Tarybos direktyva 92/119/EEB
1992 m. gruodžio 17 d.
nustatanti Bendrijos bendrąsias tam tikrų gyvūnų ligų kontrolės priemones ir konkrečias priemones nuo kiaulių vezikulinės ligos
EUROPOS BENDRIJŲ TARYBA,
atsižvelgdama į Europos ekonominės bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 43 straipsnį,
atsižvelgdama į Komisijos pasiūlymą [1],
atsižvelgdama į Europos Parlamento nuomonę [2],
atsižvelgdama į Ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę [3],
kadangi Sutarties II priede pateiktas gyvų gyvūnų sąrašas; kadangi prekyba gyvais gyvūnais yra svarbus žemės ūkiu besiverčiančių gyventojų pajamų šaltinis;
kadangi būtina Bendrijoje nustatyti kontrolės priemones, kurių turi būti imamasi kilus ligos protrūkiui, tokiu būdu siekiant užtikrinti racionalią žemės ūkio sektoriaus plėtrą ir skatinti gyvūnų sveikatos apsaugą Bendrijoje;
kadangi ligos protrūkis gali įgauti epizootijos mastą, sukeldamas mirštamumą ir tokius trukdžius, kurie galėtų ženkliai sumažinti gyvulininkystės rentabilumą;
kadangi kontrolės priemonių turi būti imtasi kuo greičiau įtarus ligą, kad skubūs ir efektyvūs veiksmai būtų įgyvendinami tuoj pat patvirtinus ligos buvimą;
kadangi numatomos priemonės turi užkirsti kelią ligų plitimui, visų pirma kruopščiai tikrinant gyvūnų ir galinčių perduoti infekciją produktų judėjimą;
kadangi Bendrijoje ligų prevencija paprastai turėtų remtis nevakcinavimo politika; kadangi vis dėlto svarbu numatyti vakcinavimą tais atvejais, kai to reikia imtis susidarius pavojingai situacijai;
kadangi tam, kad visi vakcinuoti gyvūnai galėtų būti atpažinti, svarbu, kad jie būtų paženklinti; kadangi norint suteikti būtinas garantijas, vakcinos kokybę turi patvirtinti Bendrijos paskirta etaloninė laboratorija;
kadangi išsamus epidemiologinis tyrimas yra būtinas, siekiant užkirsti kelią ligų plitimui; kadangi šiam tikslui valstybės narės turi įsteigti specialius struktūrinius vienetus;
kadangi siekiant garantuoti kontrolės sistemos veiksmingumas, ligų diagnostika turi būti suderinta ir vykdoma prižiūrint kompetentingoms laboratorijoms, kurias turėtų koordinuoti Bendrijos paskirta etaloninė laboratorija;
kadangi 1990 m. birželio 26 d. Tarybos sprendimo 90/424/EEB dėl išlaidų veterinarijos srityje [4] 3 straipsnis taikomas kilus nors vienos iš ligų, nurodytų I priede, protrūkiui;
kadangi bendrosios priemonės šioms ligoms kontroliuoti yra pagrindas vienodam gyvūnų sveikatos lygio standartui palaikyti;
kadangi taip pat turėtų būti nustatytos konkrečios nuostatos kiekvienai atskirai ligai ir, pirmiausia, kiaulių vezikulinei ligai,
PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:
1 straipsnis
Ši direktyva apibrėžia Bendrijos kontrolės priemones, kurios turi būti taikomos kilus vienos iš ligų, nurodytų I priede, protrūkiui.
2 straipsnis
Šioje direktyvoje vartojamos sąvokos:
1) Ūkis: bet kuris (žemės ūkio arba kitas) valstybės narės teritorijoje esantis veiklos vienetas, kuriame laikomi ar veisiami gyvūnai.
2) Gyvūnas: tam tikros rūšies, kuri gali būti tiesiogiai veikiama atitinkamos ligos, naminis gyvūnas, arba bet kuris laukinis stuburinis gyvūnas, kuris gali būti užkrečiamosios ligos priežastimi kaip užkrato nešiotojas arba infekcijos židinys.
3) Užkrato pernešėjas: bet kuris stuburinis arba bestuburis laukinis gyvūnas, kuris mechaniniu ar biologiniu būdu gali pernešti ir platinti konkrečios ligos sukėlėją.
4) Savininkas arba laikytojas: fizinis ar juridinis asmuo ar asmenys, kuriam priklauso gyvūnai arba kuris yra įgaliotas laikyti gyvūnus, gaudamas arba negaudamas piniginį atlygį.
5) Inkubacinis laikotarpis: tikėtinas laikas tarp ligos sukėlėjo patekimo į organizmą iki pirmųjų klinikinių ligos požymių atsiradimo. Šio laikotarpio trukmė yra nurodyta I priede, atsižvelgiant į kiekvieną konkrečią ligą.
6) Infekcijos patvirtinimas: kompetentingos institucijos pranešimas apie I priede išvardytų ligų nustatymą remiantis laboratoriniais tyrimų rezultatais; tačiau kilus epidemijai, kompetentinga institucija gali taip pat patvirtinti ligą remdamasi klinikiniais ir (arba) epidemiologiniais rezultatais.
7) Kompetentinga institucija: centrinė valstybės narės institucija, atsakinga už veterinarinius patikrinimus arba bet kuri jos įgaliota veterinarinė institucija.
8) Oficialiai paskirtas veterinarijos gydytojas: kompetentingos institucijos paskirtas veterinarijos gydytojas.
3 straipsnis
Valstybės narės užtikrina, kad įtarus vieną iš ligų, nurodytų I priede, kompetentinga institucija nustatyta tvarka ir nedelsdama apie tai praneštų.
4 straipsnis
1. Kai įtariama, kad viename iš ūkių gyvūnai yra infekuotiar užkrėstiviena iš ligų, nurodytų I priede, valstybės narės užtikrina, kad oficialiai paskirtas veterinarijos gydytojas nedelsdamas pradėtų oficialų tyrimą, kuriuo būtų patvirtintas arba paneigtas susirgimas konkrečia liga, visų pirma jis paima arba įpareigoja paimti atitinkamus mėginius laboratoriniams tyrimams atlikti. Tuo tikslu, įtariamieji gyvūnai gali būti atvežami iki laboratorijų, prižiūrint kompetentingai institucijai, kuri imasi atitinkamų priemonių, kad būtų išvengta ligos plitimo.
2. Pranešusi apie ligos įtarimą, kompetentinga institucija skelbia oficialią ūkio priežiūrą ir visų pirma duoda nurodymus, kad:
a) būtų surašyta visų ligai imlių rūšių gyvūnų kategorijos, užregistruotas kiekvienos kategorijos nugaišusių, infekuotų arba įtariamų, kad gali būti infekuoti ar užkrėsti, gyvūnų skaičius; surašymas papildomas naujais duomenimis, atsižvelgiant į per įtariamąjį laikotarpį gimusius ar nugaišusius gyvūnus; šio surašymo duomenys nuolat atnaujinami ir išduodami, pateikus prašymą, ir gali būti kontroliuojami kiekvieno tikrinimo metu;
b) visi imlių rūšių gyvūnai ūkyje būtų laikomi tose pačiose patalpose arba būtų uždaryti į izoliatorius, atsižvelgiant, prireikus, į galimą užkrato pernešėjų poveikį;
c) nė vienas ligai imlus gyvūnas nepatektų į ūkį ir nebūtų iš jo išvežtas;
d) bet koks:
- asmenų, kitų gyvūnų rūšių, kurios nėra imlios atitinkamai ligai, ir transporto priemonių judėjimas į ūkį ir iš jo,
- mėsos ar gyvūnų skerdenų arba gyvūnų pašarų, įrangos, atliekų, mėšlo, pakratų ar kurių nors kitų dalykų, galinčių pernešti ligą, įvežimas ar išvežimas
e) vyktų tik turint kompetentingos institucijos leidimą, kuri nustato reikalavimus, kad būtų išvengta bet kokios ligos plitimo rizikos; kad būtų įrengtos atitinkamos dezinfekavimo priemonės įeinant arba įvažiuojant ir išeinant arba išvažiuojant iš pastatų ar patalpų ar vietų, kuriose laikomi ligai imlių rūšių gyvūnai;
f) būtų atlikti epizootinis tyrimas, numatytas 8 straipsnyje.
3. Kol įsigalios oficialios 2 dalyje nustatytos priemonės, įtariamų sergant gyvūnų savininkas arba laikytojas imasi visų reikiamų priemonių, kad būtų laikomasi 2 dalies, išskyrus f punktą.
4. Kompetentinga institucija gali taikyti vieną iš priemonių, numatytų 2 dalyje, ir kitiems ūkiams, jeigu jų vieta, išdėstymas arba ryšiai su ūkiu, kuriame įtariama liga, leidžia įtarti užkrėtimo galimybę.
5. 1 ir 2 dalyse minimos priemonės vykdomos tol, kol įtarimą apie ligą paneigia oficialiai paskirtas veterinarijos gydytojas.
5 straipsnis
1. Oficialiai patvirtinus, kad ūkyje aptikta viena iš I priede išvardintų ligų, valstybės narės užtikrina, kad kompetentinga institucija, be 4 straipsnio 2 dalyje nustatytų priemonių, pareikalautų, kad:
a) nedelsiant būtų užmušami vietoje visi ligai imlių rūšių gyvūnai. Nugaišę ar užmušti gyvūnai sudeginami arba, jei galima, ten pat užkasami arba sunaikinami skerdenų perdirbimo įmonėje. Šios operacijos vykdomos taip, kad ligos sukėlėjo išplatinimo rizika būtų minimali;
b) būtų sunaikinti ar atitinkamai apdorotos visos medžiagos ir atliekos, pavyzdžiui, pašarai, pakratai, mėšlas arba srutos, kurios gali būti užkrėstos. Šis apdorojimas, atliekamas pagal oficialiai paskirto veterinarijos gydytojo nurodymus, turėtų sunaikinti visus ligos sukėlėjus ar užkrato pernešėjus;
c) įgyvendinus priemones, išvardytas a ir b punktuose, pastatai, kur laikomi ligai imlių rūšių gyvūnai, jų prieigos, galėjusios užsikrėsti transporto priemonės ir įranga būtų valomi ir dezinfekuojami kaip nurodyta 16 straipsnyje;
d) būtų atlikti epizootiniai tyrimai, numatyti 8 straipsnyje.
2. Gyvūnai užkasami pakankamai giliai, kad mėsėdžiai gyvūnai negalėtų atkasti skeletų ar 1 dalies a ir b punktuose nurodytų atliekų, ir tinkamo dirvožemio vietose, kad nebūtų užteršti gruntinis vanduo ar pakenkta aplinkai.
3. Kompetentinga institucija 1 dalyje numatytas priemones gali taikyti ir kaimyniniams ūkiams, jeigu jų vieta, išdėstymas ar ryšiai su ūkiu, kuriame buvo patvirtinta liga, leidžia įtarti apie galimą užkrėtimą.
4. Kompetentinga institucija leidžia atstatyti ūkį po to, kai oficialiai paskirtas veterinarijos gydytojas patikrina ir įsitikina, kad valymas ir dezinfekavimas pagal 16 straipsnį atliktas patenkinamai.
6 straipsnis
Įtarus, kad laukiniai gyvūnai gali būti infekuoti ar užkrėsti, valstybės narės užtikrina, kad būtų įgyvendintos atitinkamos priemonės. Veterinarijos nuolatiniame komitete, įsteigtame Sprendimu 68/361/EEB [5], valstybės narės informuoja Komisiją ir kitas valstybes nares apie priemones, kurių buvo imtasi.
7 straipsnis
1. Jeigu ūkiai sudaryti iš dviejų ar daugiau atskirų gamybos vienetų, kompetentinga institucija gali nukrypti nuo 5 straipsnio 1 dalies a punkto reikalavimų, taikomų užkrėsto ūkio sveiką produkciją gaminantiems vienetams, jeigu oficialiai paskirtas veterinarijos gydytojas yra patvirtinęs, kad šių vienetų struktūra ir dydis bei juose atliekamos operacijos yra visiškai nesusijusios gyvūnų laikymu, personalu, įranga ir šėrimu, kad būtų išvengta ligos sukėlėjo plitimo iš vieno gamybos vieneto į kitą.
2. Kai laikomasi 1 dalies, Komisijos sprendimu 88/397/EEB [6] nustatytos taisyklės taikomos mutatis mutandis. 25 straipsnyje nustatyta tvarka šios taisyklės gali būti pakeistos, atsižvelgiant į ypatingas konkrečios ligos savybes.
8 straipsnis
1. Epizootiniais tyrimais nustatoma:
a) laikotarpis, kurį liga galėjo būti ūkyje, kol apie ją buvo pranešta ar ji buvo įtarta;
b) ligos atsiradimo ūkyje galima kilmė ir kiti ūkiai, kuriuose yra įtariamų užsikrėtus ar užkrėstų ligai imlių rūšių gyvūnų;
c) asmenų, gyvūnų, skerdenų, transporto priemonių, įrangos ar kitų medžiagų, galinčių pernešti ligos sukėlėją iš minėtų ūkių arba į juos, judėjimas;
d) prireikus, užkrato pernešėjai ir jų paplitimas.
2. Įkuriamas krizių valdymo padalinys, siekiant visapusiškai koordinuoti visas priemones, būtinas garantuoti greitą ligos likvidavimą ir epizootinių tyrimų atlikimą.
Bendrąsias taisykles, susijusias su nacionaliniais krizių valdymo padaliniais ir Bendrijos krizių valdymo padaliniu, kvalifikuota balsų dauguma nustato Taryba, remdamasi Komisijos pasiūlymu.
9 straipsnis
1. Jei oficialiai paskirtas veterinarijos gydytojas nustato ar, remdamasis patvirtintais duomenimis, mano, kad liga galėjo patekti iš kitų ūkių į 4 straipsnyje minimą ūkį arba iš pastarojo į kitus ūkius dėl asmenų, gyvūnų ar transporto priemonių judėjimo ar kaip nors kitaip, šiems kitiems ūkiams skiriama oficiali priežiūra pagal 4 straipsnį; ši priežiūra vykdoma tol, kol oficialiai bus paneigtas įtarimas dėl ligos.
2. Jei oficialiai paskirtas veterinarijos gydytojas nustato ar, remdamasis patvirtintais duomenimis, mano, kad liga galėjo patekti iš kitų ūkių į 5 straipsnyje minimą ūkį arba iš pastarojo į kitus ūkius dėl asmenų, gyvūnų ar transporto priemonių judėjimo ar kaip nors kitaip, šiems kitiems ūkiams skiriama oficiali priežiūra pagal 4 straipsnį; ši priežiūra vykdoma tol, kol oficialiai bus paneigtas įtarimas dėl ligos.
3. Kai ūkyje buvo taikomos 2 dalies nuostatos, kompetentinga institucija ūkiui dėl kiekvienos ligos ir toliau taiko 4 straipsnio nuostatas maksimaliu inkubacijos laikotarpiu, skaičiuojant nuo galimos užkrato patekimo datos, kuri nustatoma epizootiniais tyrimais, numatytais 8 straipsnyje.
4. Jei kompetentinga institucija mano, jog sąlygos yra palankios, ji gali apriboti priemones, numatytas 1 ir 2 dalyse, ūkio daliai ir ten esantiems gyvūnams, jeigu toks ūkis atitinka 7 straipsnyje nustatytas sąlygas, arba tik ligai imlių rūšių gyvūnams.
10 straipsnis
1. Oficialiai patvirtinus vienos iš konkrečių ligų diagnozę, valstybės narės užtikrina, kad apie užkrėstą ūkį kompetentinga institucija paskelbtų ne mažiau kaip 3 km spindulio apsaugos zoną, kuri įeitų į mažiausiai 10 km spindulio stebėjimo zoną. Nustatant zonų ribas atsižvelgiama į geografinius, administracinius, ekologinius ir epizootinius veiksnius, susijusius su konkrečia liga, ir ligos kontrolės sąlygas.
2. Tuo atveju, kai zonos apima kelių valstybių narių teritorijas, tų valstybių narių kompetentingos institucijos bendradarbiauja nustatant 1 dalyje minimų zonų ribas. Tačiau prireikus apsaugos ir stebėjimo zonos nustatomos 26 straipsnyje numatyta tvarka.
3. Valstybėms narėms pateikus pagrįstą prašymą arba Komisijos iniciatyva gali būti, 26 straipsnyje numatyta tvarka, priimtas sprendimas pakeisti (sumažinti arba padidinti, atsižvelgiant į padėtį) 1 dalyje nustatytų zonų ribas arba apribojimų trukmę, atsižvelgiant į:
- jų geografinę padėtį ir ekologinius veiksnius,
- meteorologines sąlygas,
- užkrato nešiotojus, jų paplitimą ir tipą,
- epizootinių tyrimų, numatytų 8 straipsnyje, rezultatus,
- laboratorinių tyrimų rezultatus,
- taikytas kontrolės priemones.
11 straipsnis
1. Valstybės narės užtikrina, kad apsaugos zonoje būtų taikomos šios priemonės:
a) nustatomi visi ūkiai, kuriuose laikomi ligai imlių rūšių gyvūnai;
b) periodiškai tikrinami ūkiai, kuriuose laikomi ligai imlių rūšių gyvūnai, atliekamas minėtų gyvūnų klinikinis tyrimas, prireikus imami mėginiai laboratoriniam tyrimui; turi būti tikrinimų ir jų rezultatų registras, o šių tikrinimų dažnumas turi būti proporcingas epizootinės ligos pavojingumui ūkiuose, keliančiuose didžiausią pavojų;
c) uždraudžiamas ligai imlių gyvūnų judėjimas ir jų vežimas viešaisiais ir privačiais keliais, išskyrus ūkio aptarnavimo kelius; tačiau kompetentinga institucija gali leisti nukrypti nuo tokio draudimo vežant gyvūnus tranzitu keliu ar geležinkeliu, jų neiškraunant arba nesustojant;
d) ligai imlių rūšių gyvūnai turi likti ūkyje, kuriame jie laikomi, išskyrus tuos atvejus, kai jie vežami oficialiai prižiūrint į skerdyklą, esančią toje pačioje zonoje, skubiam skerdimui arba, jei toje zonoje nėra kontroliuojamos skerdyklos, į kompetentingos institucijos paskirtą skerdyklą stebėjimo zonoje. Kompetentinga institucija gali leisti vežti į skerdyklą tik po to, kai oficialiai paskirtas veterinarijos gydytojas atlieka visų ligai imlių rūšių gyvūnų apžiūrą ūkyje ir patvirtina, kad nė vienas gyvūnas nėra įtariamas užkrėstu. Kompetentinga institucija, atsakinga už skerdyklą, informuojama apie ketinimą vežti ten gyvūnus.
2. Apsaugos zonoje taikomos priemonės galioja bent jau maksimalų atitinkamos ligos inkubacijos laikotarpį po to, kai gyvūnai iš užkrėsto ūkio sunaikinami pagal 5 straipsnį ir atliekami valymo ir dezinfekavimo veiksmai pagal 16 straipsnį. Tačiau jei ligą perduoda užkratą pernešantys vabzdžiai, kompetentinga institucija gali nustatyti taikomų priemonių trukmę ir nuostatas dėl galimo saugių gyvūnųįvežimo į ūkį. Valstybės narės nedelsdamos informuoja Komisiją ir kitas Veterinarijos nuolatinio komiteto valstybes nares apie priemones, kurių buvo imtasi.
Pirmoje pastraipoje minimam laikotarpiui pasibaigus, stebėjimo zonoje taikomos taisyklės taip pat taikomos ir apsaugos zonoje.
12 straipsnis
1. Valstybės narės užtikrina, kad stebėjimo zonoje būtų taikomos šios priemonės:
a) nustatomi visi ūkiai, kuriuose laikomi ligai imlių rūšių gyvūnai;
b) uždraustas ligai imlių rūšių gyvūnų judėjimas viešaisiais keliais, išskyrus gyvūnų varymą į ganyklas arba į jiems laikyti skirtas patalpas; tačiau kompetentinga institucija gali leisti vežti gyvūnus tranzitu, keliu ar geležinkeliu, jų neiškraunant ir nesustojant;
c) ligai imlių rūšių gyvūnai stebėjimo zonoje vežami tik leidus kompetentingai institucijai;
d) ligai imlių rūšių gyvūnai lieka priežiūros zonoje maksimalų inkubacinį laikotarpį po paskutinio nustatyto susirgimo atvejo. Vėliau gyvūnus galima išvežti iš šios zonos oficialiai prižiūrint tiesiai į kompetentingos institucijos paskirtą skerdyklą skubiam skerdimui. Kompetentinga institucija gali leisti gyvūnus išvežti tik po to, kai oficialiai paskirtas veterinarijos gydytojas atlieka visų ūkyje esančių ligai imlių rūšių gyvūnų apžiūrą ir patvirtina, kad nėra įtariamų užsikrėtus gyvūnų. Kompetentinga institucija, atsakinga už skerdyklą, informuojama apie ketinimą vežti ten gyvūnus.
2. Stebėjimo zonoje taikomos priemonės turi galioti bent jau maksimalų inkubacinį laikotarpį po to, kai ūkyje buvo sunaikinti visi gyvūnai pagal 5 straipsnį ir pagal 16 straipsnį atlikti valymo ir dezinfekavimo veiksmai. Tačiau jei ligą perduoda užkratą pernešantys vabzdžiai, kompetentinga institucija gali nustatyti kitą taikomų priemonių trukmę ir nuostatas dėl galimo saugių gyvūnųįvežimo į ūkį. Valstybės narės nedelsdamos informuoja Komisiją ir kitas Veterinarijos nuolatinio komiteto valstybes nares apie priemones, kurių buvo imtasi.
13 straipsnis
Jei 11 straipsnio 1 dalies d punkte ir 12 straipsnio 1 dalies d punkte numatyti draudimai, atsižvelgiant į naujus ligos atvejus, trunka daugiau kaip 30 dienų ir atsiranda sunkumų gyvūnus laikyti, kompetentinga institucija, gavusi pagrįstą savininko prašymą gali leisti išvežti gyvūnus iš ūkio, esančio apsaugos ar stebėjimo zonoje, jeigu:
a) oficialiai paskirtas veterinarijos gydytojas patikrino faktus;
b) visi ūkyje esantys gyvūnai yra patikrinti;
c) atliktas gyvūnų, kuriuos rengiamasi išvežti, klinikinis tyrimas ir gauti neigiami rezultatai;
d) kiekvienas gyvūnas yra paženklintas žyma ausyje ar kitu patvirtintu būdu;
e) paskirties ūkis yra apsaugos arba stebėjimo zonoje.
Turi būti imtasi visų būtinų atsargumo priemonių, ypač valant ir dezinfekuojant sunkvežimius po gyvūnų išvežimo, kad ligos sukėlėjas neišplistų gyvūnus vežant.
14 straipsnis
1. Valstybės narės užtikrina, kad kompetentinga institucija imsis visų būtinų priemonių informuoti apsaugos ir stebėjimo zonose dirbančius asmenis apie galiojančius apribojimus ir duos visus nurodymus, reikalingus atitinkamam šių priemonių įgyvendinimui.
2. Jeigu konkrečiame regione epizootinė padėtis yra ypač pavojinga, visos papildomos priemonės, kurių turėtų imtis valstybės narės, patvirtinamos 26 straipsnyje numatyta tvarka.
15 straipsnis
Nukrypstant nuo šioje direktyvoje nustatytų bendrųjų nuostatų, konkrečios nuostatos, susijusios su atitinkamos ligos kontrolės ir likvidavimo priemonėmis:
- dėl kiaulių vezikulinės ligos pateiktos II priede,
- dėl bet kurios kitos I priede nurodytos ligos yra tvirtinamos Tarybos kvalifikuota balsų dauguma, remiantis Komisijos pasiūlymu.
16 straipsnis
1. Valstybės narės užtikrina, kad:
a) naudojamos dezinfekcijos priemonės, insekticidai ir, jei reikia, jų koncentracija yra oficialiai tvirtinami kompetentingos institucijos;
b) valymas, dezinfekcija ir dezinsekcija yra atliekama oficialiai prižiūrint:
- vadovaujantis oficialiai paskirto veterinarijos gydytojo pateiktomis instrukcijomis
ir
- tokiu būdu, kad būtų pašalinta bet kokia ligos sukėlėjo išplitimo ar išlikimo rizika;
c) atlikus veiksmus, nurodytus b punkte, oficialiai paskirtas veterinarijos gydytojas įsitikina, kad numatytos priemonės įgyvendintos tinkamai, ir kad praėjo ne mažiau kaip 21 diena, skirta užtikrinti, jog konkreti liga buvo visiškai likviduota prieš ligai imlių rūšių gyvūnų įvežimą.
2. Užkrėsto ūkio valymo ir dezinfekavimo procedūros:
- kilus kiaulių vezikulinei ligai yra pateiktos II priede,
- yra nustatomos, atsižvelgiant į specialias kiekvienai I priede nurodytai ligai taikomas priemones, 15 straipsnio antroje įtraukoje nustatyta tvarka.
17 straipsnis
1. Valstybės narės užtikrina, kad kiekvienoje valstybėje narėje būtų paskirta:
a) nacionalinė laboratorija, turinti įrangą ir kvalifikuotus specialistus, kurie gali, pasireiškus ligai, nustatyti viruso tipą, potipį ir jo variantą ir patvirtinti regioninių diagnostikos laboratorijų gautus rezultatus;
b) nacionalinė laboratorija, tirianti regioninėse diagnostikos laboratorijose naudojamus reagentus.
2. Nacionalinės laboratorijos, paskirtos kiekvienai nurodytai ligai tirti, yra atsakingos už diagnostinių standartų ir metodų suderinimą bei reagentų panaudojimą.
3. Nacionalinės laboratorijos, paskirtos kiekvienai nurodytai ligai tirti, yra atsakingos už diagnostinių standartų ir metodų, kuriuos nustato kiekviena valstybėje narėje esanti konkrečios ligos diagnostikos laboratorija, suderinimą. Šiuo tikslu jos:
a) gali tiekti diagnostinius reagentus nacionalinėms laboratorijoms;
b) kontroliuoja visų valstybėje narėje naudojamų diagnostinių reagentų kokybę;
c) periodiškai organizuoja lyginamuosius tyrimus;
d) laiko konkrečią ligą sukėlusio viruso mėginius, jeigu liga patvirtinta valstybėje narėje;
e) užtikrina, kad būtų patvirtinti teigiami rezultatai, gauti regioninėse diagnostikos laboratorijose.
4. Tačiau nukrypdamos nuo 1 dalies valstybės narės, neturinčios nacionalinės laboratorijos, kuri būtų kompetentinga konkrečiai ligai tirti, gali naudotis kitos valstybės narės nacionalinės laboratorijos, turinčios atitinkamą kompetenciją, paslaugomis.
5. Nacionalinių laboratorijų, tiriančių kiaulių vezikulinę ligą, sąrašas pateikiamas II priede.
6. Nacionalinės laboratorijos, paskirtos kiekvienai nurodytai ligai tirti, bendradarbiauja su atitinkamomis Bendrijos etaloninėmis laboratorijomis, minimomis 18 straipsnyje.
7. Išsamias šio straipsnio taikymo taisykles tvirtina Komisija 25 straipsnyje numatyta tvarka.
18 straipsnis
1. Bendrijos etaloninė laboratorija kiaulių vezikulinei ligai tirti nurodyta II priede.
2. Bendrijos etaloninės laboratorijos, tiriančios kitas I priede nurodytas ligas, paskiriamos 15 straipsnio 2 įtraukoje numatyta tvarka, rengiant specialias šiai ligai skirtas priemones.
3. Nepažeidžiant Sprendimo 90/424/EEB, ypač jo 28 straipsnio, laboratorijų, minimų šio straipsnio 1 ir 2 dalyse, funkcijos ir uždaviniai yra nustatyti III priede.
19 straipsnis
1. Vakcinacija nuo I priede išvardytų ligų gali būti neatliekama, išskyrus tuos atvejus, jei ji būtina kaip papildoma kontrolės priemonė ligos protrūkio atveju, vadovaujantis šiomis nuostatomis:
a) sprendimą dėl vakcinacijos, kaip papildomos kontrolės priemonės, priima Komisija 26 straipsnyje numatyta tvarka, bendradarbiaudama su atitinkama valstybe nare;
b) šis sprendimas priimamas visų pirma atsižvelgiant į:
- atitinkamų rūšių gyvūnų koncentraciją ligos apimtoje zonoje,
- kiekvienos naudojamos vakcinos savybes ir sudėtį,
- vakcinų platinimo, sandėliavimo ir naudojimo priežiūros tvarką,
- gyvūnų, kurie gali ar privalo būti vakcinuojami, rūšis ir amžių,
- teritorijų, kuriose gali ir privalo būti atliekama vakcinacija, apimtį,
- vakcinacijos trukmę.
2. 1 dalyje minimu atveju:
a) ligai imlių rūšių gyvūnų, laikomų 4 straipsnyje minimuose ūkiuose, vakcinacija arba papildoma vakcinacija yra draudžiama;
b) draudžiama naudotihiperimuninio serumo injekcijas.
3. Vakcinacija atliekama pagal tokias taisykles:
a) visi vakcinuojami gyvūnai turi būti paženklinti aiškia ir įskaitoma žyma taikant metodą, patvirtintą 25 straipsnyje nustatyta tvarka;
b) visi vakcinuojami gyvūnai turi likti vakcinacijos zonoje, jei jie nėra išvežami į kompetentingos institucijos paskirtą skerdyklą skubiam skerdimui - tokiu atveju gyvūnų judėjimas gali būti leidžiamas tik po to, kai oficialiai paskirtas veterinarijos gydytojas apžiūri visus ūkyje laikomus ligai imlių rūšių gyvūnus ir patvirtina, kad nė vienas gyvūnas nėra įtariamas sergant.
4. Baigus vakcinaciją, ligai imlių rūšių gyvūnus išvežti iš vakcinacijos zonos gali būti leidžiama 26 straipsnyje numatyta tvarka ir po ta pačia tvarka nustatyto laikotarpio.
5. Valstybės narės reguliariai informuoja Komisiją per Veterinarijos nuolatinį komitetą apie vakcinacijos eigą.
6. Tačiau nukrypdama nuo 1 dalies valstybė narė gali priimti sprendimą dėl skubios vakcinacijos, pranešusi apie tai Komisijai ir jeigu tai neprieštarauja Bendrijos esminiams interesams. Šis sprendimas, kurį priimant visų pirma turi būti atsižvelgiama į gyvūnų koncentraciją tam tikruose regionuose, į būtinybę saugoti atskiras rūšis ir geografinės zonos, kur vykdoma vakcinacija, apimtį, yra nedelsiant nagrinėjamas 26 straipsnyje nustatyta tvarka Veterinarijos nuolatiniame komitete, kuris gali nuspręsti tęsti, pakeisti arba išplėsti priemones arba jų nebetaikyti.
20 straipsnis
1. Kiekviena valstybė narė parengia nepaprastosios padėties planą, skirtą visų ligų, išvardytų I priede, atveju ir apibrėžiantį nacionalines priemones, kurios turi būti įgyvendinamos kilus vienos iš šių ligų protrūkiui.
Pagal šį planą turi būti naudojama įranga, įrenginiai, personalas ir visos kitos atitinkamos priemonės, būtinos greitai ir efektyviai likviduoti ligos protrūkį.
2. Bendrieji kriterijai, taikytini rengiant nepaprastosios padėties planus, išdėstyti IV priedo 1-5 ir 10 punktuose, o 6-9 punktuose išvardyti kriterijai, koreguotini atsižvelgiant į konkrečią ligą. Tačiau valstybės narės gali apsiriboti 6-9 punktuose numatytų kriterijų taikymu, jeigu 1-5 ir 10 punktų kriterijai jau buvo patvirtinti pateikiant planus dėl kontrolės priemonių taikymo kilus kitokiai ligai.
3. Nepaprastosios padėties planai, parengti pagal IV priede išdėstytus kriterijus, pateikiami Komisijai:
i) ne vėliau kaip per šešis mėnesius po šios direktyvos įsigaliojimo - dėl kiaulių vezikulinės ligos;
ii) ne vėliau kaip per šešis mėnesius įgyvendinus specialias priemones dėl bet kurios kitos I priede išvardytos ligos.
4. Komisija nagrinėja nepaprastosios padėties planus, kad nustatytų, ar jie padės pasiekti tikslą, ir siūlo atitinkamai valstybei narei būtinus pakeitimus, visų pirma siekdama užtikrinti šių ir kitų valstybių narių planų suderinamumą.
Planus, prireikus su pakeitimais, Komisija tvirtina 25 straipsnyje nustatyta tvarka.
Planai gali būti vėliau keičiami arba papildomi ta pačia tvarka, atsižvelgiant į situacijos pokyčius ir į specifines konkrečios ligos savybes.
21 straipsnis
Nukrypstant nuo 19 ir 20 straipsniuose numatytų reikalavimų dėl nepaprastosios padėties priemonių, kurias turi tvirtinti valstybės narės, ir siekiant atsižvelgti į gamtinius, geografinio pobūdžio apribojimus, būdingus Prancūzijos užjūrio departamentams, Azorų saloms ir Madeirai, taip pat į jų nutolimą nuo pagrindinės Bendrijos teritorijos dalies, atitinkamai valstybei narei leidžiama taikyti konkrečias kontrolės priemones, kurios yra specifinės kiekvienai iš ligų, išvardytų šios direktyvos I priede.
Atitinkama valstybė narė per Veterinarijos nuolatinį komitetą informuoja Komisiją ir kitas valstybes nares apie priemones, kurių ji ėmėsi, visų pirma apie kontrolės priemones, įgyvendintas siekiant užtikrinti, kad gyvūnai iš atitinkamų teritorijų ar iš tų gyvūnų pagaminti produktai nebūtų siunčiami į kitas Bendrijos teritorijas.
Po informavimo procedūros, minimos ankstesnėje pastraipoje, 20 straipsnis taikomas mutatis mutandis.
22 straipsnis
Komisijos ekspertai, bendradarbiaudami su atitinkamomis kompetentingomis institucijomis ir atsižvelgdami į šios direktyvos vienodo taikymo būtinumą, gali atlikti patikrinimus vietoje. Tuo tikslu jie gali patikrinti reprezentatyvųjį ūkių procentą ir nustatyti, ar kompetentingos institucijos kontroliuoja, kad tie ūkiai laikytųsi šios direktyvos reikalavimų. Komisija informuoja valstybes nares apie atliktų patikrinimų rezultatus.
Valstybė narė, kurios teritorijoje atliekamas patikrinimas, teikia būtiną pagalbą, kad ekspertai galėtų vykdyti savo pareigas.
Išsamios šio straipsnio taikymo taisyklės nustatomos 25 straipsnyje numatyta tvarka.
23 straipsnis
1. Sąlygos, reglamentuojančios Bendrijos įnašą finansuojant priemones, susijusias su šios direktyvos taikymu, yra nustatytos Sprendime 90/424/EEB.
2. Sprendimo 90/424/EEB 3 straipsnis keičiamas taip:
a) straipsnio 1 dalyje nurodytame ligų sąraše papildomai įrašoma:
"hemoraginė elnių liga";
b) straipsnis papildomas 2a dalimi:
"2a. Atitinkama valstybė narė Bendrijos finansinę paramą taip pat gali gauti tuo atveju, jei, kilus vienos iš 1 dalyje išvardytų ligų protrūkiui, dvi ar kelios valstybės narės glaudžiai bendradarbiauja kontroliuodamos epidemiją, visų pirma atlikdamos epidemiologinius tyrimus bei įgyvendindamos ligos stebėjimo priemones. Nepažeidžiant priemonių, numatytų pagal bendro rinkų organizavimo principus, sprendimas dėl atitinkamo Bendrijos finansinio įnašo priimamas 41 straipsnyje nustatyta tvarka."
24 straipsnis
1. Prireikus Taryba, remdamasi Komisijos pasiūlymu, kvalifikuota balsų dauguma iš dalies pakeičia I, III, ir IV priedus, visų pirma siekdama atsižvelgti į mokslinių tyrimų ir diagnostikos procedūrų raidą.
2. Komisija 25 straipsnyje nustatyta tvarka gali iš dalies pakeisti II priedą, visų pirma siekdama atsižvelgti į mokslo ir technologijų raidą bei į diagnozavimo metodus.
25 straipsnis
1. Kai turi būti laikomasi šiame straipsnyje numatytos tvarkos, pirmininkas savo iniciatyva arba valstybės narės prašymu nedelsdamas klausimą perduoda Veterinarijos nuolatiniam komitetui.
2. Komisijos atstovas pateikia komitetui priemonių, kurių turi būti imtasi, projektą. Komitetas savo nuomonę dėl projekto pateikia per tokį laiką, kurį nustato pirmininkas, atsižvelgdamas į reikalo skubumą. Nuomonė patvirtinama Sutarties 148 straipsnio 2 dalyje nustatyta balsų dauguma tuo atveju, kai Taryba turi priimti sprendimą remdamasi Komisijos pasiūlymu. Valstybių narių atstovų komitete balsai skaičiuojami taip, kaip nustatyta tame straipsnyje. Pirmininkas nebalsuoja.
3. a) Komisija patvirtina numatytas priemones, jeigu jos atitinka komiteto nuomonę.
b) Kai numatytos priemonės neatitinka komiteto nuomonės arba nuomonė nepareiškiama, Komisija nedelsdama pateikia Tarybai pasiūlymą dėl priemonių, kurių turi būti imtasi. Taryba sprendžia kvalifikuota balsų dauguma.
Jei nuo tos dienos, kai klausimas buvo perduotas Tarybai, ji per tris mėnesius nepatvirtina jokių priemonių, pasiūlytas priemones patvirtina Komisija, išskyrus tuos atvejus, kai Taryba paprasta balsų dauguma yra balsavusi prieš tokias priemones.
26 straipsnis
1. Kai turi būti laikomasi šiame straipsnyje numatytos tvarkos, pirmininkas savo iniciatyva arba valstybės narės prašymu nedelsdamas klausimą perduoda Veterinarijos nuolatiniam komitetui.
2. Komitete valstybių narių balsai skaičiuojami taip, kaip nustatyta Sutarties 148 straipsnio 2 dalyje. Pirmininkas nebalsuoja.
3. Komisijos atstovas pateikia komitetui priemonių, kurios turi būti patvirtintos, projektą. Komitetas savo nuomonę dėl projekto pateikia per dvi dienas. Nuomonė patvirtinama 54 balsų dauguma.
4. a) Komisija patvirtina ir nedelsdama įgyvendina priemones, jeigu jos atitinka komiteto nuomonę.
b) Kai numatytos priemonės neatitinka komiteto nuomonės arba nuomonė nepareiškiama, Komisija nedelsdama pateikia Tarybai pasiūlymą dėl priemonių, kurios turi būti patvirtintos. Taryba patvirtina priemones kvalifikuota balsų dauguma.
Jei nuo tos dienos, kai klausimas buvo perduotas Tarybai, ji per 15 dienų nepatvirtina jokių priemonių, pasiūlytas priemones patvirtina ir nedelsdama įgyvendina Komisija, išskyrus tuos atvejus, kai Taryba paprasta balsų dauguma yra balsavusi prieš tokias priemones
27 straipsnis
1. Valstybės narės patvirtina priemones, kurios, įsigaliojusios iki 1993 m. spalio 1 d., įgyvendina šią direktyvą.
Valstybės narės, tvirtindamos šias priemones, daro jose nuorodą į šią direktyvą arba tokia nuoroda daroma jas oficialiai skelbiant. Nuorodos darymo tvarką nustato valstybės narės.
2. Valstybės narės pateikia Komisijai šios direktyvos taikymo srityje priimtų nacionalinės teisės aktų pagrindinių nuostatų tekstus.
3. Galutinis teisės aktų perkėlimo į nacionalinę teisę terminas, kuris yra 1993 m. spalio 1 d., nepažeidžia veterinarinių patikrinimų pasienyje panaikinimą, numatytą Direktyvoje 90/425/EEB.
28 straipsnis
Ši direktyva skirta valstybėms narėms.
Priimta Briuselyje, 1992 m. gruodžio 17 d.