Komisijos Reglamentas (EB) Nr. 3223/94
1994 m. gruodžio 21 d.
nustatantis išsamias taisykles dėl importo tvarkos vaisiams ir daržovėms taikymo
EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA,
atsižvelgdama į Europos bendrijos steigimo sutartį,
atsižvelgdama į 1972 m. gegužės 18 d. Tarybos reglamentą (EEB) Nr. 1035/72 dėl bendro vaisių ir daržovių rinkos organizavimo [1], su paskutiniais pakeitimais, padarytais Reglamentu (EB) Nr. 2753/94 [2] ir ypač į jo 23 straipsnio 2 dalį,
atsižvelgdama į 1992 m. gruodžio 28 d. Tarybos reglamentą (EEB) Nr. 3813/92 dėl apskaitos vieneto ir perskaičiavimo kurso, taikytinų bendrosios žemės ūkio politikos tikslais [3], su pakeitimais, padarytais Reglamentu (EB) Nr. 3528/93 [4], ypač į jo 3 straipsnio 3 dalį,
kadangi pagal daugiašalių derybų dėl prekybos Urugvajaus raunde susitarimus reikia pradėti naudoti naują šviežių vaisių ir daržovių, išvardytų priede, importavimo sistemą; kadangi ši sistema paremta importuojamų produktų vertės lyginimu su jų įvežimo kainomis, nurodytomis Europos Bendrijų muitų tarife;
kadangi reikia apibrėžti terminą "partija";
kadangi dauguma šio reglamento priede išvardytų greitai gendančių vaisių ir daržovių tiekiama konsignaciniais pagrindais, ir tai sukelia tam tikrų sunkumų, nustatant jų vertę;
kadangi įvežimo kaina, pagal kurią Bendrajame muitų tarife klasifikuojami produktai, turi būti lygi arba minimų produktų fob kainos, pridedant jų draudimo ir vežimo iki Bendrijos muitų sienos išlaidas, muitinės vertei, nurodytai 1992 m. spalio 12 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą [5] 30 straipsnio 2 dalies c punkte, arba standartinei importo vertei; kadangi standartinių importo verčių sistema leidžia įgyvendinti Urugvajaus raundo susitarimus;
kadangi tokios standartinės importo vertės turi būti nustatomos pagal produktų, išvardytų priede ir importuojamų iš trečiųjų šalių į reprezentacines valstybių narių importo rinkas, vidutinių kainų svertinį vidurkį, atėmus sumas, nurodytas 1993 m. liepos 2 d. Komisijos reglamento (EEB) Nr. 2454/93, nustatančio Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą, įgyvendinimo nuostatas [6], su paskutiniais pakeitimais, padarytais Reglamentu (EB) Nr. 2193/94 [7] 173 straipsnio 3 dalyje; kadangi šios vertės turi būti Komisijos nustatytos kiekvieną darbo dieną kiekvienai kilmei ir priede nurodytiems laikotarpiams;
kadangi dėl to valstybės narės turi reguliariai ir tinkamu laiku pateikti atsakingiems Komisijos departamentams visą pagal šį reglamentą reikalingą informaciją tam, kad būtų galima apskaičiuoti standartines importo vertes;
kadangi reikia nustatyti specialias nuostatas tiems atvejams, kai tam tikros kilmės produktų kainos yra nežinomos;
kadangi importuotojas gali importuojamiems produktams pasirinkti tarifų klasifikaciją, kuri skiriasi nuo klasifikacijos pagal standartinę importo vertę; kadangi tokiu atveju ir tam tikromis sąlygomis, į kurias įeina rinkos kainų svyravimai, turėtų būti numatyta, kad reikia sumokėti užstatą, lygų tam muito mokesčio dydžiui, kurį importuotojas būtų sumokėjęs, jeigu prekių partijos tarifo klasė būtų buvusi nustatyta pagal standartinę importo vertę; kadangi užstatas bus grąžinamas, jei per tam tikrą laiką pateikiami įrodymai, kad tos prekių partijos pardavimo tvarkos sąlygų buvo laikomasi; kadangi po a posteriori patikrinimų užstatas bus grąžinamas, remiantis Reglamento (EEB) Nr. 2913/92 220 straipsniu; kadangi yra teisinga, vykdant tokius patikrinimus, prie muitų mokesčių pridėti palūkanas;
kadangi 1974 m. rugpjūčio 9 d. Komisijos reglamentas (EEB) Nr. 2118/74, nustatantis išsamias daržovių ir vaisių referencinių kainų sistemos taikymo taisykles [8], su paskutiniais pakeitimais, padarytais Reglamentu (EEB) Nr. 249/93 [9], galios kiekvienam iš priede išvardytų produktų iki jų atitinkamų rinkos metų pradžios;
kadangi šiame reglamente numatytos priemonės atitinka Vaisių ir daržovių vadybos komiteto nuomonę,
PRIĖMĖ ŠĮ REGLAMENTĄ:
1 straipsnis
Šiame reglamente "partija" reiškia prekes, nurodytas jų išleidimo į laisvą apyvartą deklaracijoje. Kiekvienoje deklaracijoje gali būti deklaruojamos tik tos pačios kilmės prekės, priskiriamos tam pačiam kombinuotosios nomenklatūros kodui.
2 straipsnis
1. Ne vėliau kaip iki kitos darbo dienos 12 valandos (Briuselio laiku), valstybės narės, diferencijuodamos pagal priede nurodytus laikotarpius ir produktą bei kilmę, Komisijai praneša kiekvienos prekybos dienos:
a) vidutines reprezentacines kainas iš trečiųjų šalių importuotų produktų, kurie parduodami reprezentacinėse importo rinkose, nurodytose 3 straipsnio 1 dalyje, bei svarbias dideliais kiekiais importuotų produktų kainas, užregistruotas kitose rinkose, arba, jei nežinomos reprezentacinių rinkų kainos, svarbias importuotų produktų kainas, užregistruotas kitose rinkose;
b) bendrus produktų kiekius pagal kainas, nurodytas a punkte.
2. Kainos, nurodytos šio straipsnio a punkte, registruojamos:
- kiekvienam priede išvardytam produktui,
- visoms esamoms veislėms ir dydžiams,
- importuotojo (didmenininko) arba, jei nežinomos importuotojo (didmenininko) etapo kainos, didmenininko (mažmenininko) etapo metu.
Kainos sumažinamos sumomis, kurios nurodomos Reglamento (EEB) Nr. 2454/93 173 straipsnio 3 dalies pirmose dviejose įtraukose.
Gabenimo ir draudimo išlaidos atimamos vadovaujantis pirmesne pastraipa, taikant pirmiau minėto reglamento 173 straipsnio 4 dalies nuostatas.
3. Kainos, užregistruotos pagal šio straipsnio 2 dalį, kai jos nustatomos didmenininko (importuotojo) etape, iš pradžių sumažinamos 9 %, kad būtų atsižvelgta į didmenininko pardavimo pelną, o paskui 0,6 ekiu už 100 kg, kad būtų atsižvelgta į prekybinio apdorojimo išlaidas ir rinkos mokesčius bei rinkliavas.
4. Reprezentacinės kainos yra:
- I klasės produktų kainos, jei tos klasės produktų kiekis sudaro bent 50 % viso rinkos produktų kiekio,
- I klasės produktų kainos, kai šios klasės produktai nesudaro 50 % viso rinkos produktų kiekio, pridėjus prie jų nustatytas II klasės produktų kainas, kai jos bendrai sudaro 50 % visų parduodamų produktų kiekio,
- kainos, nustatytos II klasės produktams, kai nėra I klasės produktų ir jei nenuspręsta jiems taikyti kainų koregavimo koeficiento tais atvejais, kai tam tikros kilmės produktai dėl jų gamybos sąlygų tradiciškai neparduodami kaip I klasės produktai dėl jų kokybės charakteristikų.
Trečiojoje įtraukoje minimas kainos koregavimo koeficientas taikomas kainoms nuo jų nuskaičius sumas, minimas straipsnio 2 dalyje.
3 straipsnis
1. Reprezentacinėmis laikomos šios rinkos:
-Belgijos Karalystėje ir Liuksemburgo Didžiojoje Hercogystėje: | Antverpenas, Briuselis, |
-Danijos Karalystėje: | Kopenhaga, |
-Vokietijoje: | Hamburgas,Miunchenas,Frankfurtas, Kelnas, Berlynas, |
-Graikijos Respublikoje: | Atėnai, Salonikai, |
-Ispanijos Karalystėje: | Madridas, Barselona, Sevilija, Bilbao, |
-Prancūzijos Respublikoje: | Paryžius-Rungis, Marselis, Ruenas, Diepas, Perpinjanas, Nantas, Bordo, Lionas, Tulūza, |
-Airijoje: | Dublinas, |
-Italijos Respublikoje: | Milanas; |
-Nyderlandų Karalystėje: | Roterdamas; |
-Austrijos Respublikoje: | Viena-Inzersdorfas, |
-Portugalijos Respublikoje: | Lisabona, Porto, |
-Suomijos Respublikoje: | Helsinkis, |
-Švedijos Karalystėje: | Helsingborgas, Stokholmas, |
-Jungtinėje Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystėje: | Londonas. |
2. Valstybės narės informuoja Komisiją apie pirmiau minėtoms rinkoms įprastas prekybos dienas.
4 straipsnis
1. Kiekvieną darbo dieną kiekvienam produktui ir priede nustatytiems laikotarpiams pagal kiekvieną kilmę Komisija nustato standartinę importo vertę, lygią reprezentacinių kainų, minimų 2 straipsnyje svertiniam vidurkiui atėmus 5 ekiu už 100 kg ir ad valorem muitų mokesčius.
2. Kai produktams nustatoma standartinė vertė ir nurodomas jos taikymo laikotarpis, kuris pateikiamas priede, vieneto vertė, kaip apibrėžta Reglamento (EEB) Nr. 2454/93 173 ir 176 straipsniuose, netaikoma. Ji pakeičiama standartine importo verte, minima šio straipsnio 1 dalyje.
3. Kai tam tikros kilmės produktui nėra numatyta jokia standartinė importo vertė, taikomas standartinių importo verčių, galiojančių tam produktui, vidurkis.
4. Standartinės importo vertės taikomos tol, kol nepakeičiamos.
5. Nepaisant šio straipsnio 1 dalies, pirmąją priede nurodyto laiko dieną ir vėliau, kol negalima apskaičiuoti standartinės importo vertės, produktui taikoma standartinė importo vertė, kuri yra lygi paskutinei tam produktui galiojusiai vieneto vertei, kaip apibrėžta Reglamento (EEB) Nr. 2454/93 173-176 straipsniuose.
6. Reprezentacinės kainos, išreikštos ekiu, perskaičiuojamos į kitas valiutas, naudojant reprezentacinės rinkos kursą, apskaičiuotą reikiamai dienai.
7. Standartines importo kainas, išreikštas ekiu, Komisija skelbia Europos Bendrijų oficialiajame leidinyje.
5 straipsnis
1. Įvežimo kaina, pagal kurią Europos Bendrijų muitų tarife klasifikuojami priede išvardyti produktai, atsižvelgiant į importuotojo pasirinkimą, turi atitikti:
a) arba produktų fob kainą jų kilmės šalyje, pridedant draudimo ir gabenimo iki Bendrijos muitų teritorijos sienų išlaidas, kai ta kaina ir tos išlaidos žinomi deklaruojant produktus, prieš paleidžiant juos į laisvą apyvartą.
Kai pirmiau minėtos kainos viršija standartinę importo vertę daugiau nei 8 %, importuotojas turi sumokėti užstatą, nurodytą Reglamento (EEB) Nr. 2454/93 248 straipsnio 1 dalyje, kuris lygus tai muito mokesčio sumai, kurią jis būtų mokėjęs, jeigu produktai būtų buvę klasifikuojami pagal standartinę importo vertę, taikomą minėtai partijai;
b) arba muito vertę, skaičiuojamą pagal Reglamento (EEB) Nr. 2913/92 30 straipsnio 2 dalies c punktą, taikomą tiktai minimiems importuotiems produktams. Tuomet muito mokestis atimamas, kaip nustatyta 4 straipsnio 1 dalyje.
Tokiu atveju importuotojas turi sumokėti užstatą, nurodytą Reglamento (EEB) Nr. 2454/93 248 straipsnio 1 dalyje, lygų muito mokesčio sumai, kurią jis būtų mokėjęs, jeigu produktai būtų buvę klasifikuojami pagal standartinę importo vertę, taikomą minėtai partijai;
c) arba standartinę importo vertę, apskaičiuojamą pagal šio reglamento 4 straipsnį.
2. Importuotojas per vieną mėnesį nuo šių produktų pardavimo, bet ne vėliau kaip po keturių mėnesių nuo deklaracijos apie produkto paleidimą į laisvą apyvartą priėmimo datos, turi įrodyti, kad partija buvo parduota sąlygomis, patvirtinančiomis kainų, pateiktų šio straipsnio 1 dalies a punkto antrajame papunktyje, teisingumą arba nustatyti muito vertę, minimą šio straipsnio 1 dalies b punkte. Nesilaikant vieno arba kito iš šių terminų, prarandamas sumokėtas užstatas, nepažeidžiant šio straipsnio 3 dalies taikymo.
Sumokėtas užstatas grąžinamas, atsižvelgiant į įrodymus apie prekių pardavimo sąlygas, tenkinančias muitinės pareigūnus.
Priešingu atveju užstatas prarandamas ir panaudojamas importo mokesčiams sumokėti.
3. Keturių mėnesių laiko terminas, nurodytas antrojoje straipsnio dalyje, gali būti kompetentingų institucijų pratęstas daugiausia dar trims mėnesiams importuotojo prašymu, kuris turi būti tinkamai pagrįstas.
4. Jeigu patikrinimo metu kompetentingos institucijos nustato, kad šio straipsnio reikalavimų nebuvo laikomasi, jos išieško muito mokestį pagal Reglamento (EEB) Nr. 2913/92 220 straipsnį. Į muito mokestį, kuris išieškomas arba kurį dar reikia išieškoti, įeina ir palūkanos nuo tos dienos, kai prekės buvo paleistos į laisvą apyvartą, iki mokesčio išieškojimo dienos. Palūkanų norma taikoma tokia, kuri pagal nacionalinius teisės aktus galioja išieškojimo operacijoms.
6 straipsnis
Reglamentas (EEB) Nr. 2118/74 ir toliau taikomas kiekvienam priede išvardytam produktui iki jų atitinkamų 1995-1996 rinkos metų pradžios.
7 straipsnis
Šis reglamentas įsigalioja trečią dieną po jo paskelbimo Europos Bendrijų oficialiajame leidinyje.
Jis taikomas visiems priede išvardytiems produktams nuo 1995-1996 rinkos metų pradžios.
Šis reglamentas yra privalomas visas ir tiesiogiai taikomas visose valstybėse narėse.
Priimta Briuselyje, 1994 m. gruodžio 21 d.