KOMISIJOS SPRENDIMAS
2005 m. gegužės 3 d.
dėl pagalbos schemos - Vokietija - su savivaldos infrastruktūra tiesiogiai susijusioms įmonėms plėtoti pagal Bendros užduoties „Regioninės ekonomikos struktūros gerinimo“ pagrindų plano II dalies 7 punktą verslo, technologijų ir inkubatorių centrams, teikiantiems patalpas ir bendras paslaugas mažoms bei vidutinėms įmonėms, statyti arba plėtoti 2004-2006 m.
(pranešta dokumentu Nr. C(2005) 1315)
(autentiškas tik tekstas vokiečių kalba)
(Tekstas svarbus EEE)
(2005/782/EB)
EUROPOS BENDRIJU KOMISIJA,
atsižvelgdama į Europos bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 88 straipsnio 2 dalies pirmąją pastraipą,
atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos ekonominės erdvės, ypač į jos 62 straipsnio 1 dalies a punktą,
atsižvelgdama į 1999 m. kovo 22 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 659/1999, nustatantį išsamias EB sutarties 93 straipsnio taikymo taisykles (1), ypač į 7 straipsnį,
pakvietusi suinteresuotas šalis pateikti savo pastabas pagal pirmiau nurodytus straipsnius (2) ir atsižvelgdama į šias pastabas,
kadangi:
I. PROCEDŪRA
(1)
2002 m. rugsėjo 19 d. laišku Komisijai, kurį 2002 m. rugsėjo 20 d. užregistravo Komisijos Generalinis sekretoriatas, Vokietija informavo apie minėtą pagalbos schemą pagal EB sutarties 88 straipsnio 3 dalį. Nors Vokietija traktavo priemonę ne kaip valstybės pagalbą, kaip apibrėžta EB sutarties 87 straipsnio 1 dalyje, ji pranešė Komisijai apie šią priemonę siekdama teisinio tikrumo. Byla buvo užregistruota kaip valstybės pagalba Nr. N 644/g/2002. 2002 m. spalio 9 d., 2003 m. sausio 17 d., 2003 m. birželio 30 d. ir 2003 m. rugsėjo 25 d. laiškais Komisija paprašė papildomos informacijos. Šią informaciją Vokietija pateikė 2002 m. lapkričio 18 d., 2003 m. vasario 11 d. ir 12 d., 2003 m. liepos 24 d. ir 2003 m. spalio 30 d. laiškais. 2003 m. lapkričio 26 d. laišku Vokietija sutiko pratęsti dviejų mėnesių terminą iki 2004 m. vasario 5 d. pagal Reglamento (EB) Nr. 659/1999 4 straipsnio 5 dalį ir pateikė papildomos informacijos.
(2)
2004 m. vasario 18 d. laišku Komisija informavo Vokietiją apie savo sprendimą pradėti procedūrą pagal EB sutarties 88 straipsnio 2 dalį.
(3)
Komisijos sprendimas pradėti procedūrą buvo paskelbtas Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje (3). Komisija paragino suinteresuotas šalis pareikšti savo nuomonę.
(4)
2004 m. lapkričio 2 d. laišku, kuris buvo užregistruotas 2004 m. lapkričio 3 d., Komisija gavo Vokietijos naujovių, technologijų ir inkubatorių centrų asociacijos, ADT - Bundesverband deutscher Innovations-, Technologie- und Gründerzentren e.V. (toliau - ADT), pastabas. 2004 m. lapkričio 15 d. laišku Komisija persiuntė šias pastabas į Vokietiją ir suteikė jai galimybę pateikti savo nuomonę. Tačiau Vokietija nepareiškė savo nuomonės apie šias pastabas.
(5)
2004 m. kovo 19 d. Vokietija atsiuntė savo pastabas. 2004 m. balandžio 22 d. įvyko susitikimas, po kurio Vokietija, gavusi du Komisijos priminimus 2004 m. liepos 9 d. ir rugsėjo 9 d., išsiuntė papildomos informacijos 2004 m. rugsėjo 16 d. laišku, kuris buvo užregistruotas rugsėjo 22 d.2004 m. gruodžio 16 d. įvyko kitas susitikimas, po kurio Vokietija, gavusi 2005 m. vasario 14 d. Komisijos priminimą, atsiuntė papildomos informacijos ir iš dalies pakeitė priemonę 2005 m. kovo 3 d. ir 23 d. laiškais, kurie buvo užregistruoti tomis pačiomis dienomis.
II. RIEMONĖS APRAŠYMAS
(6)
Priemonę bendrai finansuoja Federalinė vyriausybė ir federacinės žemės. Priemonę administruoja federacinių žemių vyriausybės, todėl tam tikrų priemonės elementų tvarkymas atskirose federacinėse žemėse šiek tiek skiriasi.
(7)
Valstybės parama teikiama dotacijų pavidalu centrų operatoriams. Ji sudaro ne daugiau nei 90 % centrų statybos ir plėtros išlaidų. Vykdant šią priemonę finansinę paramą numatoma teikti centrų naudotojams. Tačiau nereikia suprasti, kad centrų operatoriai arba naudotojai gautų pagalbą, kuri padengtų 90 % remtinų išlaidų. Priemonė taikoma tiek EB sutarties 87 straipsnio 3 dalies a ir c punktuose minimiems regionams, tiek neremtiniems regionams (apie 5 % regionų, kuriems taikoma ši priemonė). Priemonė galioja iki 2006 m. gruodžio 31 d.; numatomas apie 120 mln. eurų kasmetinis biudžetas.
(8)
Priemonė skirta teikti tam tikras paslaugas mažoms ir vidutinėms įmonėms (toliau - MVĮ). Pirmiausia MVĮ suteikiama galimybė centre išsinuomoti patalpas. Be to, MVĮ galės šiuose centruose naudotis įvairiomis paslaugomis, pavyzdžiui, konsultacijomis, tyrimais, ir bendradarbiauti, pavyzdžiui, su aukštosiomis mokyklomis ir tyrimo institutais, arba susijungti į vieną tinklą su kitomis įmonėmis.
(9)
Tačiau parama MVĮ teikiama ne tiesiogiai, o taikant sudėtingesnę struktūrą. Vokietija atsakingoms institucijoms, „operatoriams“, skiria lėšas, kuriomis siekiama juos paskatinti pastatyti ar išplėsti pastatą, t. y. verslo, technologijų ir inkubatorių centrą, kad šis centras naudotojams, t. y. MVĮ, galėtų nuomoti patalpas ir teikti paslaugas. Operatoriai turi užtikrinti, kad centras veiks ne trumpiau nei 15 metų.
(10)
Centrų operatoriai paprastai yra savivaldybės ir savivaldybių asociacijos, bet gali būti ir viešosios ar privačios ne pelno asociacijos.
(11)
Centrai paprastai yra arba pelno nesiekiančios komunalinės įmonės, arba atskiri pelno nesiekiantys juridiniai asmenys.
(12)
Yra įvairių centrų rūšių: verslo centrai paprastai siūlo patalpas tam tikro sektoriaus ar visų sektorių visų rūšių MVĮ, o technologijų centrai orientuojasi į mažas įmones, kurios atlieka tyrimus; jie siūlo tyrimams reikalingą įrangą, pavyzdžiui, laboratorijas, konsultavimo paslaugas, ryšius su aukštosiomis mokyklomis ir tyrimo institutais. Inkubatorių centrai yra skirti verslą pradedančioms įmonėms, ypač labai mažoms įmonėms. Tačiau galimi ir mišrūs centrai. Jei ne visos patalpos išnuomojamos tikslinės grupės įmonėms, centrai paprastai pritraukia kitas tikslines grupes. Todėl, pavyzdžiui, technologijų centras iš dalies gali būti naudojamas kaip verslo centras.
(13)
MVĮ, kurios naudojasi centrų teikiamomis paslaugomis (toliau - naudotojai), moka už nuomojamas patalpas nuomos mokestį ir priemokas už kitų priemonių naudojimą (pavyzdžiui, laboratorijų ar specializuotos įrangos) ir (arba), reikalui esant, už konsultavimo paslaugas. Nuomos mokestis ir (arba) kaina už kitas priemones ir (arba) paslaugas gali būti mažesnė už rinkos kainą. Nuomininkai paprastai gali centrais naudotis penkerius metus (išskirtiniais atvejais - aštuonerius metus).
(14)
Šia diagrama paaiškinamas priemonės veikimas:
III. PRIEŽASTYS, DĖL KURIŲ BUVO PRADĖTA PROCEDŪRA
(15)
Sprendime pradėti oficialią tyrimo procedūrą Komisija abejojo, ar priemonė suderinama su bendros rinkos principais, nes Vokietija dėl kelių aspektų nepateikė pakankamai informacijos. Ypač trūko informacijos klausimu, ar valstybės pagalba būtų teikiama visais priemonės lygiais ir pirmiausia ar gautų naudą centrų operatoriai bei centrų paslaugomis besinaudojančios MVĮ, taip pat ar MVĮ gautų visą pagalbą.
IV. SUINTERESUOTŲ ŠALIŲ PASTABOS
(16)
ADT pareiškė, kad centrų siūlomos paslaugos rinkoje neteikiamos. ADT teigimu, prie centrų siūlomų paslaugų priskiriamos konsultavimo paslaugos (verslo planų rengimas, parama kaupiant pradinį kapitalą ir pan.), trumpalaikės nuomos sutartys, bendradarbiavimas ir klasterių sudarymas su regioninėmis tyrimų institucijomis, aukštosiomis mokyklomis ar kitomis įmonėmis bei tyrimų priemonėmis (laboratorijos, specializuota įranga ir pan.).
(17)
Be to, asociacija atkreipė dėmesį į tai, kad apie 90 % centruose verslą pradedančių įmonių išsilaiko pirmuosius trejus metus, o tai labai daug, palyginti su kitomis verslą pradedančioms įmonėms.
V. VOKIETIJOS VALDŽIOS INSTITUCIJŲ PASTABOS
(18)
Pirminėse pastabose Vokietija teigė, kad priemonė skirta rinkos trūkumams nekilnojamojo turto sektoriuje, kuris negalėjo suteikti įmonėms, ypač pradedančioms verslą, patalpų joms tinkamomis kainomis, ištaisyti. Kaip rodo Vokietijos patirtis, privati rinka neskuba siūlyti patalpų novatoriškoms verslą pradedančioms įmonėms, nes jų verslas susijęs su didele rizika. Be to, akivaizdu, kad rinkoje trūksta mažų patalpų.
(19)
Vokietija pareiškė, kad visa pagalba tektų centrų naudotojams. Dėl naudotojams skirto pagalbos elemento Vokietija iš pradžių paaiškino, kad pagalbos intensyvumas naudotojų lygmeniu neviršytų 10-20 % palyginamųjų rinkos kainų. Tačiau 2004 m. rugsėjo 22 d. laiške Vokietija teigė, kad naudotojai paprastai moka rinkos kainas (kainas, nurodomas apatinėje rinkos kainų skalės dalyje) ir kad pagalba bet kuriuo atveju per trejų metų laikotarpį sudaro mažiau nei 100 000 eurų (iki 23 000 eurų per metus vienam naudotojui penkerių metų laikotarpiu). Vokietija pridėjo visų federacinių žemių pastabas, iš dalies besiremiančias tyrimais, kuriuose buvo aprašomas teigiamas centrų poveikis naudotojams ir regionams. Iki šio momento Vokietija nebuvo įsipareigojusi laikytis visų 2001 m. sausio 12 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 69/2001 dėl EB sutarties 87 ir 88 straipsnių taikymo de minimis valstybės pagalbai (4) sąlygų, ypač jo 3 straipsnio dėl kaupimo ir monitoringo.
(20)
Šį kartą pareikštose pastabose ir pirmiausia 2005 m. kovo 3 d. laiške Vokietija pakeitė pirminį pranešimą; ji įsipareigojo dėl dotacijų už konsultavimo paslaugas MVĮ (centrų naudotojams) taikyti 2001 m. sausio 12 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 70/2001 dėl EB sutarties 87 ir 88 straipsnių taikymo valstybės pagalbai mažoms ir vidutinėms įmonėms (5) 5 straipsnį. Be to, Vokietija įsipareigojo taikyti Reglamento (EB) Nr. 69/2001 nuostatas visoms kitoms MVĮ skirtoms paramos priemonėms, ypač patalpų ir laboratorijų nuomai, tyrimų įrangos arba kitų priemonių naudojimui. Nors remiantis šiais reglamentais pagalba gali būti teikiama, Vokietija, siekdama teisinio tikrumo, paprašė Komisijos padaryti galutinį sprendimą.
VI. PRIEMONĖS ĮVERTINIMAS
(21)
Komisija įvertino priemonę atsižvelgdama į EB sutarties 87 ir kitus straipsnius bei EEE susitarimo 61 ir kitus straipsnius ir remdamasi Reglamentais (EB) Nr. 69/2001 bei (EB) Nr. 70/2001.
1. Valstybės pagalba, kaip apibrėžta EB sutarties 87 straipsnio 1 dalyje
(22)
Vertinant priemonę remiantis EB sutarties nuostatomis dėl valstybės pagalbos, pirmiausia reikia nustatyti, ar vertinama priemonė yra valstybės pagalba, kaip apibrėžta EB sutarties 87 straipsnio 1 dalyje.
(23)
Pagal EB sutarties 87 straipsnio 1 dalį, valstybės narės arba iš jos valstybinių išteklių bet kokia forma suteikta pagalba, kuri, palaikydama tam tikras įmones arba tam tikrų prekių gamybą, iškraipo konkurenciją arba gali ją iškraipyti, yra nesuderinama su bendrąja rinka, kai ji daro poveikį valstybių narių tarpusavio prekybai. Pagalbos sąvoka apima bet kokias lengvatas, kurios tiesiogiai ar netiesiogiai finansuojamos iš valstybinių išteklių ir kurias suteikia valstybė arba institucijos, veikiančios valdžios įgaliojimu. Valstybės pagalba laikoma priemonė, atitinkanti visus EB sutarties 87 straipsnio 1 dalies kriterijus.
(24)
Atliekant vertinimą, ar teikiama valstybės pagalba, dotacijų arba paskolų pavidalu teikiamų priemonių atveju paprastai akivaizdu, kuri bendrovė galimai palaikoma. Tačiau ši priemonė yra sudėtingesnė, nes Vokietijos valdžios institucijos skatina rinkos dalyvių grupę (operatorius), kad būtų remiama kita grupė (naudotojai). Be to, ši priemonė sukuria trečią galimų rinkos dalyvių grupę (centrus), kurie veikia nepriklausomai nuo operatorių ir naudotojų. Todėl net jei Vokietija ketina palaikyti tik naudotojus, visų trijų lygių grupės gali gauti valstybės pagalbą.
(25)
Todėl reikia įvertinti, ar valstybės pagalba teikiama, kaip apibrėžta EB sutarties 87 straipsnio 1 dalyje, trimis skirtingais lygiais: operatorių, centrų ir naudotojų.
1. Pirmas lygis: operatoriai
(26)
Neginčijama, kad priemonė finansuojama iš valstybės išteklių. Valstybės paramos procentas priklauso nuo to, ar operatorius yra savivaldybė arba savivaldybių asociacija, arba viešoji ar privati ne pelno institucija. Pirmuoju atveju centro statyba 100 % finansuojama iš valstybės išteklių (iki 90 % - federacijos ir federacinės žemės ištekliai ir mažiausia 10 % - savivaldybės arba savivaldybių asociacijos ištekliai). Tačiau jei centrą steigia ne pelno institucija, ji turi užtikrinti bent 10 % finansavimo, o likusius 90 % teikia valstybė. Tačiau faktinės pagalbos gavėjos yra MVĮ; valstybės ištekliai yra būtini pastato statybos remtinoms išlaidoms dengti, tačiau juose neatsispindi MVĮ suteiktos pagalbos dydis.
(27)
Yra dvi operatorių rūšys: 1) savivaldybės ir savivaldybių asociacijos arba joms priklausančios valstybės įmonės ir 2) viešosios ar privačios ne pelno institucijos, pavyzdžiui, aukštosios mokyklos ar tyrimų institucijos. Neatsižvelgdama į operatorių teisinį statusą ir tą faktą, kad jie nesiekia pelno, Komisija mano, kaip jos 1997 m. rugsėjo 16 d. Sprendime 98/353/EB dėl valstybės pagalbos įmonei Gemeinnützige Abfallverwertung GmbH (6) jau nustatyta, kad operatoriai laikytini įmonėmis, kaip apibrėžta EB sutarties 87 straipsnio 1 dalyje, jei jie rinkoje atlieka ūkinę veiklą.
(28)
Savivaldybės ir savivaldybių asociacijos paprastai nelaikomos įmonėmis. Nors jos teikia nemažai viešųjų paslaugų ir taiko valstybinę valdžią, pagal Europos Bendrijų Teisingumo Teismo 1987 m. birželio 16 d. nutartį byloje C-118/85 (Komisija prieš Italiją) (7) jos gali būti laikomos įmonėmis, jei rinkoje atlieka ūkinę veiklą. Šiuo atveju ūkinė veikla galėtų būti atliekama, ypač jei savivaldybės veikia per komunalines įmones.
(29)
Vertinamos priemonės atveju už centro statybą ir administravimą atsako operatoriai. Taip jie sukuria sąlygas, kad centras išnuomotų patalpas MVĮ ir (arba) galėtų teikti kitas paslaugas. Net jei operatoriai yra ne pelno institucijos, jie atlieka ūkinę veiklą, kurią galėtų atlikti, pavyzdžiui, privačios nekilnojamojo turto bendrovės arba privačios konsultavimo bendrovės.
(30)
Tačiau priemonė turi teikti naudą ne operatoriams, nes valstybės pagalba yra skirta teikti patalpas ir paslaugas MVĮ. Valstybės ištekliai, skiriami operatoriams, turi ekonomiškai palaikyti tik naudotojus. Siekiant užtikrinti, kad nebūtų palaikomi operatoriai, yra numatyti įvairūs mechanizmai:
(31)
Skelbiamas viešas centro statybos ar plėtros konkursas remiantis viešųjų pirkimų įstatymais.
(32)
Operatoriai įpareigojami perduoti naudotojams centro valdymą arba naudojimą ne trumpiau nei 15 metų laikotarpiui. Šiuo požiūriu operatoriai per šį 15 metų laikotarpį, kai pastatas turi būti naudojamas kaip centras, nėra palaikomi.
(33)
Tačiau po šio 15 metų laikotarpio pastatai tampa operatorių nuosavybe, o kadangi jie neturi mokėti jokios kompensacijos už likutinę turto vertę, centro, kuris vėliau gali būti naudojamas kitai veiklai arba parduodamas, vertė operatoriui (pastato savininkui) teikia naudą. Siekdamos užtikrinti, kad po šio laikotarpio operatoriai nebūtų palaikomi, Vokietijos valdžios institucijos Komisijos tyrimo metu įsipareigojo garantuoti, kad po 15 metų perteklinis pelnas bus apmokestintas. Tai bus atlikta arba taikant diskontuotų pinigų srautų (discounted cash-flow) metodą, arba bet kuriuo atveju remiantis metodu pagal 1999 m. birželio 21 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 126/1999, nustatančio bendrąsias nuostatas dėl struktūrinių fondų (8), 29 straipsnio 4 dalyje pateiktą metodą. Tuo metu atsižvelgiama į visą pelną ir nuostolius, susidariusius operatoriui per 15 centro eksploatavimo metų, įskaitant likutinę pastato vertę. Remiamasi prielaida, kad ūkinę centrų veiklą reikėtų nustatyti operatorių lygiu, nes operatoriai yra tos institucijos, kurios galiausiai prisiima ekonominę riziką dėl centro.
(34)
Kadangi operatoriai ekonomiškai nepalaikomi, jie negali būti laikomi valstybės pagalbos gavėjais, kaip apibrėžta EB sutarties 87 straipsnio 1 dalyje. Jie gali būti laikomi tik priemone, kuri rūpinasi, kad naudotojams per centrus būtų teikiama pagalba.
2. Antras lygis: centrai ir jų administratoriai
(35)
Įgyvendinant vertinamą priemonę teikiami valstybės ištekliai yra skirti centrų statybai arba plėtrai. Kadangi remtinos yra tik statybų išlaidos, susidarančios įgyvendinant šią priemonę, ši priemonė netaikoma atlyginant centrų veiklos sąnaudas. Tai galima užtikrinti tik įvertinant išteklių naudojimą, t. y. kai Vokietija atlieka pagalbos teikimo stebėseną. Centrai, kurie yra operatorių nuosavybė, skirti tik tam, kad naudotojams būtų siūlomos patalpos ir paslaugos.
(36)
Be to, nurodomas 33 konstatuojamojoje dalyje minimas perteklinio pelno apmokestinimas, kuris, Vokietijos teigimu, bus taikomas ir centrams. Šis metodas užtikrins, kad po 15 metų centrai nebus nepagrįstai palaikomi.
(37)
Be to, Vokietija sutiko skelbti centro administravimo konkursą remdamasi viešųjų pirkimų įstatymais, jei administravimą turi perimti trečioji šalis. Todėl centro administratoriai gaus tik konkurse nurodytą įprastą rinkos atlygį.
(38)
Todėl nei centrai, nei jų vadovybė nėra ekonomiškai palaikomi ir patys negali būti laikomi pagalbos gavėjais, o tik priemone, kuri rūpinasi, kad naudotojams per centrus būtų teikiama pagalba. Taigi šios priemonės atveju centrų ir jų vadovybės lygiu pagalba neteikiama.
3. Trečias lygis: naudotojai
(39)
Per centrų operatorius ir pačius centrus MVĮ, kurios centruose nuomoja patalpas, yra netiesiogiai palaikomos valstybės ištekliais. Tačiau reikia pažymėti, kad MVĮ tikslinei grupei nėra numatytas 90 % pagalbos intensyvumas. Išlaidos iš valstybės išteklių finansuojamos iki 90 % arba net 100 % tuomet, kai siekiama pastatyti centrą.
(40)
Centrai teikia MVĮ daug priemonių (patalpas, įrangą, galimybę bendradarbiauti, laboratorijas, konsultavimo ir kitas paslaugas). Nuomos mokestis, kurį MVĮ moka už perduotas patalpas, ir kainos, kurias MVĮ moka už kitas priemones (pavyzdžiui, laboratorijas ir specializuotą įrangą), gali būti mažesni už rinkos kainas, nes kai kurios MVĮ gali susidurti su sunkumais ieškodamos tokių patalpų ir priemonių rinkoje arba rasti jas ne už tą kainą, kuri joms būtų finansiškai priimtina. Todėl MVĮ yra palaikomos teikiant joms naudoti nebrangias (palyginti su rinkos kainomis) centro patalpas, įskaitant ir kitas paslaugas. Komisija mano, kad ši priemonė palaiko MVĮ naudotojus tiek, kiek nuomos mokestis ir (arba) kitų priemonių kaina yra mažesni už rinkos kainą.
(41)
Dėl šios priemonės iškraipoma arba galimai iškraipoma konkurencija, nes ji taikoma konkrečioms įmonėms, o tikslinė grupė nustatoma pagal centro rūšį. Kaip minėta 6-14 konstatuojamosiose dalyse, verslo centrai yra skirti visoms MVĮ rūšims, technologijų centrai yra skirti novatoriškoms MVĮ, o inkubatorių centrai - verslą pradedančioms mažoms ir labai mažoms įmonėms. Žinoma, yra ir mišrių centrų, nes verslą pradedančios įmonės gali būti ir novatoriškos įmonės.
(42)
Taikant šią priemonę neatmetama galimybė, kad pagalba bus teikiama įmonėms, veikiančioms tose ūkio srityse, kuriose vykdoma Bendrijos vidaus prekyba. Todėl galima spėti, kad ši priemonė darys įtaką valstybių narių tarpusavio prekybai.
(43)
Todėl naudotojų lygiu ši priemonė laikoma valstybės pagalba, kaip apibrėžta EB sutarties 87 straipsnio 1 dalyje, jei ji viršija de minimis100 000 eurų ribą pagalbos gavėjui per trejus metus pagal Reglamentą (EB) Nr. 69/2001.
(44)
Atsižvelgdama į de minimis ribą įvairioms centrų paslaugoms Komisija konstatuoja:
-
Kalbant apie patalpų nuomą, atsižvelgiama į tai, kad Vokietija įsipareigojo centrų naudotojų lygiu taikyti Reglamento (EB) Nr. 69/2001 nuostatas. Ankstesnis priemonės skaidrumo trūkumas pašalintas, nes Vokietija įsipareigojo MVĮ nuomojamų patalpų nuomos mokestį sudarančius pagalbos elementus apskaičiuoti remdamasi panašių patalpų lyginamuoju nuomos mokesčiu, ypač vadinamąja komercinės paskirties patalpų nuomos oficialia mokesčio apžvalga. Taip Vokietija užtikrins, kad de minimis100 000 eurų riba bus išlaikyta trejus metus. Todėl Vokietija įsipareigoja kiekvieną centro naudotoją informuoti, kad centro paslaugų naudojimas gali būti susijęs su pagalbos teikimo elementais, kurie traktuojami kaip de minimis pagalbos, ir joms turi būti taikomos Reglamento (EB) Nr. 69/2001 nuostatos.
-
Kalbant apie laboratorijų ir kitos specializuotos įrangos (ypač technologijų centruose) naudojimą, Vokietija teigė, kad naudotojo mokamo nuomos mokesčio antkainis gali būti susijęs su galimais pagalbos elementais. Todėl antkainis gali būti atskirtas nuo įprasto nuomos mokesčio. Pažymima, kad Vokietija ir dėl tų antkainių už laboratorijų ir specializuotos įrangos naudojimą sutiko taikyti Reglamentą (EB) Nr. 69/2001.
-
Tačiau kalbant apie konsultavimo paslaugas, pagalbos elementas neapsiriboja de minimis riba, todėl turi būti vertinamas kaip valstybinė pagalba, kaip apibrėžta EB sutarties 87 straipsnio 1 dalyje.
2. Priemonės atitiktis įstatymams
(45)
Vokietija įvykdė savo įsipareigojimus pagal EB sutarties 88 straipsnio 3 dalį.
3. Priemonės suderinamumas su EB sutartimi
(46)
Pagal pagalbos schemą galimos priemonės, taikomos MVĮ (pavyzdžiui, patalpos, laboratorijos ir specializuota įranga), išskyrus konsultavimo paslaugas, nelaikomos valstybės pagalba, jei laikomasi de minimis ribos ir Reglamento (EB) Nr. 69/2001 nuostatų, todėl tik konsultavimo paslaugas reikia įvertinti, ar jos suderinamos su bendra rinka.
(47)
Pagalbos schema siekiama skatinti naujų Vokietijos ir tarptautinių tyrimų bei plėtros sklaidą ir komercinį naudojimą bendrosios vadybos bei įmonių plėtros srityje. Taigi ši schema palaiko technologijų plėtrą ir įmonių bendradarbiavimą.
(48)
Remiantis EB sutarties 157 straipsniu, du svarbūs Bendrijos tikslai yra technologijų plėtros ir įmonių bendradarbiavimo skatinimas. Todėl pagalbos schema atitinka EB sutarties 157 straipsnio tikslus. Tačiau Komisija dar nenustatė jokių specifinių pagalbos priemonių vertinimo kriterijų, kurie būtų specialiai skirti šiems tikslams, nors tokias priemones dažnai skatina Europos regioninės plėtros fondai, vykdydami Bendrijos regioninę politiką.
(49)
Šiame kontekste Komisija nurodo ir savo pranešimą pavasario Europos Vadovų Tarybai „Dirbti kartu augimo ir darbo vietų labui“ (9), kuriame pabrėžiama naujovių ir naujovių polių (klasterių) skatinimo reikšmė. Šios priemonės tikslinė grupė apsiriboja novatoriškomis ir į technologijas orientuotomis MVĮ, kurios pradeda naują verslą; tai kartu yra ir svarbiausia tikslinė grupė atsižvelgiant į ūkio augimo ir užimtumo skatinimą.
(50)
Atsižvelgiant į konsultavimo paslaugas pažymėtina, kad Vokietija įsipareigojo neteikti jokios pagalbos, kuri viršytų 50 % remtinų išlaidų. Todėl pagalba už konsultavimo paslaugas atitinka Reglamento (EB) Nr. 70/2001, ypač jo 5 straipsnio, nuostatas.
(51)
Todėl Komisija atitinkamai teigiamai įvertino priemonę.
VII. IŠVADA
(52)
Remdamasi Vokietijos per oficialią tyrimo procedūrą atliktais pakeitimais, Komisija daro šią išvadą:
(53)
Nagrinėdama pagal pagalbos schemą konkrečioms MVĮ suteiktą pagalbą už patalpų nuomą, laboratorijų ar specializuotos įrangos ir (arba) kitų priemonių naudojimą, Komisija atsižvelgia į Vokietijos sutikimą užtikrinti Reglamento (EB) Nr. 69/2001 taikymą šiai schemai.
(54)
Jei už centruose teikiamas „MVĮ konsultavimo paslaugas“ pagalba MVĮ teikiama pagal pagalbos schemą, Vokietija įsipareigojo tokią paramą teikti remdamasi Reglamentu (EB) Nr. 70/2001, ypač jo 5 straipsniu,
PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ:
1 straipsnis
1. Pagalbos schema, kurią Vokietija ketina įgyvendinti nuo 2004 m. iki 2006 m., skatindama su savivaldos infrastruktūra tiesiogiai susijusių įmonių plėtrą pagal Bendros užduoties „Regioninės ekonomikos struktūros gerinimo“ pagrindų plano II dalies 7 punktą, skirtą verslo, technologijų ir inkubatorių centrų, kurie mažoms ir vidutinėms įmonėms teikia patalpas ir bendras paslaugas, statybai arba plėtrai, nebus valstybės pagalba, kaip apibrėžta EB sutarties 87 straipsnio 1 dalyje, jei Vokietija laikysis sutikimo taikyti Reglamento (EB) Nr. 69/2001 nuostatas patalpų, laboratorijų, specializuotos įrangos ir (arba) kitų paslaugų nuomai ar teikimui.
2. 1 dalyje minima pagalbos schema bus pagal EB sutarties 87 straipsnio 3 dalies c punktą su bendra rinka suderinama valstybės pagalba, jei Vokietija laikysis sutikimo bet kokią pagalbą už konsultavimo paslaugas mažoms ir vidutinėms įmonėms, kurios naudojasi verslo, technologijų ir inkubatorių centrų paslaugomis, teikti pagal Reglamento (EB) Nr. 70/2001 nuostatas.
2 straipsnis
Šis sprendimas skirtas Vokietijos Federacinei Respublikai.
Priimta Briuselyje, 2005 m. gegužės 3 d.