Komisijos Sprendimas
2002 m. gruodžio 27 d.
dėl 2000 m. gegužės 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2000/26/EB dėl valstybių narių įstatymų, susijusių su motorinių transporto priemonių valdytojų civilinės atsakomybės draudimu, suderinimo ir iš dalies keičiančios Tarybos direktyvas 73/239/EEB ir 88/357/EEB, 6 straipsnio taikymo
(pranešta dokumentu Nr. C(2002) 5304)
(tekstas svarbus EEE)
(2003/20/EB)
EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA,
atsižvelgdama į Europos bendrijos steigimo sutartį,
atsižvelgdama į 2000 m. gegužės 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2000/26/EB dėl valstybių narių įstatymų, susijusių su motorinių transporto priemonių valdytojų civilinės atsakomybės draudimu, suderinimo ir iš dalies keičiančią Tarybos direktyvas 73/239/EEB ir 88/357/EEB [1], ypač į jos 6 straipsnio 3 dalies b punktą,
kadangi:
(1) Direktyva 2000/26/EB (ketvirtoji transporto priemonių draudimo direktyva) nustato specialias nuostatas, taikomas žalą patyrusioms šalims, kurios nuolat gyvena kurioje nors valstybėje narėje ir kurioms turi būti išmokėta kompensacija už nuostolius ar sužalojimus, patirtus autoavarijose, kurios įvyko ne toje valstybėje narėje, kurioje nuolat gyvena žalą patyrusi šalis, arba trečiosiose šalyse, kurių nacionaliniai draudikų biurai yra žalios kortos sistemos nariai, kai tos autoavarijos buvo sukeltos transporto priemonėmis, kurios yra apdraustos ir kurių įprastinė buvimo vieta yra kurioje nors valstybėje narėje.
(2) Pagal ketvirtosios direktyvos 6 straipsnio 1 dalį ir 10 straipsnio 3 dalį kiekviena valstybė narė iki 2002 m. sausio 20 d. įsteigia arba patvirtina žalos atlyginimo instituciją, atsakingą už žalų atlyginimą, kai draudimo įmonė nėra paskyrusi atstovo arba akivaizdžiai delsia apmokėti žalą. Be to, kaip numatyta 7 straipsnyje, žalą patyrusi šalis turi teisę kreiptis dėl žalos atlyginimo į valstybės narės, kurioje ji nuolat gyvena, žalų atlyginimo instituciją, jeigu neįmanoma nustatyti transporto priemonės arba jeigu per du mėnesius nuo autoavarijos neįmanoma nustatyti draudimo įmonės.
(3) Pagal ketvirtosios direktyvos 6 straipsnio 2 dalies nuostatas valstybės narės žalų atlyginimo institucija, kuri yra išmokėjusi žalos atlyginimą žalą patyrusiai šaliai, nuolat gyvenančiai toje valstybėje narėje, turi teisę reikalauti, kad išmokėtą žalos atlyginimo sumą jai grąžintų tos valstybės narės, kurioje yra įsisteigusi numanomai už žalos atlyginimą atsakingai šaliai polisą išdavusi draudimo įmonė, žalų atlyginimo institucija.
(4) Remiantis ketvirtosios direktyvos 6 straipsnio 3 dalies a punktu, ketvirtosios direktyvos 6 straipsnis įsigalios po to, kai bus sudarytas valstybių narių įsteigtų arba patvirtintų žalų atlyginimo institucijų susitarimas, apibrėžiantis jų funkcijas, pareigas ir išmokėto žalos atlyginimo grąžinimo tvarką.
(5) Visos valstybės narės, kaip numatyta ketvirtosios transporto priemonių draudimo direktyvos 6 straipsnyje, paskyrė žalų atlyginimo institucijas, atsakingas už žalų atlyginimą žalą patyrusioms šalims šios direktyvos 1 straipsnyje minėtais atvejais. Šių žalų atlyginimo institucijų susitarimas pagal šią nuostatą buvo sudarytas 2002 m. balandžio 29 d. Briuselyje ir apie jį Europos Komisijai pranešta 2002 m. liepos 19 d. laišku per tos pačios direktyvos 10 straipsnio 3 dalyje nustatytą terminą.
(6) 6 straipsnio 3 dalies b punktas reikalauja, kad Komisija nustatytų datą, nuo kurios įsigalioja ketvirtosios direktyvos 6 straipsnis, ir Komisija, pasitarusi su Draudimo komitetu, jau įsitikino, kad šis susitarimas yra sudarytas.
(7) Pagal ketvirtosios motorinių transporto priemonių draudimo direktyvos 10 straipsnio 1 dalį valstybės narės taiko įstatymus ir kitus teisės aktus, kurie, įsigalioję iki 2003 m. sausio 20 d., įgyvendina šią direktyvą,
PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ:
1 straipsnis
Direktyvos 2000/26/EB 6 straipsnis įsigalioja nuo 2003 m. sausio 20 d.
2 straipsnis
Valstybės narės informuoja Komisiją apie priemones, kurių buvo imtasi šiam sprendimui taikyti.
3 straipsnis
Šis sprendimas skirtas valstybėms narėms.
Priimta Briuselyje, 2002 m. gruodžio 27 d.