Tarybos Direktyva
1986 m. birželio 12 d.
dėl tam tikrų pavojingų medžiagų, įtrauktų į Direktyvos 76/464/EEB priedo I sąrašą, išleidimo ribinių verčių ir kokybės siektinų normų
(86/280/EEB)
EUROPOS BENDRIJŲ TARYBA,
atsižvelgdama į Europos ekonominės bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 100 ir 235 straipsnius,
atsižvelgdama į 1976 m. gegužės 4 d. Tarybos direktyvą 76/464/EEB dėl tam tikrų į Bendrijos vandenis išleidžiamų pavojingų medžiagų sukeltos taršos [1] ir ypač į jos 6 straipsnį,
atsižvelgdama į Komisijos pasiūlymą [2],
atsižvelgdama į Europos Parlamento nuomonę [3],
atsižvelgdama į Ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę [4],
kadangi siekiant apsaugoti Bendrijos vandenis nuo tam tikrų pavojingų medžiagų keliamos taršos, Direktyvos 76/464/EEB 3 straipsniu įvedama išankstinių leidimų sistema, nustatanti tos direktyvos priedo I sąraše išvardintoms medžiagoms teršalų išleidimo normas; kadangi minėtos direktyvos 6 straipsnis numato, kad tokioms išleidimo normoms turi būti nustatytos ribinės vertės, o vandenims, į kuriuos tos medžiagos išleidžiamos - kokybės siektinos normos;
kadangi valstybės narės privalo taikyti ribines vertes, išskyrus atvejus, kai jos gali taikyti kokybės siektinas normas;
kadangi pavojingos medžiagos, kurioms taikoma ši direktyva, yra parinktos daugiausia pagal Direktyvos 76/464/EEB priimtus kriterijus;
kadangi dėl to, kad šias medžiagas į vandenis išleidžia ir tokiu būdu taršą kelia daug įmonių, yra būtina priklausomai nuo pramonės tipo tokioms nuotekoms nustatyti konkrečias ribines vertes, o vandenims, į kuriuos tos medžiagos yra išleidžiamos, - kokybės siektinas normas;
kadangi ribinių verčių ir kokybės siektinų normų tikslas - panaikinti taršą įvairiuose vandenyse, kurie gali būti užteršti tokiomis išleidžiamomis medžiagomis;
kadangi tokias ribines vertes ir kokybės siektinas normas reikia nustatyti nurodytu tikslu, o ne dėl to, kad būtų galima parengti vartotojų apsaugos taisykles ar vandenų kilmės produktų prekybos taisykles;
kadangi tam, kad valstybės narės galėtų parodyti, jog vykdo kokybės siektinas normas, apie kiekvieną parinktą ir taikomą kokybės siektiną normą turėtų būti numatyta pranešti Komisijai;
kadangi valstybės narės turėtų stengtis užtikrinti, kad pagal šią direktyvą priimtos priemonės nedidintų dirvožemio ar oro taršos;
kadangi, be to, siekiant veiksmingai įgyvendinti šią direktyvą, valstybės narės turi numatyti vandenų, į kuriuos išleidžiamos medžiagos, monitoringą; kadangi Direktyva 76/464/EEB nenumato įgaliojimų tokiam monitoringui įvesti; kadangi Sutartyje konkretūs įgaliojimai nenumatyti, reikia remtis jos 235 straipsniu;
kadangi tam tikriems svarbiems šių medžiagų keliamos taršos šaltiniams, kuriems netaikomos Bendrijos ribinės vertės ar nacionalinės teršalų išleidimo normos, turėtų būti sukurtos specialios programos taršai panaikinti; kadangi tokių įgaliojimų Direktyvoje 76/464/EEB nėra numatyta; kadangi dėl to, kad konkrečių įgaliojimų Sutartyje nenumatyta, reikia remtis jos 235 straipsniu;
kadangi požeminiam vandeniui ši direktyva gali būti netaikoma, nes jiems taikoma Direktyva 80/68/EEB [5];
kadangi siekiant veiksmingai įgyvendinti šią direktyvą, svarbu, kad Komisija kas penkerius metus Tarybai atsiųstų lyginamąjį vertinimą, kaip valstybės narės ją įgyvendina;
kadangi ši direktyva turi būti pakeista ir papildyta pagal Komisijos pasiūlymus ir mokslo žinias apie minėtų medžiagų nuodingumą, patvarumą ir kaupimąsi gyvuose organizmuose bei nuosėdose arba geriausias prieinamas technikos priemones; kadangi būtina šia direktyva numatyti papildomas priemones kitų pavojingų medžiagų atžvilgiu ir jos priedų turinio pakeitimus,
PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:
1 straipsnis
1. Ši direktyva
- pagal Direktyvos 76/464/EEB 6 straipsnio 1 dalį nustato išmetamų teršalų, minimų 2 straipsnio a punkte, išleidimo su nuotekomis iš pramonės įmonių, kaip apibrėžta 2 straipsnio e punkte, normų ribines vertes,
- pagal Direktyvos 76/464/EEB 6 straipsnio 2 dalį nustato kokybės siektinas normas vandenims, į kuriuos išleidžiamos šios direktyvos 2 straipsnio a punkte minimos medžiagos,
- pagal Direktyvos 76/464/EEB 6 straipsnį 4 dalį nustato terminus, kada turi būti pradėtos vykdyti valstybių narių kompetentingų institucijų išduotuose leidimuose nurodytos sąlygos dėl išleidžiamų teršalų,
- pagal Direktyvos 76/464/EEB 12 straipsnio 1 dalį nustato pamatinius matavimo metodus, leidžiančius nustatyti šios direktyvos 2 straipsnio a punkte minimų medžiagų kiekį nuotekose ir vandenyse,
- pagal Direktyvos 76/464/EEB 6 straipsnio 3 dalį nustato monitoringą,
- reikalauja, kad valstybės narės bendradarbiautų, kai nuotekos teršia ne vienos, o kelių valstybių narių vandenis,
- reikalauja, kad valstybės narės sudarytų programas, siekiančias vengti ar visai panaikinti taršą iš 5 straipsnyje minimų šaltinių,
- I priede numato bendrąsias nuostatas, kurios taikomos visoms 2 straipsnio a punkte minimoms medžiagoms ir yra ypač susijusios su teršalų išleidimo normų ribinėmis vertėmis (A dalis), kokybės siektinomis normomis (B dalis) ir matavimo pamatiniais metodais (C dalis),
- II priede nustato specialias nuostatas, kurios išplečia ir papildo nurodytas dalis atskirų medžiagų atžvilgiu.
2. Ši direktyva taikoma vandenims, minimiems Direktyvos 76/464/EEB 1 straipsnyje, išskyrus požeminius vandenis.
2 straipsnis
Šioje direktyvoje:
a) "medžiagos" reiškia
tokias pavojingas medžiagas, priklausančias medžiagų kategorijoms ir grupėms, įrašytoms į Direktyvos 76/464/EEB priedo I sąrašą, kurios nurodytos šios direktyvos II priede;
b) "ribinės vertės" reiškia
vertes, nurodytas II priedo A dalyje, taikomas a punkte nurodytoms medžiagoms;
c) "kokybės siektinos normos" reiškia
II priedo B dalyje nurodytus reikalavimus, taikomus a punkte nurodytoms medžiagoms;
d) "medžiagų apdorojimas" reiškia
bet kurį pramoninį procesą, susijusį su a punkte minimų medžiagų gamyba, perdirbimu ar panaudojimu, arba bet kurį kitą pramoninį procesą, kuriame tokios medžiagos yra absoliučiai būtinos;
e) "pramonės įmonė" reiškia
įmonę, kurioje apdorojamos a punkte minimos medžiagos ar bet kurios kitos medžiagos, kurių sudėtyje yra a punkte minimų medžiagų;
f) "esama įmonė" reiškia
pramonės įmonę, kuri veikia praėjus 12 mėnesių nuo pranešimo apie šią direktyvą dienos arba atitinkamais atvejais praėjus 12 mėnesių po šią direktyvą pakeičiančios ir su tokiomis įmonėmis susijusios direktyvos pranešimo;
g) "nauja įmonė" reiškia:
- bet kurią įmonę, kuri pradeda veikti praėjus daugiau kaip 12 mėnesių nuo pranešimo apie šią direktyvą dienos arba atitinkamais atvejais praėjus daugiau kaip 12 mėnesių po šią direktyvą pakeičiančios ir su tokiomis įmonėmis susijusios direktyvos pranešimo,
- esamą pramonės įmonę, kurios pajėgumai apdoroti tokias medžiagas yra smarkiai padidinti praėjus daugiau kaip 12 mėnesių nuo pranešimo apie šią direktyvą dienos arba atitinkamais atvejais daugiau kaip 12 mėnesių po šią direktyvą pakeičiančios ir su tokiomis įmonėmis susijusios direktyvos pranešimo.
3 straipsnis
1. Ribinės vertės, terminai, kada reikia pradėti laikytis ribinių verčių, ir nuotekų monitoringo tvarka yra nustatyti priedų A dalyje.
2. Ribinės vertės paprastai taikomos ten, kur 2 straipsnio (a) punkte minimų medžiagų turinčios nuotekos išleidžiamos iš pramonės įmonės.
Jei tam tikrų medžiagų atveju būtų reikalinga nustatyti kitas vietas, kuriose turėtų būti taikomos ribinės vertės, tokios vietos turi būti išvardytos II priede.
Kai tokių medžiagų turinčios nuotekos valomos už pramonės įmonės ribų joms šalinti skirtoje valymo įmonėje, valstybės narės gali leisti ribines vertes taikyti toje vietoje, kur nuotekos išleidžiamos iš valymo įmonės.
3. Direktyvos 76/464/EEB 3 straipsnyje minimų leidimų nuostatos turi būti tokios pat griežtos kaip ir šios direktyvos priedų A dalyje išdėstytos nuostatos, išskyrus atvejus, kai valstybė narė laikosi Direktyvos 76/464/EEB 6 straipsnio 3 dalies pagal šios direktyvos priedų B dalį.
Leidimus būtina peržiūrėti bent kas ketverius metus.
4. Nepažeisdamos savo prievolių pagal 1, 2 ir 3 dalis ir Direktyvos 76/464/EEB nuostatų, valstybės narės gali išduoti leidimus naujoms įmonėms tik tada, jei toms įmonėms taikomos normos atitinka geriausias prieinamas technikos priemones taršai pagal minėtos direktyvos 2 straipsnį pašalinti arba neleidžia iškraipyti konkurencijos.
Kokį metodą valstybė narė betaikytų, kai numatomos priemonės dėl techninių priežasčių neatitinka geriausių prieinamų technikos priemonių, ji prieš išduodama leidimą pateikia Komisijai įrodymus, pagrindžiančius tokias priežastis.
Komisija nedelsiant tokius įrodymus persiunčia kitoms valstybėms narėms ir kuo greičiau visoms valstybėms narėms atsiunčia pranešimą, išdėstydama savo nuomonę apie antrojoje pastraipoje minimą nukrypti leidžiančią nuostatą. Jei reikia, kartu ji pateikia Tarybai atitinkamus pasiūlymus.
5. Pamatinis tyrimo metodas, taikytinas nustatant 2 straipsnio a punkte minimas medžiagas, aprašytas II priedo C dalyje. Kiti metodai gali būti naudojami su sąlyga, jei tokių metodų aptikimo riba, tikslumas ir patikimumas yra neprastesnis, kaip ir metodų, nurodytų II priedo C dalyje.
6. Valstybės narės užtikrina, kad pagal šią direktyvą taikomos priemonės nepadidintų tokių medžiagų keliamos taršos kitoje aplinkoje, ypač dirvožemyje ir ore.
4 straipsnis
Atitinkamos valstybės narės yra atsakingos už vandenų, į kuriuos išleidžiamos nuotekos iš pramonės įmonių ir kitų svarbesnių šaltinių, monitoringą.
Kai nuotekos teršia ne vienos, o kelių valstybių narių vandenis, tos valstybės narės turi bendradarbiauti, derindamos monitoringą.
5 straipsnis
1. Medžiagoms, kurios konkrečiai minimos II priede, valstybės narės sudaro specialias programas, kuriomis būtų siekiama išvengti ar pašalinti šių medžiagų keliamą taršą iš šaltinių (įskaitant grupinius ir pasklidusius šaltinius), kuriems netaikomos Bendrijos ribinės vertės taisyklės ar nacionalinės teršalų normos.
2. Programose turi būti numatomos tinkamiausios priemonės ir būdai, kuo pakeisti bei kaip sulaikyti ir (ar) perdirbti 1 dalyje minimas medžiagas.
3. Specialios programos turi būti įgyvendintos ne vėliau kaip praėjus penkeriems metams nuo pranešimo apie direktyvą, taikomą konkrečiai toms medžiagoms, dienos.
6 straipsnis
1. Komisija, remdamasi informacija, kurią jai paprašius, teikia valstybės narės pagal Direktyvos 76/464/EEB 13 straipsnį, atlieka lyginamąjį vertinimą, kaip valstybės narės įgyvendina šią direktyvą. Informacijoje pirmiausia nurodoma:
- duomenys apie leidimuose nustatytas medžiagų išleidimo normas,
- į 1 straipsnio 2 dalyje minimus vandenis išleidžiamų medžiagų inventorinis sąrašas,
- kaip laikomasi ribinių verčių ar kokybės siektinų normų, išdėstytų II priedo A ir B dalyse,
- vandenų, kuriuos teršia išleidžiamos nuotekos, 4 straipsnyje minimo monitoringo rezultatai,
- 5 straipsnyje minimos specialiosios taršos vengimo ar pašalinimo programos.
2. Šio straipsnio 1 dalyje minimą lyginamąjį vertinimą Komisija siunčia Tarybai kas penkerius metus, o pirmą kartą - praėjus ketveriems metams po šios direktyvos pranešimo.
3. Jei pasikeičia mokslo žinios apie 2 straipsnio a punkte minimų medžiagų toksiškumą, patvarumą ir kaupimąsi gyvuose organizmuose ir nuosėdose, arba jei patobulėja geriausios prieinamos technikos priemonės, Komisija pateikia Tarybai atitinkamus pasiūlymus prireikus sugriežtinti ribines vertes ir kokybės siektinas normas arba nustatyti papildomas ribines vertes ir papildomas kokybės siektinas normas.
7 straipsnis
1. Valstybės narės priima nuostatas, kurios, įsigaliojusios iki 1988 m. sausio 1 d., įgyvendina šią direktyvą. Apie tai jos nedelsdamos praneša Komisijai.
2. Valstybės narės pateikia Komisijai šios direktyvos taikymo srityje priimtų pagrindinių nacionalinės teisės aktų nuostatų tekstus tuojau po jų priėmimo.
8 straipsnis
Ši direktyva skirta valstybėms narėms.
Priimta Liuksemburge, 1986 m. birželio 12 d.