Tarybos Direktyva
1974 m. birželio 4 d.
dėl savarankiškai dirbančių asmenų ir tarpininkų, užsiimančių toksiškų produktų prekyba ir jų platinimu, įsisteigimo laisvės ir laisvės teikti paslaugas
(74/557/EEB)
EUROPOS BENDRIJŲ TARYBA,
atsižvelgdama į Europos ekonominės bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 54 straipsnio 2 bei 3 dalis ir į 63 straipsnio 2 bei 3 dalis,
atsižvelgdama į Bendrąją įsisteigimo laisvės apribojimų panaikinimo programą [1], ypač į jos IV A ir C antraštines dalis,
atsižvelgdama į Bendrąją laisvės teikti paslaugas apribojimų panaikinimo programą [2], ypač į jos V C antraštinę dalį,
atsižvelgdama į 1964 m. vasario 25 d. Tarybos direktyvą 64/223/EEB dėl įsisteigimo laisvės ir laisvės teikti didmeninės prekybos paslaugas [3],
atsižvelgdama į 1964 m. vasario 25 d. Tarybos direktyvą 64/224/EEB dėl įsisteigimo laisvės ir laisvės teikti tarpininkavimo paslaugas prekybos, pramonės ir smulkaus verslo srityje [4],
atsižvelgdama į 1968 m. spalio 15 d. Tarybos direktyvą 68/363/EEB dėl savarankiškai dirbančių asmenų, užsiimančių mažmenine prekyba, įsisteigimo laisvės ir laisvės teikti paslaugas [5],
atsižvelgdama į Komisijos pasiūlymą,
atsižvelgdama į Europos Parlamento nuomonę [6],
atsižvelgdama į Ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę [7],
kadangi bendrosiose programose numatyta panaikinti bet kokią diskriminaciją dėl priklausymo vienai ar kitai valstybei steigiantis ar teikiant paslaugas:
- prekybos, pramonės ir smulkaus verslo tarpininkų didmeninės prekybos veikloje iki antrojo etapo antrųjų metų pabaigos,
- mažmeninės prekybos veikloje pasibaigus pereinamojo laikotarpio antrojo etapo antriesiems metams ir iki antrojo etapo pabaigos;
kadangi Direktyvos 64/223/EEB, 64/224/EEB ir 68/363/EEB netaikomos toksiškiems produktams, nes, atsižvelgiant į konkrečias dėl visuomenės sveikatos apsaugos kylančias problemas, tiems produktams yra taikomos valstybių narių įstatymų ir kitų teisės aktų nuostatos;
kadangi pirmiau minėtos Direktyvos 64/223/EEB ir 68/363/EEB taip pat netaikomos didmeninei prekybai patogenais, šios srities tarpininkams ir mažmeninei prekybai patogenais; kadangi vis dėlto, nors pagal 1965 m. sausio 26 d. Tarybos direktyvą 65/65/EEB dėl įstatymų ir kitų teisės aktų, susijusių su patentuotais vaistais, suderinimo [8] su pakeitimais, padarytais Direktyva 66/454/EEB [9], patogenai priskiriami prie žmonėms ar gyvūnams skirtų vaistinių preparatų, tik tie patogenai, kurie vadinami "biologiniais žemės ūkiui skirtais pesticidais", yra minėtų veiklos sričių objektas; kadangi dėl to laisvės teikti paslaugas ir įsisteigimo laisvės apribojimus panaikinti galima tik tokių pesticidų prekybos ir platinimo srityje;
kadangi paaiškėjo, jog reikėtų laiku imtis priemonių ankstesnėse dviejose preambulės pastraipose minėtoms priemonėms reguliuoti Bendrijos lygiu atsižvelgiant į pavojingą poveikį, kurį toksiški produktai gali tiesiogiai ar netiesiogiai per aplinką daryti žmonių sveikatai, gyvūnams ir augalams;
kadangi prekybos, pramonės ir smulkaus verslo tarpininkų veikla yra Direktyvų 64/224/EEB ir 68/363/EEB objektas; kadangi su toksiškais produktais ir patogenais susijusi tarpininkų veikla nepriklauso šių direktyvų taikymo sričiai; kadangi ši direktyva taip pat yra skirta tarpininkų veiklai liberalizuoti; kadangi šioje direktyvoje atitinkamos sąvokos "prekyba ir platinimas" apima ir šių sričių tarpininkų veiklą;
kadangi Bendrojoje įsisteigimo laisvės apribojimų panaikinimo programoje numatyta, kad turi būti panaikinti teisės jungtis į profesines organizacijas apribojimai, jei atitinkamo asmens profesinė veikla yra neatsiejama nuo naudojimosi šia teise;
kadangi tokią pagal darbo sutartį dirbančių asmenų, kurie lydi paslaugas teikiantį asmenį arba jam atstovauja, padėtį reglamentuos pagal Sutarties 48 ir 49 straipsnius priimtos nuostatos;
kadangi jau yra priimtos arba bus priimtos atskiros visoms savarankiškai dirbančių asmenų veiklos rūšims taikomos direktyvos dėl naudos gavėjų judėjimo ir buvimo vietos, taip pat, jei būtina, direktyvos dėl apsaugos priemonių, kurių valstybės narės reikalauja iš bendrovių ir firmų savo ir kitų narių interesams apsaugoti, koordinavimo;
kadangi kai kuriose valstybėse narėse toksiškų produktų prekybai, platinimui ir profesionaliam jų naudojimui taikomos su minėto verslo pradėjimu susijusios taisyklės, tuo tarpu kitos valstybės prireikus įgyvendins tokias taisykles; kadangi dėl to atskira direktyva turėtų būti patvirtintos tam tikros specialios pereinamojo laikotarpio priemonės, kurios padėtų kitų valstybių narių nacionaliniams subjektams pradėti su prekyba toksiškais produktais susijusį verslą ir juo verstis,
PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:
1 straipsnis
Valstybės narės fiziniams asmenims, bendrovėms ir firmoms, kuriems taikoma bendrųjų įsisteigimo laisvės ir laisvės teikti paslaugas apribojimų panaikinimo programų I antraštinė dalis (toliau - naudos gavėjai), panaikina šių bendrųjų programų III antraštinėje dalyje minėtus apribojimus, susijusius su teise pradėti 2 straipsnyje nurodytas veiklos rūšis ir jomis užsiimti.
2 straipsnis
1. Ši direktyva taikoma savarankiškai dirbančių asmenų veiklos rūšims, susijusioms su prekyba ir platinimu toksiškų produktų (medžiagų ir preparatų) bei žemės ūkyje naudojamų biologinių pesticidų, kurie nepateko į Direktyvų 64/223/EEB, 64/224/EEB ir 68/363/EEB taikymo sritį pagal atitinkamai jų 2 straipsnio 1 dalį, 4 straipsnio 1 dalies penktą įtrauką ir 2 straipsnio 1 dalį.
2. Dėl pavojingo poveikio, kurį šio straipsnio 1 dalyje minėti produktai gali daryti žmonių sveikatai, gyvūnams ir augalams, pagal valstybių narių teisės aktus jiems taikomos atskiros nuostatos (tokie produktai yra išvardyti priede). Valstybė narė praneša Komisijai apie padarytus šių sąrašų pakeitimus, o ši apie tai praneša kitoms valstybėms narėms.
3. Ši direktyva netaikoma prekybai Direktyvoje 65/65/EEB apibrėžtais vaistais ir jų platinimui, taip pat keliaujančių prekiautojų, gatvės prekiautojų ir prekiautojų išnešiojamomis prekėmis komercinei veiklai.
3 straipsnis
1. 2 straipsnyje nurodytoms veiklos rūšims taikomi apribojimai panaikinami, nepaisant kuria nors iš minėtų veiklos rūšių besiverčiantiems asmenims taikomo apibūdinimo.
2. Įprasti valstybėse narėse vartojami asmenų, kurie užsiima prekybos tarpininkų veikla, apibūdinimai yra nurodyti Tarybos direktyvos 64/224/EEB 3 straipsnyje.
4 straipsnis
1. Visų pirma valstybės narės panaikina apribojimus, kurie:
a) neleidžia naudos gavėjams įsisteigti arba teikti paslaugas priimančiojoje valstybėje narėje tokiomis pat sąlygomis ir tokiomis pat teisėmis kaip ir tos valstybės narės nacionaliniai subjektai;
b) egzistuoja dėl administracinės praktikos, dėl kurios naudos gavėjai yra diskriminuojami, palyginti su tos valstybės narės nacionaliniais subjektais.
2. Būtina panaikinti ir tuos apribojimus, kurie atsiranda dėl nuostatų, neleidžiančių arba ribojančių galimybę naudos gavėjams įsisteigti arba teikti paslaugas, kadangi:
a) Belgijoje:
jis privalo turėti carte professionnelle (1965 m. vasario 19 d. įstatymo 1 straipsnis);
b) Prancūzijoje:
- jis privalo turėti carte d'identité d'entrager commerçant (1938 m. lapkričio 12 d. įstatymo galią turintis dokumentas, 1939 m. vasario 2 d. potvarkis, 1940 m. spalio 8 d. įstatymas, 1954 m. balandžio 10 d. įstatymas, 1959 m. liepos 9 d. potvarkis Nr. 59-852),
- jam nesuteikiama teisė pratęsti komercinę nuomą (1953 m. rugsėjo 30 d. potvarkio 38 straipsnis);
c) Liuksemburge
ribotas užsienio nacionaliniams subjektams išduodamų leidimų galiojimo terminas (1962 m. birželio 2 d. įstatymo 21 straipsnis).
5 straipsnis
1. Valstybės narės garantuoja naudos gavėjų teisę jungtis į profesines organizacijas tomis pačiomis sąlygomis ir tomis pačiomis teisėmis bei įsipareigojimais kaip ir jų pačių piliečiai.
2. Įsisteigus teisė jungtis į profesines organizacijas taip pat reiškia teisę būti išrinktam ar paskirtam į tokių organizacijų vadovaujančias pareigas. Tačiau į tokias pareigas gali būti skiriami tik savi piliečiai, jei pagal įstatymo ar taisyklių nuostatas konkreti organizacija vykdo oficialias valdžios funkcijas.
3. Liuksemburgo Didžiojoje Hercogystėje narystė Chambre de commerce arba Chambre des métiers nesuteikia naudos gavėjams teisės dalyvauti rinkimuose į tų rūmų valdymo organus.
6 straipsnis
Nė viena valstybė narė savo piliečiams, vykstantiems į kitą valstybę narę užsiimti 2 straipsnyje minėta veikla, neteikia pagalbos, kuri galėtų iškreipti įsisteigimo sąlygas.
7 straipsnis
1. Jei priimančioji valstybė narė iš savo nacionalinių subjektų, norinčių imtis 2 straipsnyje minėtos veiklos, reikalauja geros reputacijos patvirtinimo bei įrodymo, jog jiems anksčiau nebuvo paskelbtas bankrotas, arba vieno iš šių įrodymų, ta valstybė kaip pakankamą įrodymą iš kitų valstybių narių nacionalinių subjektų priima išrašą iš "teismo dokumento" arba, jei to padaryti negalima, iš kito lygiaverčio dokumento, išduoto kilmės valstybės narės ar tos valstybės narės, iš kurios užsienio pilietis atvyksta, kompetentingos teismo ar administracinės institucijos, liudijantį, kad visi reikalavimai buvo įvykdyti.
2. Jei priimančioji valstybė narė savo nacionaliniams subjektams, norintiems imtis 2 straipsnyje minėtos veiklos, kelia tam tikrus reikalavimus, susijusius su gera reputacija, tačiau šio straipsnio 1 dalyje minėtas dokumentas neįrodo, kad tokie reikalavimai yra įvykdyti, ta valstybė kaip pakankamą įrodymą iš kitų valstybių narių nacionalinių subjektų priima kilmės valstybės narės ar tos valstybės narės, iš kurios užsienio pilietis atvyksta, kompetentingos teismo ar administracinės institucijos išduotą pažymą, liudijančią, kad visi reikalingi reikalavimai buvo įvykdyti. Pažymoje pateikiami konkretūs faktai, kurie priimančiojoje šalyje laikomi svarbiais.
3. Jei kilmės šalis arba šalis, iš kurios užsienio pilietis atvyksta, neišduoda šio straipsnio 1 dalyje minėto dokumento ar 2 dalyje minėtos pažymos, liudijančios gerą reputaciją ar tai, kad jam anksčiau nebuvo paskelbtas bankrotas, toks liudijimas gali būti pakeistas priesaikos deklaracija, o valstybėse, kuriose nėra numatyta priesaikos deklaracija, - iškilminga deklaracija, suinteresuoto asmens duodama tos šalies, iš kurios minėtas asmuo atvyksta, kompetentingai teismo ar administracinei institucijai, o tam tikrais atvejais - notarui; tokia institucija ar notaras išduoda pažymėjimą, liudijantį priesaikos deklaracijos ar iškilmingos deklaracijos autentiškumą. Deklaracija dėl to, kad anksčiau nebuvo paskelbtas bankrotas, gali būti pateikiama minėtos šalies kompetentingai profesinei ar verslo organizacijai.
4. Pagal šio straipsnio 1 ir 2 dalis išduotų dokumentų negalima pateikti praėjus daugiau kaip trims mėnesiams po jų išdavimo dienos.
5. Per 8 straipsnyje nustatytą laiką valstybės narės paskiria kompetentingas institucijas ir įstaigas, kurios išduoda šio straipsnio 1 ir 2 dalyse nurodytus dokumentus, ir apie tai nedelsdamos praneša kitoms valstybėms narėms bei Komisijai.
6. Jei priimančiojoje valstybėje narėje reikalaujama finansinės būklės įrodymo, ta valstybė kilmės valstybės narės arba šalies, iš kurios užsienio pilietis atvyksta, bankų išduotas pažymas laiko lygiavertėmis pažymoms, išduotoms jos pačios teritorijoje.
8 straipsnis
Per šešis mėnesius nuo pranešimo apie direktyvą dienos valstybės narės patvirtina priemones, būtinas, kad būtų laikomasi šios direktyvos, ir apie tai nedelsdamos praneša Komisijai.
9 straipsnis
Ši direktyva skirta valstybėms narėms.
Priimta Liuksemburge, 1974 m. birželio 4 d.