Tarybos direktyva
1969 m. gruodžio 15 d.
dėl valstybių narių įstatymų, reglamentuojančių krištolo stiklą, suderinimo
(69/493/EEB)
EUROPOS BENDRIJŲ TARYBA,
atsižvelgdama į Europos ekonominės bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 100 straipsnį,
atsižvelgdama į Komisijos pasiūlymą,
atsižvelgdama į Europos Parlamento nuomonę [1],
atsižvelgdama į Ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę,
kadangi kai kurių valstybių narių taisyklės dėl tam tikrų krištolo stiklo gaminių pavadinimų ir nuo šių pavadinimų priklausančios privalomos gaminių sudėties skiriasi; kadangi tie skirtumai trukdo prekybai tokiais gaminiais ir gali iškreipti konkurenciją Bendrijoje;
kadangi šios kliūtys bendrajai rinkai kurti ir tinkamai funkcionuoti gali būti pašalintos visoms valstybėms narėms priėmus vienodus reikalavimus;
kadangi Bendrijai tvirtinti pateiktų nuostatų dėl įvairių krištolo stiklo klasių pavadinimų bei šių klasių charakteristikų tikslas yra dvejopas - ginti pirkėją nuo klastojimo ir ginti gamintoją, kuris laikosi šių nuostatų;
kadangi Bendrijos taisyklių sistemos įgyvendinimas reikalauja standartinių būdų krištolo stiklo gaminių paženklintų šioje direktyvoje pateiktais klasių pavadinimais cheminėms ir fizinėms savybėms nustatyti,
PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:
1 straipsnis
Ši direktyva taikytina tik Bendrojo muitų tarifo Nr. 70.13 kategorijos gaminiams.
2 straipsnis
Valstybės narės įsipareigoja imtis visų reikiamų priemonių, užtikrinančių, kad 1 straipsnyje minėtų gaminių sudėtis, gamybos charakteristikos ir ženklinimas bei bet koks viešas tokių gaminių aptarimas atitiks šioje direktyvoje bei jos prieduose nurodytus apibrėžimus ir taisykles.
3 straipsnis
Valstybės narės įsipareigoja imtis visų reikiamų priemonių uždrausti, kad I priedo b skiltyje esantys klasių pavadinimai nebūtų naudojami komerciniais tikslais gaminiams, neturintiems I priedo d-g skiltyse nurodytų atitinkamų charakteristikų.
4 straipsnis
1. Jeigu gaminys, patenkantis į šios direktyvos taikymo sritį, paženklintas vienu iš I priedo b skiltyje pateiktų klasių pavadinimų, jis taip pat gali būti ženklinamas atitinkamu šio priedo h ir i skiltyse pateiktu ir aprašytu atpažinimo ženklu.
2. Valstybės narės įsipareigoja imtis visų reikiamų priemonių užtikrinti, kad jei gaminio prekės ženklo, įmonės pavadinimo ar bet kokio kito įrašo pagrindinėje dalyje, būdvardyje ar šaknyje yra vienas iš I priedo b ir c skiltyse esančių klasių pavadinimų ar koks kitas galintis suklaidinti įrašas, tuoj pat po prekės ženklo, įmonės pavadinimo ar bet kokio kito įrašo išsiskiriančiu šriftu turi būti pateikiama:
a) klasės pavadinimas, jei šio gaminio charakteristikos atitinka pateiktas I priedo d-g skiltyse;
b) tikslūs gaminio parametrai, jei jis neturi I priedo d-g skiltyse išvardytų charakteristikų.
5 straipsnis
I priede pateikti klasių pavadinimai bei atpažinimo ženklai gali būti pateikiami vienoje ir toje pačioje etiketėje.
6 straipsnis
Tik II priede išdėstyti metodai naudojami patikrinti, kad tam tikrais klasių pavadinimais ir atpažinimo ženklais paženklintų gaminių savybės atitinka pateiktas I priedo d-g skiltyse.
7 straipsnis
Eksportui iš Bendrijos skirtiems gaminiams šios direktyvos nuostatos netaikomos.
8 straipsnis
Valstybės narės patvirtina priemones, kurios, įsigaliojusios per 18 mėnesių nuo pranešimo apie šią direktyvą, ją įgyvendina, ir apie tai nedelsdamos praneša Komisijai. Valstybės narės užtikrina, kad tuoj pat po pranešimo apie šią direktyvą jos laiku informuos Komisiją apie visus su direktyvos nagrinėjama sritimi susijusių siūlomų priimti pagrindinių įstatymų ir kitų teisės aktų nuostatų projektus, suteikdamos Komisijai galimybę laiku pateikti savo pastabas.
9 straipsnis
Ši direktyva skirta valstybėms narėms.
Priimta Briuselyje, 1969 m. gruodžio 15 d.