Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 725/2004
2004 m. kovo 31 d.
dėl laivų ir uostų įrenginių apsaugos stiprinimo
(tekstas svarbus EEE)
EUROPOS PARLAMENTAS IR EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
atsižvelgdami į Europos bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 80 straipsnio 2 dalį,
atsižvelgdami į Komisijos pasiūlymą,
atsižvelgdami į Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę [1],
pasitarę su Regionų komitetu,
laikydamiesi Sutarties 251 straipsnyje nustatytos tvarkos [2],
kadangi:
(1) Tyčiniai neteisėti veiksmai, o ypač terorizmas, yra viena iš didžiausių grėsmių demokratijos ir laisvės idealams bei taikai - svarbiausioms Europos Sąjungos vertybėms.
(2) Esant tyčinių neteisėtų veiksmų, tokių kaip terorizmas, piratavimo atvejai ir panašių veiksmų grėsmei, būtina užtikrinti nuolatinį Europos bendrijos laivybos ir jos paslaugas naudojančių piliečių bei aplinkos apsaugą.
(3) Vežant prekes, kurių sudėtyje yra ypač pavojingų medžiagų, tokių kaip cheminės ar radioaktyviosios medžiagos, tyčiniai neteisėti veiksmai gali turėti labai sunkių pasekmių Sąjungos piliečiams ir aplinkai.
(4) 2002 m. gruodžio 12 d. Tarptautinės jūrų organizacijos (TJO) diplomatinė konferencija priėmė 1974 m. Tarptautinės konvencijos dėl žmogaus gyvybės apsaugos jūroje (SOLAS) pakeitimus bei Laivų ir uostų įrenginių apsaugos tarptautinį kodeksą (ISPS). Šiais dokumentais siekiama pagerinti tarptautinei prekybai naudojamų laivų ir su jais susijusių uostų įrenginių apsaugą; pakeitimai nustato privalomąsias nuostatas bei pateikia rekomendacijas; reikia paaiškinti dalies šių privalomųjų nuostatų taikymo Bendrijoje sritį, o dalį rekomendacijų reikia padaryti privalomomis Bendrijoje.
(5) Nepažeidžiant valstybių narių taisyklių dėl nacionalinio saugumo ir priemonių, kurių galima imtis vadovaujantis Europos Sąjungos Steigimo sutarties VI skyriumi, 2 punkte nurodytų su apsauga susijusių tikslų turi būti siekiama, patvirtinant atitinkamas priemones jūrų transporto srityje ir nustatant bendrus 2002 m. gruodžio 12 d. TJO diplomatinės konferencijos priimtų nuostatų aiškinimo, įgyvendinimo ir kontrolės standartus visoje Bendrijoje. Jų įgyvendinimu turi pasirūpinti Komisija, kuri turi patvirtinti išsamias įgyvendinimo nuostatas.
(6) Šis reglamentas gerbia pagrindines teises bei laikosi principų, kurie yra numatyti Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijoje.
(7) Būtina stiprinti ne tik laivų, naudojamų tarptautinėje prekyboje ir su tuo susijusiuose uosto įrenginiuose (terminaluose), apsaugą, bet ir Bendrijos šalies viduje bei vietiniuose uosto įrenginiuose (terminaluose) paslaugas teikiančių laivų apsaugą, turint omenyje žmonių, kurių gyvybei kyla rizika, skaičių.
(8) ISPS Kodekso B dalyje yra pateikiamos rekomendacijos, kurios turi būti privalomos Bendrijoje, norint suvienyti pastangas siekti su apsauga susijusių tikslų, nurodytų 2 punkte.
(9) Norint prisidėti prie pripažintos ir būtinos užduoties - pakrantės laivybos tarp Bendrijos šalių skatinimo - įgyvendinimo, būtina pareikalauti, kad valstybės narės, atsižvelgdamos į SOLAS Konvencijos 11 taisyklę dėl specialiųjų priemonių laivybos apsaugai stiprinti, sudarytų sutartis dėl jūrinio transporto, plaukiojančio Bendrijoje reguliariais maršrutais ir besinaudojančio uosto įrenginiais (terminalais), apsaugos, nepažeidžiant bendrųjų apsaugos standartų.
(10) Nuolatinis šiame reglamente nurodytų apsaugos taisyklių taikymas uosto įrenginiams (terminalams), tik retkarčiais aptarnaujantiems tarptautiniais maršrutais plaukiojančius laivus, gali būti neproporcingas. Apsaugos vertinimo, kurį būtina atlikti, pagrindu valstybės narės turi nustatyti, kuriems uostams tai turi būti taikoma ir kokias galima taikyti alternatyvias priemones, siekiant užtikrinti reikiamą apsaugos lygį.
(11) Valstybės narės privalo griežtai tikrinti, ar visi į Bendrijos uostą ketinantys įplaukti laivai atitinka apsaugos taisykles. Valstybės narės turi paskirti "kompetentingą laivybos apsaugos instituciją", kuri būtų atsakinga už šiame reglamente išdėstytų apsaugos priemonių, taikomų laivams ir uosto įrenginiams (terminalams), koordinavimą, įgyvendinimą ir kontrolę. Ši institucija privalo reikalauti, kad kiekvienas į uostą ketinantis įplaukti laivas pateiktų išankstinę informaciją apie savo tarptautinį laivo apsaugos liudijimą bei naudojamus ir naudotus laivo apsaugos lygius bei kitą su apsauga susijusią informaciją.
(12) Valstybėms narėms turi būti leista taikyti išimtis dėl reikalavimo teikti 11 punkte nurodytą informaciją tais atvejais, kai paslaugos yra teikiamos Bendrijos viduje ar vidaus laivybos reguliariais maršrutais, su sąlyga, kad tokias paslaugas teikiančios kompanijos bet kuriuo metu, pareikalavus valstybės narės kompetentingai institucijai, tokią informaciją pateiktų.
(13) Uostuose apsaugą gali tikrinti valstybės narės kompetentinga laivybos apsaugos institucija, o tarptautinį laivo apsaugos liudijimą - inspektoriai, atliekantys uosto valstybės kontrolę, kaip nurodyta 1995 m. liepos 19 d. Tarybos direktyvoje 95/21/EB dėl laivo saugumo, taršos prevencijos ir darbo bei gyvenimo sąlygų laivuose tarptautinių standartų taikymo laivams, atplaukiantiems į Bendrijos uostus ir plaukiojantiems valstybių narių jurisdikcijai priklausančiuose vandenyse (uosto valstybės kontrolė) [3]. Jeigu šį darbą atlieka skirtingos institucijos, jos turi viena kitą papildyti.
(14) Atsižvelgiant į tai, kad apsaugos priemonių įgyvendinime dalyvauja ne viena organizacija, valstybė narė privalo skirti vieną kompetentingą instituciją, kuri nacionaliniu lygiu būtų atsakinga už laivybos apsaugos priemonių koordinavimą ir kontrolę. Valstybės narės privalo skirti reikiamus išteklius ir sudaryti nacionalinį planą dėl šio reglamento įgyvendinimo, siekiant įgyvendinti 2 punkte nurodytą tikslą, ir nustatyti tam tikrų priemonių įgyvendinimo grafiką, vadovaujantis 2002 m. gruodžio 12 d. TJO diplomatinės konferencijos 6 Rezoliucijos nuostatomis. Kiekvienos nacionalinės sistemos įgyvendinimo veiksmingumą turės patvirtinti Komisijos įgaliojimu atlikta patikra.
(15) Efektyvus ir standartinis priemonių pritaikymas iškelia opų jo finansavimo klausimą. Tam tikrų papildomų apsaugos priemonių finansavimas neturėtų sukelti konkurencijos iškraipymo. Todėl Komisija turėtų nedelsiant atlikti tyrimus (apie tai, kaip finansavimu dalijasi valstybinės institucijos ir operatoriai, nepažeidžiant valstybių narių ir Europos Bendrijos kompetencijos pasidalijimo) ir pateikti Europos Parlamentui ir Tarybai tyrimų rezultatus bei pasiūlymus
(16) Šiam reglamentui įgyvendinti reikalingas priemones reikia patvirtinti pagal 1999 m. birželio 28 d. Tarybos sprendimą 1999/468/EB, nustatantį Komisijos naudojimosi jai suteiktais įgyvendinimo įgaliojimais tvarką [4]. Reikia nustatyti šio reglamento pritaikymo tvarką, atsižvelgiant į sukauptą patirtį, siekiant padaryti privalomomis tas ISPS kodekso B dalies nuostatas, kurios šiuo reglamentu nebuvo padarytos privalomomis nuo pat pradžių.
(17) Kadangi dėl europinio šio reglamento masto valstybėms narėms būtų sunku įgyvendinti jo tikslus, t. y. jūrų transporto sektoriuje įdiegti ir įgyvendinti atitinkamas priemones, tai gali būti lengviau pasiekiama Bendrijos lygmenyje, todėl Komisija, vadovaudamasi Steigimo sutarties 5 straipsnio subsidiarumo principu, gali patvirtinti su tuo susijusias priemones. pagal tame pačiame straipsnyje išdėstytą proporcingumo principą, šis reglamentas neapriboja priemonių, būtinų šio tikslo įgyvendinimui.
PRIĖMĖ ŠĮ REGLAMENTĄ:
1 straipsnis
Tikslai
1. Šio reglamento pagrindinis tikslas - pateikti ir įgyvendinti Bendrijos priemones, kuriomis siekiama pagerinti tarptautiniais bei vidaus laivybos maršrutais plaukiojančių laivų bei su jais susijusių uostų įrenginių apsaugą, tyčinių neteisėtų veiksmų akivaizdoje.
2. Reglamento tikslas taip pat yra pateikti pagrindą suderintam 2002 m. gruodžio 12 d. TJO diplomatinės konferencijos priimtų specialiųjų priemonių, padedančių stiprinti laivybos apsaugą, aiškinimui ir įgyvendinimui bei Bendrijos kontrolei. 2002 m. gruodžio 12 d. TJO diplomatinė konferencija papildė 1974 m. Tarptautinę konvenciją dėl žmogaus gyvybės apsaugos jūroje (SOLAS Konvenciją) ir paskelbė Tarptautinį laivų ir uosto įrenginių (terminalų) apsaugos kodeksą (ISPS Kodeksą).
2 straipsnis
Sąvokų apibrėžimai
Šiame reglamente:
1. "SOLAS Konvencijos specialiosios priemonės laivybos apsaugai stiprinti" - tai pakeitimai, pateikti kaip I priedas prie šio reglamento, į TJO SOLAS Konvencijos priedą įrašant naują XI-2 skyriaus versiją,
2. "ISPS kodeksas" - tai naujausia TJO Tarptautinio laivų ir uostų įrenginių apsaugos kodekso versija,
3. "ISPS kodekso A dalis" - tai šio reglamento II priedo preambulė bei ISPS kodekso A dalį sudarantys privalomieji reikalavimai, susiję su naujausios SOLAS konvencijos versijos priedo XI-2 skyriaus nuostatomis,
4. "ISPS kodekso B dalis" - tai šio reglamento III priede pateiktos rekomendacijos, esančios ISPS kodekso B dalimi, susijusios su SOLAS konvencijos priedo XI-2 skyriaus (su pakeitimais) bei naujausios redakcijos ISPS kodekso A dalies nuostatomis,
5. "laivybos apsauga" - tai prevencinių priemonių, kuriomis norima apsaugoti laivus ir uostų įrenginius nuo tyčinių neteisėtų veiksmų grėsmės, visuma,
6. "laivybos apsaugos ryšių centras" reiškia kiekvienos valstybės narės paskirtą organizaciją ryšiui su Komisija ir kitomis valstybėmis narėmis, kuri rūpinasi, kontroliuoja ir informuoja apie šiame reglamente nurodytų laivybos apsaugos priemonių taikymą,
7. "laivybos apsaugos kompetentinga institucija" - tai valstybės narės paskirta institucija, koordinuojanti, įgyvendinanti ir prižiūrinti šiuo reglamentu nustatytų apsaugos priemonių taikymą laivams ir vienam ar keliems uostų įrenginiams. Priklausomai nuo jai patikėtų užduočių, šios valdžios institucijos įgaliojimai gali skirtis,
8. "tarptautinė laivyba" - tai jūrų transporto laivų eismas iš valstybės narės uosto į uostą, esantį už tos valstybės narės ribų, arba atvirkščiai,
9. "vidaus laivyba" - tai jūrinio transporto paslaugos, kai laivas iš vieno uosto įrenginio (terminalo) plaukia į kitą uosto įrenginį (terminalą) tos pačios valstybės narės ribose ""
10. "reguliari paslauga" reiškia laivų, teikiančių paslaugas ir plaukiojančių tarp dviejų ar daugiau uosto įrenginių (terminalų), maršrutus:
a) pagal paskelbtą tvarkaraštį;
b) arba reguliariai ar tokiu dažnumu, kuris gali būti pripažintas kaip pastovi paslauga,
11. "uosto įrenginys" - tai vieta, kurioje vyksta laivo ir uosto sąveika; šioms vietoms atitinkamai priskiriamos inkaraviečių, laukimo prieplaukų bei prieigų iš jūros zonos,
12. "laivo ir uosto sąveika" - tai tarpusavio sąveika, kai laivas tiesiogiai ir betarpiškai dalyvauja atliekant veiksmus, susijusius su asmenų ar prekių judėjimu, ar laivo arba laivui teikiamomis paslaugomis,
13. "tyčinis neteisėtas veiksmas" - tai sąmoningas veiksmas, kuris savo pobūdžiu ar kontekstu gali padaryti žalos tarptautiniais ar šalies maršrutais plaukiojantiems laivams, jų keleiviams ar kroviniui, arba su jais susijusiems uosto įrenginiams.
3 straipsnis
Bendrosios priemonės ir taikymo sritis
1. Nuo 2004 m. liepos 1 d. valstybės narės tarptautinės laivybos sektoriuje privalo taikyti SOLAS Konvencijos specialiąsias priemones laivybos apsaugai stiprinti ir ISPS Kodekso A Dalį laivų, kompanijų ir uosto įrenginių (terminalų) apsaugai stiprinti.
2. Nuo 2005 m. liepos 1 d. valstybės narės vidaus laivybos sektoriuje privalo taikyti SOLAS Konvencijoje ir ISPS Kodekso A dalyje numatytas specialiąsias priemones A klasės vidaus laivybos keleiviniams laivams, kaip apibrėžiama 1998 m. kovo 17 d. Tarybos direktyvos 98/18/EB dėl keleivinių laivų saugos taisyklių ir standartų [5] 4 straipsnyje ir jų kompanijoms, kaip nurodyta SOLAS Konvencijos IX-1 skyriuje, ir tuos laivus aptarnaujantiems uosto įrenginiams (terminalams).
3. Valstybės narės, atlikusios privalomąjį saugos rizikos vertinimą, turi nuspręsti kokiu mastu jos iki 2007 m. liepos 1 d. taikys šio reglamento nuostatas skirtingoms laivų, teikiančių paslaugas šalies viduje, kategorijoms, išskyrus 2 dalyje nurodytus laivus, jų kompanijoms ir juos aptarnaujantiems uosto įrenginiams (terminalams). Toks sprendimas negali pažeisti bendrojo apsaugos lygio.
Valstybės narės privalo informuoti Komisiją apie priimtą sprendimą ir apie jo periodinius persvarstymus, kurie turi vykti ne rečiau kaip kas penkeri metai.
4. Įgyvendindamos straipsnio 1, 2 ir 3 dalių nuostatas, valstybės narės atsižvelgia į visas ISPS kodekso B dalyje pateiktas rekomendacijas.
5. Šių ISPS kodekso B dalies punktų valstybės narės laikosi taip, tarsi jie būtų privalomi:
- 1.12 (laivo apsaugos planų persvarstymas),
- 1.16 (uosto įrenginių saugumo įvertinimas),
- 4.1 (apsaugos planų ir vertinimų konfidencialumo saugojimas),
- 4.4 (pripažintosios apsaugos organizacijos),
- 4.5 (pripažintųjų apsaugos organizacijų kompetencijos minimali kompetencija),
- 4.8 (apsaugos lygio nustatymas),
- 4.14, 4.15, 4.16 (ryšių centrai ir informacija apie uosto įrenginių apsaugos planus),
- 4.18 (tapatybės dokumentai),
- 4.24 (valstybės, kurios teritoriniuose vandenyse plaukioja laivai, rekomenduojamų apsaugos priemonių laikymasis),
- 4.28 (įgulos komplektavimas),
- 4.41 (informacijos perdavimas, kai laivui neleidžiama įplaukti į uostą arba kai jis išvaromas iš uosto),
- 4.45 (prie Konvencijos neprisijungusių šalių laivai),
- 6.1 (kompanijos įsipareigojimas pateikti kapitonui informaciją apie laivo operatorius),
- 8.3-8.10 (laivo apsaugos vertinimo minimalūs standartai),
- 9.2 (laivo apsaugai taikomi minimalūs standartai),
- 9.4 (pripažintųjų apsaugos organizacijų nepriklausomybė),
- 13.6 ir 13.7 (su apsauga susijusių treniruočių ir pratybų laivų įguloms ir kompanijos bei laivo apsaugos pareigūnams dažnumas),
- 15.3-15.4 (uosto įrenginių apsaugos įvertinimo minimalūs standartai),
- 16.3 ir 16.8 (minimalūs standartai, taikomi uosto įrenginio apsaugos planui),
- 18.5 ir 18.6 (su apsauga susijusių treniruočių ir pratybų uosto įrenginiuose (terminaluose) ir uosto įrenginių (terminalų) apsaugos pareigūnams dažnumas).
6. Nepaisant ISPS kodekso A dalies 15.4 punkto nuostatų, ISPS kodekso B dalies 1.16 punkte numatyti uosto įrenginių apsaugos vertinimo periodiniai persvarstymai atliekami ne vėliau kaip po penkerių metų nuo to laiko, kai tie vertinimai buvo atlikti arba paskutinį kartą persvarstyti.
7. Šis reglamentas netaikomas kariniams laivams ir transporteriams, krovininiams laivams, kurių bruto tonažas yra mažesnis nei 500 tonų, laivams, nevaromiems mechaninėmis priemonėmis, mediniams paprastiems laivams, žvejybos laivams ir nekomercinės paskirties laivams.
8. Nežiūrint į 2 ir 3 dalių nuostatas, valstybės narės privalo užtikrinti, kad patvirtintuose laivo apsaugos ir uosto įrenginių (terminalų) apsaugos planuose būtų numatytos nuostatos, užtikrinančios, kad bet kuris laivas, laivo/uosto sąveika arba "iš laivo/į laivą" veikla, kuriems šis reglamentas nėra taikomas, nesukeltų pavojaus laivams, kuriems šis reglamentas yra taikomas.
4 straipsnis
Informacijos perdavimas
1. Kiekviena valstybė narė perduoda Tarptautinei jūrų organizacijai (TJO), Komisijai ir kitoms valstybėms narėms informaciją, kurios reikalauja SOLAS Konvencijos specialiųjų priemonių laivybos apsaugai stiprinti 13 taisyklė (Informacijos perdavimas).
2. Kiekviena valstybė narė perduoda Komisijai ir kitoms valstybėms narėms kontaktinius duomenis pareigūnų, apie kuriuos kalbama ISPS Kodekso B dalies 4.16 punkte, ir informaciją, apie kurią kalbama ISPS Kodekso B Dalies 4.41 punkte, kai laivui neleidžiama įplaukti į uostą arba jis išsiunčiamas iš uosto.
3. Remdamosi atliktais uosto įrenginių (terminalų) apsaugos vertinimais, kiekviena valstybė narė sudaro uosto įrenginių (terminalų) sąrašą ir numato SOLAS Konvencijos specialiųjų priemonių laivybos apsaugai stiprinti 2 taisyklės 2 punkte (priemonių taikymas uosto įrenginiuose, kurie retkarčiais aptarnauja tarptautinius maršrutus) nurodytų priemonių taikymo apimtį.
Ne vėliau kaip iki 2004 m. liepos 1 d. kiekviena valstybė narė perduoda šį sąrašą kitoms valstybėms narėms ir Komisijai. Be to, Komisijai ir suinteresuotai valstybei narei turi būti pateikta pakankamai informacijos apie tokių priemonių taikymą.
5 straipsnis
Alternatyvūs susitarimai dėl apsaugos arba lygiavertės apsaugos priemonės
1. Šio reglamento tikslu SOLAS Konvencijos specialiųjų priemonių laivybos apsaugai stiprinti 11 taisyklė gali būti taikoma ir Bendrijos viduje nustatytais maršrutais plaukiojantiems laivams bei jų naudojamiems uosto įrenginiams (terminalams).
2. Tuo tikslu valstybės narės gali savo vardu pasirašyti abipuses arba daugiašales sutartis, numatytas paminėtoje SOLAS taisyklėje. Valstybės narės gali apsvarstyti tokių sutarčių pasirašymą, siekdamos skatinti pakrantės laivybą Bendrijos viduje.
Sutartis pasirašiusios valstybės narės privalo informuoti apie tai Komisiją ir pateikti pakankamai informacijos apie priemones, kad Komisija galėtų įvertinti, ar pasirašytos sutartys nepažeidžia kitų laivų ar uosto įrenginių (terminalų), nenumatytų sutartyje, apsaugos lygio. Pranešime Komisijai galima neminėti informacijos apie priemones, tiesiogiai susijusias su nacionaliniu saugumu.
Komisija patikrins, ar pasirašyti susitarimai užtikrina reikiamą apsaugos lygį, ypatingą dėmesį atkreipiant į SOLAS 11 taisyklės 2 punkto reikalavimus, ar jos atitinka Bendrijos įstatymus ir ar neprieštarauja vidaus rinkos funkcionavimui. Jeigu susitarimai neatitinka šių kriterijų, Komisija, vadovaudamasi 11 straipsnio 3 dalyje nustatyta tvarka, per keturis mėnesius priims sprendimą; tokiu atveju susitarimus pasirašiusios valstybės narės privalo susitarimus nutraukti arba juos atitinkami pakoreguoti.
3. Tokių sutarčių peržiūra, kaip numatyta SOLAS Konvencijos specialiųjų priemonių laivybos apsaugai stiprinti 11 taisyklės 4 punkte, privalo būti atliekama ne rečiau kaip kas penkeri metai.
4. Vidaus laivybai ir uosto įrenginiams (terminalams), apie kuriuos kalbama šio reglamento 3 straipsnio 2 dalyje ir 3 straipsnio 3 dalyje, valstybės narės gali pasirašyti tolygius apsaugos susitarimus, kuriuos numato SOLAS Konvencijos specialiųjų priemonių laivybos apsaugai stiprinti 12 taisyklė (tolygūs apsaugos susitarimai), su sąlyga, kad tokie apsaugos susitarimai būtų ne mažiau veiksmingi nei nurodyti SOLAS Konvencijos XI-2 skyriuje bei atitinkamose privalomose ISPS Kodekso nuostatose.
Tokį susitarimą pasirašiusi valstybė narė perduoda Komisijai pakankamai informacijos apie šiuos pasirašytus susitarimus ir rezultatus apie periodinę jų peržiūrą, kuri turi būti atliekama ne vėliau kaip po penkerių metų nuo susitarimo pasirašymo ar jo paskutinės peržiūros datos.
Komisija patikrina tokių susitarimų pritaikymo sąlygas, kaip nurodyta šio reglamento 9 straipsnio 4, 5 ir 6 dalyse ten pat nustatyta tvarka.
6 straipsnis
Informacijos apie apsaugą pateikimas prieš įplaukiant į valstybės narės uostą
1. Kai laivas, kuriam taikomi SOLAS Konvencijos ir ISPS Kodekso specialiųjų priemonių laivybos apsaugai stiprinti reikalavimai arba šio reglamento 3 straipsnis, praneša apie savo ketinimą atvykti į valstybės narės uostą, kompetentinga tos valstybės narės laivybos apsaugos institucija pareikalauja, kad būtų pateikta informacija, nurodyta SOLAS Konvencijos specialiųjų priemonių laivybos apsaugai stiprinti 9 taisyklės 2.1 punkte (Laivai, ketinantys įplaukti į kitos Susitariančiosios Vyriausybės uostą). Ši institucija išanalizuoja pateiktą informaciją ir, jeigu reikia, pasinaudoja tvarka, nurodyta tos SOLAS taisyklės 2 punkte.
2. Straipsnio 1 dalyje nurodytą informaciją reikia pateikti:
a) ne mažiau kaip prieš 24 valandas; arba
b) vėliausiai tuo metu, kai laivas išplaukia iš ankstesniojo uosto, jei plaukimo laikas trumpesnis negu 24 valandos; arba
c) kai įplaukimo uostas yra nežinomas arba kai plaukimo metu jis pakeičiamas - iškart, kai tik įplaukimo uostas tampa žinomas.
3. Turi būti rašoma ataskaita apie tai, kokios tvarkos laikėsi kiekvienas laivas pavojų saugumui keliančio incidento atveju, kuris apibrėžiamas SOLAS Konvencijos specialiųjų priemonių laivybos apsaugai stiprinti 1 taisyklės 1.13 punkte (apibrėžimai).
7 straipsnis
Išimtys dėl informacijos apie apsaugą pateikimo, prieš laivui įplaukiant į uostą
1. Valstybė narė gali atleisti nuo 6 straipsnyje nurodyto reikalavimo teikti informaciją laivus, teikiančius reguliarias paslaugas tarp jos teritorijoje esančių uosto įrenginių (terminalų), jeigu:
a) kompanija, teikianti pirmiau minėtas reguliarias paslaugas, parengia ir atnaujina tokių laivų sąrašą ir išsiunčia jį kompetentingai atitinkamo uosto laivybos apsaugos institucijai;
b) informacija apie kiekvieną reisą, nurodyta SOLAS Konvencijos specialiųjų priemonių laivybos apsaugai stiprinti 9 taisyklės 2.1 punkte, turi būti pateikta kompetentingai laivybos apsaugos institucijai jos prašymu. Kompanija privalo nustatyti vidaus sistemą, užtikrinančią, kad gavus prašymą ši informacija būtų išsiųsta kompetentingai laivybos apsaugos institucijai bet kuriuo metu ir nedelsiant.
2. Kai tarp dviejų ar kelių valstybių narių yra nustatytas tarptautinis reguliarus maršrutas, bet kuri su tuo susijusi valstybė narė gali paprašyti kitos valstybės narės šiam maršrutui taikyti išimtį, laikantis 1 dalyje nurodytų sąlygų.
3. Valstybė narė periodiškai tikrina, ar laikomasi 1 ir 2 dalyse nurodytų sąlygų. Paaiškėjus, kad neatitinka nors viena sąlyga, valstybė narė gali nedelsiant panaikinti kompanijai suteiktą privilegiją.
4. Valstybės narės parengia kompanijų ir laivų, kuriems taikoma išimtis pagal šį straipsnį, sąrašą ir nuolatos jį atnaujina. Jos perduoda šį sąrašą su visais naujausiais papildymais Komisijai ir bet kuriai to paprašiusiai valstybei narei.
5. Nežiūrint į 1 ir 2 dalyse pateiktas nuostatas, saugumo tikslais arba atskirais atvejais valstybė narė gali pareikalauti, kad prieš įplaukdamas į uostą laivas pateiktų informaciją, nurodytą SOLAS Konvencijos specialiųjų priemonių laivybos apsaugai stiprinti 9 taisyklės 2.1 punkte.
8 straipsnis
Saugos tikrinimas valstybės narės uostuose
1. Liudijimų tikrinimą, nurodytą SOLAS Konvencijos specialiųjų priemonių laivybos apsaugai stiprinti 9 taisyklės 1.1 punkte (Laivų kontrolė uoste), uoste atlieka arba kompetentinga laivybos apsaugos institucija, apibrėžta šio reglamento 2 straipsnio 7 dalyje, arba inspektoriai, apibrėžti Direktyvos 95/21/EB 2 straipsnio 5 dalyje.
2. Jeigu pareigūnas, atliekantis 1 dalyje paminėtą liudijimų patikrą, turi pagrįstų priežasčių manyti, kad laivas neatitinka SOLAS Konvencijos specialiųjų priemonių laivybos apsaugai stiprinti ir ISPS Kodekso reikalavimų, bet toks pareigūnas nepriklauso tos valstybės narės institucijai, vykdančiai SOLAS Konvencijos specialiųjų priemonių laivybos apsaugai stiprinti 9 taisyklės 1.2 ir 1.3 punktuose nustatytas priemones, jis privalo nedelsiant apie tai informuoti atitinkamą instituciją.
9 straipsnis
Įgyvendinimo ir atitikties tikrinimas
1. Valstybės narės atlieka administracinius ir kontrolinius veiksmus, kurių reikalauja SOLAS Konvencijos specialiųjų priemonių laivybos apsaugai stiprinti ir ISPS Kodekso nuostatos. Jos privalo užtikrinti, kad šio reglamento nuostatų įgyvendinimui būtų numatytos ir veiksmingai paskirstytos visos reikiamos priemonės.
2. Iki 2004 m. liepos 1 d. valstybės narės privalo paskirti laivybos apsaugos ryšių centrą.
3. Šio reglamento įgyvendinimui kiekviena valstybė narė privalo sudaryti nacionalinę programą.
4. Praėjus šešiems mėnesiams nuo 3 straipsnyje nurodytų priemonių taikymo pradžios, Komisija kartu su 2 dalyje nurodytu laivybos apsaugos ryšių centru pradeda tikrinimus, įskaitant tam tikrą uosto įrenginių (terminalų) ir su jais susijusių kompanijų skaičiaus patikrą, siekiant stebėti, kaip valstybės narės laikosi šio reglamento. Tokios patikros atliekamos pagal duomenis, kuriuos pateikia 2 dalyje minimas laivybos apsaugos ryšių centras, įskaitant kontrolines ataskaitas. Tokių patikrų atlikimo procedūros turi atitikti 11 straipsnio 2 dalyje numatytą tvarką.
5. Pareigūnai, kuriuos Komisija įgalioja atlikti 4 dalyje minėtą patikrą, turi pateikti Komisijos išduotą raštišką įgaliojimą, kuriame turi būti nurodyta tema, patikros tikslas ir patikros pradžios data. Prieš patikrą Komisija tinkamu laiku turi informuoti valstybę narę, kurioje bus atliekama patikra.
Valstybė narė, kurioje bus atliekama patikra, privalo tam paklusti ir užtikrinti, kad patikrai paklustų su tuo susijusios organizacijos ir asmenys.
6. Komisija patikrintai valstybei narei perduoda patikros ataskaitą, per tris mėnesius nuo ataskaitos gavimo dienos valstybė narė privalo nurodyti, kokių priemonių ėmėsi trūkumams pašalinti. Ataskaita ir priemonių sąrašas turi būti perduoti 11 straipsnio 1 dalyje nurodytam Komitetui.
10 straipsnis
Pakeitimų įtraukimas į tarptautinius dokumentus
1. 2 straipsnyje minimi tarptautiniai dokumentai, kurie yra taikomi pagal 3 straipsnio 1 dalies sąlygas, yra įsigalioję dokumentai, įskaitant naujausius jų pakeitimus, išskyrus į šį reglamentą neįtrauktus pakeitimus, susijusius su šio straipsnio 5 dalyje numatyta atitikties patikros procedūra.
2. 2 straipsnyje minėtų tarptautinių dokumentų pakeitimų dėl vidaus laivybos laivų ir juos aptarnaujančių uosto įrenginių (terminalų), kuriems šis reglamentas yra taikomas, jeigu šie pakeitimai yra techninis SOLAS Konvencijos ir ISPS Kodekso nuostatų atnaujinimas, įtraukiami 11 straipsnio 2 dalyje nurodyta tvarka. Tokiais atvejais netaikoma atitikties tikrinimo procedūra, nurodyta šio straipsnio 5 dalyje.
3. Vadovaujantis 11 straipsnio 2 dalyje numatyta tvarka, galima priimti nuostatas dėl tvarkos, nustatančios ISPS Kodekso privalomųjų nuostatų taikymą, suvienodinimo, neplečiant šio reglamento apimties.
4. Šio reglamento tikslais ir norint sumažinti prieštaravimų tarp Bendrijos jūrinės teisės ir tarptautinių dokumentų riziką, valstybės narės ir Komisija bendradarbiauja ir dalyvauja koordinaciniuose bei kituose panašiuose susirinkimuose, norėdamos nustatyti bendrą poziciją ar požiūrį į tarptautines teisės normas.
5. Šiame straipsnyje numatoma atitikties tikrinimo tvarka, norint pašalinti tarptautinių dokumentų pakeitimų poveikį šio reglamento taikymo sričiai, jeigu, Komisijos vertinimu, yra akivaizdi rizika, kad tokie pakeitimai pablogins laivybos apsaugos lygį arba neatitiks Bendrijos įstatymų.
Atitikties tikrinimo tvarka gali būti naudojama tik šio reglamento pakeitimams 11 straipsnio 2 dalyje nurodytose srityse ir tik Komisijai suteiktų įgaliojimų ribose.
6. 5 dalyje nurodytomis aplinkybėmis atitikties patikros procedūrą inicijuoja Komisija, kuri gali veikti kurios nors valstybės narės prašymu.
Patvirtinus tarptautinio dokumento pakeitimą, Komisija nedelsiant kreipiasi į 11 straipsnio 1 dalyje nurodytą Komitetą su pasiūlymu dėl tokio pakeitimo neįtraukimo į šį reglamentą.
Atitikties patikros procedūra, įskaitant Sprendimo 1999/468/EB 5 straipsnio 6 dalyje numatytas procedūras, turi būti užbaigta ne vėliau kaip likus mėnesiui iki tarptautiniu lygiu nustatyto termino dėl nebylaus sutikimo su pakeitimu pabaigos arba iki numatytos tokio pakeitimo įsigaliojimo datos.
7. Rizikos atveju, apie kurį kalbama 5 dalies pirmojoje pastraipoje, kai atliekama atitikties patikra, valstybės narės nesiima jokių priemonių dėl tokio pakeitimo įtraukimo į savo nacionalinius teisės aktus arba jos pritaikymo atitinkamuose tarptautiniuose dokumentuose.
8. Visi tarptautinių dokumentų pakeitimai, įtraukti į Bendrijos jūrinę teisę pagal 5 ir 6 dalis, informaciniais tikslais bus skelbiami Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
11 straipsnis
Komiteto procedūra
1. Komitetas padeda dirbti Komisijai.
2. Jeigu yra nuoroda į šią dalį, reikia taikyti Sprendimo 1999/468/EB 5 ir 7 straipsnius, atsižvelgiant į 8 straipsnio nuostatas.
Sprendimo 1999/468/EB 5 straipsnio 6 dalyje minimas laikotarpis yra vienas mėnuo.
3. Jeigu yra nuoroda į šią dalį, reikia taikyti Sprendimo 1999/468/EB 6 ir 7 straipsnius, atsižvelgiant į 8 straipsnio nuostatas.
Sprendimo 1999/468/EB 6 straipsnio b ir c punktuose minimas laikotarpis yra vienas mėnuo.
4. Komitetas nustato savo darbo tvarkos taisykles.
12 straipsnis
Konfidencialumas
Taikydama šį reglamentą, Komisija, vadovaudamasi 2001 m. lapkričio 29 d. Komisijos sprendimu 2001/844/EB, EAPB, Euratomas, iš dalies keičiančiu jos darbo tvarkos taisykles [6], imasi visų priemonių konfidencialios informacijos, su kuria ji gali susipažinti arba kurią pateikia valstybės narės, apsaugojimui.
Valstybės narės imasi lygiaverčių priemonių pagal atitinkamus nacionalinius teisės aktus.
Visi darbuotojai, atliekantys saugos patikras arba dirbantys su konfidencialia informacija, susijusia su šiuo reglamentu, turi turėti atitinkamą apsaugos lygį, kurį suteikia tų darbuotojų valstybė narė.
13 straipsnis
Informacijos skleidimas
1. Nepažeidžiant visuomenės teisės susipažinti su dokumentais, kurią numato 2001 m. gegužės 30 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1049/2001 dėl galimybės visuomenei susipažinti su Europos Parlamento, Tarybos ir Komisijos dokumentais [7], patikros ataskaitos ir atsakymai valstybėms narėms, nurodyti 4 straipsnio 3 dalyje, 5 straipsnio 2 dalyje, 5 straipsnio 4 dalyje ir 9 straipsnio 6 dalyje, bus įslaptinti ir neviešinami. Su jais galės susipažinti tik atitinkamos institucijos, kurios galės apie juos informuoti suinteresuotas šalis susipažinimo tikslais, vadovaujantis galiojančiais nacionaliniais teisės aktais dėl konfidencialios informacijos skleidimo.
2. Jei galima ir vadovaudamosi galiojančiais nacionaliniais teisės aktais, valstybės narės laiko paslaptyje informaciją apie patikros ataskaitas ir valstybių narių atsakymus, susijusius su kitomis valstybėmis narėmis.
3. Tais atvejais, kai neaišku, ar patikros ataskaitos ir atsakymai turi būti platinami ar ne, valstybės narės ir Komisija konsultuojasi su valstybe nare, kuriai ši informacija priklauso.
14 straipsnis
Sankcijos
Valstybės narės užtikrina, kad būtų nustatytos veiksmingos, proporcingos ir atgrasančios sankcijos už šio reglamento nuostatų pažeidimus.
15 straipsnis
Įsigaliojimas
Šis reglamentas įsigalioja dvidešimtą dieną po jo paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
Jis taikomas nuo 2004 m. liepos 1 d., išskyrus 3 straipsnio 2 ir 3 dalių bei 9 straipsnio 4 dalies nuostatas, kurios įsigalioja ir taikomos nuo tose dalyse nustatytų datų.
Šis reglamentas yra privalomas visas ir tiesiogiai taikomas visose valstybėse narėse.
Priimta Strasbūre, 2004 m. kovo 31 d.