Tarybos direktyva 92/29/EEB
1992 m. kovo 31 d.
dėl būtiniausių saugos ir sveikatos apsaugos reikalavimų, skirtų gerinti medicininį gydymą laivuose
EUROPOS BENDRIJŲ TARYBA,
atsižvelgdama į Europos ekonominės bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 118a straipsnį,
atsižvelgdama į Komisijos pasiūlymą [1], pateiktą pasikonsultavus su Darbuotojų saugos, higienos ir sveikatos patariamuoju komitetu,
bendradarbiaudama su Europos Parlamentu [2],
atsižvelgdama į Ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę [3],
kadangi Komisija savo programoje dėl darbuotojų saugos, higienos ir sveikatos [4] numato priemones, užtikrinančias medicininį gydymą jūroje;
kadangi laive esančių darbuotojų saugai ir sveikatos apsaugai, dėl jų darbo vietos, kuri kelia įvairius pavojus, turint galvoje, tarp kitko, ir jos geografinę izoliaciją, prireikus turi būti skiriamas ypatingas dėmesys;
kadangi laivai turėtų būti pakankamai aprūpinti medicininėmis atsargomis, kurios būtų gerai prižiūrimos ir reguliariai tikrinamos, kad darbuotojai galėtų gauti būtiną medicininį gydymą jūroje;
kadangi siekiant užtikrinti tinkamą medicininį gydymą jūroje, reikėtų skatinti jūrininkų mokymą ir informavimą apie naudojimąsi medicininėmis atsargomis;
kadangi nuotolinės medicininės konsultacijos veiksmingai prisideda prie darbuotojų saugos ir sveikatos apsaugos,
PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:
1 straipsnis
Apibrėžimai
Šioje direktyvoje:
a) laivas yra bet kuris laivas, iškėlęs valstybės narės vėliavą ar įregistruotas pagal bendrą jos jurisdikciją, tolimojo plaukiojimo ar žvejojantis upės žiotyse, visuomeninis ar privatus, išskyrus:
- vidaus navigacijos laivus,
- karo laivus,
- pramogų laivus, naudojamus ne komerciniams tikslams ir valdomus neprofesionalios įgulos,
- laivus-vilkikus, dirbančius uosto teritorijose.
Laivai yra skirstomi į tris kategorijas, kaip nurodyta I priede;
b) darbuotojas yra bet kuris asmuo, atliekantis kokį nors darbą laive, įskaitant stažuotojus ir mokinius, bet išskyrus uosto locmanus ir kranto personalą, dirbantį krantinėje stovinčiame laive;
c) savininkas yra registruotas laivo savininkas, nebent tai būtų išnuomotas arba visiškai ar iš dalies valdomas fizinio ar juridinio asmens laivas, išskyrus registruotą savininką pagal valdymo sutarties sąlygas; tuo atveju savininku laikomas nuomininkas arba fizinis ar juridinis asmuo, valdantis laivą;
d) medicininės atsargos yra vaistai, medicininė įranga ir priešnuodžiai, kurių neišsamus sąrašas pateiktas II priede;
e) priešnuodis yra medžiaga, vartojama tiesiogiai ar netiesiogiai apsaugoti ar gydyti nuo vienos ar daugiau medžiagų, įtrauktų į pavojingų medžiagų sąrašą III priede, žalingo poveikio ar poveikių.
2 straipsnis
Vaistai ir medicininė įranga - patalpa ligoniams - gydytojas
Kiekviena valstybė narė privalo imtis būtinų priemonių, siekdama užtikrinti, kad:
1) a) kiekvienas laivas, iškėlęs valstybės narės vėliavą ar įregistruotas pagal bendrą jos jurisdikciją, visada gabentų medicininių atsargų, kurių kokybė atitiktų II priedo I ir II skirs nių reikalavimus, keliamus laivo kategorijai, kuriai pastarasis priklauso;
b) medicinos produktų bei medicininės įrangos, kurie turi būti laive kelionės metu, kiekiai priklausytų nuo kelionės pobūdžio - ypač nuo įplaukimo uostų, paskirties, trukmės- darbo, kurį reikia atlikti kelionės metu, tipo ar tipų, nuo krovinio pobūdžio ir darbuotojų skaičiaus;
c) medicininių atsargų - medikamentų ir medicininės įrangos - turinys būtų išsamiai aprašytas kontroliniame sąraše, kuris atitinka bent jau bendrą struktūrą, pateiktą IV priedo A, B ir C skirsnių II skyriaus 1 punkte bei II skyriaus 2 punkte;
2) a) kiekvienas laivas, iškėlęs valstybės narės vėliavą ar įregistruotas pagal bendrą jos jurisdikciją, kiekvienam gelbėjimo plaustui ar gelbėjimo valčiai vežtųsi sandarią vaistinėlę bent jau su medicininėmis atsargomis, nurodytomis II priedo I ir II skirsniuose C kategorijos laivams;
b) šių vaistinėlių turinys būtų išsamiai aprašytas kontroliniame sąraše, nurodytame 1 dalies c punkte;
3) kiekviename laive, iškėlusiame valstybės narės vėliavą ar įregistruotame pagal bendrą jos jurisdikciją, kurio registrinė laivo talpa didesnė nei 500 tonų, turinčiame 15 ar daugiau darbuotojų ir išvykstančiame į ilgesnę nei trijų dienų kelionę, būtų patalpa ligoniams, kurioje gali būti suteikiamas medicininis gydymas patenkinamomis priemonėmis ir higienos sąlygomis;
4) kiekviename laive, iškėlusiame valstybės narės vėliavą ar įregistruotame pagal bendrą jos jurisdikciją, turinčiame 100 ar daugiau darbuotojų ir išplaukiančiame į ilgesnę nei trijų dienų tarptautinę kelionę, būtų gydytojas, atsakingas už darbuotojų medicininę priežiūrą laive.
3 straipsnis
Priešnuodžiai
Kiekviena valstybė narė imasi priemonių, reikalingų užtikrinti, kad:
1) bet kuris laivas, plaukiantis su valstybės narės vėliava ar įregistruotas pagal bendrą jos jurisdikciją ir gabenantis bet kurią iš III priede nurodytų pavojingų medžiagų, turėtų medicininių atsargų, įskaitant bent jau tuos priešnuodžius, kurie įtraukti į II priedo III skirsnyje pateiktą sąrašą;
2) bet kuris kelto tipo laivas, plaukiantis su valstybės narės vėliava ar įregistruotas pagal bendrą jos jurisdikciją, kurio darbo sąlygos ne visada leidžia iš anksto pakankamai gerai žinoti apie juo gabenamų pavojingų medžiagų pobūdį, turėtų medicininių atsargų, tarp kurių būtų bent jau II priedo III skirsnyje nurodyti priešnuodžiai.
Tačiau reguliaraus plaukiojimo laivuose, jei numatyta, kad plaukiojimas tęsis mažiau nei 2 valandas, gali pakakti tų priešnuodžių, kurie turi būti skirti ypač kritinės situacijos atveju tokiam laikotarpiui, kuris neviršija įprastos plaukimo trukmės;
3) medicininių atsargų, kas susiję su priešnuodžiais, turinys būtų išsamiai aprašytas kontroliniame sąraše, atitinkančiame bent jau bendrą struktūrą, pateiktą IV priedo A, B ir C skirsnių II skyriaus 3 punkte.
4 straipsnis
Pareigų paskirstymas
Kiekviena valstybė narė imasi priemonių, reikalingų užtikrinti, kad:
1) a) bet kurio laivo, plaukiančio su valstybės narės vėliava ar įregistruoto pagal bendrą jos jurisdikciją, aprūpinimas medicininėmis atsargomis ir jų papildymas būtų išimtinai savininko pareiga ir darbuotojai nepatirtų jokių išlaidų;
b) atsakomybė už medicininių atsargų tvarkymas būtų patikėta laivo kapitonui; nepažeisdamas šio įsipareigojimo, jis gali patikėti šių medicininių atsargų naudojimą ir priežiūrą vienam ar keliems darbuotojams, specialiai paskirtiems atsižvelgiant į jų kompetenciją;
2) medicininės atsargos būtų išlaikomos geros būklės ir papildomos ir (ar) keičiamos kaip galima greičiau, bei kiekvienu atveju tai darant pirmiausia įprastos atnaujinimo tvarkos metu;
3) kritinės situacijos atveju, kurią nustato laivo kapitonas, gavus, jei tai įmanoma, medicininę išvadą, kiek galima greičiau turėtų būti pasirūpinama reikiamais vaistais, medicinine įranga ir priešnuodžiais, kurių tuo metu nėra laive.
5 straipsnis
Informacija ir mokymas
Kiekviena valstybė narė imasi priemonių, reikalingų užtikrinti, kad:
1) kartu su medicininėmis atsargomis būtų viena ar daugiau knygų apie jų vartojimą, taip pat bent jau priešnuodžių naudojimo instrukcijos, kaip reikalaujama II priedo III skirsnyje;
2) visi asmenys, įgyjantys jūrininkystės išsilavinimą ir ketinantys dirbti laive, būtų mokomi, kaip naudoti medicinines ir skubios medicininės pagalbos priemones, kurių nedelsiant turi būti imamasi nelaimingo atsitikimo ar rimto susirgimo atveju;
3) kapitonas ir bet kuris darbuotojas ar darbuotojai, kuriuos jis įpareigoja tvarkyti medicinines atsargas, kaip nurodyta 4 straipsnio 1 dalies b punkte, turėtų būti sistemingai specialiai apmokomi, jų žinias atnaujinant ne rečiau kaip kas penkeri metai, atsižvelgiant į ypatingą riziką ir poreikius, susijusius su skirtingų kategorijų laivais, ir laikantis V priede pateiktų bendrųjų nurodymų.
6 straipsnis
Medicininės konsultacijos per radiją
1. Siekdama užtikrinti geresnį darbuotojų gydymą neatidėliotinos pagalbos atveju, kiekviena valstybė narė imasi priemonių, reikalingų užtikrinti, kad:
a) būtų įrengtas vienas ar keli centrai, per radiją teikiantys darbuotojams nemokamą medicininę konsultaciją;
b) kai kurie gydytojai, teikiantys paslaugas radijo konsultaciniams centrams, būtų parengti dirbti specialiomis laivo sąlygomis.
2. Kad teikiami patarimai būtų aukščiausios kokybės, radijo konsultaciniuose centruose, suinteresuotiems darbuotojams sutikus, galėtų būti saugomi asmeniniai medicininiai įrašai.
Šie įrašai yra konfidencialūs.
7 straipsnis
Kontrolė
1. Kiekviena valstybė narė imasi priemonių, reikalingų užtikrinti, kad kompetentingas asmuo ar kompetentinga institucija atliktų kasmetinę kontrolę, patikrindama, ar plaukiojančiuose su jos vėliava laivuose:
- medicininės atsargos atitinka minimalius šios direktyvos reikalavimus,
- kontrolinis sąrašas, nurodytas 2 straipsnio 1 dalies c punkte, patvirtina, kad medicininės atsargos atitinka tuos minimalius reikalavimus,
- medicininės atsargos yra teisingai saugomos,
- atsižvelgiama į visas galiojimo datas.
2. Medicininių atsargų, laikomų gelbėjimosi plaustuose, kontrolė atliekama gelbėjimosi plaustų metinio patikrinimo metu.
Ypatingais atvejais ši kontrolė gali būti atidedami iki penkių mėnesių.
8 straipsnis
Komitetas
1. Siekiant griežtai techniškai pritaikyti šios direktyvos priedus, atsižvelgiant į techninę pažangą arba tarptautinių taisyklių arba vartojimo instrukcijų pasikeitimus bei naujus šios srities duomenis, Komisijai padeda komitetas, sudarytas iš valstybių narių atstovų, kuriam pirmininkauja Komisijos atstovas.
2. Komisijos atstovas komitetui pateikia numatomų priemonių projektą. Komitetas savo nuomonę dėl projekto pareiškia per tokį laiką, kurį nustato pirmininkas, priklausomai nuo klausimo skubumo. Nuomonė patvirtinama balsų dauguma, nustatyta Sutarties 148 straipsnio 2 dalyje dėl sprendimų, kuriuos Taryba turi priimti Komisijos siūlymu. Valstybių narių atstovų komitete balsai yra skaičiuojami tame straipsnyje nurodytu būdu. Pirmininkas nebalsuoja.
3. Komisija priima numatytas priemones, jei jos atitinka komiteto nuomonę.
Jei numatytos priemonės neatitinka komiteto nuomonės arba jei nuomonė nepareiškiama, Komisija nedelsdama pateikia Tarybai pasiūlymą dėl priemonių, kurių reikia imtis. Taryba priima sprendimą kvalifikuota balsų dauguma.
Jeigu, gavusi pasiūlymą, Taryba per tris mėnesius nesiėmė jokių veiksmų, Komisija patvirtina pasiūlytas priemones.
9 straipsnis
Baigiamosios nuostatos
1. Valstybės narės iki 1994 m. gruodžio 31 d. priima įstatymus ir kitus teisės aktus, būtinus, kad būtų laikomasi šios direktyvos. Apie tai jos nedelsdamos praneša Komisijai.
Valstybės narės, priimdamos šias priemones, daro jose nuorodą į šią direktyvą arba tokia nuoroda daroma jas oficialiai skelbiant. Nuorodos darymo tvarką nustato valstybės narės.
2. Valstybės narės pateikia Komisijai šios direktyvos taikymo srityje priimtų nacionalinių teisės aktų tekstus.
3. Valstybės narės kas penkeri metai informuoja Komisiją apie šios direktyvos įgyvendinimą, kartu pateikdamos šios ūkio šakos darbdavių ir darbuotojų nuomones.
Komisija apie tai informuoja Europos Parlamentą, Tarybą, Ekonomikos ir socialinių reikalų komitetą ir Darbuotojų saugos, higienos ir sveikatos patariamąjį komitetą.
4. Komisija ne rečiau kaip kas penkeri metai informuoja Europos Parlamentą, Tarybą bei Ekonomikos ir socialinių reikalų komitetą apie šios direktyvos įgyvendinimą, atsižvelgdama į šio straipsnio 1, 2 ir 3 dalis.
10 straipsnis
Ši direktyva skirta valstybėms narėms.
Priimta Briuselyje, 1992 m. kovo 31 d.