Tarybos direktyva
1991 m. liepos 29 d.
dėl vairuotojo pažymėjimų
(91/439/EEB)
EUROPOS BENDRIJŲ TARYBA,
atsižvelgdama į Europos bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 75 straipsnį,
atsižvelgdama į Komisijos pasiūlymą [1],
atsižvelgdama į Europos Parlamento nuomonę [2],
atsižvelgdama į Ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę [3],
kadangi, siekiant bendrosios transporto politikos tikslų ir norint gerinti kelių eismo saugumą bei palengvinti asmenų, apsigyvenančių ne toje valstybėje narėje, kurioje jie yra išlaikę vairavimo egzaminą, judėjimą, yra pageidautina, kad būtų įvestas Bendrijos pavyzdžio nacionalinis vairuotojo pažymėjimas, kurį tarpusavyje pripažintų visos valstybės narės be jokių įpareigojimų pažymėjimą keisti;
kadangi pirmasis žingsnis šia linkme buvo žengtas 1980 m. gruodžio 4 d. Pirmąja Tarybos direktyva 80/1263/EEB dėl Bendrijos vairuotojo pažymėjimo įvedimo [4], kuri nustatė Bendrijos pavyzdžio nacionalinį vairuotojo pažymėjimą ir savitarpišką valstybių narių nacionalinių vairuotojo pažymėjimų pripažinimą bei pažymėjimų keitimą keičiant nuolatinę gyvenamąją vietą ar darbovietę iš vienos valstybės narės į kitą; kadangi šis procesas turi būti tęsiamas; kadangi Bendrijos pavyzdžio nacionalinis vairuotojo pažymėjimas, nustatytas Direktyvos 80/1263/EEB, turėtų būti toks, kad, inter alia, būtų galima atsižvelgti į transporto priemonių kategorijų ir pakategorių derinimą ir padaryti pažymėjimus lengviau suprantamus tiek pačioje Bendrijoje, tiek už jos ribų;
kadangi, siekiant stiprinti kelių eismo saugumą, reikia nustatyti minimalius vairuotojo pažymėjimo išdavimo reikalavimus;
kadangi Direktyvos 80/1263/EEB 3 straipsnyje reikalaujama, kad baigiamosios nuostatos, Bendrijos mastu apibendrinančios tame straipsnyje minimas transporto priemonių kategorijas, turėtų būti priimtos nepaliekant galimybės nukrypti nei nuo jų, nei nuo vairuotojo pažymėjimų galiojimo sąlygų;
kadangi reikalinga nuostata, kuria remiantis tos transporto priemonių kategorijos būtų skirstomos į pakategores, kad būtų galima sudaryti sąlygas palaipsniui pereiti nuo vienos transporto priemonių vairavimo kategorijos prie kitos siekiant saugumo ir atsižvelgiant į esamą padėtį valstybėse;
kadangi reikia priimti konkrečias nuostatas, lengvinančias galimybę fiziškai neįgaliems asmenims vairuoti transporto priemones;
kadangi Direktyvos 80/1263/EEB 10 straipsnyje numatytas detalesnis vairavimo egzaminų ir vairuotojo pažymėjimų išdavimo reikalavimų suderinimas; kadangi siekiant šio tikslo
reikia nustatyti transporto priemonėms vairuoti reikalingų žinių apimtį, įgūdžius bei elgseną ir šiomis sampratomis grindžiamą vairavimo egzaminą; kadangi reikia iš naujo apibrėžti minimalias fizinės ir psichinės sveikatos normas vairuojantiems transporto priemones;
kadangi Direktyvos 80/1263/EEB 8 straipsnio nuostatos, ypač įpareigojimas pakeitus nuolatinę gyvenamąją vietą per vienerius metus pakeisti vairuotojo pažymėjimą, sudaro kliūčių asmenims laisvai judėti; kadangi tai nesuderinama su padaryta Europos integracijos pažanga.
kadangi, be to, dėl priežasčių, susijusių su kelių saugumu ir transporto eismu, valstybės narės visiems pažymėjimo savininkams, kurių nuolatinė gyvenamoji vieta yra jų teritorijoje, turėtų galėti taikyti savo nacionalines vairuotojo pažymėjimo atėmimo, sulaikymo ir panaikinimo nuostatas,
PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:
1 straipsnis
1. Valstybės narės, laikydamosi šios direktyvos nuostatų, įveda I priede aprašytu Bendrijos pavyzdžiu pagrįstą nacionalinį vairuotojo pažymėjimą.
2. Valstybių narių išduoti vairuotojo pažymėjimai yra abipusiai pripažįstami.
3. Kai galiojančio nacionalinio vairuotojo pažymėjimo savininkas nuolatos apsigyvena ne toje valstybėje narėje, kuri pažymėjimą išdavė, priimančioji valstybė narė gali vairuotojo pažymėjimo savininkui taikyti nacionalines pažymėjimo galiojimo laiko, medicininio patikrinimo bei apmokestinimo taisykles ir tame pažymėjime nurodyti bet kokią administravimui reikalingą informaciją.
2 straipsnis
1. Bendrijos pavyzdžio vairuotojo pažymėjimo 1 puslapyje esančioje emblemoje yra pažymėjimą išduodančios valstybės narės skiriamasis ženklas.
2. Valstybės narės imasi visų reikiamų priemonių, kad išvengtų bet kokios vairuotojo pažymėjimų klastojimo rizikos.
3. Valstybės narės, susitarusios su Komisija, gali I priede pateiktame pavyzdyje daryti pakeitimų, reikalingų vairuotojo pažymėjimo duomenų kompiuteriniam apdorojimui.
3 straipsnis
1. 1 straipsnyje numatytas vairuotojo pažymėjimas leidžia vairuoti tokių kategorijų transporto priemones:
A kategorija
- motociklus su šonine priekaba ar be jos;
B kategorija
- motorines transporto priemones, kurių leidžiamas maksimalus svoris ne didesnis kaip 3500 kilogramų ir kurios, be vairuotojo vietos, turi ne daugiau kaip aštuonias sėdimas vietas; šios kategorijos transporto priemonės gali būti sujungtos su priekaba, kurios leidžiamas maksimalus svoris ne didesnis kaip 750 kilogramų,
- vilkiko ir priekabos junginius, priskiriamus prie B kategorijos, kurių leidžiamas maksimalus svoris ne didesnis kaip 3500 kilogramų, o leidžiamas maksimalus svoris neviršija nepakrauto vilkiko svorio;
B + E kategorija
- transporto priemonių junginius, susidedančius iš vilkiko, priskiriamo prie B kategorijos, ir priekabos, jei tas junginys nepriskiriamas prie B kategorijos;
C kategorija
- motorines transporto priemones, nepriskiriamas prie D kategorijos, kurių leidžiamas maksimalus svoris didesnis kaip 3500 kilogramų; prie šios kategorijos priskiriamos transporto priemonės gali būti sujungtos su priekaba, kurios leidžiamas maksimalus svoris ne didesnis kaip 750 kilogramų;
C + E kategorija
- transporto priemonių junginius, kurių vilkikas priskiriamas prie C kategorijos, o jo priekabos leidžiamas maksimalus svoris didesnis kaip 750 kilogramų;
D kategorija
- motorines transporto priemones, skirtas keleiviams vežti, kurios, be vairuotojo vietos, turi daugiau kaip aštuonias sėdimas vietas; prie šios kategorijos priskiriamos transporto priemonės gali būti sujungtos su priekaba, kurios leidžiamas maksimalus svoris ne didesnis kaip 750 kilogramų;
D + E kategorija
- transporto priemonių junginius, kurių vilkikas priskiriamas prie D kategorijos, o jo priekabos leidžiamas maksimalus svoris didesnis kaip 750 kilogramų.
2. Pagal A, B, B + E, C, C + E, D ir D + E kategorijas gali būti išduodamas specialios paskirties vairuotojo pažymėjimas, leidžiantis vairuoti tokių pakategorių transporto priemones:
A1 pakategorė
- lengvuosius motociklus, kurių variklio darbinis tūris ne didesnis kaip 125 cm3, o galingumas neviršija 11 kw;
B1 pakategorė
- variklį turinčius triračius ir keturračius;
C1 pakategorė
- motorines transporto priemones, nepriskiriamas prie D kategorijos, kurių leidžiamas maksimalus svoris didesnis kaip 3 500 kilogramų, bet ne mažesnis kaip 7 500 kilogramų; prie šios pakategorės priskiriamos transporto priemonės gali būti sujungtos su priekaba, kurios leidžiamas maksimalus svoris ne didesnis kaip 750 kilogramų;
C1 + E pakategorė
- transporto priemonių junginį, kurio vilkikas priskiriamas prie C1 pakategorės, o jo priekabos leidžiamas maksimalus svoris didesnis kaip 750 kilogramų, jei taip sudaryto junginio leidžiamas maksimalus svoris ne didesnis kaip 12 000 kilogramų, o leidžiamas maksimalus priekabos svoris neviršija nepakrauto vilkiko svorio;
D1 pakategorė
- motorines transporto priemones, skirtas keleiviams vežti, kurios, be vairuotojo vietos, turi daugiau kaip aštuonias sėdimas vietas, bet ne daugiau kaip 16 sėdimų vietų, be vairuotojo vietos; prie šios pakategorės priskiriamos motorinės transporto priemonės gali būti sujungtos su priekaba, kurios leidžiamas maksimalus svoris ne didesnis kaip 750 kilogramų;
D1 + E pakategorė
- transporto priemonių junginius, kurių vilkikas priskiriamas prie D1 pakategorės, o jo priekabos leidžiamas maksimalus svoris didesnis kaip 750 kilogramų, jeigu:
- pirma, taip sudaryto junginio leidžiamas maksimalus svoris ne didesnis kaip 12 000 kilogramų, o leidžiamas maksimalus priekabos svoris neviršija nepakrauto vilkiko svorio,
- antra, priekaba nenaudojama keleiviams vežti.
3. Šiame straipsnyje:
- "variklio varoma transporto priemonė" - tai bet kokia savaeigė transporto priemonė, važiuojanti keliu savarankiškai, išskyrus bėgiais važiuojančią transporto priemonę,
- "triratis" ir "keturratis" - tai atitinkamai prie bet kokios B kategorijos priskiriama trijų ir keturių ratų transporto priemonė, kurios maksimalus konstrukcinis greitis viršija 50 km/h, arba su kibirkštiniu uždegamo vidaus degimo varikliu, kurio darbinis tūris didesnis kaip 50 cm3, ar kitokio lygiaverčio galingumo variklio. Nepakrautos transporto priemonės svoris ne didesnis kaip 550 kilogramų. Elektra varomų transporto priemonių svoris apskaičiuojamas atimant akumuliatoriaus svorį.
Valstybės narės gali nustatyti mažesnius reikalavimus nepakrautai transporto priemonei ir kelti kitus, pavyzdžiui, nustatyti maksimalų darbinį tūrį ar galingumą,
- "motociklas" - tai bet kokia dviratė transporto priemonė, kurios maksimalus konstrukcinis greitis viršija 50 km/h arba, jei ji yra varoma vidaus degimo variklio, kurio darbinis tūris didesnis kaip 50 cm3; ši sąvoka taip pat apima motociklą su šonine priekaba,
- "motorinė transporto priemonė" - tai variklio varoma transporto priemonė, išskyrus motociklą, kuria paprastai vežami keleiviai ar kroviniai arba keliu velkamos transporto priemonės, naudojamos keleiviams ar kroviniams vežti. Šis terminas apima troleibusus, t. y., prie elektros laidų prijungtas ne bėgiais važiuojančias transporto priemones. Jis neapima žemės ūkio ir miškininkystės darbams naudojamų traktorių,
- "žemės ūkio ar miškų ūkio traktorius" - tai variklio varoma ratinė ar vikšrinė bent dvi ašis turinti transporto priemonė, kurios pagrindinė funkcija yra vilkimo galia, specialiai skirta tam tikriems žemės ūkio ar miškininkystės darbams naudojamiems padargams, mašinoms ar priekaboms vilkti, stumti, vežti ar kitaip naudoti, ir kurios naudojimas keleiviams ar kroviniams vežti arba vilkti keliu transporto priemonėms, naudojamoms keleiviams ar kroviniams vežti, yra tik antrinė funkcija.
4. Valstybės narės, pasikonsultavusios su Komisija, gali nukrypti nuo 3 dalies antroje ir trečioje įtraukose nurodyto greičio tik tuo atveju, jei jis bus mažinamas ir jei tie pakeitimai bus nurodomi vairuotojo pažymėjime.
5. A1 pakategorei valstybės narės gali taikyti papildomas ribojančias taisykles.
6. Valstybės narės, susitarusios su Komisija, gali netaikyti šio straipsnio tam tikroms specialios paskirties variklio varomoms transporto priemonėms, pavyzdžiui, specialioms neįgaliesiems skirtoms transporto priemonėms.
4 straipsnis
1. Vairuotojo pažymėjimuose nurodomos sąlygos, kurioms esant vairuotojui leidžiama vairuoti.
2. Jei dėl fizinės negalios leidžiama vairuoti tik tam tikrų tipų ar specialiai pritaikytas transporto priemones, 7 straipsnyje nurodytas įgūdžių ir elgsenos patikrinimo egzaminas rengiamas būtent tokia transporto priemone.
5 straipsnis
1. Vairuotojo pažymėjimai turi būti išduodami tokiomis sąlygomis:
a) C ir D kategorijos pažymėjimai turi būti išduodami tik vairuotojams, jau turintiems teisę vairuoti prie B kategorijos priskiriamas transporto priemones;
b) B + E, C + E ir D + E kategorijos pažymėjimai turi būti išduodami tik vairuotojams, jau turintiems teisę vairuoti atitinkamai prie B, C ir D kategorijų priskiriamas transporto priemones.
2. Vairuotojo pažymėjimų galiojimas turi būti nustatomas taip:
a) C + E ar D + E kategorijų išduoti pažymėjimai galioja prie B + E kategorijos priskiriamų transporto priemonių junginiams;
b) C + E kategorijos išduoti vairuotojo pažymėjimai turi galioti D + E kategorijai tol, kol jų savininkai turi teisę vairuoti prie D kategorijos priskiriamas transporto priemones.
3. Vairavimui savo teritorijoje valstybės narės gali taikyti tokius atitikmenis:
a) vairuoti variklio varomus triračius ir keturračius pagal A arba A1 kategorijos išduotą pažymėjimą;
b) vairuoti lengvuosius motociklus pagal B kategorijos išduotą pažymėjimą.
4. Valstybės narės, pasikonsultavusios su Komisija, savo teritorijoje gali leisti vairuoti:
a) D1 kategorijos transporto priemones (ne daugiau kaip 16 sėdimų vietų, be vairuotojo vietos, ir leidžiamas maksimalus svoris - 3 500 kilogramų, neįskaitant specialios neįgaliems keleiviams vežti skirtos įrangos) vyresniems kaip 21 metų asmenims, turintiems bent prieš metus įgytą B kategorijos vairuotojo pažymėjimą, tik tuo atveju, jei tos transporto priemonės naudojamos nekomercinių organizacijų socialiniams tikslams ir tas vairuotojas teikia savo paslaugas nemokamai;
b) leidžiamą maksimalų 3 500 kilogramų svorį viršijančias transporto priemones vyresniems kaip 21 metų asmenims, turintiems bent prieš dvejus metus įgytą B kategorijos vairuotojo pažymėjimą, tik tuo atveju, jeigu tų transporto priemonių pagrindinė paskirtis - naudoti jas tik kaip nejudamas mokymo ar pramogų aikšteles, jeigu jos naudojamos nekomercinių organizacijų socialiniams tikslams ir yra pakeistos taip, kad jomis nebūtų galima vežti daugiau kaip devynių keleivių ar vežti jokių kitų krovinių, kurie nėra tikrai reikalingi toms organizacijoms.
6 straipsnis
1. Minimalaus amžiaus sąlygos vairuotojo pažymėjimams išduoti yra tokios:
a) 16 metų:
- A1 pakategorei,
- B1 pakategorei;
b) 18 metų:
- A kategorijai; tačiau, norint gauti teisę vairuoti galingesnius kaip 25 kw galingumo ar didesnio kaip 0,16 kw/kg galingumo ir svorio santykio motociklus (ar motociklus su šoninėmis priekabomis, kurių galingumo ir svorio santykis didesnis kaip 0,16 kw/kg), reikia turėti dvejų metų žemesnių specifikacijų motociklų vairavimo su A pažymėjimu stažą; stažo gali būti nereikalaujama, jei kandidatui ne mažiau kaip 21 metai ir jis yra išlaikęs įgūdžių ir elgsenos patikrinimo egzaminą pagal tą kategoriją,
- B ir B + E kategorijoms,
- C, C + E kategorijoms ir C1, C1 + E pakategorėms, nepažeidžiant transporto priemonių vairavimo nuostatų, nustatytų 1985 m. gruodžio 20 dienos Tarybos reglamente (EEB) Nr.3820/85 dėl tam tikrų su kelių transportu susijusių socialinių teisės aktų suderinimo [5];
c) 21 metai:
- D ir D + E kategorijoms bei D1 ir D1 + E pakategorėms, nepažeidžiant transporto priemonių vairavimo nuostatų, nustatytų Reglamente (EEB) Nr.3820/85.
2. Valstybės narės gali nukrypti nuo A, B ir B + E kategorijoms nustatytų minimalių amžiaus reikalavimų ir išduoti vairuotojo pažymėjimus nuo 17 metų amžiaus, išskyrus A kategorijai skirtas nuostatas, nustatytas 1 dalies b punkto pirmosios įtraukos paskutiniame sakinyje.
3. Valstybės narės gali atsisakyti pripažinti galiojančiais savo teritorijoje vairuotojo pažymėjimus, išduotus 18 metų neturintiems vairuotojams.
7 straipsnis
1. Vairuotojo pažymėjimai, be to, yra išduodami tik kandidatams į vairuotojus:
a) kurie yra išlaikę įgūdžių ir elgsenos patikrinimo egzaminą bei teorinį egzaminą ir atitinka medicininius reikalavimus pagal antrojo ir trečiojo priedų nuostatas;
b) kurių nuolatinė gyvenamoji vieta yra pažymėjimą išduodančios valstybės narės teritorijoje arba kurie gali pateikti įrodymų, kad jie yra ten studijavę bent šešis mėnesius.
2. Kiekviena valstybė narė, laikydamasi nuostatų, kurias šiuo klausimu priima Taryba, išlaiko teisę nustatyti jos išduodamų vairuotojo pažymėjimų galiojimo laiką remdamasi nacionaliniais kriterijais.
3. Valstybės narės, susitarusios su Komisija, gali nukrypti nuo trečiojo priedo nuostatų, jei tie nukrypimai suderinami su medicinos mokslo plėtra ir tame priede išdėstytais principais.
4. Nepažeisdamos nacionalinių baudžiamųjų ir policijos įstatymų, valstybės narės, pasikonsultavusios su Komisija, gali taikyti nacionalines vairuotojo pažymėjimų išdavimo taisykles, atitinkančias kitas sąlygas, negu nurodytos šioje direktyvoje.
5. Joks asmuo negali turėti daugiau kaip vienos valstybės narės vairuotojo pažymėjimo.
8 straipsnis
1. Tais atvejais, kai vienos valstybės narės išduoto galiojančio nacionalinio vairuotojo pažymėjimo savininkas pasirenka nuolatinę gyvenamąją vietą kitoje valstybėje narėje, jis gali prašyti, kad jo vairuotojo pažymėjimas būtų pakeistas lygiaverčiu pažymėjimu; prireikus pažymėjimą keičianti valstybė narė gali patikrinti, ar pateiktas vairuotojo pažymėjimas iš tikrųjų galioja.
2. Laikydamasi baudžiamųjų ir policijos įstatymų teritoriškumo principo, valstybė narė, kurioje yra nuolatinė gyvenamoji vieta, gali taikyti nacionalines teisės vairuoti apribojimo, sustabdymo, atėmimo ar panaikinimo nuostatas kitos valstybės narės išduoto vairuotojo pažymėjimo savininkui ir, jeigu reikia, pakeisti vairuotojo pažymėjimą.
3. Pažymėjimą keičianti valstybė narė grąžina senąjį vairuotojo pažymėjimą tos valstybės narės, kuri jį išdavė, institucijai ir paaiškina šio keitimo priežastis.
4. Valstybė narė gali atsisakyti pripažinti galiojančiu kitos valstybės narės išduotą vairuotojo pažymėjimą asmeniui, kuriam ankstesnės valstybės teritorijoje taikoma viena iš 2 dalyje nurodytų priemonių.
Valstybė narė taip pat gali atsisakyti išduoti vairuotojo pažymėjimą kandidatui į vairuotojus, kuriam tokia priemonė taikoma kitoje valstybėje narėje.
5. Išduoti naują vairuotojo pažymėjimą vietoj to, kuris, pavyzdžiui, buvo pamestas ar pavogtas, gali kompetentingos institucijos tos valstybės, kurioje yra nuolatinė savininko gyvenamoji vieta; tos institucijos naują pažymėjimą išduoda remdamosi turima informacija arba, jei reikia, įrodymais, gautais iš ankstesnį vairuotojo pažymėjimą išdavusios valstybės narės kompetentingų institucijų.
6. Tuo atveju, kai valstybė narė keičia trečiosios šalies išduotą vairuotojo pažymėjimą Bendrijos pavyzdžio vairuotojo pažymėjimu, pastarajame šis keitimas ir tolesnis atnaujinimas ar naujo išdavimas įrašomi.
Keičiama gali būti tik tada, kai trečiosios šalies išduotas vairuotojo pažymėjimas jau yra atiduotas jį keičiančios valstybės narės kompetentingai institucijai. Jei šio vairuotojo pažymėjimo savininkas pakeičia nuolatinę gyvenamąją vietą į kitą valstybę narę, pastaroji neprivalo taikyti 1 straipsnio 2 dalies.
9 straipsnis
Šioje direktyvoje "nuolatinė" gyvenamoji vieta yra vieta, kurioje asmuo paprastai gyvena, t. y. bent 185 dienas kiekvienais kalendoriniais metais, dėl asmeninių ir darbo ryšių arba, jei asmuo darbo ryšių neturi, dėl asmeninių ryšių, kurie artimai sieja asmenį su vieta, kurioje jis gyvena.
Tačiau asmens, kurio darbo ryšiai siejasi su kita vieta negu jo asmeniniai ryšiai ir kuris dėl to gyvena pakaitomis skirtingose vietose, esančiose dviejose ar keliose valstybėse narėse, nuolatine gyvenamąja vieta yra laikoma jo asmeninių ryšių vieta tik tada, jei tas asmuo ten nuolat sugrįžta. Šios paskutinės sąlygos nebūtina laikytis, kai asmuo valstybėje narėje gyvena, kad atliktų ten apibrėžtos trukmės užduotį. Universiteto ar mokyklos lankymas nereiškia nuolatinės gyvenamosios vietos pakeitimo.
10 straipsnis
Valstybės narės, susitarusios su Komisija, nustato prieš šios direktyvos įgyvendinimą išduotų vairuotojo pažymėjimų kategorijų ir 3 straipsnyje apibrėžtų kategorijų atitikmenis.
Valstybės narės, susitarusios su Komisija, savo nacionaliniuose teisės aktuose gali daryti pakeitimų, reikalingų 8 straipsnio 4, 5 ir 6 dalių nuostatoms įgyvendinti.
11 straipsnis
Praėjus penkeriems metams nuo šios direktyvos įsigaliojimo, Taryba, remdamasi Komisijos pateiktu pasiūlymu, apžvelgia nacionalines nuostatas dėl pasirenkamųjų pakategorių, kurios gali būti nustatytos pagal 3 straipsnį, kad būtų galima jas suderinti arba jų atsisakyti.
12 straipsnis
1. Valstybės narės, pasikonsultavusios su Komisija, priima įstatymus ir kitus teisė aktus, kurie, įsigalioję iki 1994 m. liepos 1 dienos, įgyvendina šią direktyvą nuo 1996 m. liepos 1 dienos.
2. Valstybės narės, tvirtindamos šias priemones, daro jose nuorodą į šią direktyvą arba tokia nuoroda daroma jas oficialiai skelbiant. Nuorodos darymo tvarką nustato valstybės narės.
3. Valstybės narės padeda viena kitai įgyvendinti šią direktyvą ir prireikus keičiasi informacija dėl jau įregistruotų vairuotojo pažymėjimų.
13 straipsnis
Šiuo dokumentu Direktyva 80/1263/EEB nuo 1996 m. liepos 1 dienos netenka galios.
14 straipsnis
Ši direktyva skirta valstybėms narėms.
Priimta Briuselyje, 1991 m. liepos 29 d.