KOMISIJOS SPRENDIMAS
2003 m. lapkričio 26 d.
dėl pagalbos schemos, kurią Italijos Pjemonto regionas ketina įgyvendinti, kad sumažintų oro taršą savo teritorijoje
(pranešta dokumentu Nr. C(2003) 3520)
(autentiškas tik tekstas italų kalba)
(Tekstas svarbus EEE)
(2006/63/EB)
EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA,
atsižvelgdama į Europos bendrijos Steigimo sutartį, ypač į jos 88 straipsnio 2 dalies pirmą pastraipą,
atsižvelgdama į susitarimą dėl Europos ekonominės erdvės, ypač į jo 62 straipsnio 1 dalies a punktą,
atsižvelgdama į 1999 m. kovo 22 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 659/1999, nustatantį išsamias EB Sutarties 93 straipsnio taikymo taisykles (1),
paraginusi suinteresuotąsias šalis pateikti pastabas dėl pirmiau minėtų nuostatų,
kadangi:
1. PROCEDŪRA
(1)
2002 m. gruodžio 16 d. rašte, kurį Komisija užregistravo 2002 m. gruodžio 18 d. (A/39321), ir 2002 m. gruodžio 20 d. rašte, registruotame 2002 m. gruodžio 31 d. (A/39483), Italijos valdžios institucijos, vadovaudamosi EB sutarties 88 straipsnio 3 dalimi, paskelbė pagalbos schemą gamtinių dujų, skirtų transporto priemonėms, tiekimo tinklui plėsti Pjemonto regione.
(2)
2003 m. vasario 3 d. rašte D/50722 Komisija paprašė papildomos informacijos apie paskelbtą pagalbos schemą.
(3)
2003 m. kovo 25 d. Italijos valdžios institucijos pateikė papildomą informaciją rašte A/32278, registruotame kovo 28 d.
(4)
2003 m. gegužės 28 d. rašte SG(2003) D/229965 Komisija informavo Italiją, kad nusprendė pradėti procedūrą, nustatytą EB sutarties 88 straipsnio 2 dalyje, dėl siūlomos priemonės.
(5)
Komisijos sprendimas pradėti procedūrą paskelbtas Europos Sąjungos oficialiame leidinyje (2). Komisija paragino suinteresuotąsias šalis per nustatytą laiką (vieną mėnesį) pateikti pastabas pagal Reglamento (EB) Nr. 659/1999 6 straipsnio 1 dalį.
(6)
Komisija gavo trečiųjų šalių pastabas 2003 m. rugpjūčio 29 d. (Bundesverband der deutschen Gas- und Wasserwirtschaft e V., BGW, Vokietija), 2003 m. rugsėjo 1 d. (Bundesministerium der Finanzen, Vokietija), 2003 m. rugsėjo 2 d. (OMV Erdgas, Austrija).
(7)
Oficialus Italijos atsakymas - Italijos valdžios institucijoms paprašius dukart pratęsti galutinį atsakymų terminą 2003 m. liepos 10 d. ir rugpjūčio 5 d., ir 2003 m. rugpjūčio 7 d. Komisijai tam pritarus - buvo pateiktas 2003 m. spalio 10 d. rašte (A/37006).
2. IŠSAMUS SCHEMOS APRAŠYMAS
2.1. Schemos teisinis pagrindas ir objektas
(8)
Paskelbta pagalbos schema grindžiama šiais norminiais teisės aktais:
A.
Pagrindiniai teisės aktai:
-
2002 m. lapkričio 11 d. Regiono tarybos sprendimas (DGR) Nr. 67-7675 „Metano, skirto transporto priemonėms, pardavimo tinklo steigimo projektas. Lėšų skyrimas savivaldybėms, kad būtų finansuojamos įmonės, ketinančios statyti metano, skirto transporto priemonėms, tiekimo įrenginius. Paraiškų pateikimo terminų nustatymas ir jų vertinimo kriterijai“.
B.
Šalutiniai teisės aktai:
-
1998 m. gruodžio 9 d. įstatymas Nr. 426 „Naujos intervencijos aplinkosaugos srityje“;
-
2000 m. gruodžio 22 d. ministro įsakymas „Nacionalinio degalinių tinklo išskyrimas pagal 2000 m. gegužės 23 d. įstatyminio potvarkio Nr. 164 9 straipsnį“;
-
1998 m. liepos 17 d. ministro įsakymas Nr. 256 „Reglamentas dėl lengvatų transporto priemonėms, naudojančioms metaną arba suskystintas dujas, normų“;
-
1999 m. gegužės 28 d. ministro įsakymas „Indėlių ir paskolų kasos skiriamos paskolų lengvatos vietos įmonėms, kad šios finansuotų intervenciją aplinkosaugos srityje, numatytą 1998 m. gruodžio 9 d. įstatymu Nr. 426“;
-
2001 m. balandžio 5 d. ministro įsakymas „Tiesioginė parama piliečiams, įsigyjantiems elektrines transporto priemones ir tas, kurios naudoja metaną ir suskystintas dujas, ir montuojantiems metano ir suskystintų dujų įrenginius“;
-
DGR Nr. 13-7622 „Skatinimas visuomeninio transporto sektoriuje naudoti ne tik metaną ir suskystintas dujas, bet ir kitas inovacines technologijas, mažai veikiančias aplinką. Lėšų paskirstymo ir perkėlimo į provincijas kriterijų nustatymas“;
-
DGR Nr. 62-6806 „Bendrieji investicijų į vietos visuomeninį transportą Pjemonte plano indėlio kriterijai ir modalumas vadovaujantis įstatymu 194/98. 9 009 895,07 eurų skyrimas regiono transporto direktoratui pagal skyr. 25192/2002“.
(9)
Projektas apima degalinių, skirtų transporto priemonėms skirtoms gamtinėms dujoms (metanui) tiekti, tinklo plėtrą. Šiuo metu Pjemonte tėra tik dvylika tokių degalinių, tuo tarpu Emilijos-Romanijos regione jų yra 80, Venete - 64. Manoma, kad šio skaičiaus nepakanka, kad būtų laikomasi Kijoto tikslo sumažinti CO2 išmetimą - kaip nustato vietos ir regiono įstatymai - ir kad būtų sumažintas kitų pavojingų medžiagų, esančių atmosferoje, poveikis aplinkai, mažinant regioninį šių teršalų lygį: a) azoto dioksido; b) smulkių dalelių; c) benzeno. Šie išmetami teršalai yra per didelio eismo ir pernelyg didelio tam tikro tradicinių degalų mišinio naudojimo pasekmė. Todėl Pjemonto regionas nukreipė savo veiksmus į visuomeninį ir privatų transportą, t. y. tiek į transporto priemonių srautą/struktūrą, tiek į degalų tiekimą.
2.2. Priemonės forma
(10)
Siūloma priemonė teikiama subsidijos forma.
2.3. Intensyvumas, gavėjai ir reikalavimus atitinkančios išlaidos
(11)
Pagalba siekia 150 000 eurų degalinei. Intensyvumas nenurodomas. Reikalavimus atitinkančios išlaidos ir gavėjai aprašomi 4 dalyje „Italijos pastabos“.
2.4. Biudžetas ir trukmė
(12)
Biudžetas siekia apie 5 mln. eurų. Pagalbos schemos trukmė priklauso nuo biudžeto, kuris numatytas 2002, 2003 ir 2004 metams, paskirstymo.
3. PROCEDŪROS INICIAVIMO PRIEŽASTYS
(13)
2003 m. gegužės 28 d. sprendime (toliau - sprendimas dėl procedūros iniciavimo) Komisija suabejojo kai kuriais minėto projekto klausimais.
3.1. Dvejonės dėl pagalbos dydžio
(14)
Komisija pastebėjo, kad pagalbos dydis viršijo 100 000 eurų maksimumą gavėjui per trejų metų laikotarpį, nustatytą 2001 m. sausio 12 d. Komisijos reglamente (EB) Nr. 69/2001 pagal Sutarties 87 ir 88 straipsnius dėl mažesnio (de minimis) (3) dydžio pagalbos, ir sužinojo, kad Italijos institucijos neketino sumažinti 150 000 eurų degalinei numatytos paramos sumos, remdamosi tuo, kad ši suma būtų minimali paskata, reikalinga paskatinti investicijas naujose regiono degalinėse.
3.2. Dvejonės dėl tinklo atstumo nuo Bendrijos vidaus sienų ir galimo priemonės poveikio Bendrijos vidaus prekybai, nes nekalbama apie de minimis priemonę
(15)
Sprendime dėl procedūros iniciavimo Komisija pastebėjo, kad iš pirmo žvilgsnio galimas poveikis prekybai, nes gamtinėmis dujomis prekiaujama tarptautiniu mastu, o degalinės gali būti netoli sienos.
3.3. Dvejonės dėl gamtinių dujų degalinių nuosavybės ir paramos gavėjų nustatymo
(16)
Sprendime dėl procedūros inicijavimo Komisija rėmėsi ankstesniu sprendimu dėl analogiško atvejo: 1999 m. liepos 20 d. sprendimu 1999/705/EB dėl valstybės pagalbos, kurią įgyvendino Nyderlandai 633 Olandijos degalinėms Vokietijos pasienyje (4). Šį sprendimą patvirtino Teisingumo teismas 2002 m. birželio 13 d. sprendimu (5).
3.4. Dvejonės dėl priemonės poveikio aplinkai
(17)
Komisija pastebėjo, kad pranešime Italijos institucijos aiškiai neparodė, kokią realią naudą turėtų duoti pagalbos projektas.
(18)
Du punktai, iškelti Sprendime 1999/705/EB ir po to įvykusio teismo sprendime byloje C-382/99, ypač svarbūs šiam atvejui.
(19)
Sprendime dėl procedūros iniciavimo Komisija primygtinai reikalavo teisingai nurodyti „gavėją“, kuris galėtų būti skirtingas subjektas ir nesutaptų su „degaline“. Taigi, pavyzdžiui, jei a) tas pats savininkas valdo arba aptarnauja kelias degalines arba b) tas pats pardavėjas prašo paramos daugiau nei vienąsyk. Nėra neįmanoma didelei naftos bendrovei de facto kontroliuoti degalines eksploatuojančias įmones pagal išskirtinę pirkimo ar bet kokią kitą sutartį.
(20)
Todėl, kad būtų patvirtinta, jog nėra jokios nesuderinamos pagalbos, Komisija suskirstė degalinės į šešias kategorijas, iš kurių trys svarbiausios:
a)
pardavėjų/savininkų („dealer-owned/dealer-operated“, toliau - Do/Do), kur pardavėjas yra degalinės savininkas, kuriam tenka visa rizika ir kuris susijęs su naftos bendrove (tiekėju) išskirtine pirkimo sutartimi;
b)
pardavėjų/nuomininkų („company-owned/dealer-operated“, toliau - Co/Do), kur pardavėjas nuomoja degalinę, kurioje dirba pats rizikuodamas, ir yra susijęs su tiekėju išskirtine pirkimo sutartimi;
c)
akcininkų/pardavėjų („company-owned/company-operated“, toliau - Co/Co), kur degalinę aptarnauja naftos bendrovės darbuotojai arba dukterinės įmonės; jiems nėra eksploatavimo rizikos ir neturi tiekėjo pasirinkimo laisvės.
(21)
Atsakomybė įrodyti tikrą degalinių nuosavybę ir sutarties tipą, siejantį tiekėją su pardavėju, tenka Italijos institucijoms. Todėl Komisija Italijos institucijoms pateikė du ginčytinus klausimus dėl 1) siūlymo keisti projektą taip, kad šis atitiktų visas Komisijos reglamento (EB) Nr. 69/2001 (6) nuostatas, ir 2) degalinių/tiekimo bendrovių nuosavybės struktūros bei bendrovių gavėjų dydžio. Komisija ypač norėjo sužinoti, ar visos naujos degalinės būtų prekybos tinklo dalis, priklausianti didelėms bendrovėms ar didelėms tarptautinėms naftos bendrovėms.
(22)
Komisijos nuomone, sulaukta nepakankamai atsakymų iš Italijos institucijų. Viena vertus, jos negalėjo neleisti, kad paraiškas dėl subsidijų pakartotinai pateiktų skirtingos degalinės, priklausančios tai pačiai didelei bendrovei (-ėms). Antra vertus, joms nepavyko įrodyti, kad sutartyse (7) numatyti santykiai tarp bendrovių buvo tokie, kurie susieja prekiautoją (subjektą, aptarnaujantį degalinę) su tiekėju, nepalikdami jam jokios laisvės veikti.
3.5. Dvejonės dėl reikalavimus atitinkančių išlaidų
(23)
Komisija pastebėjo, kad investicinė pagalba nėra aiškiai susieta su reikalavimus atitinkančiomis išlaidomis pagal Bendrijos gaires dėl valstybės pagalbos aplinkos apsaugai (8) ir ypač su minėtų gairių 37 punktu. Kita vertus, investicinė parama, paskelbta aptariamame projekte, netinka nei vienam aprašymui, numatytam paramos aplinkos apsaugai gairių (9) 29 punkte (parama bendrijos normoms pasiekti), 30 punkte (energijos taupymas), 31 punkte (bendra elektros ir šilumos gamyba) ir 32 punkte (parama, skirta atnaujinamos energijos šaltiniams skatinti).
3.6. Galutinės pastabos
(24)
Nepaisydama savo dvejonių Komisija pripažino, kad yra a priori prielaida, jog vis dėlto galėtų būti apribotas konkurencijos iškraipymas.
(25)
Komisija taip pat pastebėjo, kad projektas neatitiko kitų gairių ar programos.
4. ITALIJOS PASTABOS
4.1. Priemonės poveikis aplinkai
(26)
Savo pastabose Italijos institucijos laikosi požiūrio, kad, siekiant Kijoto tikslų, kurie buvo įgyvendinti tiek Bendrijos, tiek Italijos įstatymuose, būtina kovoti su labiausiai teršiančia žmogaus veikla - kelių eismu (mobilumas). CO2, PM10, PM2,5 ir NO2 - pagrindiniai teršalai, kuriuos sukelia ši veikla, o metano dujos yra geresnė tradicinių degalų alternatyva. Skatinimas jas naudoti turėtų paveikti tiek visuomeninį transportą, tiek komunalinį ūkį bei prekių pervežimą keliais (krovinių gabenimas).
(27)
Be to, Pjemonte turi būti apribotas automobilių skaičius miestų centruose, kuriuose gyvena daugiau nei 10 000 gyventojų. Todėl metano dujos gali būti svarbios siekiant tvaraus mobilumo.
(28)
Transporto priemones, naudojančias tradicinį kurą (autobusai, sunkvežimiai, vilkikai ir kt.), pakeitus į metaną naudojančias transporto priemones, siekiamą poveikį išmetamiems teršalams patvirtina statistiniai duomenys, kuriuos pateikė Pjemonto regiono institucijos.
(29)
Komisija pati pasiūlė pakeisti 20 % benziną arba dyzeliną naudojančių transporto priemonių į alternatyvių degalų priemones, o gamtinės dujos buvo išskirtos kaip viena jautriausių degalų alternatyvų, ženkliai prisidedančių prie šio tikslo.
4.2. Pagalbos dydis
(30)
Savo pastabose Italijos institucijos laikosi nuomonės, kad 150 000 eurų parama kiekvienai degalinei yra minimalus kiekis, reikalingas skatinti ir remti infrastruktūros kūrimą - tiek tada, kai infrastruktūra sukuriama kaip visiškai naujos degalinės dalis transporto priemonių aprūpinimui metanu, tiek tada, kai sukuriamas naujas pardavimo punktas (pardavinėjimo automatas arba siurblys su pridėta infrastruktūra) jau esamoje degalinėje. 150 000 eurų parama remiasi tik minimalios paskatos įvertinimu sektoriuje, kuriame pardavimų pelnas įprastomis rinkos sąlygomis dar tebelaikomas silpnu dėl ilgos turto amortizacijos ir dėl labai žemo pelno. Tai patvirtina faktas, kad per pastaruosius 25 metus buvo pastatytos tik 6 degalinės.
(31)
Kad geriau paremtų savo argumentus, Italijos institucijos Komisijai pateikė vidutinės įmonės grynojo veiklos pelno įvertinimą, remdamosi apskaičiuotomis išlaidomis standartinėje įmonėje, tiekiančioje metano dujas transporto priemonėms, ir kuri prijungta prie metano vamzdyno, kurio slėgis 5-12 barų. Prekybos dujomis veiklos pelnas, apimantis bendrąsias kintamas ir pastovias išlaidas, siekia 0,069 EUR/m3. Veiklos pelnas, apimantis grynąsias kintamas išlaidas, sumažėja iki 0,040 EUR/m3 (standartinę ribą taiko operatorius), kuris toliau sumažės dėl pridėtinių metinių išlaidų (sąnaudos personalui, degalinės eksploatacijai ir administravimui), įvertintų 10 000 eurų per metus.
(32)
Italijos institucijų pateiktame pavyzdyje metinėje degalinės apyvartoje metano dujų dalis tesudaro 2,51 %.
4.3. Investicijos į degalines
(33)
Atsakyme Italijos institucijos pateikė išsamią reikiamų investicijų sąmatą. Jame nurodoma įranga, reikalinga dujoms tiekti, parduoti ir degalinei saugoti:
-
pastotė
-
kompresoriai
-
slopinimo cilindras
-
valdymo skydas
-
kompresorių patalpa
-
šaldiklių sekcija
-
elektros pastotė
-
dvigubi automatai
-
metano automatų stoginė
-
kita galima įranga, reikalinga metanui tiekti ir degalinei saugoti.
(34)
Pasak Italijos institucijų, anksčiau minėtos įrangos kaina, vienintelė atitinkanti paramos reikalavimus, vidutiniškai siekia apie 500 000 eurų, įrangą taikant standartinei pumpavimo sistemai, kai dujų tiekimo slėgis siekia 5-12 barų.
(35)
Kitos reikalavimų neatitinkančios išlaidos yra šios: prijungimas prie dujotiekio tinklo, elektros ir kitų komunalinių inžinerinių tinklų (vidutiniškai apie 100 000 eurų, esant galimiems skirtumams, kurie labai priklauso nuo atstumo ir dirvožemio rūšies), žemės pirkimo, statybos darbų (kelio atkarpų), papildomų išlaidų (projektavimas, reikalingų leidimų ir licencijų įsigijimas). Šias išlaidas visiškai padengia investuotojas.
(36)
Nors ir nėra reikalo toliau nagrinėti išlaidų, kurias nurodo Italijos institucijos, papildomam gamtinių dujų pardavimui jau esamose degalinėse, priėmus sprendimą, atsižvelgiant į siūlomas priemones dėl pagalbos neskyrimo, Komisija laiko priimtiną subsidiją, kurios didžiausia vertė siekia 300 000 eurų dujų pardavimo punkto statybų išlaidoms, remiantis rinkos sąlygomis kitose Valstybėse narėse.
4.4. Atsižvelgiant į tinklo atstumą nuo Bendrijos vidaus sienų ir į galimą priemonės poveikį Bendrijos vidaus prekybai
(37)
Esant ypatingai tiekimo struktūrai šalyje ir anksčiau suformuotam strateginiam pasirinkimui, kad būtų didesnė pasiūlos įvairovė ir sumažinta priklausomybė nuo naftos, Italija pateikia labai ženklią metano kvotą tarp pagrindinių transporto priemonių degalų rūšių.
(38)
Šioje lentelėje lyginama padėtis Italijoje ir kitose Europos šalyse (10):
Šalis
Suskystintųjų dujų prekybos vietos
Metano prekybos vietos
Austrija
15
8
Belgija
625
8
Bulgarija
36
0
Kroatija
16
1
Danija
465
1
Suomija
3
5
Prancūzija
1 962
12
Vokietija
396
356 (51 statoma)
Graikija
35
nėra duomenų
Airija
150
2
Italija
2 126
402
Liuksemburgas
12
5
Norvegija
31
4
Nyderlandai
2 200
9
Lenkija
3 300
8
Portugalija
140
5
Jungtinė Karalystė
1 254
13
Čekijos Respublika
350
12
Rusija
342
208
Slovakija
25
4
Slovėnija
6
n. d.
Ispanija
39
10
Švedija
11
23
Šveicarija
14
27
Turkija
181
3
Ukraina
n. a.
87
Vengrija
40
3
(39)
Šioje lentelėje lyginama padėtis įvairiuose Italijos regionuose.
Regionas
Metano prekybos vietos
Aostos slėnis
0
Pjemontas
12 (11)
Ligūrija
7
Lombardija
29
Venetas
68
Friulis-Venecija Džiulija
4
Trentinas-Aukštutinė Adidžė
3
Emilija-Romanija
81
Markė
44
Abrucai
12
Molizė
3
Toskana
51
Umbrija
16
Lacijus
13
Apulija
20
Kampanija
19
Bazilikata
3
Kalabrija
1
Sicilija
6
Sardinija
0
„Baltosios degalinės“ (nepriklausomos degalinės, neskaičiuotos regiono lygiu): visos degalų rūšys
(976)
Iš viso Italijoje
392
(40)
Tarp 1 974 (12) Pjemonte esančių pardavimo vietų, tiekiančių kurą transporto priemonėms (1980 m. jų buvo 3 753), licencijuotų degalinių, kartu tiekiančių ir metaną yra 14, iš kurių veikiančių - 12, iš jų šešios buvo pastatytos per pastaruosius 25 metus. Turino ir Aleksandrijos provincijose didžiausi rodikliai (kiekvienoje po šešias degalines), po jų seka Cuneo ir Novara, kuriose tėra tik po vieną. Asti, Biella, Verbania ir Vercelli nėra nė vienos.
(41)
Biudžetas numatytas tik 33 naujoms degalinėms statyti. Pjemonte važinėja apie 5 500 transporto priemonių, kurios naudoja metaną (tai 0,16 % visų transporto priemonių). Visoje Italijoje metaną naudojančių transporto priemonių yra apie 330 000, tai sudaro 0,8 % visų transporto priemonių.
(42)
Dėl degalinių artumo prie Prancūzijos sienos ir galimo poveikio Valstybių narių vidaus prekybai Italijos institucijos pateikė šiuos argumentus:
-
Metaną naudojančių automobilių įveikiamas atstumas be degalų papildymo yra 300 km; todėl turi būti galimybė pasipildyti metano pardavimo punktuose, kurie pasiekiami jų darbo valandomis (galiojantys Italijos įstatymai draudžia savitarną).
-
Teritorinis metano vamzdynų paskirstymas lemia privalomą degalinių vietą. Jos turi būti įkurtos netoli nuo artimiausio metano dujų tinklo tam, jog būtų ekonomiškai perspektyvios. Regioninių institucijų pateiktame žemėlapyje nurodomi du metano dujų vamzdynai, esantys arčiausiai Italijos ir Prancūzijos pasienio: 1) dujotiekis „Val di Susa“ jungia Salbertrand prie Bardonecchia ir Oulx; 2) dujotiekis „Val Chisone“ eina palei slėnį tarp Roure ir Cesana Torinese, pusiaukelėje tarp Sestrière ir Clavière, Prancūzijos pasienyje. Du dujotiekiai sujungti per Sauze d’Oulx.
-
Pjemonto regioninės institucijos teigia, kad metano dujų degalinės Italijoje nekonkuruoja su esamomis ar būsimomis degalinėmis Prancūzijoje ir kad neiškreipia ir nekelia grėsmės iškreipti konkurencijos ir paveikti Valstybių narių vidaus prekybą pagal EB sutarties 87 straipsnio 1 dalį. Priešingai, numatytas metano dujas naudojančių transporto priemonių augimas Pjemonte dėl sienas kertančio transporto srauto augimo galėtų lemti didesnį metano dujų pardavimą ir ne italų degalinėse, esančiose Prancūzijoje, ir kitose Valstybėse narėse.
(43)
Anksčiau aprašyta būklė paneigia Pjemonto metano dujų degalinių neigiamą poveikį pasienyje ir šiuo metu siūlo tiktai vietos, t. y. regioninį, priemonių poveikį ir galimą teigiamą poveikį ateityje.
4.5. Atsižvelgiant į metano dujų degalinių nuosavybę ir pagalbos gavėjų nustatymą (sutarties tipas tarp tiekėjo ir pardavėjo)
(44)
Degalų tiekimo (paskirstymo) sektorius liberalizuotas 1998 m. (13).
(45)
Visi operatoriai, atitinkantys subjektyvius ir objektyvius reikalavimus (saugumas, minimalus darbo standartas, aplinkos apsauga ir kt.), turi teisę gauti licenciją. Leidimus išduoda kompetentinga savivaldybės administracija. Priemonė neskirstoma pagal dydį arba investuotojų galias rinkoje, o skiriama tiek didelėms naftoms bendrovėms, tiek nepriklausomiems pardavėjams, jau dalyvaujantiems rinkoje arba norintiems į ją įžengti. Biudžetas leidžia statyti tik 33 naujas degalines, o gavėjai bus atrinkti atviru konkursu (viešasis konkursas).
(46)
Leidimą gavęs operatorius gali nuspręsti valdyti degalinę tiesiogiai arba patikėti ją trečiosioms šalims (administratoriams) pagal panaudos sutartį ne daugiau kaip šešeriems metams (atnaujinama) arba pagal degalų tiekimo sutartį (14).
(47)
Licencijuotais operatoriais gali būti arba naftos bendrovės, turinčios savo prekės ženklą (ERG, Tamoil), arba nepriklausomi subjektai (vadinamieji tinklo operatoriai). Remiantis Italijos institucijų pateiktais duomenimis, licencijuotos naftos bendrovės, turinčios savo prekės ženklą, sudaro apie 65 % esamų Pjemonto degalinių, o licencijuoti nepriklausomi subjektai sudaro likusius 35 %.
(48)
Licencijuota naftos bendrovė, dominuojantis modelis tiek Pjemonte, tiek šalyje, yra naftos bendrovei priklausanti degalinė, o ją valdo trečioji šalis (Co/Do). Pardavėjas nuomoja degalinę, kurią jis eksploatuoja savo rizika, ir yra susijęs su tiekėju - licencijos savininku išskirtine pirkimo sutartimi (administracija) arba panaudos sutartimi (naftos bendrovės paskola) (15). Šiuo atveju degalinė turi naftos bendrovės, kuri yra savininkė, prekės ženklą. Ši bendrovė daro visas reikiamas investicijas degalinei pertvarkyti ir modernizuoti. Pardavėjas įsigyja degalų iš naftos bendrovės atidėdamas mokėjimą už prekę 3-4 dienas. Pardavėjas, tapęs išskirtiniu degalų (metano/suskystintųjų dujų) savininku, degalus parduoda laisva kaina, tačiau bendrovė turi teisę siūlyti pardavimo kainą visuomenei ir/arba nurodyti didžiausią kainą.
(49)
Pjemonte tik dešimt degalinių veikia pagal Co/Co modelį, kur naftos bendrovė valdo ir eksploatuoja degalinę ir tiesiogiai užtikrina funkcionavimą. Nei viena iš šių degalinių neparduoda metano.
(50)
Konkurencijos ir rinkos garantijų tarnyba paskelbė ir patvirtino susitarimus/sutartis tarp naftos bendrovių (savininkas-licencijos savininkas) ir operatorių asociacijos.
(51)
Likusių 35 % degalinių, kuriose pardavėjai taip pat yra ir savininkai Do/Do, operatorius (tinklo operatorius) susijęs su naftos bendrove sutartimi, kuri numato prekės ženklo naudojimą ir išskirtinį degalų įsigijimą (16).
5. SUINTERESUOTŲ ŠALIŲ PASTABOS
(52)
Visos suinteresuotos šalys, pateikusios pastabas pagal Reglamento (EB) Nr. 659/1999 (17) 6 straipsnio 1 dalį, sutaria paremti Pjemonto regiono poziciją dėl būtinybės paskatinti naudoti metaną transporto sektoriuje aplinkosauginiais tikslais.
(53)
OMV Erdgas pabrėžia palankų poveikį aplinkai, kurį turėtų sukelti siūloma iniciatyva, ir svarbą skatinti naudoti metaną kaip aplinkos politikos įrankį. Metano kaip variklio degalų naudojimas labai paskatino pagrindines automobilių bendroves Europoje (Fiat, Opel, Volvo, Renault, VW, Ford ir Mercedes) naujiems svarstymams, taip pat daro didžiulę įtaką komercinio transporto sektoriui. Vis dėlto metano dujų rinka dar nepasiekė savo brandos, todėl reikalingos tolesnės investicijos. Pirmasis žingsnis šia linkme yra tinkamų degalinių infrastruktūros plėtra, kurios dėl riboto metaną naudojančių transporto priemonių skaičiaus Europoje dar nėra pelningos. Komisijos pristatytas 2001 m. lapkričio 7 d. direktyvos siūlymas nustatė tikslą, kad iki 2020 metų metano, skirto transporto priemonėms, naudojimas pasiektų 10 % degalų rinkos (18). Todėl atrodo reikalinga ir pagrįsta suteikti pagalbą metano dujų infrastruktūros kūrimui. OMV Erdgas taip pat pabrėžia esminį Pjemonto siūlomo projekto skirtumą nuo olandų projekto, kuris numato pagalbos teikimą olandų degalinėms, esančioms Vokietijos pasienyje, kad būtų kompensuotas pasienyje taikomo akcizo skirtumas ir taip leista Olandijos tiekėjams tomis pačiomis sąlygomis konkuruoti su ten esančiomis vokiečių degalinėmis. Taip nėra Pjemonto atveju.
(54)
Federalinės Vokietijos vyriausybės pranešime taip pat pabrėžiamas esminis olandų ir italų skirtumą. Pirmiausia aišku, kad „de minimis“ taisyklė netaikoma Pjemonto regiono priimtoje priemonėje ir bet kokia diskusija šiuo klausimu neturėtų pagrindo. Kita vertus, Vokietijos vyriausybė laikosi požiūrio, kad priemonė priskiriama Bendrijos gairėms dėl Valstybės pagalbos aplinkos apsaugai ir pagal jas turi būti įvertintas aiškus tikslas (atskirai nuo poveikio). Kiti Vokietijos vyriausybės argumentai nesiskiria nuo OMV Erdgas (19) išreikštųjų.
(55)
Federalinė Vokietijos vandens ir dujų pramonės asociacija BGW (Bundesverband der deutschen Gas- und Wasserwirtschaft) sveikina Pjemonto regiono iniciatyvą ir pateikia analogišką plėtrą ir veiksmus Vokietijoje, kad būtų išplėtota metano, skirto transporto priemonėms, rinka. Pagrindinis argumentas tas, kad metano dujų degalinės Italijoje nekonkuruoja su Vokietijos tiekėjais, todėl jokiu būdu negali būti iškraipyta konkurencija ir nekyla jai grėsmė, kuri lemtų Valstybių narių prekybą, vadovaujantis EB sutarties 87 straipsnio 1 dalimi. Priešingai, numatytas transporto priemonių, naudojančių metaną, augimas Pjemonte galėtų - dėl transporto priemonių iš užsienio srauto - padidinti metano pardavimus ir Vokietijos degalinėse, o tai taptų teigiama raida. Reikia pastebėti, kad tą patį argumentą panaudojo Pjemonto regioninės institucijos, kalbėdamos apie Prancūziją.
6. ĮVERTINIMAS
6.1. Pagalbos teisėtumas
(56)
Italijos institucijos įvykdė savo įsipareigojimą pagal Sutarties 88 straipsnio 3 dalį, paskelbdamos pagalbos projektą Komisijai prieš jo įgyvendinimą.
6.2. Pagalba vadovaujantis 87 straipsnio 1 dalimi
(57)
Sutarties 87 straipsnio 1 dalyje teigiama: „bet kokia pagalba, kurią suteikia Valstybė narė arba Valstybės ištekliai, bet kokia forma, kuri iškreipia ar kelia pavojų iškreipti konkurenciją palaikydama tam tikras įmones ar tam tikrų prekių gamybą tiek, kiek ji lemia Valstybių narių vidaus prekybą, turi būti nesuderinama su bendrąja rinka“.
(58)
Pjemonto priemonė viešaisiais ištekliais (150 000 eurų subsidijos iš Pjemonto regiono biudžeto) suteikia pranašumą tam tikroms įmonėms (licencijų savininkams, degalinių savininkams). Todėl priemonė yra atrankinė. Vis dėlto remiantis Italijos institucijų pateiktais įrodymais po to, kai Komisija nusprendė pradėti formalią tyrimų procedūrą, poveikis Valstybių narių vidaus prekybai pagal Sutarties 87 straipsnio 1 dalį pasirodė esąs lygus nuliui.
(59)
Vis dėlto pastebėta, kad priemonė galėtų veikti prekybą, jei tarp Italijos tiekėjų, kurie gauna subsidijas iš Pjemonto regiono, ir kitos Valstybės narės metano tiekėjų būtų konkurencija. Šiuo atveju reikia pabrėžti, kad vienintelė Valstybė narė, su kuria ribojasi Pjemonto regionas yra Prancūzija. Didžioji sienos dalis kalnuota, kurią kirsti automobiliu galima tik Alpių tarpekliais arba mokamais tuneliais. Be to, degalinės turi būti prijungtos prie dujotiekio vamzdynų, esančių regiono teritorijoje. Kaip jau minėta, du dujotiekio vamzdynai, esantys arčiausiai Pjemonto regiono ir Prancūzijos sienos, kerta Alpes ties Bardonecchia ir Cesana Torinese, kurios pasiekiamos iš Prancūzijos atitinkamai mokamu Frejus tuneliu ir Montgenèvre tarpekliu. Todėl, nepaisant Komisijos sprendimo 1999/705/EB, nėra neįmanoma, jog vairuotojas kirstų sieną tam, kad nusipirktų pigesnio metano, dar daugiau - metaną naudojančių variklių vidutinis nuvažiuotas atstumas be degalų papildymo yra mažesnė už benziną naudojančio variklio galimybes (300 km ir mažiausiai 600 km), o papildyti metaną galima tik degalinės darbo valandomis.
(60)
Taip pat pastebėta, kad priemonė galėtų paveikti prekybą, jei pati įmonė galėtų gauti daugiau subsidijų kelioms metano degalinėms statyti. Šiuo atveju reiktų paminėti, kad dėl biudžeto apribojimo numatytos pastatyti tik 33 naujos degalinės. Subsidijos bus skiriamos viešuoju konkursu. Praktikoje tik esamos degalinės gaus subsidijas, nes degalinė niekada negalės būti pelninga, jei pardavinės tik metaną. Iš 1 974 degalinių, esančių Pjemonto regione, tik 10 tiesiogiai valdo savininkai (Co/Co) - naftos bendrovės nuosavybė. Likusias 1 964 degalines valdo pardavėjai, kurie yra jų savininkai Do/Do (apie 35 %), o apie 65 % sudaro naftos bendrovės nuosavybė, tačiau valdoma trečiųjų šalių (Co/Do). Dabartiniu atveju nėra panašaus mechanizmo į kainų reguliavimo sistemą (KRS), kurios pagrindu Do/Do ir Co/Do modeliams skirta subsidija patektų į naftos bendrovę, kaip buvo Komisijos sprendime 1999/705/EB (20). Todėl ta pati Co/Co modelio bendrovė gali gauti keletą subsidijų. Jei tarsime, kad 33 subsidijos bus išdalintos proporcingomis dalimis Co/Co, Do/Do ir Co/Do degalinėms, viena naftos bendrovė gaus daugiau subsidijų. Be to, reikia paminėti, kad šiuo metu nei viena iš 14 degalinių, parduodančių metaną, nėra Co/Co tipo. Taip pat Italijos institucijos yra įsipareigojusios neteikti jokios pagalbos šio tipo degalinėms. Todėl, remiantis šiais sprendimais, neturėtų viena naftos bendrovė gauti skirtingas subsidijas, ir tai lemtų Valstybių narių vidaus prekybą, vadovaujantis EB sutarties 87 straipsnio 1 dalimi.
6.3. Išvada
(61)
Remdamasi tuo, kas paminėta, Komisija laikosi nuomonės, kad pagalbos projektas, kurį paskelbė Pjemonto regionas transporto priemonėms skirtų gamtinių dujų pardavimo tinklui plėsti, nėra valstybės pagalba pagal EB Sutarties 87 straipsnio 1 dalį,
PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ
1 straipsnis
Priemonė, kurią Italija, Pjemonto regionas, ketina įgyvendinti, kad sumažintų šiltnamio efektą, keliamą išmetamųjų dujų, pagal 2002 m. lapkričio 11 d. Regiono valdybos sprendimą (DGR) Nr. 67-7675, nėra Valstybės pagalba.
2 straipsnis
Šis sprendimas skirtas Italijos Respublikai.
Priimta Briuselyje, 2003 m. lapkričio 26 d.