KOMISIJOS DIREKTYVA
1991 m. sausio 16 d.
papildanti Tarybos direktyvą 88/388/EEB dėl valstybių narių įstatymų, susijusių su maisto produktuose naudojamomis kvapiosiomis medžiagomis ir jų gamybos žaliavomis, suderinimo
(91/71/EEB)
EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA,
atsižvelgdama į Europos ekonominės bendrijos steigimo sutartį,
atsižvelgdama į 1988 m. birželio 22 d. Tarybos direktyvą 88/388/EEB dėl valstybių narių įstatymų, susijusių su maisto produktuose naudojamomis kvapiosiomis medžiagomis ir jų gamybos žaliavomis, suderinimo (1), ypač į jos 6 straipsnio 4 dalį,
kadangi valstybių narių įstatymų ir kitų teisės aktų dėl galutiniam vartotojui parduoti skirtų kvapiųjų medžiagų ženklinimo skirtumas gali trukdyti laisvai šių produktų apyvartai ir sudaryti sąlygas nelygiavertei konkurencijai;
kadangi pagrindinis visų teisinių nuostatų, reglamentuojančių kvapiųjų medžiagų ženklinimą, tikslas turėtų būti būtinybė informuoti ir apsaugoti vartotoją;
kadangi, vadovaujantis Tarybos direktyvos 88/388/EEB 10 straipsnyje nustatyta tvarka, Maisto produktų nuolatiniam komitetui buvo pateiktas priemonių, kurių turi būti imtasi, projektas, ir komitetas savo nuomonės nepareiškė; kadangi po to vadovaudamasi ta pačia tvarka Komisija pasiūlymą dėl priemonių, kurių turi būti imtasi, pateikė Tarybai;
kadangi Taryba iki tam tikslui skirtų trijų mėnesių pabaigos nepatvirtino jokių priemonių, ir Komisija turi patvirtinti siūlomą priemonę,
PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:
1 straipsnis
Pridedamas toks straipsnis:
„9a straipsnis
1. Kvapiosios medžiagos, kurios skirtos parduoti galutiniam vartotojui, negali būti parduodamos, jei ant jų etikečių nėra aiškiai matomos, įskaitomos ir neištrinamos privalomos informacijos:
a)
arba žodžio „kvapioji medžiaga“, arba specifinio kvapiosios medžiagos pavadinimo arba apibūdinimo;
b)
arba užrašo „skirta maisto produktams“, arba konkrečios nuorodos į maisto produktą, kuriam yra skirta tokia kvapioji medžiaga;
c)
tinkamumo vartoti termino pagal Tarybos direktyvos 79/112/EEB (2) 3 straipsnio 1 dalies Nr. 4 ir 9 straipsnį;
d)
jei reikia, specialių laikymo ir vartojimo sąlygų;
e)
vartojimo rekomendacijų, jeigu jų nebuvimas užkirstų kelią tinkamam kvapiųjų medžiagų vartojimui;
f)
neto kiekis, išreikštas masės ar tūrio vienetais;
g)
gamintojo, pakuotojo arba Bendrijoje įsisteigusio pardavėjo vardas arba įmonės pavadinimas ir adresas;
h)
prekių partijos nuoroda arba žymuo pagal Tarybos direktyvą 89/396/EEB (3);
i)
jei tai yra kvapiųjų medžiagų mišinys su kitomis medžiagomis, svorio mažėjimo tvarka nurodoma:
-
kvapioji medžiaga arba kvapiosios medžiagos pagal pirmiau minėtą a punktą,
-
kitų medžiagų pavadinimai arba, jei įmanoma, ir jų E numeriai.
2. Žodžiu „natūralios“ arba bet kuriuo kitu žodžiu, kurio reikšmė iš esmės yra ta pati, gali būti vadinamos tik kvapiosios medžiagos, kurioje kvapiosios medžiagos komponento sudėtyje yra tik tų kvapiųjų medžiagų, kurios apibrėžtos 1 straipsnio 2 dalies b punkto i papunktyje ir (arba) kvapiųjų medžiagų preparatų, kaip apibrėžta 1 straipsnio 2 dalies c punkte. „Natūralia“ arba bet kuriuo kitu žodžiu, iš esmės turinčiu tą pačią reikšmę, negali būti vadinama prekybai skirta kvapioji medžiaga, kurios etiketėje yra nuoroda, kad tai maisto produktas arba kvapiosios medžiagos žaliava, nebent toks kvapiosios medžiagos komponentas yra tam tikrų fizinių, fermentacijos ar mikrobiologinių procesų arba tradicinių maisto gamybos procesų būdu išskirtas iš natūralaus maisto produkto arba tokio kvapiosios medžiagos šaltinio.
3. Šiame straipsnyje reikalaujama informacija turi būti pateikta pirkėjui lengvai suprantama kalba, nebent buvo imtasi kitų priemonių užtikrinti, kad pirkėjas būtų informuotas. Ši nuostata nereiškia, kad minėta informacija negali būti pateikiama įvairiomis kalbomis.“
2 straipsnis
1. Jei būtina, valstybės narės atitinkamai iš dalies pakeičia savo įstatymus ir kitus teisės aktus, kad:
-
šios direktyvos reikalavimus atitinkančiais produktais būtų leista prekiauti ne vėliau kaip nuo 1992 m. birželio 30 dienos,
-
draudimas prekiauti šios direktyvos reikalavimų neatitinkančiais produktais įsigaliotų nuo 1994 m. sausio 1 dienos.
Apie tai jos nedelsdamos praneša Komisijai.
2. Valstybės narės, priimdamos visas šias nuostatas, daro jose nuorodą į šią direktyvą arba tokia nuoroda daroma jas oficialiai skelbiant. Nuorodos darymo tvarką nustato valstybės narės.
3 straipsnis
Ši direktyva skirta valstybėms narėms.
Priimta Briuselyje, 1991 m. sausio 16 d.