EUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS DIREKTYVA 2009/147/EB
2009 m. lapkričio 30 d.
dėl laukinių paukščių apsaugos
(kodifikuota redakcija)
EUROPOS PARLAMENTAS IR EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
atsižvelgdami į Europos bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 175 straipsnio 1 dalį,
atsižvelgdami į Komisijos pasiūlymą,
atsižvelgdami į Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę (1),
laikydamiesi Sutarties 251 straipsnyje nustatytos tvarkos (2),
kadangi:
(1)
1979 m. balandžio 2 d. Tarybos direktyva 79/409/EEB dėl laukinių paukščių apsaugos (3) buvo keletą kartų ir iš esmės pakeista (4). Siekiant aiškumo ir racionalumo minėta direktyva turėtų būti kodifikuota.
(2)
2002 m. liepos 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos sprendime Nr. 1600/2002/EB, nustatančiame šeštąją Bendrijos aplinkosaugos veiksmų programą (5), numatomi konkretūs veiksmai biologinei įvairovei, įskaitant paukščius ir jų buveines, apsaugoti.
(3)
Daugelio rūšių laukinių paukščių, natūraliai paplitusių valstybių narių Europinėje teritorijoje, skaičius mažėja, kai kuriais atvejais net labai greitai, ir dėl tokio jų skaičiaus mažėjimo kyla didelė grėsmė natūralios aplinkos, ypač biologinės pusiausvyros, apsaugai.
(4)
Valstybių narių Europinėje teritorijoje natūraliai paplitusių laukinių paukščių rūšys daugiausia priklauso migruojančioms rūšims. Tokios rūšys sudaro bendrą paveldą ir veiksminga paukščių apsauga yra tipiška aplinkos apsaugos problema, peržengianti valstybių sienas ir reikalaujanti bendros atsakomybės.
(5)
Valstybių narių Europinėje teritorijoje natūraliai paplitusių laukinių paukščių rūšių apsaugą būtina pasiekti laikantis Bendrijos tikslų dėl gyvenimo sąlygų gerinimo ir tvaraus vystymosi.
(6)
Priemonės, kurių turi būti imamasi, privalo būti taikomos įvairiems veiksniams, kurie gali turėti įtakos paukščių skaičiui, būtent, žmogaus veiklos pertvarkymui ir ypač paukščių buveinių naikinimui ir teršimui, žmonių atliekamam paukščių gaudymui bei žudymui ir su tuo susijusiai prekybai, ir tokių priemonių griežtumas turi būti nustatomas atsižvelgiant į konkrečią įvairių rūšių padėtį visos paukščių apsaugos politikos struktūroje.
(7)
Apsaugos tikslas yra gamtos išteklių, kaip Europos tautų paveldo sudedamosios dalies, ilgalaikė apsauga ir tvarkymas. Apsauga leidžia kontroliuoti gamtos išteklius ir reguliuoti jų naudojimą remiantis priemonėmis, kurios būtinos natūraliai rūšių pusiausvyrai kiek įmanoma palaikyti ir reguliuoti.
(8)
Visų paukščių rūšių apsaugai yra būtina išsaugoti, palaikyti arba atstatyti pakankamos įvairovės ir ploto buveines. Siekiant užtikrinti tam tikrų paukščių rūšių išlikimą ir veisimąsi jų paplitimo areale, jų buveinėms turėtų būti taikomos specialios apsaugos priemonės. Taikant šias priemones taip pat būtina atsižvelgti į migruojančias rūšis, o priemonės turi būti koordinuojamos taip, kad sudarytų nuoseklią visumą.
(9)
Siekiant išvengti, kad komerciniais tikslais nebūtų daromas galimas žalingas spaudimas didinti naudojimo apimtis, būtina nustatyti bendrą prekybos draudimą ir apriboti išimčių taikymą tik toms rūšims, kurių biologinė būklė tai leidžia atlikti, atsižvelgiant į specifines skirtingų regionų sąlygas.
(10)
Dėl didelių populiacijų, plataus geografinio paplitimo ir didelio veisimosi greičio visoje Bendrijoje tam tikras rūšis galima medžioti, ir tai yra priimtinas jų naudojimas; kur yra nustatytos tam tikros ribos ir jų laikomasi, tokia medžioklė turi būti vykdoma išlaikant patenkinamą šių rūšių populiacijų lygį.
(11)
Būtina uždrausti įvairias didelio masto ir neatrankines gaudymo, žudymo ir medžiojimo priemones, įtaisus ir būdus, nes jie daro ar gali daryti per didelį poveikį nagrinėjamų rūšių gausumui.
(12)
Dėl tam tikrų specifinių situacijų svarbos turėtų būti numatyta nukrypti leidžiančių nuostatų galimybė tam tikromis sąlygomis, kurias prižiūri Komisija.
(13)
Paukščių, ypač migruojančių, apsauga vis dar kelia problemų, kurias reikia moksliškai ištirti. Tiriant bus galima įvertinti ir taikomų priemonių veiksmingumą.
(14)
Konsultuojantis su Komisija, reikėtų rūpintis, kad bet kurių laukinių paukščių rūšių, kurios nėra natūraliai paplitusios valstybių narių Europinėje teritorijoje, introdukcija nedarytų žalos vietinei florai ir faunai.
(15)
Kas trejus metus Komisija rengs ir valstybėms narėms pateiks bendrą ataskaitą, paremtą valstybių narių suteikta informacija apie pagal šią direktyvą priimtų nacionalinių nuostatų taikymą.
(16)
Šiai direktyvai įgyvendinti būtinos priemonės turėtų būti tvirtinamos pagal 1999 m. birželio 28 d. Tarybos sprendimą 1999/468/EB, nustatantį Komisijos naudojimosi jai suteiktais įgyvendinimo įgaliojimais tvarką (6).
(17)
Komisija turėtų būti įgaliota visų pirma iš dalies pakeisti tam tikrus priedus atsižvelgiant į mokslo ir technikos pažangą. Kadangi šios priemonės yra bendro pobūdžio ir skirtos neesminėms šios direktyvos nuostatoms iš dalies pakeisti, jos turi būti tvirtinamos pagal Sprendimo 1999/468/EB 5a straipsnyje nustatytą reguliavimo procedūrą su tikrinimu.
(18)
Ši direktyva neturi pažeisti valstybių narių įsipareigojimų dėl direktyvų, nurodytų VI priedo B dalyje, perkėlimo į nacionalinę teisę terminų,
PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:
1 straipsnis
1. Šia direktyva siekiama apsaugoti visų rūšių laukinius paukščius, natūraliai paplitusius valstybių narių Europinėje teritorijoje, kuriai taikoma Sutartis. Ji apima šių rūšių apsaugą, tvarkymą ir kontrolę ir nustato jų naudojimo taisykles.
2. Ši direktyva taikoma paukščiams, jų kiaušiniams, lizdams ir buveinėms.
2 straipsnis
Valstybės narės imasi reikiamų priemonių 1 straipsnyje nurodytų paukščių rūšių populiacijoms palaikyti tokiu lygiu, kuris visų pirma atitiktų ekologinius, mokslinius ir kultūrinius reikalavimus, derinant juos su ekonominiais ir rekreaciniais reikalavimais, arba šių rūšių populiacijoms priartinti prie tokio lygio.
3 straipsnis
1. Atsižvelgdamos į 2 straipsnyje minėtus reikalavimus, valstybės narės imasi reikiamų priemonių išsaugoti, palaikyti ar atkurti pakankamą buveinių įvairovę ir plotą visoms 1 straipsnyje nurodytoms paukščių rūšims.
2. Biotopams ir buveinėms išsaugoti, palaikyti ir atkurti taikomos šios pagrindinės priemonės:
a)
saugomų teritorijų steigimas;
b)
buveinių saugomose teritorijose ir už jų ribų priežiūra ir tvarkymas pagal ekologinius reikalavimus;
c)
sunaikintų biotopų atkūrimas;
d)
biotopų kūrimas.
4 straipsnis
1. Siekiant užtikrinti, kad I priede minimos rūšys savo paplitimo areale išliktų ir veistųsi, jų buveinėms taikomos specialios apsaugos priemonės.
Todėl būtina atsižvelgti į:
a)
rūšis, kurioms gresia pavojus išnykti;
b)
rūšis, kurioms gali pakenkti tam tikri jų buveinių pokyčiai;
c)
rūšis, kurios laikomos retomis dėl jų mažų populiacijų ar riboto paplitimo arealo;
d)
kitas rūšis, kurioms dėl specifinio jų buveinių pobūdžio reikia išskirtinio dėmesio.
Vertinant visada remiamasi populiacijų gausumo tendencijomis ir pokyčiais.
Atsižvelgdamos į šių rūšių apsaugos reikalavimus geografiniame jūros ir sausumos plote, kuriame taikoma ši direktyva, šių rūšių apsaugai valstybės narės įsteigia kiekiu ir dydžiu tinkamiausias specialias apsaugos teritorijas.
2. Valstybės narės panašias priemones taiko nuolatos aptinkamoms I priede nenurodytoms migruojančioms rūšims, atsižvelgiant į jų apsaugos poreikį geografiniame jūros ir sausumos plote, kuriame taikoma ši direktyva, jų veisimosi, šėrimosi ir žiemojimo bei poilsio teritorijų, esančių jų migracijos kelyje, atžvilgiu. Dėl šios priežasties valstybės narės kreipia išskirtinį dėmesį šlapžemių, ypač tarptautinės svarbos šlapžemių, apsaugai.
3. Valstybės narės pateikia Komisijai visą reikiamą informaciją, kad ji galėtų imtis atitinkamų iniciatyvų bendradarbiavimui užtikrinti, kuris būtinas, kad 1 ir 2 dalyse minimos teritorijos sudarytų nuoseklią visumą, atitinkančią šių rūšių apsaugos reikalavimus geografiniame jūros ir sausumos plote, kuriame taikoma ši direktyva.
4. 1 ir 2 dalyse nurodytose apsaugos teritorijose valstybės narės imasi atitinkamų priemonių, kad būtų išvengta buveinių taršos ar pažeidimo, arba bet kokio paukščių trikdymo, jei tai galėtų būti reikšminga atsižvelgiant į šio straipsnio tikslus. Valstybės narės taip pat stengiasi išvengti buveinių taršos ar pažeidimo už šių saugomų teritorijų ribų.
5 straipsnis
Nepažeisdamos 7 ir 9 straipsnių valstybės narės imasi būtinų priemonių, kad sukurtų bendrą apsaugos sistemą visoms 1 straipsnyje nurodytoms paukščių rūšims, ypač uždrausdamos:
a)
tyčinį žudymą ar gaudymą bet kokiais būdais;
b)
tyčinį jų lizdų ir kiaušinių naikinimą arba pažeidimą, arba jų lizdų pašalinimą;
c)
jų kiaušinių rinkimą gamtoje ir šių kiaušinių laikymą, netgi jei jie yra tušti;
d)
tyčinį paukščių trikdymą, ypač jų perėjimo ir jauniklių auginimo metu, jei toks trikdymas galėtų turėti reikšmės šios direktyvos tikslams;
e)
draudžiamų medžioti ir gaudyti paukščių rūšių laikymą.
6 straipsnis
1. Nedarant poveikio 2 ir 3 dalių taikymui, valstybės narės draudžia parduoti, pardavimo tikslu transportuoti ar laikyti, siūlyti parduoti gyvus ar negyvus visų 1 straipsnyje minimų rūšių paukščius ir jų lengvai atpažįstamas dalis arba išvestinius produktus.
2. 1 dalyje nurodyta veikla nėra draudžiama III priedo A dalyje išvardytų rūšių atžvilgiu, jei paukščiai žudomi ar gaudomi teisėtai arba kitaip teisėtai įsigyjami.
3. III priedo B dalyje minimų rūšių atžvilgiu valstybės narės savo teritorijoje gali leisti 1 dalyje nurodytą veiklą, parengdamos nuostatą dėl tam tikrų apribojimų, jei paukščiai žudomi ar gaudomi teisėtai arba kitaip teisėtai įsigyjami.
Tokį leidimą pageidaujančios suteikti valstybės narės pirmiausia konsultuojasi su Komisija ir kartu su ja išanalizuoja, ar tokių rūšių paukščių pardavimas sukels arba galėtų pagrįstai sukelti grėsmę rūšies populiacijos gausumo lygiui, geografiniam paplitimui arba veisimuisi visoje Bendrijoje. Jei ši analizė parodytų, kad numatomas išduoti leidimas, Komisijos nuomone, kels ar galėtų kelti bet kuriai iš minėtų rūšių išnykimo grėsmę, Komisija pateikia atitinkamai valstybei narei pagrįstą rekomendaciją, kurioje argumentuoja savo nepritarimą nagrinėjamų rūšių prekybai. Jei Komisija mano, kad tokio pavojaus nėra, ji atitinkamai informuoja valstybę narę.
Komisijos rekomendacija skelbiama Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
Valstybės narės, kurios pagal šią dalį išduoda leidimą, reguliariai tikrina, ar tebesilaikoma tokio leidimo išdavimo sąlygų.
7 straipsnis
1. Atsižvelgiant į populiacijos gausumo lygį, geografinį paplitimą ir veisimąsi visoje Bendrijoje, II priede išvardytas rūšis galima medžioti laikantis nacionalinės teisės aktų. Valstybės narės užtikrina, kad medžiojant tokias rūšis nebūtų pakenkta pastangoms apsaugoti jas jų paplitimo areale.
2. II priedo A dalyje nurodytas rūšis galima medžioti geografiniame jūros ir sausumos plote, kuriame taikoma ši direktyva.
3. II priedo B dalyje nurodytas rūšis galima medžioti tik nurodytose valstybėse narėse.
4. Valstybės narės užtikrina, kad pagal galiojančias nacionalines priemones vykdomos paprastos medžioklės ir medžioklės su sakalais, jei jos yra rengiamos, praktika atitiktų nagrinėjamų paukščių rūšių protingo naudojimo ir ekologiškai subalansuotos kontrolės principus ir kad ši praktika taip pat atitiktų 2 straipsnyje numatytas priemones šių rūšių, ypač migruojančių, populiacijų atžvilgiu.
Jos visų pirma rūpinasi, kad rūšys, kurioms taikomi teisės aktai dėl medžioklės, nebūtų medžiojamos nei jauniklių auginimo, nei įvairių veisimosi stadijų metu.
Migruojančių rūšių atveju, jos ypač rūpinasi, kad rūšys, kurioms taikomi teisės aktai dėl medžioklės, nebūtų medžiojamos jų veisimosi metu ar joms grįžtant į jauniklių auginimo vietas.
Valstybės narės pateikia Komisijai visą reikiamą informaciją apie praktinį jų teisės aktų dėl medžioklės taikymą.
8 straipsnis
1. Paukščių medžiojimo, gaudymo arba žudymo atžvilgiu pagal šią direktyvą valstybės narės draudžia visas priemones, įtaisus ar būdus, kurie naudojami didelio masto ar neatrankiniam paukščių gaudymui ar žudymui arba kurie gali sukelti rūšies išnykimą toje vietovėje, ypač tuos, kurie išvardyti IV priedo a punkte.
2. Be to, valstybės narės draudžia bet kokią medžioklę iš visų transporto priemonių ir IV priedo b punkte nurodytomis sąlygomis.
9 straipsnis
1. Jei nėra jokio kito priimtino sprendimo, valstybės narės gali nukrypti nuo 5-8 straipsnių nuostatų šiais atvejais:
a)
-
žmonių sveikatos ir saugos labui,
-
oro saugos labui,
-
siekiant apsaugoti nuo didelės žalos pasėlius, naminius gyvulius, miškus, žuvininkystę ir vandenį,
-
dėl floros ir faunos apsaugos;
b)
dėl mokymo ir mokslo tiriamųjų darbų, populiacijos atkūrimo, reintrodukcijos ir šiems tikslams būtino veisimo;
c)
kad griežtai prižiūrint ir atrankiniu būdu būtų leista gaudyti, laikyti ar kitaip teisėtai naudoti nedidelį tam tikrų rūšių paukščių skaičių.
2. Taikant 1 dalyje nurodytas nukrypti leidžiančias nuostatas, būtina konkrečiai nurodyti:
a)
rūšis, kurioms taikomos nukrypti leidžiančios nuostatos;
b)
leistinas jų gaudymo ar žudymo priemones, įtaisus ar būdus;
c)
rizikos sąlygas, laiko ir vietos aplinkybes, kuriomis tokios nukrypti leidžiančios nuostatos gali būti suteiktos;
d)
instituciją, įgaliotą pareikšti, kad egzistuoja reikalaujamos sąlygos, ir nuspręsti, kokios priemonės, įtaisai ar būdai gali būti naudojami, kokiu mastu ir kas juos gali naudoti;
e)
kontrolės, kuri bus vykdoma, būdus.
3. Valstybės narės kasmet Komisijai siunčia ataskaitą apie 1 ir 2 dalių taikymą.
4. Remdamasi turima informacija ir ypač pagal 3 dalį suteikta informacija, Komisija visada užtikrina, kad 1 dalyje nurodytų nukrypti leidžiančių nuostatų pasekmės neprieštarautų šios direktyvos reikalavimams. Šiuo tikslu ji imasi atitinkamų priemonių.
10 straipsnis
1. Valstybės narės skatina tiriamąjį ir bet kokius kitus darbus, reikalingus visų 1 straipsnyje nurodytų paukščių rūšių populiacijų apsaugai, tvarkymui ir naudojimui. Išskirtinis dėmesys bus skiriamas tiriamajam ir kitokiam darbui V priede išvardytomis temomis.
2. Valstybės narės siunčia Komisijai reikiamą informaciją, kad ji galėtų imtis atitinkamų priemonių 1 dalyje minėtam tiriamajam ir kitokiam darbui koordinuoti.
11 straipsnis
Valstybės narės rūpinasi, kad laukinių paukščių rūšių, kurios nėra natūraliai paplitusios valstybių narių Europinėje teritorijoje, introdukcija nepakenktų vietinei florai ir faunai. Dėl to jos konsultuojasi su Komisija.
12 straipsnis
1. Kas trejus metus, skaičiuojant nuo 1981 m. balandžio 7 d., valstybės narės Komisijai siunčia ataskaitą apie pagal šią direktyvą priimtų nacionalinių nuostatų taikymą.
2. Remdamasi 1 dalyje nurodyta informacija, Komisija kas trejus metus rengia bendrą ataskaitą. Ataskaitos projekto dalis, kurioje apimama tam tikros valstybės narės pateikta informacija, siunčiama patikrinti tos valstybės narės institucijoms. Galutinis ataskaitos variantas siunčiamas valstybėms narėms.
13 straipsnis
Pagal šią direktyvą priimtų priemonių taikymas neturi bloginti esamos padėties 1 straipsnyje minimų paukščių rūšių apsaugos atžvilgiu.
14 straipsnis
Valstybės narės gali įvesti griežtesnes apsaugos priemones, negu numato ši direktyva.
15 straipsnis
Priimami pakeitimai, būtini I ir V priedams pritaikyti atsižvelgiant į technikos ir mokslo pažangą. Šios priemonės, skirtos neesminėms šios direktyvos nuostatoms iš dalies pakeisti, tvirtinamos pagal 16 straipsnio 2 dalyje nurodytą reguliavimo procedūrą su tikrinimu.
16 straipsnis
1. Komisijai padeda Derinimo su technikos ir mokslo pažanga komitetas.
2. Jei yra nuoroda į šią dalį, taikomos Sprendimo 1999/468/EB 5a straipsnio 1-4 dalys ir 7 straipsnis, atsižvelgiant į jo 8 straipsnį.
17 straipsnis
Valstybės narės pateikia Komisijai šios direktyvos taikymo srityje priimtų nacionalinės teisės aktų pagrindinių nuostatų tekstus.
18 straipsnis
Direktyva 79/409/EEB su pakeitimais, padarytais VI priedo A dalyje nurodytais aktais, panaikinama nedarant poveikio valstybių narių įsipareigojimams dėl direktyvų perkėlimo į nacionalinę teisę terminų, nurodytų VI priedo B dalyje.
Nuorodos į panaikintą direktyvą laikomos nuorodomis į šią direktyvą ir aiškinamos pagal VII priede pateiktą atitikties lentelę.
19 straipsnis
Ši direktyva įsigalioja dvidešimtą dieną nuo jos paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
20 straipsnis
Ši direktyva skirta valstybėms narėms.
Priimta Briuselyje 2009 m. lapkričio 30 d.