Tarybos Direktyva 96/34/EB
1996 m. birželio 3 d.
dėl Bendrojo susitarimo dėl tėvystės atostogų, sudaryto tarp UNICE, CEEP ir ETUC
EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
atsižvelgdama į Susitarimą dėl socialinės politikos, pridėtą prie 14-ojo protokolo dėl socialinės politikos, pateikto drauge su Europos bendrijos steigimo sutartimi, ypač į jo 4 straipsnio 2 dalį,
atsižvelgdama į Komisijos pasiūlymą,
(1) kadangi pagal Protokolą dėl socialinės politikos valstybės narės, išskyrus Jungtinę Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystę, (toliau - valstybės narės), pageidaujančios laikytis 1989 m. Socialinėje chartijoje nurodytų krypčių, tarpusavyje sudarė susitarimą dėl socialinės politikos;
(2) kadangi administracija ir darbuotojai pagal Susitarimo dėl socialinės politikos 4 straipsnio 2 dalį gali drauge reikalauti, kad Komisijai pasiūlius Tarybos sprendimu Bendrijos mastu būtų vykdomi susitarimai;
(3) kadangi Bendrijos darbuotojų pagrindinių socialinių teisių chartijos 16 straipsnyje dėl vienodo požiūrio į vyrus ir moteris, inter alia, numatoma, jog "taip pat turėtų būti imtasi priemonių, kad vyrai ir moterys galėtų suderinti savo profesines pareigas ir pareigas šeimai";
(4) kadangi Taryba, nepaisant daugumos pritarimo, negalėjo pateikti pasiūlymų, susijusių su Direktyva dėl tėvystės atostogų dėl šeimyninių aplinkybių [1] su pakeitimais, padarytais 1984 m. lapkričio 15 d. [2];
(5) kadangi Komisija pagal Susitarimo dėl socialinės politikos 3 straipsnio 2 dalį konsultavosi su administracija ir darbuotojais dėl galimos Bendrijos veiksmų krypties derinant darbą ir šeimyninį gyvenimą;
(6) kadangi Komisija, po šių konsultacijų nutarusi, jog Bendrijos veiksmai pageidautini, pagal minėtojo susitarimo 3 straipsnio 3 dalį dar kartą konsultavosi su administracija ir darbuotojais dėl numatomo pasiūlymo turinio;
(7) kadangi bendros skirtingų pramonės šakų organizacijos (UNICE, CEEP ir ETUC) bendru 1995 m. liepos 5 d. raštu informavo Komisiją apie savo norą inicijuoti minėtojo susitarimo 4 straipsnyje numatytą procedūrą;
(8) kadangi minėtosios skirtingų pramonės šakų organizacijos 1995 m. gruodžio 14 d. sudarė bendrąjį susitarimą dėl tėvystės atostogų; kadangi jos perdavė Komisijai savo bendrą prašymą Komisijai pasiūlius Tarybos sprendimu įgyvendinti šį bendrąjį susitarimą pagal minėtojo susitarimo 4 straipsnio 2 dalį;
(9) kadangi Taryba savo 1994 m. gruodžio 6 d. Rezoliucijoje dėl tam tikrų Europos Sąjungos socialinės politikos aspektų, prisidedant prie ekonominės ir socialinės konvergencijos Sąjungoje [3], kreipėsi į administraciją ir darbuotojus su prašymu pasinaudoti galimybėmis sudaryti susitarimus, kadangi paprastai darbdaviai ir darbuotojai kur kas geriau pažįsta socialinę tikrovę ir socialines problemas; kadangi Madride Europos Vadovų Tarybos nariai iš Susitarimą dėl socialinės politikos pasirašiusių valstybių pritarė šio bendrojo susitarimo sudarymui;
(10) kadangi pasirašiusios šalys norėjo sudaryti bendrąjį susitarimą, nustatantį minimalius tėvystės atostogų ir nebuvimo darbe dėl force majeure reikalavimus, ir perduoti jį valstybėms narėms ir (arba) administracijai bei darbuotojams, kad šie nustatytų sąlygas, kuriomis tėvystės atostogos suteikiamos, atsižvelgiant į padėtį kiekvienoje valstybėje narėje, taip pat ir į padėtį šeimos politikos atžvilgiu dėl tėvystės atostogų suteikimo sąlygų ir pasinaudojimu teise gauti tėvystės atostogas;
(11) kadangi tinkamas dokumentas šiam bendrajam susitarimui įgyvendinti yra direktyva, kaip apibrėžta Sutarties 189 straipsnyje; kadangi dėl to jis įpareigoja valstybes nares pasiekti nustatytą rezultatą, tačiau leidžia joms pasirinkti veiklos formą ir būdus;
(12) kadangi, laikantis Sutarties 3b straipsnyje išdėstyto subsidiarumo ir proporcingumo principo, valstybės narės negali deramai pasiekti šios direktyvos tikslų, o Bendrija juos pasiektų geriau; kadangi ši direktyva apima tik tai, kas yra minimaliai reikalinga šiems tikslams pasiekti, ir nesiimama jokių veiksmų, kurie nėra būtini siekiant šio tikslo;
(13) kadangi Komisija parengė savo pasiūlymą dėl direktyvos, atsižvelgdama į pasirašančiųjų šalių atstovaujamąjį statusą, jų įgaliojimus ir bendrojo susitarimo nuostatų teisėtumą, ir laikymąsi atitinkamų nuostatų, susijusių su mažosiomis ir vidutinėmis įmonėmis;
(14) kadangi Komisija, remdamasi savo 1993 m. gruodžio 14 d. Komunikatu dėl socialinės politikos protokolo įgyvendinimo, informavo Europos Parlamentą, nusiųsdama bendrojo susitarimo tekstą, prie kurio pridėjo savo pasiūlymą dėl direktyvos ir paaiškinamąjį raštą;
(15) kadangi Komisija taip pat informavo Ekonomikos ir socialinių reikalų komitetą nusiųsdama bendrojo susitarimo tekstą kartu su savo pasiūlymu dėl direktyvos ir paaiškinamuoju raštu;
(16) kadangi bendrojo susitarimo 4 straipsnio 2 punkte pažymėta, kad šio susitarimo nuostatų įgyvendinimas nėra teisėtas pagrindas sumažinti bendrą darbuotojams teikiamos apsaugos lygį šio susitarimo taikymo srityje. Tai netrukdo valstybėms narėms ir (arba) administracijai ir darbuotojams, atsižvelgiant į besikeičiančias aplinkybes, priimti kitokias įstatymų, reguliavimo ar sutartines nuostatas (įskaitant nuostatą be teisės perduoti), kol yra laikomasi šiame susitarime nustatytų minimalių reikalavimų;
(17) kadangi Bendrijos darbuotojų pagrindinių socialinių teisių chartija pripažįsta kovos su visokia diskriminacija, ypač dėl lyties, odos spalvos, rasės, nuomonės ar įsitikinimų, svarbą;
(18) kadangi Europos Sąjungos steigimo sutarties F straipsnio 2 dalyje nustatyta, kad "Sąjunga gerbia pagrindines teises, kurias užtikrina 1950 m. lapkričio 4 d. Romoje pasirašyta Europos žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencija ir kurios kyla iš valstybėms narėms bendrų konstitucinių tradicijų kaip bendri Bendrijos teisės principai.";
(19) kadangi valstybės narės administracijai ir darbuotojams jų bendru prašymu gali patikėti įgyvendinti šią direktyvą, jei jie imasi visų priemonių, būtinų užtikrinti, kad visuomet galės garantuoti, jog bus pasiekti šios direktyvos numatyti rezultatai;
(20) kadangi bendrojo susitarimo įgyvendinimas padeda siekti Susitarimo dėl socialinės politikos 1 straipsnyje nustatytų tikslų,
PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:
1 straipsnis
Bendrojo susitarimo įgyvendinimas
Šios direktyvos tikslas - įgyvendinti pridedamą bendrąjį susitarimą dėl tėvystės atostogų, sudarytą 1995 m. gruodžio 14 d. tarp bendrų skirtingų pramonės šakų organizacijų (UNICE, CEEP ir ETUC).
2 straipsnis
Baigiamosios nuostatos
1. Valstybės narės įstatymais ir kitais teisės aktais įtvirtina nuostatas, būtinas, kad šios direktyvos būtų pradėta laikytis ne vėliau kaip nuo 1993 m. birželio 3 d. arba užtikrina, kad iki šios datos darbdavių ir darbuotojų atstovai nustatytų būtinas priemones susitarimu; šiuo atveju valstybės narės įpareigojamos imtis būtinų priemonių, leidžiančių joms visuomet užtikrinti, kad būtų pasiekti šios direktyvos nustatyti rezultatai. Apie tai jos nedelsdamos praneša Komisijai.
2. Valstybėms narėms gali būti skirtas ne ilgesnis kaip vienerių metų papildomas laikas, jeigu būtina atsižvelgti į konkrečius sunkumus arba įgyvendinimą kolektyvine sutartimi.
Apie tokias aplinkybes jos privalo nedelsdamos pranešti Komisijai.
3. Valstybės narės, tvirtindamos 1 dalyje minėtas priemones, daro jose nuorodą į šią direktyvą arba tokia nuoroda daroma jas oficialiai skelbiant. Nuorodos darymo tvarką nustato valstybės narės.
3 straipsnis
Ši direktyva skirta valstybėms narėms.
Priimta Liuksemburge, 1996 m. birželio 3 d.