Tarybos direktyva 95/21/EB
1995 m. birželio 19 d.
dėl laivo saugumo, taršos prevencijos ir darbo bei gyvenimo sąlygų laivuose tarptautinių standartų taikymo laivams, atplaukiantiems į Bendrijos uostus ir plaukiojantiems valstybių narių jurisdikcijai priklausančiuose vandenyse (uosto valstybės kontrolė)
EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
atsižvelgdama į Europos bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 84 straipsnio 2 dalį,
atsižvelgdama į Komisijos pasiūlymą [1],
atsižvelgdama į Ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę [2],
laikydamasi Sutarties 189c straipsnyje numatytos tvarkos [3],
kadangi Bendrija labai susirūpinusi dėl laivininkystės avarijų ir jūrų bei valstybių narių pakrančių taršos;
kadangi Bendrija taip pat susirūpinusi dėl gyvenimo ir darbo sąlygų laivuose;
kadangi 1993 m. sausio 25 d. savo posėdyje Taryba priėmė išvadas, raginančias Bendriją ir valstybes nares užtikrinti veiksmingesnį atitinkamų tarptautinių jūrų saugumo ir aplinkos apsaugos standartų taikymą ir vykdymą bei priimtų naujų priemonių įgyvendinimą;
kadangi 1993 m. birželio 8 d. savo rezoliucijoje dėl bendros jūrų saugumo politikos [4] Taryba ragino Komisiją kiek galima greičiau pateikti Tarybai konkrečių veiksmų rekomendacijas ir oficialius pasiūlymus dėl laivų tikrinimo kriterijų, įskaitant laivo sulaikymo taisyklių derinimą ir galimybę paskelbti patikrinimų rezultatus bei atsisakyti suteikti teisę įplaukti į Bendrijos uostus;
kadangi saugumą, taršos prevenciją ir gyvenimo bei darbo sąlygas laivuose galima veiksmingai pagerinti labai sumažinus reikalavimų neatitinkančių laivų skaičių Bendrijos vandenyse, jiems griežtai taikant tarptautines konvencijas, kodeksus ir rezoliucijas;
kadangi paprastai vėliavos valstybė turėtų kontroliuoti, ar laivai laikosi tarptautinių saugumo, taršos prevencijos ir gyvenimo bei darbo sąlygų laivuose standartų reikalavimų; kadangi įgyvendinant tarptautinius standartus ir užtikrinant jų vykdymą vis didesnis vėliavos valstybių skaičius daro rimtų nusižengimų; o dėl to uosto valstybė nuo šiol taip pat turi kontroliuoti, ar laikomasi tarptautinių saugumo, taršos prevencijos ir gyvenimo bei darbo sąlygų laivuose standartų reikalavimų;
kadangi valstybėms narėms suderintais metodais veiksmingai taikant minėtus tarptautinius standartus jų jurisdikcijai priklausančiuose vandenyse plaukiojantiems ir jų uostais besinaudojantiems laivams būtų išvengta konkurencijos sąlygų iškraipymo;
kadangi Bendrijos teisės bendrosios nuostatos dėl patikrinimo tvarkos suderinimo yra esminės užtikrinant vienodą vienos iš pagrindinių Bendrijos transporto ir aplinkos apsaugos politikos dalių - laivybos saugumo ir taršos prevencijos principų - taikymą;
kadangi jūrų tarša - tarpvalstybinio pobūdžio reiškinys; kadangi, laikantis subsidiarumo principo, prie valstybių narių esančiose jūrose priemonės, susijusios su tokių prevencinių veiksmų taikymu, geriausiai būtų vykdomos Bendrijos lygmeniu, nes pavienės valstybės narės negali imtis lygiaverčių ir efektyvių veiksmų;
kadangi Tarybos direktyvos priėmimas yra tinkama priemonė nustatyti uosto valstybės kontrolės priemonių teisinę sistemą ir suderintas taisykles bei kriterijus;
kadangi turėtų būti pasinaudota 1982 m. sausio 26 d. Paryžiuje pasirašyto Paryžiaus susitarimo memorandumo (SM) dėl uosto valstybės kontrolės sukaupta taikymo patirtimi;
kadangi, jeigu kiekviena valstybė narė per metus patikrintų bent 25 % į jos uostus įplaukiančių atskirų užsienio laivų, tai praktiškai reikštų, kad bet kuriuo metu didelis Bendrijos teritorijoje eksploatuojamų laivų skaičius buvo patikrintas;
kadangi turėtų būti imtasi kitų pastangų sukurti tobulesnę atrankos sistemą;
kadangi uosto valstybės patikrinimų taisyklės ir tvarka, įskaitant laivų sulaikymo kriterijus, turėtų būti derinamos siekiant užtikrinti nuolatinį jų veiksmingumą visuose uostuose, kas taip pat labai sumažintų pasirinktiną naudojimąsi tam tikrais paskirties uostais, kai norima išvengti tinkamos kontrolės;
kadangi Komisijos komunikate, pavadintame "Bendra jūrų saugumo politika", išspausdinta avarijų, sulaikymų ir trūkumų statistika bei metinė susitarimo memorandumo (SM) ataskaita rodo, kad tam tikrų kategorijų laivus būtina tikrinti nuodugniau;
kadangi atitinkamų konvencijų nuostatų nesilaikymas turi būti ištaisytas; kadangi tuo atveju, jeigu pažeidimai kelia aiškų pavojų saugumui, sveikatai arba aplinkai, laivai, kuriems reikia imtis ištaisomųjų veiksmų, turi būti sulaikyti tol, kol ištaisomas neatitikimas;
kadangi siekiant užkirsti kelią nepagrįstiems sprendimams, leidžiantiems be reikalo sulaikyti laivą arba jį gaišinti, turėtų būti suteikta teisė apeliacine tvarka apskųsti kompetentingų institucijų priimtus sprendimus sulaikyti laivą;
kadangi patikrinimo uosto įrengimai gali būti tokie, kad kompetentinga institucija bus priversta leisti laivui plaukti prie atitinkamų remonto įrenginių, jeigu laivas laikysis nustatytų tokio nuplaukimo sąlygų; kadangi nustatytų reikalavimų nesilaikantys laivai nesiliautų kėlę grėsmės saugumui, sveikatai arba aplinkai ir dėl to, kad laivai nebus sutvarkyti pagal atitinkamas konvencijų nuostatas, komerciniu požiūriu jie atsidurs palankesnėje padėtyje ir dėl to jiems turėtų būti uždrausta įplaukti į visus Bendrijos uostus;
kadangi gali susiklostyti aplinkybės, kai laivui, kuriam buvo atsisakyta suteikti teisę įplaukti į Bendrijos uostą, turi būti suteiktas leidimas įplaukti; kadangi tokiomis aplinkybėmis laivui turėtų būti leista įplaukti į konkretų uostą tik tuomet, jeigu buvo imtasi visų atsargumo priemonių, užtikrinančių saugų įplaukimą;
kadangi atsižvelgiant į konvencijose nustatytus sudėtingus reikalavimus laivų konstrukcijai, įrangai ir laivo įgulos komplektavimui, į inspektorių priimtų sprendimų galimus rimtus padarinius ir į būtinybę, kad inspektoriai priimtų visiškai bešališkus sprendimus, patikrinimus turi atlikti tik labai kompetentingi ir patyrę įgalioti valstybės tarnybos pareigūnai arba kiti atitinkami asmenys;
kadangi locmanai ir uosto administracija gali suteikti naudingos informacijos apie tokių laivų ir jų įgulos trūkumus;
kadangi valstybių narių kompetentingos institucijos ir kitos institucijos bei organizacijos turi bendradarbiauti siekdamos užtikrinti veiksmingą paskesnių priemonių taikymą laivams, turintiems trūkumų, kuriems leista toliau plaukti, ir siekdamos keistis informacija apie uostuose esančius laivus;
kadangi pagal susitarimo memorandumo (SM) nuostatas sukurta informacijos sistema "Sirenac E" teikia daug šiai direktyvai taikyti būtinos papildomos informacijos;
kadangi informacijos apie tarptautinių saugumo, sveikatos ir jūrų aplinkos apsaugos standartų reikalavimų neatitinkančius laivus paskelbimas gali būti veiksminga atgrasymo priemonė krovinio siuntėjams, verčianti atsisakyti tokių laivų paslaugų, ir paskata laivų savininkams, verčianti imtis ištaisomųjų veiksmų nelaukiant, kol jie bus priversti tai padaryti;
kadangi visas laivų, kurių patikrinimas duoda pagrindą juos sulaikyti, patikrinimo išlaidas turėtų padengti savininkas arba operatorius;
kadangi tam, kad, atsižvelgus į susitarimo memorandumo (SM) pokyčius ir remiantis sukaupta patirtimi, būtų padedama Komisijai pritaikyti valstybės narės patikrinimo įsipareigojimus ir priimti priedus, jeigu jie reikalingi atsižvelgus į konvencijų, protokolų, kodeksų ir rezoliucijų pakeitimus, kuriuos priima atitinkamos tarptautinės organizacijos ir susitarimo memorandumą (SM), šios direktyvos įgyvendinimui turėtų būti naudojamas 1993 m. rugsėjo 13 d. Tarybos direktyvos 93/75/EEB dėl minimalių reikalavimų į Bendrijos uostus ir arba iš jų plaukiantiems laivams, gabenantiems pavojingus arba aplinką teršiančius krovinius [5] 12 straipsnio pagrindu įkurtas komitetas,
PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:
1 straipsnis
Tikslas
Šios direktyvos tikslas - padėti kuo labiau sumažinti galimybę nustatytų reikalavimų neatitinkantiems laivams plaukioti valstybių narių jurisdikcijai priklausančiuose vandenyse:
- su visų šalių vėliavomis plaukiojantiems laivams griežtinti reikalavimus laikytis tarptautinių ir atitinkamų Bendrijos teisės aktų, susijusių su jūrų saugumu, jūrų aplinkos apsauga ir gyvenimo bei darbo sąlygomis,
- nustatyti uosto valstybės bendrus laivų kontrolės kriterijus ir derinti tikrinimo ir sulaikymo tvarką, kurią nustatant reikia deramai atsižvelgti į valstybių narių laivybos institucijų prisiimtus įsipareigojimus pagal Paryžiaus susitarimo memorandumą (SM) dėl uosto valstybės kontrolės.
2 straipsnis
Sąvokų apibrėžimai
Šioje direktyvoje, įskaitant jos priedus:
1. Konvencijos - tai:
- 1966 m. Tarptautinė konvencija dėl laivų krovininės vaterlinijos nustatymo (LL 66),
- 1974 m. Tarptautinė konvencija dėl žmogaus gyvybės apsaugos jūroje (Solas 74),
- 1973 m. Tarptautinė konvencija dėl teršimo iš laivų prevencijos ir jos 1978 m. protokolas (Marpol 73/78),
- 1978 m. Tarptautinė konvencija dėl jūrininkų rengimo, atestavimo ir budėjimo normatyvų (JRAB 78),
- 1972 m. Konvencija dėl tarptautinių taisyklių laivų susidūrimams jūroje išvengti (Colreg 72),
- 1969 m. Tarptautinė konvencija dėl laivų matmenų nustatymo,
- 1976 m. Konvencija dėl prekybinės laivybos minimalių normų (TDO Nr. 147),
kartu su šių konvencijų protokolais ir pakeitimais bei susijusiais privalomais kodeksais, galiojančiais šios direktyvos priėmimo dieną.
2. Susitarimo memorandumas (SM) - tai 1982 m. sausio 26 d. Paryžiuje pasirašytas susitarimo memorandumas dėl uosto valstybės kontrolės, koks jis yra šios direktyvos priėmimo dieną.
3. Laivas - tai bet koks jūrų laivas, plaukiojantis ne su uosto valstybės vėliava, kuriam taikoma viena ar daugiau konvencijų.
4. Jūros įrenginys - tai valstybės narės kontinentiniame šelfe arba virš jo eksploatuojama stacionari arba plūduriuojanti platforma.
5. Inspektorius - tai valstybės sektoriaus darbuotojas arba kitas asmuo, valstybės narės kompetentingos institucijos deramai įgaliotas atlikti uosto valstybės patikrinimus ir atsakingas tai kompetentingai institucijai.
6. Patikrinimas - tai apsilankymas laive siekiant patikrinti atitinkamų liudijimų ir kitų dokumentų galiojimą bei laivo būklę, jo įrangą bei įgulą ir jos gyvenimo bei darbo sąlygas.
7. Išplėstinis patikrinimas - tai patikrinamas, kai 6 straipsnio 3 dalyje nurodytomis aplinkybėmis laivas, jo įranga ar įgula kaip visuma arba, jeigu reikia, kaip atskiros dalys yra atidžiai tikrinami, ir šis patikrinimas apima laivo konstrukciją, įrangą, įgulos sukomplektavimą, gyvenimo ir darbo sąlygas laive bei laivo eksploatavimo tvarkos laikymąsi.
8. Išsamus patikrinimas - tai 7 straipsnyje apibrėžtas patikrinimas.
9. Sulaikymas - tai oficialus draudimas laivui išplaukti į jūrą dėl to, kad buvo nustatyti trūkumai, dėl kiekvieno iš kurių arba kartu dėl visų laivas nėra tinkamas plaukioti.
10. Eksploatavimo nutraukimas - tai oficialus draudimas toliau eksploatuoti laivą dėl to, kad buvo nustatyti trūkumai, dėl kiekvieno iš kurių arba kartu dėl visų tolesnis laivo eksploatavimas kelia pavojų.
3 straipsnis
Taikymo sritis
1. Ši direktyva taikoma kiekvienam laivui ir jo įgulai:
- įplaukiančiam į valstybės narės uostą arba į jūros įrenginį, arba
- stovinčiam su nuleistu inkaru prie tokio uosto arba prie tokio jūros įrenginio.
Jokia šio straipsnio nuostata neturi įtakos valstybės narės teisei įsikišti pagal atitinkamas tarptautines konvencijas.
2. Laivams, kurių bruto talpa mažesnė kaip 500, valstybės narės taiko atitinkamos konvencijos taikytinus reikalavimus, o toje srityje, kurioje konvencijos nuostatos netaikomos, imasi tokių būtinų veiksmų, kurie užtikrintų, kad atitinkami laivai nekeltų akivaizdžios grėsmės saugumui, sveikatai arba aplinkai. Taikydamos šios dalies nuostatas valstybės narės vadovaujasi susitarimo memorandumo (SM) 1 priedu.
3. Valstybės narės, tikrindamos laivą, plaukiojantį su konvencijos nepasirašiusios valstybės vėliava, užtikrina, kad tokiam laivui ir jo įgulai būtų taikoma tvarka, kuri nėra palankesnė nei tvarka, taikoma laivui, plaukiojančiam su konvenciją pasirašiusios valstybės vėliava.
4. Ši direktyva netaikoma žvejybos, karo, pagalbiniams laivams, mediniams primityvios konstrukcijos laivams, valstybiniams laivams, nenaudojamiems komerciniais tikslais, ir pramoginėms jachtoms, nenaudojamoms verslui.
4 straipsnis
Patikrinimo institucija
Valstybės narės laivams patikrinti išlaiko atitinkamas nacionalines jūrų administracijas (toliau - kompetentingos institucijos) ir imasi visų atitinkamų priemonių užtikrinti, kad jų kompetentingos institucijos atliktų savo pareigas kaip nustatyta šioje direktyvoje.
5 straipsnis
Patikrinimo įsipareigojimai
1. Kiekvienos valstybės narės kompetentinga institucija per metus iš viso patikrina bent 25 % per tipinius kalendorinius metus į jos uostus įplaukiančių laivų.
2. Pasirinkdama laivus patikrinimui kompetentinga institucija teikia pirmenybę I priede nurodytiems laivams.
3. Valstybės narės netikrina laivų, kuriuos per ankstesnius šešis mėnesius yra patikrinusi kokia nors kita valstybė narė, jeigu:
- laivas nenurodytas I priede,
- atlikus ankstesnį patikrinimą nebuvo nustatyta jokių trūkumų,
- nėra akivaizdaus pagrindo atlikti patikrinimą.
4. Šio straipsnio 3 dalies nuostatos netaikomos konvencijose konkrečiai numatytiems su laivo eksploatacija susijusiems valdymo įrenginiams.
5. Valstybės narės ir Komisija bendradarbiauja, siekdamos nustatyti prioritetus ir sukurti tvarką, leidžiančią veiksmingiau pasirinkti laivus, kurie atrodo neatitinkantys nustatytų reikalavimų.
Bet kokie šio straipsnio pakeitimai, išskyrus 1 jo dalyje nurodytą skaičių 25 %, daromi pagal 19 straipsnio nuostatas.
6 straipsnis
Patikrinimo tvarka
1. Kompetentinga institucija užtikrina, kad inspektorius bent:
a) nustatyta apimtimi patikrintų II priede išvardytus liudijimus ir dokumentus;
b) įsitikintų, ar bendroji laivo būklė, įskaitant mašinų skyrių ir gyvenamąsias patalpas bei higienos sąlygas, atitinka reikalavimus.
2. Inspektorius gali patikrinti ir visus kitus, II priede neišvardintus liudijimus ir dokumentus, kuriuos pagal konvencijas yra privaloma laikyti laive.
3. Kai, atlikus šio straipsnio 1 ir 2 dalyse nurodytą patikrinimą, yra akivaizdus pagrindas manyti, kad laivo būklė, jo įranga arba įgula iš esmės neatitinka tam tikrų konvencijos reikalavimų, atliekamas išplėstinis patikrinimas, įskaitant ir išplėstinį laivo įrangos eksploatavimo taisyklių laikymosi patikrinimą.
"Akivaizdus pagrindas" egzistuoja tuomet, kai inspektorius randa įrodymų, kurie jo, kaip specialisto, vertinimu yra pakankami, kad jis galėtų atlikti išplėstinį laivo, jo įrangos arba laivo įgulos patikrinimą.
Akivaizdaus pagrindo pavyzdžiai pateikti III priede.
4. Taip pat laikomasi IV priede nurodytų atitinkamų laivų kontrolės procedūrų ir rekomendacijų.
7 straipsnis
Išsamus tam tikrų laivų patikrinimas
1. Kai yra akivaizdus pagrindas detaliau patikrinti V priede išvardytoms kategorijoms priskirtą laivą, valstybės narės užtikrina, kad būtų atliktas išsamus patikrinimas.
2. V priedo B skirsnyje pateikiamos neprivalomos išsamaus patikrinimo rekomendacijos.
3. Bet kurios valstybės narės kompetentinga institucija šio straipsnio 1 dalyje nurodytus laivus išsamiai tikrina tik kartą per 12 mėnesių. Tačiau šiuos laivus galima patikrinti pagal 6 straipsnio 1 ir 2 dalis.
4. Į valstybės narės uostą arba iš jo pagal reguliarų tvarkaraštį plaukiojantį kiekvieną keleivinį laivą išsamiai patikrina tos valstybės narės kompetentingos institucijos. Kai keleivinis laivas pagal pirmiau minėtą tvarkaraštį plaukioja tarp valstybių narių uostų, išsamų patikrinimą atlieka viena iš valstybių, tarp kurios uostų plaukioja laivas.
8 straipsnis
Patikrinimo ataskaita, skirta laivo kapitonui
1. Užbaigęs patikrinimą, išplėstinį patikrinimą arba išsamų patikrinimą, inspektorius laivo kapitonui įteikia susitarimo memorandumo (SM) 3 priede nurodytos formos dokumentą, kuriame nurodo patikrinimo rezultatus ir jo priimto bet kokio sprendimo bei ištaisomųjų veiksmų, kurių privalo imtis laivo kapitonas, savininkas arba operatorius, detales.
2. Kai nustatomi neatitikimai, leidžiantys sulaikyti laivą, pagal šio straipsnio 1 dalį laivo kapitonui įteiktiname dokumente nurodoma informacija apie būsimą sulaikymo įsakymo paskelbimą pagal šios direktyvos nuostatas.
9 straipsnis
Trūkumų pašalinimas ir laivo sulaikymas
1. Kompetentingos institucijos turi įsitikinti, kad bet kokie trūkumai, patvirtinti arba užfiksuoti atliekant 6 ir 7 straipsniuose nurodytus patikrinimus, yra arba bus pašalinti pagal konvencijų reikalavimus.
2. Uosto valstybės, kurioje tikrinamas laivas, kompetentinga institucija dėl saugumui, sveikatai arba aplinkai pavojų keliančių aiškių trūkumų užtikrina, kad laivas būtų sulaikytas arba jo eksploatacija, kurios metu buvo atskleisti trūkumai, būtų nutraukta. Įsakymas sulaikyti laivą arba nutraukti jo eksploataciją galioja tol, kol nepašalinamas pavojus arba kol pirmiau minėta institucija nenustato, kad laivas, laikydamasis tam tikrų būtinų sąlygų, gali išplaukti į jūrą arba kad nesukeliant grėsmės keleivių arba įgulos saugumui ir sveikatai ar kitiems laivams, tą laivą vėl galima pradėti eksploatuoti arba nustato, kad nėra pernelyg didelės grėsmės padaryti žalą jūros aplinkai.
3. Naudodamasis savo kaip specialisto teise priimti sprendimą sulaikyti laivą ar ne, inspektorius vadovaujasi VI priede nurodytais kriterijais.
4. Ypatingomis aplinkybėmis, kai bendroji laivo būklė aiškiai neatitinka nustatytų reikalavimų, kompetentinga institucija tokio laivo patikrinimą gali laikinai sustabdyti, kol atsakingos šalys imsis būtinų veiksmų užtikrinti, kad laivas atitiktų atitinkamus konvencijų reikalavimus.
5. Tuo atveju, kai atlikus 6 ir 7 straipsniuose nurodytus patikrinimus, nusprendžiama sulaikyti laivą, kompetentinga institucija nedelsdama raštu informuoja valstybės, su kurios vėliava laivas turi teisę plaukioti, administraciją (toliau - vėliavos valstybės administracija) arba konsulą ar, jeigu jo nėra, artimiausią valstybės diplomatinį atstovą apie visas aplinkybes, kurios verčia imtis būtinų intervencinių veiksmų. Be to, esant reikalui, taip pat informuojamas paskirtas inspektorius arba laivo liudijimus išduodančios pripažintos organizacijos.
6. Šios direktyvos nuostatos neprieštarauja papildomiems konvencijų reikalavimams, susijusiems su pranešimo ir ataskaitos pateikimo tvarka uosto valstybės kontrolės atveju.
7. Pagal šios direktyvos nuostatas vykdant uosto valstybės kontrolę, imamasi visų įmanomų veiksmų, kad laivas nebūtų nepagrįstai sulaikomas ar gaišinamas. Kai laivas nepagrįstai sulaikomas ar gaišinamas, jo savininkui arba operatoriui už bet kokius patirtus nuostolius arba padarytą žalą suteikiama teisė gauti kompensaciją. Įrodymus dėl kiekvieno tariamai nepagrįsto sulaikymo arba nepagrįsto gaišinimo pateikia laivo savininkas arba operatorius.
10 straipsnis
Teisė įteikti apeliacinį skundą
1. Laivo savininkas ar operatorius arba jo atstovas valstybėje narėje turi teisę apeliacine tvarka apskųsti kompetentingos institucijos priimtą sprendimą sulaikyti laivą. Apeliacinio skundo pateikimas nesustabdo sprendimo sulaikyti laivą.
2. Laikydamosi savo nacionalinės teisės aktų valstybės narės šiuo tikslu nustato ir palaiko atitinkamą tvarką.
3. Kompetentinga institucija šio straipsnio 1 dalyje nurodyto laivo kapitoną deramai informuoja apie teisę pateikti apeliacinį skundą.
11 straipsnis
Priemonės, kurių imamasi po patikrinimų ir po laivo sulaikymo
1. Kai tikrinimo uoste negalima pašalinti 9 straipsnio 2 dalyje nurodytų trūkumų, kompetentinga tos valstybės narės institucija atitinkamam laivui gali leisti plaukti į laivo kapitono ir atitinkamos institucijos pasirinktą arčiausią prieinamą laivų remonto įmonę, jeigu laikomasi vėliavos valstybės kompetentingos institucijos nustatytų sąlygų, kurioms pritaria pirmiau minėta valstybė narė. Šios sąlygos užtikrina galimybę laivui plaukti nekeliant grėsmės keleivių arba įgulos saugumui ir sveikatai, kitiems laivams arba užtikrina, kad nebus pernelyg didelės grėsmės jūros aplinkai.
2. Šio straipsnio 1 dalyje nurodytomis aplinkybėmis valstybės narės patikrinimo uosto kompetentinga institucija apie visas laivo plaukimo sąlygas informuoja valstybės, kurioje yra laivų remonto įmonė, kompetentingą instituciją, 9 straipsnio 5 dalyje paminėtas šalis ir bet kokią kitą instituciją, kuriai reikia apie tai pranešti.
3. Šio straipsnio 2 dalyje nurodytos šalys informuojamos laikantis susitarimo memorandumo (SM) 2 priede numatytos tvarkos.
Tokį pranešimą gaunanti valstybės narės kompetentinga institucija informuoja pranešimą atsiuntusią instituciją apie veiksmus, kurių imtasi.
4. Valstybės narės imasi priemonių užtikrinti, kad į jūrą plaukiantiems šio straipsnio 1 dalyje nurodytiems laivams:
i) neatitinkantiems sąlygų, nustatytų kurios nors valstybės narės kompetentingos institucijos tikrinimo uoste; arba
ii) atsisakantiems laikytis taikomų konvencijų reikalavimų neplaukiant į nurodytą laivų remonto įmonę,
nebūtų suteikta teisė įplaukti į jokį Bendrijos uostą, kol laivo savininkas arba operatorius, patenkindamas valstybės narės, kurioje buvo nustatyta, kad laivas neatitinka nustatytų reikalavimų, kompetentingos institucijos reikalavimus nepateikia įrodymų, kad laivas visiškai atitinka visus taikomų konvencijų reikalavimus.
5. Šio straipsnio 4 dalies i papunktyje nurodytomis aplinkybėmis valstybės narės, kurioje buvo nustatyta, kad laivas neatitinka nustatytų reikalavimų, kompetentinga institucija nedelsdama įspėja visų kitų valstybių narių kompetentingas institucijas.
Šio straipsnio 4 dalies ii papunktyje nurodytomis aplinkybėmis valstybės narės, kurioje yra laivų remonto įmonė, kompetentinga institucija nedelsdama įspėja visų kitų valstybių narių kompetentingas institucijas.
Prieš atsisakydama suteikti leidimą įplaukti į uostą valstybė narė gali prašyti pasitarti su atitinkamo laivo vėliavos valstybės administracija.
6. Nepaisant šio straipsnio 4 dalies nuostatų, uosto valstybės atitinkama institucija dėl susiklosčiusių force majeure aplinkybių arba dėl svarbesnių saugumo sumetimų, arba siekdama sumažinti arba minimizuoti taršos pavojų, arba tam, kad būtų pašalinti trūkumai, gali suteikti leidimą įplaukti į konkretų uostą, jeigu laivo savininkas, operatorius arba kapitonas pirmiau minėtos valstybės narės kompetentingos institucijos reikalavimu įgyvendino lygiavertes priemones, užtikrinančias saugų įplaukimą į uostą.
12 straipsnis
Inspektoriams keliami profesiniai reikalavimai
1. Patikrinimus atlieka tik VII priede apibrėžtus kvalifikacijos kriterijus atitinkantys inspektoriai.
2. Kai uosto valstybės kompetentinga institucija negali užtikrinti atitinkamo profesinių žinių lygio, šios kompetentingos institucijos inspektoriui gali padėti bet koks kitas asmuo, turintis atitinkamą žinių lygį.
3. Uosto valstybės kontrolę vykdantys inspektoriai ir jiems padedantys asmenys negali turėti komercinių interesų nei tikrinimo uoste, nei tikrinamuose laivuose, ir šie inspektoriai negali būti įdarbinti nevyriausybinėse organizacijose, išduodančiose privalomuosius arba klasifikacijos liudijimus laivams arba atliekančiose būtinus tyrimus pirmiau minėtų liudijimų išdavimui, o taip pat negali dirbti tokių organizacijų vardu.
4. Kiekvienas inspektorius turi turėti savo kompetentingos institucijos pagal nacionalinės teisės aktus išduotą asmens tapatybę patvirtinantį dokumentą, kuriame nurodyta, kad inspektorius turi įgaliojimus atlikti patikrinimus.
Bendras tokio asmens tapatybę patvirtinančio dokumento modelis nustatomas laikantis 19 straipsnyje numatytos tvarkos.
13 straipsnis
Locmanų ir uosto institucijų pranešimai
1. Valstybių narių locmanai, padedantys laivą pastatyti į stovėjimo vietą arba jį išplukdyti iš šios vietos arba dirbantys į valstybės narės uostą išplaukiančiuose laivuose, nedelsdami informuoja atitinkamai uosto valstybės arba pakrantės valstybės kompetentingą instituciją, kai atlikdami įprastas savo pareigas jie nustato trūkumus, galinčius pažeisti saugų laivų plaukiojimą arba galinčius kelti grėsmę ar daryti žalą jūros aplinkai.
2. Kai uosto institucijos, atlikdamos savo įprastas pareigas, nustato, kad jų uoste esantis laivas turi laivo saugumą galinčių pažeisti trūkumų arba kad toks laivas kelia pernelyg didelę žalos jūros aplinkai grėsmę, tokia institucija nedelsdama informuoja atitinkamos uosto valstybės kompetentingą instituciją.
14 straipsnis
Bendradarbiavimas
1. Kiekviena valstybė narė, siekdama užtikrinti, kad jos kompetentinga institucija galėtų gauti visą atitinkamą informaciją apie į jos uostus įplaukiančius laivus, numato jos kompetentingos institucijos, uosto institucijų ir kitų atitinkamų institucijų arba komercinių organizacijų bendradarbiavimo nuostatas.
2. Valstybės narės nenustoja taikyti jų kompetentingos institucijos ir visų kitų valstybių narių kompetentingų institucijų keitimosi informacija ir bendradarbiavimo nuostatų ir palaiko veiklai nustatytus ryšius tarp jų kompetentingos institucijos ir Komisijos bei "Sirenac E" informacinės sistemos, įkurtos St Malo, Prancūzijoje.
3. Šio straipsnio 2 dalyje nurodyta informacija - tai susitarimo memorandumo 4 priede nurodyta informacija, ir informacija, turinti atitikti šios direktyvos 15 straipsnio reikalavimus.
15 straipsnis
Paskelbimas apie laivo sulaikymą
Kiekviena kompetentinga institucija ne rečiau kaip vieną kartą per ketvirtį skelbia informaciją apie laivus, sulaikytus per ankstesnius tris mėnesius, bei laivus, per paskutinius 24 mėnesius sulaikytus daugiau kaip vieną kartą. Į skelbiamą informaciją įtraukiama:
- laivo pavadinimas,
- laivo savininko arba operatoriaus pavadinimas,
- TJO numeris,
- vėliavos valstybė,
- prireikus, klasifikacinė bendrovė ir kokia nors kita šalis, pagal konvencijas vėliavos valstybės vardu išdavusi liudijimus tokiam laivui,
- laivo sulaikymo priežastis,
- laivo sulaikymo uostas ir data.
16 straipsnis
Išlaidų apmokėjimas
1. Jeigu 6 ir 7 straipsniuose nurodyti patikrinimai patvirtina arba nustato konvenciją pažeidžiančius trūkumus, leidžiančius laivą sulaikyti, visas kiekvieno įprasto ataskaitinio laikotarpio patikrinimų išlaidas padengia laivo savininkas arba operatorius ar jo atstovas uosto valstybėje.
2. Visas valstybės narės kompetentingos institucijos išlaidas dėl patikrinimų, atliekamų pagal 11 straipsnio 4 dalies nuostatas, apmoka laivo savininkas arba operatorius.
3. Laivas būna sulaikytas tol, kol neapmokamos visos išlaidos arba kol nepateikiama pakankamai garantijų, kad išlaidos bus apmokėtos.
17 straipsnis
Įgyvendinimo kontrolės duomenys
1. Valstybės narės Komisijai ir susitarimo memorandumo sekretoriatui pateikia tokią informaciją:
- inspektorių, jų vardu veikiančių pagal šios direktyvos nuostatas atliekant uosto valstybės patikrinimus, skaičių. Institucijų, kurių inspektoriai atlieka uosto valstybės patikrinimus dirbdami ne visą darbo dieną, inspektorių skaičius perskaičiuojamas į visą dieną dirbančių pareigūnų skaičių,
- tipiniais kalendoriniais metais į jų uostus įplaukusių atskirų laivų skaičių per ankstesnius penkerius metus.
2. Šio straipsnio 1 dalyje išvardyta informacija perduodama per tris mėnesius nuo šios direktyvos įsigaliojimo dienos, o nuo tos dienos - kas tris kalendorinius metus iki spalio 1 d.
18 straipsnis
Reguliavimo komitetas
Komisijai padeda komitetas, įkurtas pagal Direktyvos 93/75/EEB 12 straipsnį, laikantis tame straipsnyje numatytos tvarkos.
19 straipsnis
Pakeitimų tvarka
Ši direktyva gali būti keičiama laikantis 18 straipsnyje numatytos tvarkos, kai:
a) remiantis šios direktyvos įgyvendinimo patirtimi ir atsižvelgiant į pokyčius susitarimo memorandume (SM), siekiama koreguoti 5 straipsnyje (išskyrus to straipsnio 1 dalyje nurodytus 25 %) ir 6, 7 bei 15 straipsniuose paminėtus valstybių narių tikrinimo ir skelbimo įsipareigojimus;
b) siekiama koreguoti priedus atsižvelgiant į atitinkamų tarptautinių organizacijų ir susitarimo memorandumu (SM) padarytus ir įsigaliojusius konvencijų, protokolų, kodeksų ir rezoliucijų pakeitimus.
20 straipsnis
Įgyvendinimas
1. Valstybės narės priima įstatymus ir kitus teisės aktus, kurie, įsigalioję iki 1996 m. birželio 30 d., įgyvendina šią direktyvą, ir nedelsdamos apie tai praneša Komisijai.
2. Valstybės narės, tvirtindamos šias priemones, daro jose nuorodą į šią direktyvą arba tokia nuoroda daroma jas oficialiai skelbiant. Nuorodos darymo tvarką nustato valstybės narės.
3. Valstybės narės pateikia Komisijai šios direktyvos taikymo srityje priimtų nacionalinės teisės aktų pagrindinių nuostatų tekstus.
21 straipsnis
Ši direktyva įsigalioja 20 dieną po jos paskelbimo.
22 straipsnis
Ši direktyva skirta valstybėms narėms.
Priimta Liuksemburge, 1995 m. birželio 19 d.