Tarybos direktyva 92/117/EEB
1992 m. gruodžio 17 d.
dėl priemonių, skirtų apsisaugoti nuo nurodytų zoonozių ir nurodytų zoonozių sukėlėjų gyvūnuose ir gyvūninės kilmės produktuose, siekiant užkirsti kelią su maistu plintančioms infekcijoms ir apsinuodijimui
EUROPOS BENDRIJŲ TARYBA,
atsižvelgdama į Europos ekonominės bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 43 straipsnį,
atsižvelgdama į Komisijos pasiūlymą [1],
atsižvelgdama į Europos Parlamento nuomonę [2],
atsižvelgdama į Ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę [3],
kadangi gyvi gyvūnai ir gyvūninės kilmės produktai įtraukti į Sutarties II priedo sąrašą; kadangi gyvūnų auginimas ir prekyba gyvūninės kilmės produktais yra svarbus žemės ūkiu besiverčiančių gyventojų pajamų šaltinis;
kadangi racionali šio sektoriaus plėtra bei jo produktyvumo didinimas gali būti pasiekti diegiant veterinarines priemones, skirtas apsaugoti ir gerinti visuomenės ir gyvūnų sveikatos būklę Bendrijoje;
kadangi atitinkamomis priemonėmis būtina užkirsti kelią zoonozėms, visų pirma pavojingoms žmogaus sveikatai, plintančioms su gyvūninės kilmės maistu, ir sumažinti jų skaičių;
kadangi Bendrija jau ėmėsi veiksmų likviduoti kai kurias zoonozes, visų pirma galvijų tuberkuliozę, galvijų bruceliozę, avių ir ožkų bruceliozę bei pasiutligę; kadangi tikslinga rinkti epidemiologinius šių ligų duomenis;
kadangi šios priemonės turėtų būti taikomos nepažeidžiant 1989 m. birželio 14 d. Tarybos direktyvos 89/397/EEB dėl oficialaus maisto produktų patikrinimo [4];
kadangi, siekiant nustatyti prioritetinius prevencinius veiksmus, valstybėse narėse būtina rinkti duomenis apie zoonozių paplitimą tarp gyventojų, naminių gyvūnų, gyvūnų pašaruose ir tarp laukinės faunos;
kadangi tikslinga, jog Komisija stebėtų epidemiologinę situaciją ir jos pokyčius, kad galėtų pasiūlyti tinkamų priemonių;
kadangi padėtis dėl salmoneliozės pateisina neatidėliotinas kontrolės priemones tam tikrų tipų ūkiuose, kuriems gresia pavojus;
kadangi, siekiant derinti esminius visuomenės sveikatos apsaugos reikalavimus, pirmiausia būtina paskirti Bendrijos koordinacines ir etalonines laboratorijas bei įgyvendinti mokslines ir technines priemones;
kadangi išsamios taisyklės, reglamentuojančios Bendrijos įnašą finansiškai remiant tam tikrus veiksmus, nustatytus šioje direktyvoje, buvo nustatytos 1990 m. birželio 26 d. Tarybos sprendimu 90/424/EEB dėl išlaidų veterinarijos srityje [5];
kadangi tikslinga numatyti glaudaus ir veiksmingo bendradarbiavimo tarp valstybių narių ir Komisijos tvarką, siekiant priimti įgyvendinimo priemones,
PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:
1 straipsnis
Ši direktyva nustato informacijos apie zoonozes ir zoonozių sukėlėjus rinkimo taisykles ir atitinkamas priemones, kurių turi būti imtasi valstybėse narėse ir Bendrijoje.
2 straipsnis
Šioje direktyvoje:
1) zoonozė - bet kuri liga ir (arba) infekcija, galinti natūraliu būdu persiduoti iš gyvūnų žmogui;
2) zoonozės sukėlėjas - bet kuri bakterija ar bet kuris virusas ar parazitas, galintis sukelti zoonozę;
3) patvirtinta nacionalinė laboratorija - laboratorija, valstybės narės kompetentingos institucijos patvirtinta ar pripažinta ir įgaliota tirti oficialius mėginius, siekiant aptikti zoonozės sukėlėją;
4) mėginys - įmonės ar gyvūnų savininko arba už juos atsakingo darbuotojo, arba jų vardu imamas mėginys zoonozės sukėlėjui ištirti;
5) oficialus mėginys - kompetentingos institucijos imamas mėginys zoonozės sukėlėjui ištirti. Oficialus mėginys turi nuorodą į rūšį, tipą, mėginių ėmimo metodą bei apimtį ir yra paženklintas taip, kad būtų galima nustatyti gyvūno arba gyvūninės kilmės produkto kilmę; šis mėginys turi būti imamas be išankstinio įspėjimo;
6) kompetentinga institucija - viena ar kelios valstybės narės pagrindinės institucijos, atsakingos už nuostatų, susijusių su visuomenės sveikata, gyvūnų sveikata ar kitais veterinarijos klausimais, kilusiais iš šios direktyvos, monitoringą, arba bet kuri kita institucija, kuriai šią atsakomybę suteikia pagrindinė institucija.
3 straipsnis
1. Kiekviena valstybė narė užtikrina, kad priemonės, kurių imasi kompetentinga institucija pagal šią direktyvą, būtų koordinuojamos nacionaliniu ir vietos lygiu, ypač atliekant epidemiologinius tyrimus.
2. Kompetentingoms vietos institucijoms talkina patvirtintos nacionalinės laboratorijos.
3. Kiekviena valstybė narė paskiria I priedo I punkte nurodytoms zoonozėms ir jų sukėlėjams tirti patvirtintas nacionalines etalonines laboratorijas, kuriose gali būti identifikuojamas zoonozės sukėlėjas arba galutinai patvirtintas jo buvimas.
4 straipsnis
1. Valstybės narės užtikrina, kad:
a) pagal Direktyvas 64/433/EEB [6], 71/118/EEB [7] ir 77/99/EEB [8] patvirtintų įmonių operatoriai arba valdytojai tam tikrą minimalų kompetentingos institucijos nustatytą laikotarpį saugotų ir jos prašymu pateiktų jai I priedo I punkte nurodytoms zoonozėms aptikti atliktų tyrimų rezultatus;
b) už zoonozių sukėlėjų išskyrimą ir identifikavimą ar bet kurio kito įrodymo apie jų buvimą nustatymą yra atsakingas laboratorijos vadovas arba, jei jie buvo identifikuojami kitur - už tyrimą atsakingas asmuo;
c) apie zoonozės sukėlėjo diagnozavimą ir identifikavimą yra pranešama kompetentingai institucijai;
d) kompetentinga institucija renka informaciją apie zoonozių sukėlėjus, kurie buvo nustatyti atliekant testus ar tyrimus, taip pat apie klinikinius zoonozių, nurodytų I priedo I punkte, atvejus, konstatuotus žmonėms ar gyvūnams;
e) apie klinikinius atvejus, registruotus pagal d punktą, yra reguliariai pranešama kitoms valstybėms narėms per Veterinarijos nuolatinį komitetą, įsteigtą Sprendimu 68/361/EEB [9].
2. 16 straipsnyje nustatyta tvarka šio straipsnio nuostatos gali būti taikomos ir zoonozėms bei jų sukėlėjams, nurodytiems I priedo II ir III punktuose.
5 straipsnis
1. Kompetentinga institucija įvertina pagal 4 straipsnio 1 dalies d punktą surinktą informaciją. Kasmet iki kovo 31 d. ji praneša Komisijai apie praėjusiais metais užregistruotų zoonozių sukėlėjų tendencijas ir jų šaltinius.
2. 1 dalimi neatmetama, kad tam tikromis aplinkybėmis valstybės narės dažniau informuotų Komisiją arba kad Komisija paprašytų papildomos informacijos. Komisija įvertina valstybių narių pateiktą informaciją ir kiekvienais metais iki spalio 1 d. pateikia ataskaitą Veterinarijos nuolatiniam komitetui.
3. Iki 1996 m. sausio 1 d. Komisija pateikia Tarybai ataskaitą apie sukauptą patirtį kartu su pasiūlymais dėl duomenų pateikimo sistemos gerinimo, Taryba priima sprendimą dėl šių pasiūlymų kvalifikuota balsų dauguma.
6 straipsnis
Komisija stebi zoonozių situaciją ir jos pokyčius Bendrijoje, visų pirma remdamasi informacija, surinkta laikantis 5 ir 8 straipsnių, ir:
a) atlieka konkrečius tyrimus, ypač susijusius su zoonozių sukėlėjų daromo pavojaus įvertinimu, taiko diagnozavimo procedūras ir kontrolės priemones, bendradarbiaudama su kompetentingomis nacionalinėmis laboratorijomis, Bendrijos etaloninėmis laboratorijomis, minimomis 13 straipsnyje, ir Veterinarijos moksliniu komitetu, įsteigtu Sprendimu 81/651/EEB [10];
b) 16 straipsnyje nustatyta tvarka nustato mėginių ėmimo ir jų tyrimo 3 straipsnio 2 ir 3 dalyse minimose nacionalinėse laboratorijose metodus. Mėginiai salmonelėms aptikti imami ir ištiriami iki 17 straipsnyje nustatytos dienos;
c) nustato kovos su zoonozėmis priemonių gaires.
7 straipsnis
Ūkiuose auginamų gyvūnų judėjimo atsekimo sistemos, nustatytos Komisijos sprendimu 89/153/EEB [11], taikomos šioje direktyvoje nustatytoms priemonėms dėl zoonozių ir jų sukėlėjų.
8 straipsnis
1. Iki 1993 m. spalio 1 d. valstybės narės pateikia Komisijai nacionalines priemones, įgyvendinamas siekiant šios direktyvos tikslų, susijusių su I priedo I ir II punktuose minimomis zoonozėmis, išskyrus priemones, kurių jau buvo imtasi dėl bruceliozės ir tuberkuliozės pagal planus, patvirtintus laikantis Bendrijos teisės aktų.
Gali būti įtrauktos priemonės I priede III punkte nurodytoms zoonozėms ir jų sukėlėjams aptikti.
Valstybės narės, turinčios nacionalinius planus I priedo I ir II punktuose minimoms zoonozėms aptikti, gali juos pateikti Komisijai kaip informaciją, kurią reikalaujama pateikti pagal pirmą pastraipą.
Kiekvienais metais valstybės narės pateikia Komisijai ataskaitą apie epidemiologinę trichineliozės padėtį.
Komisija išnagrinėja valstybių narių pateiktas priemones, siekdama nustatyti, ar jos atitinka šioje direktyvoje minimus tikslus. Ji praneša valstybėms narėms savo išvadas per Veterinarijos nuolatinį komitetą.
2. Iki 1994 m. sausio 1 d. valstybes narės turi pateikti Komisijai planus dėl paukščių salmonelių, sudarytus pagal II ir III prieduose nustatytus kriterijus. Šiuose planuose turi būti:
a) apibrėžtos priemonės dėl salmonelių, kurių imtasi laikantis III priede išdėstytų būtiniausių reikalavimų;
b) atsižvelgta į konkrečią kiekvienos valstybės narės padėtį;
c) nurodoma nacionalinių patvirtintų laboratorijų skaičius, kuriose bus atlikti salmonelių tyrimai ir jų identifikavimas, ir šių laboratorijų patvirtinimo tvarka.
3. 16 straipsnyje nustatyta tvarka:
- 2 dalyje minimi planai, prireikus iš dalies pakeisti, tvirtinami ne vėliau kaip po šešių mėnesių nuo jų pateikimo,
- jau patvirtinti planai gali būti iš dalies keičiami arba papildomi atsižvelgiant į situacijos pokyčius atitinkamoje valstybėje narėje ar jos regione.
9 straipsnis
1. Išsamios taisyklės, reglamentuojančios Bendrijos įnašą finansuojant gyvūnų skerdimo ir sunaikinimo priemones bei oficialų mėginių ėmimą, privalomą pagal III priedo I skirsnio V punktą, ir IV priede nurodytas laboratorijas, nustatomos pagal Sprendimą 90/424/EEB.
Sprendime 90/424/EEB numatyta finansinė pagalba negali būti skirta III priede numatytoms priemonėms, kurias taiko augintojai, pažeidžiantys šios direktyvos reikalavimus.
50 % išlaidų taikant pirmoje pastraipoje minimas skerdimo ir sunaikinimo priemones padengiamos iš pirmiau minėto Bendrijos finansinio įnašo.
2. Sprendimo 90/424/EEB 4 straipsnis papildomas 3 dalimi:
"3 straipsnio nuostatos, išskyrus 2 dalies ketvirtą įtrauką ir 5 dalies antrą įtrauką, taikomos kilus Direktyvoje 92/117/EEB nurodytai zoonozei, jei tai kelia tiesioginį pavojų žmonių sveikatai. Šios sąlygos bus laikomasi priėmus 3 straipsnio 3 dalyje numatytą sprendimą."
10 straipsnis
1. Nuo 1994 m. sausio 1 d. valstybės narės įgyvendina būtiniausias su salmonelėmis susijusias priemones, numatytas III priedo I skirsnyje.
Iki 1994 m. sausio 1 d. valstybės narės turi nustatyti taisykles, apibrėžiančias priemones, kurių turi būti imtasi siekiant išvengti salmonelių atsiradimo ūkiuose, atsižvelgdamos į Direktyvos 90/539/EEB II priede nustatytus principus.
Taryba, remdamasi pasiūlymu, kurį Komisija parengė atsižvelgusi į Veterinarijos mokslinio komiteto nuomonę bei remdamasi šios direktyvos įgyvendinimo metu sukaupta patirtimi, iki 1995 m. sausio 1 d. kvalifikuota balsų dauguma priima sprendimą dėl salmonelių kontrolės priemonių dedeklių paukščių pulkuose.
Kol tokios priemonės bus patvirtintos, valstybės narės, tinkamai atsižvelgdamos į Sutarties taisykles, gali ir toliau taikyti savo nacionalines taisykles dėl dedeklių.
2. Taryba, remdamasi pasiūlymu, kurį Komisija parengė remdamasi informacija, surinkta pagal 5 ir 6 straipsnius bei 8 straipsnio 1 dalį, kvalifikuota balsų dauguma nusprendžia, ar būtina imtis konkrečių priemonių dėl kitų, keliančių panašią grėsmę, zoonozių kontrolės.
11 straipsnis
1. Jei reikia, kad ši direktyva būtų taikoma vienodai, Komisijos ekspertai gali kartu su valstybių narių kompetentingomis institucijomis atlikti patikrinimus vietose. Tuo tikslu, patikrinę reprezentatyvųjį ūkių procentą, jie gali įsitikinti, ar valstybės narės laikosi šios direktyvos nuostatų. Komisija praneša kompetentingai institucijai atliktų patikrinimų rezultatus.
Atitinkama valstybė narė imasi būtinų priemonių, atsižvelgdama į šių patikrinimų rezultatus. Jei valstybė narė tokių priemonių nesiima, Veterinarijos nuolatiniame komitete išnagrinėjus padėtį gali būti imamasi atitinkamų priemonių 16 straipsnyje nustatyta tvarka.
2. Išsamios šio straipsnio įgyvendinimo taisyklės, visų pirma dėl 1 dalies pirmoje pastraipoje nurodytų patikrinimų dažnumo ir būdų, tvirtinamos 16 straipsnyje numatyta tvarka.
12 straipsnis
Šioje direktyvoje taikomos Direktyvoje 90/425/EEB [12] numatytos apsaugos priemonės, vykdant prekyboje taikomus veterinarinius tikrinimus siekiant sukurti vidaus rinką.
13 straipsnis
Bendrijos etaloninės laboratorijos, kurių sąrašas pateiktas IV priede, yra įpareigojamos, atsižvelgiant į minėtame priede aprašytus uždavinius ir įpareigojimus, užtikrinti ryšius su 3 straipsnio 3 dalyje nurodytomis nacionalinėmis etaloninėmis laboratorijomis ir jų koordinavimą.
14 straipsnis
1. Trečiosios šalys ar jų dalys, iš kurių importas, atitinkantis sveikatos reikalavimus, yra leidžiamas, įrašomos ar paliekamos Bendrijos sąraše atsižvelgiant į tai, ar atitinkama trečioji šalis pateikė planą, kuriame nurodomos šios šalies teikiamos garantijos dėl zoonozių ir zoonozių sukėlėjų kontrolės.
Tos garantijos neturi būti mažiau veiksmingos negu šioje direktyvoje numatytos garantijos.
Komisija tvirtina tokius planus 16 straipsnyje numatyta tvarka. Ta pačia tvarka gali būti leistos garantijos, pakeičiančios tas, kurias lemia šios direktyvos taikymas, jeigu jos nėra palankesnės už garantijas, taikomas prekybai.
2. Iki 1995 m. gruodžio 31 d. nepriėmus sprendimo pagal 1 dalį trečiosios šalies atžvilgiu, šios šalies įrašymas į 1 dalyje nurodytą sąrašą yra sustabdomas 16 straipsnyje numatyta tvarka.
3. Trečiųjų šalių kompetentingų institucijų atitiktis reikalavimams vykdant planus tikrinama tuo metu, kai Bendrijos ekspertai atlieka Bendrijos taisyklėse numatytus patikrinimus.
15 straipsnis
Taryba, remdamasi Komisijos pasiūlymu, kvalifikuota balsų dauguma gali priedus iš dalies pakeisti ar papildyti.
Iki 1996 m. sausio 1 d. šia tvarka visų pirma persvarstomas III priedas.
16 straipsnis
1. Kai turi būti laikomasi šiame straipsnyje nustatytos tvarkos, pirmininkas savo iniciatyva arba valstybės narės prašymu klausimą nedelsdamas perduoda komitetui.
2. Komitete valstybių narių balsai skaičiuojami taip, kaip nustatyta Sutarties 148 straipsnio 2 dalyje. Pirmininkas nebalsuoja.
3. Komisijos atstovas pateikia Komitetui priemonių, kurių turi būti imtasi, projektą. Komitetas savo nuomonę dėl projekto pareiškia per tokį laiką, kurį nustato pirmininkas atsižvelgdamas į klausimo skubumą. Nuomonė patvirtinama 54 balsų dauguma.
4. a) Komisija patvirtina priemones ir nedelsdama jas taiko, jei jos atitinka Komiteto nuomonę.
b) Kai numatytos priemonės neatitinka Komiteto nuomonės arba nuomonė nepareiškiama, Komisija nedelsdama pateikia Tarybai pasiūlymą dėl priemonių, kurių turi būti imtasi. Taryba sprendžia kvalifikuota balsų dauguma.
Jeigu Taryba per tris mėnesius nuo tos dienos, kai jai buvo pateikti pasiūlymai, nepriima jokio sprendimo, pasiūlytas priemones patvirtina ir jas nedelsdama įgyvendina Komisija, išskyrus atvejį, kai Taryba paprasta balsų dauguma buvo balsavusi prieš tokias priemones.
17 straipsnis
1. Valstybes narės priima įstatymus ir kitus teisės aktus, kurie, įsigalioję iki 1994 m. sausio 1 d., įgyvendina šią direktyvą.
Valstybės narės, tvirtindamos šias priemones, daro jose nuorodą į šią direktyvą arba tokia nuoroda daroma jas oficialiai skelbiant. Nuorodos darymo tvarką nustato valstybės narės.
2. Valstybės narės pateikia Komisijai šios direktyvos taikymo srityje priimtų nacionalinės teisės aktų pagrindinių nuostatų tekstus.
18 straipsnis
Ši direktyva skirta valstybėms narėms.
Priimta Briuselyje, 1992 m. gruodžio 17 d.