Sutartimi, kaip yra apibrėžta ir iliustruojama I priede. Savo nacionalinėmis nuostatomis valstybės narės garantuoja, kad vartotojai būtų tinkamai informuoti apie šių sutartinių ženklų (piktogramų) reikšmes, kartu garantuodamos, kad tokios nuostatos nesudarys kliūčių prekybai.
3. Šioje direktyvoje ženklinimas reiškia, kad reikalaujama informacija nurodoma bent ant vienos kiekvienos avalynės poros pusporės. Informacija gali būti spausdinama, priklijuojama, įspaudžiama arba pateikiama pritvirtintoje etiketėje.
4. Ženklinimas turi būti matomas, patikimai pritvirtintas, pasiekiamas vartotojui, o sutartiniai ženklai (piktogramos) privalo būti pakankamai dideli, kad būtų lengva suprasti juose pateiktą informaciją. Ženklinimas negali klaidinti vartotojo.
5. Avalynės gamintojas arba jo įgaliotasis atstovas, įsisteigęs Bendrijoje, atsako už avalynės ženklinimą ir pateiktos informacijos teisingumą. Jeigu nei gamintojas, nei jo įgaliotasis atstovas nėra įsisteigę Bendrijoje, šio įpareigojimo vykdymas tenka asmeniui, pirmą kartą pateikusiam avalynę į Bendrijos rinką. Mažmenininkas atsako už tai, kad jo parduodama avalynė būtų atitinkamai ženklinama, kaip nurodyta šioje direktyvoje.
5 straipsnis
Esant reikalui, prie informacijos, kurios reikalaujama pagal šią direktyvą, gali būti pateikiama papildoma raštiška informacija. Tačiau pagal 3 straipsnį valstybės narės negali drausti ar trukdyti pateikti rinkai avalynės, atitinkančios šios direktyvos reikalavimus.
6 straipsnis
1. Valstybės narės priima įstatymus ir kitus teisės aktus, būtinus šios direktyvos įgyvendinimui iki 1995 m. rugsėjo 23 d. Apie tai jos nedelsdamos praneša Komisijai.
2. Valstybės narės taiko 1 dalyje nurodytas priemones nuo 1996 m. kovo 23 d. Prekių atsargoms, kurioms sąskaitos buvo parengtos arba kurios buvo pristatytos mažmenininkui iki nurodytos dienos, apibrėžtos priemonės netaikomos iki 1997 m. rugsėjo 23 d.
3. Valstybės narės, priimdamos šias priemones, daro jose nuorodą į šią direktyvą arba tokia nuoroda daroma jas oficialiai skelbiant. Tokios nuorodos darymo tvarką nustato valstybės narės.
4. Po trejų metų nuo šios direktyvos taikymo pradžios, Komisija pateikia Tarybai įvertinamąją ataskaitą, atsižvelgdama į sunkumus, su kuriais susidūrė šios direktyvos nuostatas įgyvendinantys asmenys ir, iškilus reikalui, pateikia atitinkamus pasiūlymus dėl jos peržiūrėjimo.
7 straipsnis
Ši direktyva skirta valstybėms narėms.
Priimta Briuselyje, 1994 m. kovo 23 d.