KOMISIJOS SPRENDIMAS
2005 m. liepos 5 d.
dėl remiantis Įstatymo Nr. 290/99 4 ir 5 straipsniais, Įstatymo Nr. 67/88 15 straipsnio 16 dalimi ir Įstatymu Nr. 252/91 Italijos numatytos gyvulininkystės ir alyvuogių aliejaus sektoriuose taikytinos pagalbos schemos
(pranešta dokumentu Nr. C(2004) 4769)
(Tik tekstas italų kalba yra autentiškas)
(2007/655/EB)
EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA,
atsižvelgdama į Europos bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 88 straipsnio 2 dalies 1 pastraipą,
pakvietusi suinteresuotas šalis pateikti savo pastabas pagal šias nuostatas (1) ir atsižvelgdama į šias pastabas,
kadangi:
I. PROCEDŪRA
(1)
1998 m. rugpjūčio 6 d. laiške, užregistruotame 1998 m. rugpjūčio 12 d., Italijos nuolatinė atstovybė prie Europos Sąjungos, remdamasi EB sutarties 88 straipsnio 3 dalimi, pranešė Europos Komisijai apie įstatymo projektą dėl termino pratęsimo žemės ūkio sektoriui. Šis įstatymas buvo užregistruotas kaip pagalba Nr. 490/1998.
(2)
1998 m. lapkričio 30 d. laiške, užregistruotame 1998 m. gruodžio 4 d., Italijos valdžios institucijos atsakė į Komisijos 1998 m. spalio 1 d. prašymą pateikti informacijos.
(3)
1999 m. rugsėjo 13 d. laiške Komisija paprašė Italijos valdžios institucijų pateikti informaciją, kurios Komisija paprašė 1999 m. sausio 28 d. laišku ir dar nebuvo gavusi. Tame pačiame laiške Komisija paragino Italijos valdžios institucijas patvirtinti pranešimus spaudai, kuriuose nurodoma, kad 1999 m. rugpjūčio 17 d. Parlamentas patvirtino Įstatymo projektą Nr. 290, ir 1999 m. rugpjūčio 20 d. paskelbė Įstatymą Italijos oficialiajame leidinyje Nr. 195.
(4)
1999 m. spalio 25 d. laiške, užregistruotame 1999 m. lapkričio 5 d., Italijos valdžios institucijos patvirtino, kad buvo patvirtintas Įstatymo projektas Nr. 290/99. Tame pačiame laiške buvo pateiktas priedas su priimto Įstatymo tekstu ir dalis informacijos, kurios Komisija paprašė 1999 m. sausio 28 d. laiške.
(5)
Remiantis anksčiau minėta informacija, pagalbos schema buvo užregistruota pagalbos registre, apie kurią nepranešta, numeriu NN 155/99.
(6)
2000 m. vasario 24 d. laiške (2) Komisija informavo Italiją apie sprendimą inicijuoti procedūrą, numatytą EB sutarties 88 straipsnio 2 dalyje, dėl Įstatymo Nr. 290/99 4 ir 5 straipsnių, dėl 1988 m. kovo 11 d. Įstatymo Nr. 67/88 15 straipsnio 16 dalies (1988 m. Biudžeto Įstatymas) ir dėl 1991 m. rugpjūčio 8 d. Įstatymo Nr. 252/91. Tame pačiame laiške Komisija informavo Italiją neprieštaraujanti dėl kitų Įstatymo Nr. 290/99 straipsnių (1, 2, 3, 6, 7 ir 8 straipsnių), kurie nelaikomi pagalba remiantis EB sutarties 87 straipsnio 1 dalimi.
(7)
Tame pačiame laiške Komisija pranešė, kad remiantis 1999 m. kovo 22 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 659/1999 10 straipsnio 2 ir 3 dalimis (3) Italija per mėnesį nuo to laiško gavimo turi pateikti visus dokumentus, informaciją ir būtinus duomenis, siekiant įvertinti svarstomų priemonių suderinamumą.
(8)
Komisijos sprendimas inicijuoti minėtą procedūrą buvo paskelbtas Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje (4). Komisija pakvietė suinteresuotas šalis pateikti savo pastabas.
(9)
2000 m. kovo 23 d. laiške Italijos valdžios institucijos paprašė Komisijos 30 dienų pratęsti jos nustatytą terminą informacijai, kurios paprašyta pradėjus procedūrą, pateikti.
(10)
2000 m. gegužės 18 d. laiške Italijos valdžios institucijos pateikė Komisijai pastabas dėl procedūros inicijavimo.
(11)
2000 m. spalio 13 d. laiške Italijos valdžios institucijos perdavė informaciją, prašytą Komisijos 2000 m. liepos 17 d. laiške.
(12)
2001 m. sausio 31 d. laiške Italijos valdžios institucijos paprašė Komisijos pratęsti nustatytą terminą informacijai, kurios paprašyta 2000 m. gruodžio 13 d. laiške, pateikti.
(13)
2001 m. liepos 12 d. laiške Italijos valdžios institucijos pateikė prašomą informaciją.
(14)
2000 m. birželio 30 d. laišku Komisija taip pat gavo ir pastabų iš trečiųjų šalių. Komisija perdavė šias pastabas Italijai, kuriai buvo suteikta galimybė pareikšti savo nuomonę. Italijos valdžios institucijos konkrečių komentarų dėl šio laiško nepateikė.
(15)
Atsižvelgdama pagalbos, nustatytos Įstatymo Nr. 290/99 4 straipsniu ir pagalbos, nustatytos to paties Įstatymo 5 straipsniu, Įstatymo Nr. 67/88 15 straipsnio 16 dalimi ir Įstatymu Nr. 252/91, skirtumus ir sąveikos nebuvimą, 2002 m. kovo 12 d. Komisija nusprendė bylą suskirstyti į dvi atskiras bylas, t. y. C/7A/2000 ir C/7B/2000, atitinkamai susijusias su Įstatymo Nr. 290/99 4 straipsniu ir Įstatymo Nr. 290/99 5 straipsniu, Įstatymo Nr. 67/88 15 straipsnio 16 dalimi bei Įstatymu Nr. 252/91.
(16)
2002 m. balandžio 5 d. laiške (5) Komisija informavo Italiją, kad priėmė galutinį neigiamą sprendimą dėl pagalbos priemonių, numatytų Įstatymo 290/99 4 straipsnyje. Tame pačiame laiške Komisija taip pat pranešė Italijai, kad šis sprendimas nesusijęs ir nedarė poveikio žemės ūkio, veiklos ir tobulinimo paskoloms, kurių mokėjimo terminas 1998 m. kovo 31 d., ir kurioms Įstatymo Nr. 290/99 4 straipsniu buvo numatytas pratęsimas. Analogiškai šis sprendimas nesusijęs nei su Įstatymo Nr. 290/99 5 straipsniu, nei su Įstatymo Nr. 67/88 15 straipsnio 16 dalimi ir Įstatymu Nr. 252/91, t. y. teisinio pagrindu teikti pagalbą, minėtą Įstatymo 290/99 5 straipsnyje, kuri išnagrinėjama pagal valstybės pagalbą Nr. C/7B/2000.
(17)
Papildomą informaciją Italijos valdžios institucijos pateikė 2003 m. vasario 27 d. laišku, užregistruotu 2003 m. vasario 28 d., kuriame buvo informacija, kurios Komisija paprašė 2002 m. gegužės 8 d. laiške.
(18)
Po Komisijos pareigūnų ir Italijos valdžios institucijų susitikimo, įvykusio 2004 m. kovo 24 d., ir įvairių neformalių diskusijų ta pačia tema, Italijos valdžios institucijos 2004 m. gegužės 20 d. laiške, užregistruotame 2004 m. birželio 14 d., paprašė ilgesnio laikotarpio papildomai bylos nagrinėjimui reikalingai informacijai pateikti.
(19)
2004 m. spalio 29 d. laiške, užregistruotame 2004 m. lapkričio 3 d., Italijos valdžios institucijos pateikė papildomą informaciją. Tame pačiame laiške paprašyta išsaugoti finansinių duomenų, atliktų veiksmų ir susijusių kompanijų ataskaitų konfidencialumą.
(20)
2004 m. lapkričio 24 d. laiške, užregistruotame 2004 m. gruodžio 3 d., Italijos valdžios institucijos perdavė papildomą informaciją ir patikslino, kad iki to momento nei vieno konfidencialumo prašymo gauta nebuvo.
(21)
Papildoma informacija buvo pateikta 2005 m. balandžio 4 d. laiške, užregistruotame 2005 m. balandžio 7 d.
II. PAGALBOS APRAŠYMAS
II.1. Sprendimo taikymo sritis
(22)
Įstatyme Nr. 290/99 numatyta pratęsti terminą įvairiai veiklai žemės ūkio sektoriuje vykdyti. Šiame įstatyme yra 8 straipsniai. 2000 m. vasario 24 d. sprendimu Komisija nutarė neteikti prieštaravimų dėl 1, 2, 3, 6, 7 ir 8 Įstatymo straipsnių, kadangi jie nelaikomi pagalba remiantis EB sutarties 87 straipsnio 1 dalimi. Sprendimas inicijuoti procedūrą, minimas 88 straipsnio 2 dalyje, susijęs su 4 ir 5 to paties Įstatymo straipsniais, taip pat Įstatymo Nr. 67/88 15 straipsnio 16 dalimi ir Įstatymu Nr. 252/91, kuris sudarė teisinį pagrindą teikti pagalbą, nurodytą Įstatymo Nr. 290/99 5 straipsnyje.
(23)
2002 m. balandžio 5 d Komisija priėmė galutinį neigiamą sprendimą dėl Įstatymo Nr. 290/99 4 straipsnio. Šis sprendimas yra susijęs su Įstatymo Nr. 67/88 15 straipsnio 16 dalimi, Įstatymu Nr. 252/91, Įstatymo Nr. 290/99 4 (tik dėl žemės ūkio, veiklos ir tobulinimo paskolų, kurių mokėjimo terminas 1998 m. kovo 31 d.) ir 5 straipsniais.
II.2. Aplinkybės
(24)
Pateiktais duomenimis 9 dešimtmečio pabaigoje gyvulininkystės sektorius Italijoje nukentėjo dėl per didelės gamybos fragmentacijos, dėl kurios infrastruktūra susidėvėjo ir tapo nebetinkama kokybiškai produkcijai gaminti. Siekiant modernizuoti visą sistemą, Įstatyme Nr. 87/90, vėliau pakeistame Įstatymu Nr. 252/91, buvo numatyta pagalba, skirta integruotiems projektams, t. y. projektams skirtiems sujungti kelias įmones į įmonių grupes. Projektai buvo įtraukti į programą, kurią patvirtino CIPE (Comitato Interministeriale per la Programmazione Economica), su sąlyga kad finansuojami būti tik projekto įgyvendinimą galinčių užtikrinti įmonių grupių vykdomi projektai. Tai reiškė, kad kiekviena dalyvaujanti įmonė atsakinga už viso projekto įgyvendinimą, specialiu straipsniu nustatant bendrą visų susijungusių įmonių atsakomybę. Taip pat iš visų įmonių buvo reikalaujama iš esmės finansiškai prisidėti prie projektų kapitalu, o kooperatyvų atveju - dešimties metų laikotarpiui paimta paskola. Valstybės reikalaujamos garantijos (garantija dėl viso projekto įgyvendinimo ir įmonių kapitalizacijos) buvo didelė finansinė kliūtis įmonėms, siekiančioms gauti pagalbos.
(25)
Kadangi lėšų tam, kad būtų patenkintas bendras sektoriaus finansinis poreikis, integruotiems projektams įgyvendinti buvo skiriama nepakankamai, buvo pasinaudota papildomomis lėšomis, kurios buvo numatytos Įstatyme Nr. 67/88 tokiems patiems integruotiems projektams finansuoti. Minimos priemonės buvo vykdomos pagal bendrą galvijienos sektoriaus racionalizavimo ir pertvarkymo programą, kurią Italijoje, skirtingai nei kitose Europos šalyse, pradėta įgyvendinti tik pirmaisiais 10 dešimtmečio metais. Kitos Europos šalys, pvz., Prancūzija, skerdyklų racionalizavimo ir pertvarkymo programas pradėjo įgyvendini dar 8 dešimtmetyje (6). Daugelį Italijoje esančių skerdyklų ir netinkamą jų pasiskirstymą nacionalinėje teritorijoje reikėjo radikaliai pertvarkyti, anot Italijos valdžios institucijų, tokį pertvarkymą įgyvendinti buvo įmanoma tik valstybei suteikus didelę paramą ir įgyvendinus viso sektoriaus modernizavimo programą. Italijos įmonės, siekdamos išlikti turėjo pagreitinti technologijų atnaujinimo procesą ir organizacinį pertvarkymą 2 kryptimis:
a)
reprodukcijos sistemų racionalizavimas pritaikant technologijų tobulinimo metodus, skirtus konkurencingomis kainomis gaminti standartizuotą produkciją;
b)
aukšto lygio kokybės produkcijos asortimento įvairinimas ir pastovios bei vienodos kokybės produktų racionalizavimas.
Ekspertų grupei buvo pavesta įgyvendinti Įstatymą Nr. 67/88, ji turėjo parengti skubių veiksmų programą, apibrėžti strateginę koncepciją ir nuspręsti, ar pateikti projektai gali būti finansuojami.
Atsižvelgus į galvijienos sektoriaus krizės rimtumą, programoje numatyti veiksmai buvo nukreipti į šį sektorių, ir kiek mažiau į kiaulienos ir avienos sektorius.
II.3. Priemonės
(26)
Įstatymas Nr. 67/88, kuriuo nustatomos subsidijos, nurodytos Įstatymo Nr. 290/99 5 straipsnyje, ir patvirtinamos nuostatos dėl metinio bei daugiamečio valstybės biudžeto parengimo yra 1988 m. Italijos biudžeto Įstatymas. Įstatymo 15 straipsnio 16 dalyje numatyta, kad žemės ūkio kooperatyvai ir jų susivienijimai gali imti 700 mlrd. ITL (Italijos lirų) neviršijančias paskolas skerdykloms statyti, pertvarkyti ir plėsti (7). Įstatyme taip pat numatyta, kad minėtos paskolos, neviršijant 100 mlrd. ITL 1988 m. ir 50 mlrd. ITL 1989 m., gali būti skirtos skoloms, susijusioms su minėtomis skerdyklomis, konsoliduoti. Subsidijuojama ne daugiau nei 10 % tokių paskolų palūkanų. Minėtos dalies nuostatos taip pat taikomos su konsolidavimu susijusiems projektams ir žemės ūkio kooperatyvų bei jų susivienijimų pienininkystės bei gyvulininkystės ūkiams vystyti. Komisijai pagal sutarties 88 straipsnio 3 dalį apie šį Įstatymą nebuvo pranešta.
(27)
Minėto Įstatymo 5 straipsnyje nustatyti atvejai, kuriais subsidijos paskoloms, nustatytoms pagal Įstatymo Nr. 67/88 16 1 straipsnio 16 dalį, taikomos, net kai kurios pirminės nustatytos sąlygos neįvykdomos. 5 straipsnio 2 dalyje patikslinama, kad subsidijos paskoloms, nustatytoms pagal minėto 15 straipsnio 16 dalį, skirtoms vystymui ir skolų konsolidavimui, taikomos ir tuo atveju, kai integruotas projektas, patvirtintas Įstatymo Nr. 87/90 1 straipsniu, pakeistu Įstatymo Nr. 252/91 1 straipsniu, įvykdomas tik iš dalies su sąlyga, kad paskolos gavėjas įvykdo jam tenkančią integruoto projekto dalį. 5 straipsnio 3 dalyje nustatyta, kad paskolų subsidijos, skirtos tik skoloms konsoliduoti, galioja ir tada, jei integruotas projektas įvykdomas iš dalies arba neįvykdomas visiškai, su sąlyga, kad paskolos gavėjas pristato savo investicinį projektą, kuris turi būti įvykdomas panaudojant dalį suteiktos paskolos. Be to, 4 dalyje numatyta, kad įmonės, susijungusios dėl bendro nacionalinės svarbos integruoto plėtros projekto gyvulininkystės sektoriuje, kuris atitinka finansavimo reikalavimus pagal Įstatymo Nr. 87/90 1 straipsnį, pakeistą Įstatymo Nr. 252/91 1 straipsniu, vykdymo, toliau turi teisę į subsidijas, net jei pradinis projektas ne visiškai įvykdytas, jeigu jos užbaigia savo projekto dalį.
(28)
4 straipsnyje numatomos priemonės žemės ūkio kredito operacijoms palengvinti: 12 mėnesių pailginamas žemės ūkio, eksploatacijos ir vystymo paskolų, kurių mokėjimo terminas 1998 m. kovo 31 d., įmokų mokėjimo terminas. Pagalbos gavėjai yra Pulijos, Kalabrijos ir Sicilijos regionų alyvmedžius augintojų ūkiai, kurie yra šeimyniniai ūkiai arba kuriuos valdo ūkininkai, kuriems žemės ūkio veikla yra pagrindinė, taip pat alyvų auginimo kooperatyvai, patyrę nuostolių dėl krizės alyvuogių ir alyvuogių aliejaus rinkoje. Tokiomis pačiomis sąlygomis ir tvarka pagalba gali būti skiriama ir ūkiams bei alyvuogių auginimo kooperatyvams, esantiems kitų regionų vietose, kuriose gali būti gaminamas alyvuogių aliejus, taip pat patyrusiems nuostolių dėl krizės alyvuogių ir alyvuogių aliejaus rinkoje. Minėtame straipsnyje alyvuogių ūkiai ir kooperatyvai apibrėžiami kaip ūkiai, kurių pagaminami alyvuogių produktai sudaro ne mažiau kaip 50 % bendro parduodamo visos produkcijos kiekio.
(29)
2002 m. balandžio 3 d. (8) Komisija priėmė galutinį neigiamą sprendimą dėl pagalbos, numatytos Įstatymo Nr. 209/99 4 straipsnyje. Šis sprendime, aiškiai pabrėžiama, kad jis nesusijęs su žemės ūkio veiklos ir vystymo paskoloms, kurių mokėjimo terminas buvo 1998 m. kovo 31 d., ir buvo pratęstas Įstatymo Nr. 290/99 4 straipsniu, ir joms nedaro poveikio. Todėl šias paskolas dar reikia įvertinti.
(30)
Kitas, 5 straipsnyje minėtas Įstatymas Nr. 252/91, kuris iš dalies keičia Įstatymą Nr. 87/91 dėl neatidėliotinos pagalbos gyvulininkystei, yra teisinis pagrindas pagalbai įvairia forma teikti. Pagal šį įstatymą gyvulininkystės sektoriuje taikomos išskirtinės nacionalinės svarbos integruotų projektų forma įgyvendinamos, priemonės, kurioms leidžiama skirti atitinkamus asignavimus. Įstatymas taip pat skatina uždarų akcinių bendrovių steigimą, kuriose Žemės ūkio ministerijos turėtų ne mažiau nei 51 % akcijų ir būtų atsakinga už šias užduotis:
a)
teikti paskolų garantijas;
b)
vykdyti investicijų finansavimo operacijas;
c)
finansuoti pagalbą, skirtą įmonėms sanuoti, pertvarkyti ir likviduoti;
d)
įsigyti įmonių, įsteigtų specialiems projektams įgyvendinti, akcijų.
II.4. Pagalbos gavėjai
(31)
Gyvulininkystės sektoriaus ūkininkai, užsiimantys mėsos produktų gamyba, perdirbimu ir prekyba.
II.5. Finansinis paketas
(32)
Dabartinį finansinį paketą, skirtą integruotiems projektams, sudaro:
Įstatymas Nr. 252/91: 97 015 515 581 ITL (apie 50 mln. EUR),
Įstatymas Nr. 67/88 (paskolos vystymui): 6 349 660 726 ITL (apie 3,280 mln. EUR),
Įstatymas Nr. 67/88 (paskolos skoloms konsoliduoti): 1 968 222 804 ITL (apie 1,016 mln. EUR).
III. SPRENDIMO INICIJUOTI PROCEDŪRĄ MOTYVAI
(33)
Įstatymo Nr. 290/99 5 straipsnyje nustatytos sąlygas, pagal kurias subsidijos paskoloms pagal tam tikrus teisės aktus skiriamos ir tada, kai iš pradžių nustatytos sąlygos nėra įvykdomos. Priimdama sprendimą inicijuoti procedūrą, numatytą EB sutarties 88 straipsnio 2 dalyje, Komisija neturėjo informacijos apie įstatymus, minimus 5 straipsnyje, glaudžiai susijusius su šio straipsnio vertinimu. Komisijai paprašius Italijos valdžios institucijos jai pateikė abiejų įstatymų tekstus (Įstatymo Nr. 252/91 ir Įstatymo Nr. 67/88). Tačiau Komisijai priimant sprendimą inicijuoti procedūrą, numatytą EB sutarties 88 straipsnio 2 dalyje, Italijos valdžios institucijos dar nebuvo pateikusios išsamesnės informacijos ar papildomų duomenų apie svarstomus įstatymus ar apie juose minimas pagalbos priemones. Todėl Komisija negalėjo nustatyti, ar Įstatymo Nr. 290/99 5 straipsnis sietinas su pagalba, nurodyta EB sutarties 87 straipsnio 1 dalyje, kadangi Italijos valdžios institucijos tikslios informacijos nepateikė. Vis dėlto tokios priemonės, kuriomis leista tam tikriems ūkiams toliau gauti specialią pagalbą net ir tais atvejais, kuriais jie negalėjo įvykdyti visų iš pradžių nustatytų įsipareigojimų šiai pagalbai gauti, atrodo šiems ūkiams suteikė privalumų kitų ūkių, kurie tomis pačiomis sąlygomis įrodė galintys įvykdyti visus iš pradžių nustatytus įsipareigojimus, atžvilgiu. Todėl priemonės, numatytos 5 straipsnyje, suteikė bent jau prielaidą pagalbai, kurią, negavus informacijos iš Italijos valdžios institucijų, įmanoma patvirtinta tik inicijuojant procedūrą, numatytą EB sutarties 88 straipsnio 2 dalyje.
(34)
Be to, Įstatymo Nr. 290/99 5 straipsnis negalėjo būti įvertintas neatsižvelgiant į teisės aktus, sudarančius teisinį pagrindą specialiai paramai gauti (subsidijas ir finansavimą), minimai Įstatymo Nr. 67/88 15 straipsnio 16 dalyje ir Įstatyme Nr. 252/91. Komisijai paprašius Italijos valdžios institucijos šių priemonių tekstai jai pateikė. Šie abu teisės aktai aiškiai numato valstybės pagalbą, remiantis EB sutarties 87 straipsnio 1 dalimi. Kalbant konkrečiau, Įstatymo Nr. 67/88 15 straipsnio 16 dalyje numatomas lengvatinių paskolų suteikimas žemės ūkio kooperatyvams ir jų susivienijimams. Jiems gali būti suteiktos 10 % neviršijančios palūkanų subsidijos. Tokios lengvatos pagalbą gaunančius ūkius išvaduoja nuo naštos mokėti palūkanų normą, taikytą rinkoje paskolos suteikimo metu, o kitiems šios pagalbos negaunantiems ūkiams ją mokėti tenka. Šiuo atveju minimos lengvatos būtų lygios palūkanų normos (9), taikomos rinkoje tuo metu, kai buvo suteikta paskola, ir faktiškai paskolos gavėjų, gavusių valstybės pagalbą, sumokėtų palūkanų normos (mažesnės) skirtumas. Tačiau Įstatymu Nr. 252/91 leidžiama skirti valstybės finansavimą įvairiems projektams gyvulininkystės sektoriuje įgyvendinti ir taip šių lėšų gavėjams sudaro palankesnes sąlygas palyginti su kitais ūkiais, kurie panašius projektus įgyvendina vien savo lėšomis. Dėl šių priežasčių atrodo, kad abi minėtos priemonės patenka į EB sutarties 87 straipsnio 1 dalies taikymo sritį.
(35)
Inicijuodama procedūrą Komisija negalėjo nustatyti šių pagalbos priemonių teisėtumo. Nepaisant pakartotinų raginimų (10), Italijos valdžios institucijos Komisijai iš esmės nepaaiškino, ar apie šiuos teisės aktus buvo pranešta pagal EB sutarties 88 straipsnio 3 dalį ir ar todėl juose numatytos priemonės laikomos esamos pagalbos schemos, kurią Komisija įvertino pagal 87, 88 ir 89 EB Sutarties straipsnius, dalimi, ar apie juos Komisijai pranešta nebuvo.
(36)
Iš esmės Komisija abejojo dėl kai kurių minėtuose teisės aktuose nustatytų pagalbos programos aspektų suderinamumo su bendrosios rinkos principais. Remiantis tuo metu turėta informacija apie priemones, nurodytas Įstatymo Nr. 67/88 15 straipsnio 6 dalyje bei Įstatyme Nr. 252/91, gautą išanalizavus Komisijai pateiktus tekstus, būtų galima teigti, kad kai kurios priemonės iš tikrųjų galėjo būti laikomos pagalba veiklos išlaidoms sumažinti. Neturėdama tikslesnės ir detalesnės informacijos, kuri galėtų paneigti preliminarias nuostatas, Komisija dėl šios pagalbos buvo priversta laikytis neigiamos pozicijos.
(37)
Komisija sprendime inicijuoti procedūrą pagal Sutarties 88 straipsnio 2 dalį Italijos pareikalavo pateikti visą turimą informaciją apie sąlygas (palūkanų normą, galimas garantijas ir pan.), kuriomis pradžioje buvo teikiamos paskolos, kurių galiojimas pratęstas Įstatymo Nr. 290/99 4 straipsniu, bei pateikti informaciją apie bendrą suteiktų paskolų sumą bei nurodyti, ar minima pagalba įtraukta į esamą pagalbos schemą (jei taip, nurodyti, į kokią). Kadangi galutinis sprendimas dėl Įstatymo Nr. 290/99 4 straipsnio nebuvo susijęs ir nedarė poveikio žemės ūkio operacijų, veiklos ir tobulinimo paskoloms, kurių mokėjimo terminas buvo 1998 m. kovo 31 d., vėliau pratęstas Įstatymo Nr. 290/99 4 straipsniu. Šios paskolos turėjo būti išnagrinėtos siekiant patikrinti, ar minima pagalba būtų suteikta rinkos sąlygomis (tuo atveju būtų reikėję apibrėžti šias sąlygas), ar būtų įėjusi į esamas pagalbos programas, patvirtintas Komisijos (tuo atveju būtų reikėję apibrėžti tokias programas).
IV. PRADĖJUS PROCEDŪRĄ ITALIJOS PATEIKTA INFORMACIJA
(38)
Pradėjus procedūrą Italijos valdžios institucijos, atsakydamos į specialius Komisijos prašymus, pateikė išsamią informaciją 2000 m. gegužės 13 d., 2000 m. spalio 13 d., 2001 m. liepos 5 d., 2003 m. vasario 27 d. ir 2004 m. spalio 29 d. (užregistruotas 2004 m. lapkričio 3 d.) laiškuose. Šiuose laiškuose esanti informacija turi būti nagrinėjama ir vertinama bendrai, kadangi po išsamaus tyrimo Italijos valdžios institucijos patikslino kai kuriuos prieš tai pateiktus duomenis, ypač finansinius. Dėl to perduota informacija yra apibendrinta III.3 dalyje, kartu pateikiant nuorodas į susijusius laiškus.
V. TREČIŲJŲ ŠALIŲ PASTABOS
(39)
Komisija iš trečiųjų šalių gavo tik vieną laišką. 2000 m. birželio 30 d. gautas įmonių grupės pagal Įstatymus Nr. 252/91 ir Nr. 67/88 gavusios Italijos valdžios institucijų finansavimą, dėl kurio Komisija atlieka procedūrą, lyderio CONAZO laiškas.
(40)
Laiške CONAZO išreiškia nuostabą dėl to, kad pradėdama procedūrą Komisija aiškiai pareiškė, kad ji nebuvo informuota apie Įstatymo Nr. 252/91 ir Įstatymo Nr. 67/88 egzistavimą, taigi ir apie tai, kad Italijos valdžios institucijos pagal minėtus Įstatymus suteikė pagalbą.
(41)
Anot šio kooperatyvo, Komisija negalėjo nežinoti apie esminę gyvulininkystės ir gyvulių skerdimo sektorių perorganizavimo programą, pradėtą Italijos valdžios institucijų 1986 m. Tame pačiame laiške CONAZO mini plačią minėtų sektorių pertvarkymo programą, 1991 m. numatytą CIPE (Comitato Interministeriale per la Programmazione Economica). Taip pat įmonė primena, dėl radikalių veiksmų, skerdimo sektoriuje labai sumažėjo skerdyklų skaičius: 9 dešimtmetyje jų buvo 8 500, o šiuo metu - 3 000.
VI. ĮVERTINIMAS
(42)
Remiantis Sutarties 87 straipsnio 1 dalimi, valstybės narės arba iš jos valstybinių išteklių bet kokia forma suteikta pagalba, kuri, palaikydama tam tikras įmones arba tam tikrų prekių gamybą, iškraipo konkurenciją arba gali ją iškraipyti, yra nesuderinama su bendrąja rinka, kai ji daro įtaką valstybių narių tarpusavio prekybai.
(43)
Sutarties 87 ir 88 straipsniai taikomi produktų, už kuriuos Italijos valdžios institucijos nusprendė suteikti pagalbą, gamybai ir prekybai jais. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1254/1999 40 straipsnis 1999 m. gegužės 17 d. dėl bendro galvijienos rinkos organizavimo (11) numato, kad, išskyrus atvejus, kai reglamente nustatyta kitaip, 87, 88 ir 89 Sutarties straipsniai yra taikomi galvijienos sektoriaus produktų gamybai ir prekybai jais. Tokia pati nuostata yra numatyta 1975 m. spalio 29 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2759/75 21 straipsnyje dėl bendro kiaulienos rinkos organizavimo (12) ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 2529/2001 23 straipsnis 2001 m. gruodžio 19 d. dėl bendro avienos ir ožkienos rinkos organizavimo (13).
VI.1. Pagalba
(44)
Įstatymo Nr. 290/99 5 straipsnyje nustatyti atvejai, kuriais subsidijų išmokėjimas paskoloms, nustatytoms pagal tam tikrus teisės aktus galioja ir tada, jei tam tikros pirminės sąlygos nebūtų įvykdytos. Kadangi taikant priemonę tam tikriems ūkiams suteikiama galimybė toliau gauti specialią pagalbą net ir tais atvejais, kai jie nebuvo pajėgūs įvykdyti visų pirminių įsipareigojimų šiai pagalbai gauti, tai šiems ūkiams suteikia palankesnes sąlygas palyginti su ūkiais, kurie tomis pačiomis sąlygomis įrodė esą pajėgūs įvykdyti visus pirminius įsipareigojimus.
(45)
Be to, šio straipsnio negalima vertinti neatsižvelgiant į teisės aktus, sudarančius teisinį pagrindą specialiai paramai, nurodytai Įstatymo Nr. 67/88 15 straipsnio 16 dalyje ir Įstatyme Nr. 252/91, gauti (palūkanų subsidijos ir finansavimas). Kaip jau išdėstyta 37 ir 39 konstatuojamosiose dalyse, šie abu teisės aktai aiškiai numato valstybės pagalbą remiantis EB sutarties 87 straipsnio 1 dalimi. Kalbant konkrečiau, Įstatymo Nr. 67/88 15 straipsnio 16 dalyje nustatytas lengvatinių paskolų teikimo žemės ūkio kooperatyvams ir jų susivienijimams, galimybė. Jiems gali būti teikiamos ne didesnės nei 10 % palūkanų subsidijos. Tai reiškia, ūkiams suteikdama pagalbą valstybė palengvina mokėtinų palūkanų (galiojančių rinkoje tuo metu, kai buvo suteikta paskola) naštą, o tokios pagalbos negaunantiems ūkiams jas tenka mokėti. Šiuo atveju minimos lengvatos būtų lygios palūkanų normos, taikomos rinkoje tuo metu, kai buvo suteikta paskola, ir faktiškai paskolos gavėjų, gavusių valstybės pagalbą, sumokėtų palūkanų normos (mažesnės) skirtumas.
(46)
Įstatymu Nr. 252/91 leidžiama skirti valstybės finansavimą įvairiems projektams gyvulininkystės sektoriuje įgyvendinti ir taip šių lėšų gavėjams sudaromos palankesnes sąlygos palyginti su kitais ūkiais, kurie panašius projektus įgyvendina vien savo lėšomis. Pagal Teisingumo Teismo praktiką, įmonės konkurencinės padėties pagerėjimas dėl finansinės valstybės pagalbos gali iškreipti konkurencijos su kitomis konkuruojančiomis įmonėmis, kurios negauna tokios paramos, sąlygas. Be to, prekybos gyvulininkystės produktais Bendrijos vidaus rinkoje apimtis yra labai didelė (14), todėl tokios priemonės gali iškreipti konkurenciją ir daryti įtaką valstybių narių tarpusavio prekybai.
(47)
Taigi Komisija daro išvadą, kad aptariamai priemonei taikytinas EB sutarties 87 straipsnio 1 dalyje nustatytas draudimas.
VI.1. a) Pagalbos suderinamumas
(48)
Be 87 straipsnio 1 dalyje nustatyto draudimo, jo 2 ir 3 dalyse nurodomos išimtys.
(49)
87 straipsnio 2 dalyje numatytos išimtys netaikytinos atsižvelgiant į nagrinėjamos pagalbos pobūdį ir jos tikslus. Iš tikrųjų Italija nepatvirtino, ar taikoma 87 straipsnio 2 dalis.
(50)
87 straipsnio 3 dalyje patikslinamos aplinkybės, kuriomis valstybės pagalba gali būti laikoma suderinama su bendrąja rinka. Suderinamumas su bendrąja rinka turi būti įvertintas Bendrijos, o ne vienos valstybės narės mastu.
(51)
87 straipsnio 3 dalies a punktas akivaizdžiai netaikytinas, kadangi pagalba nėra skirta ekonominio vystymo skatinimui regionuose, kuriuose yra neįprastai žemas pragyvenimo lygis arba didelis nedarbas.
(52)
87 straipsnio 3 dalies b punkto požiūriu aptariama pagalba nėra skirta bendriems Europos interesams svarbių projektų įgyvendinimui ir negali būti priemone dideliems Italijos ekonomikos sutrikimams atitaisyti.
(53)
Pagalba nėra skirta ir pritaikyta skatinti 87 straipsnio 3 dalies d punkte nurodytus tikslus.
(54)
Remiantis Sutarties 87 straipsnio 3 dalies c punktu, pagalba gali būti laikoma neprieštaraujančia bendrajai rinkai, jei yra skirta tam tikros ekonominės veiklos rūšių arba tam tikrų ekonomikos sričių plėtrai skatinti ir jei ji netrikdo prekybos sąlygų taip, kad prieštarautų bendram interesui. Todėl paskelbta pagalbos programa turi būti įvertinta atsižvelgiant į šį straipsnį ir specialias aptariamu atveju taikomas nuostatas.
(55)
Visi pagal Įstatymą Nr. 67/88 ir Įstatymą Nr. 252/91 pagalbą gavę integruoti projektai buvo patvirtinti iki 1992 m. gruodžio 31 d. (15). Atitinkami finansiniai įsipareigojimai taip pat patvirtinti iki minėtos datos. Apie aptariamą pagalbą Komisijai pranešta nebuvo, todėl ji yra neteisėta Reglamento (EB) Nr. 659/1999 1 straipsnio f punkto požiūriu. Pagal Bendrijos gairių dėl valstybės pagalbos žemės ūkio sektoriuje 23.3 punktą (16), Reglamento (EB) Nr. 659/1999 1 straipsnio f punkto požiūriu neteisėta pagalba turi būti vertinama pagal tos pagalbos skyrimo metu galiojusias taisykles ir gaires.
(56)
Italijos valdžios institucijų teigimu, visa suteikta pagalba susijusi investicijomis, atliktomis įgyvendinant penkis patvirtintus integruotus projektus (17). Investicijos buvo atliktos pirminės gamybos pakopos (gyvulininkystė) ir žemės ūkio produktų perdirbimo bei prekybos srityse.
(57)
Finansavimo reikalavimus atitinkančiomis laikomos investicijos pirmiausia skiriamos technologiniam ir sanitariniam modernizavimui, skerdyklų infrastruktūros stiprinimui, subproduktų panaudojimui ir šalinimui, mėsos apdorojimo ir pakavimo linijų, patalpų ir įrenginių pritaikymui produktų prekinei išvaizdai pagerinti, apdorojimo ir gamybos įrenginių įsigijimui, siekiant pagerinti gamybos technologijas, įrenginių, skirtų paskatinti kokybės procesų raidą, įsigijimui. Vertinant projektus, buvo atsižvelgta ir investicijas į nematerialųjį turtą, pvz., rinkodarą ar patentus, tačiau tokios investicijos finansuotos nebuvo.
(58)
Finansavimo reikalavimų neatitinkančiomis buvo laikomos tokios išlaidos:
-
reklaminė ir populiarinimo veikla,
-
investicijos į nematerialųjį turtą, pvz., prekės ženklus,
-
projektavimo ir statybos išlaidos,
-
teisinės, administracinės ar mokesčių išlaidos.
VI.1. a) 1 Investicijos, susijusios su žemės ūkio produktų perdirbimu ir prekyba
(59)
Projektų ir su jais susijusių įsipareigojimų tvirtinimo metu Komisija bendrajai rinkai neprieštaraujančiomis laikė visas investicijas, kurių pagalbos intensyvumas neviršijo maksimalaus leistino pagalbos intensyvumo dydžio, kurį Komisija šiame sektoriuje paprastai laiko priimtinu, t. y. 55 % (75 % 1 tikslo regionuose) projektams, kurie atitinka sektorių programą ar bendrus Reglamente (EEB) Nr. 866/90 nustatytus kriterijus (18), 35 % (50 % 1 tikslo regionuose) visiems kitiems projektams, jeigu jie atitinka atrankos kriterijus, nustatytus 1990 m. birželio 7 d. Komisijos sprendimo dėl investicijų, kurios galėtų būti finansuojamos pagal reglamentus (EB) Nr. 866/90 ir (EEB) Nr. 867/90, naudojamus su tam tikru priderinimu prie Sutarties 87 straipsnio, priede.
(60)
Todėl būtina patikrinti, ar finansuotos investicijos iš tikrųjų atitiko Reglamento (EEB) Nr. 866/90 reikalavimus bei sektoriaus apribojimus, nustatytus 1990 m. birželio 7 d. Komisijos sprendime. Minėto sprendimo priedo 2.10 punkte, susijusiame su mėsos ir kiaušinių sektoriumi, nustatytos prioritetines investicijų kryptis, t. y. tos investicijos, kurioms Komisija teikia pirmenybę, kadangi laikoma, kad jos geriau už kitas galėtų palengvinti tam tikro sektoriaus vystymą.
(61)
Prioritetinių investicijų krypčių klausimu, Komisija pirmenybę teikia išpjaustymo cechų prie skerdyklų įrengimui, ypač tose gamybos vietose, kur šio tipo įrenginių nėra. Be to, minėtame punkte nenurodomos investicijos, skirtos kiaulių, galvijų, avių ir naminių paukščių skerdyklų pajėgumui didinti, išskyrus tuos atvejus, kuriais ta pati ar kita įmonės nutrauktų lygiaverčio pajėgumo struktūros veiklą, arba kiaulių, galvijų, avių ir naminių paukščių (išskyrus vištas) auginimo atveju, regiono gamybos lygis rodytų gamybos pajėgumų mažėjimą.
(62)
Todėl, Italijos valdžios institucijų teigimu, iš visų investicijų tik kelios buvo skirtos išpjaustymo cechams įrengti. Kadangi Italijos valdžios institucijos negali patikslinti, kokia investicijų dalis buvo skirta išpjaustymo cechams, būtina išsiaiškinti, ar aptariamos investicijos priklauso tokiam investicijų tipui, kuris aiškiai nėra įtrauktas į 2.10 punktą, t. y. ar tos investicijos paskatino skerdyklų pajėgumo didėjimą, nebent ta pati ar kita įmonės nutraukė lygiaverčio pajėgumo struktūros veiklą (19).
(63)
2001 m. liepos 12 d. laiške Italijos valdžios institucijos pabrėžė, kad skerdyklų, perdirbimo, žemės ūkio produktų prekybos sektoriuose buvo investuota, įgyvendinus septynis projektus. Italijos valdžios institucijos pateikė duomenis, kurie parodo, kad kiekvienos projekte dalyvaujančios skerdyklos ex post skerdimo pajėgumas bendrai yra mažesnis nei ex post skerdimo pajėgumus, t. y. 30 vnt./val. Todėl tai atitinka Sprendimo 90/342/CEE priedo 2.10 punkto reikalavimą.
(64)
Pagalbos intensyvumas, išreikštas pagalbos subsidijų ekvivalentais, taikant pagal metodą, aprašytą Bendrijos gairėse dėl valstybės pagalbos regionams (20) ir įtraukiant visomis formomis suteiktą valstybės pagalbą pagal Įstatymus Nr. 252/91 ir Nr. 67/88 (Įstatymas Nr. 290/1999 nekeitė pagalbos intensyvumo, apimties ir pagalbos gavėjų, minimų Įstatymuose Nr. 252/91 ir Nr. 67/88), neviršijo 75 % pagalbos rodiklio (investicijoms 1 tikslo regionuose) ir 55 % rodiklio, tuo metu leistino investicijoms 1 tikslo regionams nepriklausančiose vietose, susijusioms su žemės ūkio produktų perdirbimu ir prekyba. Taigi nepriklausomai nuo geografinės investicijų padėties visos nagrinėjamos investicijos atitiko maksimalų leistinos pagalbos intensyvumo dydį, nustatytą tuo metu galiojančių Bendrijos teisės aktų, kaip nurodyta 1 lentelėje:
1 lentelė
Investicijos perdirbimo ir prekybos sektoriuje
Finansuotinos išlaidos (ITL)
Bendras įnašas (ITL)
%
CONAZO
Investicijos mažiau palankiose ūkininkauti vietovėse
4 972 623 097
3 729 467 323
75,00 %
Investicijos į kitose vietovėse
48 753 248 149
26 480 183 539
54,31 %
FIORUCCI
Investicijos
39 831 488 798
14 170 000 000
35,57 %
GUARDAMIGLIO
Investicijos
15 296 548 104
5 477 000 000
35,81 %
INALCA
Investicijos
139 597 581 320
42 502 000 000
30,45 %
PRUNOTTO
Investicijos
4 243 327 136
1 930 000 000
45,48 %
CAMALLEVAMENTI
Investicijos
4 667 623 201
2 567 192 000
55,00 %
C.L.S.M.
Investicijos
6 067 000 000
3 260 533 100
53,74 %
(65)
Pagal Reglamento (EEB) Nr. 866/90 11 straipsnį aptariamos priemonės yra skirtos žemės ūkio produktų pakavimo, saugojimo, apdorojimo ir perdirbimo arba subproduktų ar pramoninių atliekų perdirbimo racionalizavimui bei vystymui. Taip pat šios priemonės skirtos pateikimo į rinką gerinimui (įskaitant ir kainodaros skaidrumo gerinimą), naujų perdirbimo technologijų pritaikymui (įskaitant naujų arba subproduktų vystymą ar naujų rinkų paiešką), novatoriškoms investicijoms ir produktų kokybės gerinimui.
(66)
Finansavimo reikalavimus atitinkančios išlaidos, remiantis Reglamento (EB) Nr. 866/90 11 straipsnio 3 dalimi, gali būti skirtos tik:
-
nekilnojamajam turtui, išskyrus žemės sklypams, įsigyti,
-
naujai įrangai ir įrenginiams, įskaitant kompiuterinę ir programinę įrangą, įsigyti,
-
bendrosios išlaidos, ypač skirtos architektų, inžinierių, konsultantų paslaugoms apmokėti ir išlaidos galimybių studijoms (ne daugiau nei 12 % minėtų išlaidų).
(67)
Kaip parodoma toliau (žr. 80-98 punktus), finansinio subalansavimo poreikiai nebuvo įtraukti į finansuotinas išlaidas, kurios buvo apskaičiuotos tik pagal išlaidas, tiesiogiai susijusias su investicijomis ir su finansavimo reikalavimus atitinkančiomis išlaidomis. Be to, CIPE programa aiškiai siekė užtikrinti nuoseklumą ir suderinamumą su bendro rinkų organizavimo normomis.
(68)
Atsižvelgiant į pirmiau pateikiamus teiginius, Italijos valdžios institucijų suteikta pagalba, skirta atlikti numatytoms investicijoms pagal prieš tai aprašytus integruotus projektus, yra suderinama su bendrąja rinka, remiantis EB sutarties 87 straipsnio 3 dalies c punktu. Tačiau tai galioja tik faktinėms investicijoms skirtai pagalbai, ir netaikoma pagalbai, suteiktai įmonių finansų balansui išlyginti ir paskolų konsolidavimo pagalbai, kuri bus įvertinta tolimesniuose punktuose.
VI.1. a) 2. Ūkiams skirtos investicijos
(69)
Kaip jau paaiškinta, aptariama programoje taip pat numatyta pagalba, skirta investicijomis į pirminės gamybos pakopą. Ji buvo suteikta atskiroms bendrovių grupėms kaip vieno projekto su dėtinėms dalims.
(70)
Pagalba buvo suteikta CONAZO, GEA ir „Val di Cesola“ (21) įmonėms. Finansavimo reikalavimus atitinkančių išlaidų ir visos gautos pagalbos duomenys pateikiami 2 lentelėje:
2 lentelė
Investicijos į gamybos sektorių
Bendra finansavimo reikalavimus atitinkančių išlaidų suma ITL
Bendra pagalbos suma ITL
%
CONAZO
7 652 930 000
2 678 525 500
35,00 %
G E A
2 368 708 000
558 831 181
23,59 %
„Val di Cesola“
553 923 850
278 830 197
50,34 %
(71)
Tuo metu, kai buvo tvirtinami įvairūs projektai ir su jais susijusių išteklių paskirstymas, pagalba investicijoms į įmones buvo įvertinta pagal Tarybos reglamento (EB) Nr. 2328/91 dėl žemės ūkio struktūrų efektyvumo gerinimo nuostatas (22). Reglamentas, kuris įvedė dalinio finansavimo sistemą, skirtą ūkių efektyvumui pagerinti, buvo taikytas individualioms įmonėms. Šiame reglamente buvo numatyta nustatyti bendrų veiksmų pagrindus, pagal kuriuos valstybėms narėms leidžiama ar jos įpareigojamos įgyvendinti tam tikrą skaičių pagalbos schemų, kurioms būtų skiriamas dalinis Bendrijos finansavimas. Reglamente taip pat buvo nustatytos gairės dėl tam tikrų rūšių valstybės pagalbos teikimo sąlygų. Reglamento (EEB) Nr. 2328/91 35 straipsnyje buvo apibrėžtos sąlygos, kuriomis valstybėms narėms leidžiama suteikti valstybės pagalbą, skirtą reglamento nustatytiems tikslams pasiekti. Konkrečiau, 35 straipsnyje nurodoma, kad reglamentas „nepažeidžia valstybių narių teisės reglamento aptariamame sektoriuje, išskyrus sektorių, reglamentuojamą 2 straipsnio, 6 ir 9 straipsnių, 11 straipsnio, 12 straipsnio 2, 3 ir 4 dalių ir 17 straipsnio, imtis papildomų pagalbos priemonių, kurių sąlygos ir suteikimo būdai skirtųsi nuo tų, kurios numatytos reglamente, ar kurių sumos viršija maksimumą, numatytą reglamente, jeigu šių priemonių bus imtasi remiantis Sutarties 92, 93 ir 94 straipsniais“. 35 straipsnio 2 dalis nustato, kad „išskyrus Sutarties 92 straipsnio 2 dalį, 92, 93 ir 94 straipsnių nuostatos netaikomos 2 straipsnio, 6-9 straipsnių, 11 straipsnio, 12 straipsnio 2, 3 ir 4 dalių, ir 17 straipsnio nuostatomis reglamentuojamoms pagalbos priemonėms“.
(72)
Taigi pagalbos tipai, kuriuos valstybėms narėms buvo leidžiama suteikti, buvo aiškiai apibrėžti 35 straipsnio nuostatose, kurios apriboja valstybių narių intervencijas valstybės pagalbos forma. Paprastai pagal procedūrą, numatomą to paties reglamento dėl Bendrijos bendro finansavimo arba pagal Sutarties 87 ir 88 straipsnius, susijusius su valstybine pagalba, valstybės narės privalėjo Komisijai pranešti apie visus sprendimus teikti pagalbą veiklai, kuriai taikomas reglamentas. Italijos valdžios institucijos pagal procedūrą, numatytą Reglamento (EEB) Nr. 2328/91, siekiant gauti dalinį Bendrijos finansavimą, arba teikti pagalbą pagal to paties reglamento 12 straipsnio 2, 3 ir 4 dalis, apie aptariamą pagalbą Komisijai nepranešė. Todėl tokia pagalba turi būti įvertinta atsižvelgiant į Sutarties 87, 88 ir 89 straipsnius bei laikantis reglamente numatytų ribų ir sąlygų.
(73)
Reglamente (EEB) Nr. 2328/91 patikslinami investicijų tipai, kuriuos valstybėms narėms leista finansuoti išskirtinai savo lėšomis. Kaip nurodoma Sutarties 35 straipsnyje, Sutarties 87, 88 ir 89 straipsniai netaikomi 12 straipsnio 2, 3 ir 4 dalims. Todėl aptariama pagalba gali būti vertinama tik pagal Reglamento (EEB) Nr. 2328/91 12 straipsnio 1 ir 5 dalis.
(74)
12 straipsnio 1 dalyje nurodyta pagalba yra papildomos paramos priemonės, kurias be Bendrijos finansuojamos paramos schemos, taikomos remiantis Reglamentu (EEB) Nr. 2328/91, griežtai apibrėžtomis sąlygomis valstybės narės gali teikti papildomai. Tokia papildoma pagalba gali būti suteikta tik įmonėms, atitinkančioms visas sąlygas, nustatytas reglamente (5-9 straipsniai) dėl teisės gauti Bendrijos paramą, ir tik siekiant papildyti prieš tai patvirtintą bendrai finansuojamą paramą. Aptariama parama nepatenka į šios straipsnio dalies taikymo sritį, kadangi toje dalyje aptariama tik parama, kuri papildo prieš tai patvirtintą bendrai finansuojamą paramą.
(75)
12 straipsnio 5 dalyje patikslinami paramos investicijoms, kurioms negalioja draudimai ir apribojimai, numatyti kitų straipsnio nuostatų, ir kurios iš esmės galėjo būti leidžiamos, tipai:
-
paramos priemonės žemei įsigyti,
-
lengvatinis veiklos kreditas, išduodamas laikui, ne ilgesniam nei vienerių žemės ūkio metų laikotarpiui,
-
paramos priemonės veisliniams patinams įsigyti,
-
paskolų, įskaitant palūkanas, garantijos,
-
priemonės investicijoms į aplinkos apsaugą ir jos gerinimą, jeigu dėl jų nedidėja gamybos apimtys,
-
priemonės investicijoms, nukreiptoms į higieninių sąlygų gerinimą ūkiuose bei į gyvulių gerovę pagal Bendrijos normas ar pagal valstybines normas, kai jos yra griežtesnės už Bendrijos normas, jeigu dėl minėtų investicijų nedidėja gamybos apimtys ir jeigu jos atitinka Sutarties 87 ir 88 straipsnių nuostatas (anksčiau buvusių 92 ir 93 straipsnių).
(76)
2000 m. spalio 13 d. laiške Italijos valdžios institucijos pareiškė, kad investicijoms į pirminę gamybos pakopą pagal Įstatymą Nr. 252/91 buvo skirta parama tik trims projektams. Aptariamos investicijos buvo nukreiptos į gyvulių reprodukcijos centrų pertvarkymą ir gerinimą siekiant sumažinti gamybos išlaidas, pagerinti kokybę, gyvulių higienines sąlygas ir jų gerovę. Kitaip tariant, investicijos leido pagerinti patalpų ventiliaciją, sumažinti gyvulių tankumą, pagerinti apšvietimą, aprūpinimą vandeniu ir t. t. Italijos valdžios institucijos patikino, kad pagalba buvo suteikta investicijoms, kuriomis siekiama aukštesnių nei bendrųjų standartų gyvulių higienos ir gerovės srityje, nustatytų Direktyvoje 91/629/EEB (23) ir Direktyvoje 91/630/EEB (24). 2004 m. lapkričio 24 d. laiške, užregistruotame 2004 m. gruodžio 3 d., Italijos valdžios institucijos sudarė investicijų sąrašą, siekdamos parodyti, kad investicijos buvo nukreiptos į gyvulių gerovės ir higienos gerinimą, ir kad jomis buvo siekiama aukštesnių nei tuo metu galiojusių standartų gyvulių gerovės ir higienos srityje. Visus finansuotus projektus prižiūrėjo speciali ministerijos ir regiono tikrinimo komisija, siekdama patikrinti, ar projekto tikslai pasiekti.
(77)
Reglamente nustatytas maksimalus pagalbos intensyvumas (35 % ir 75 % mažiau palankiose ūkininkauti vietovėse), įskaitant ir investicijoms skirtas valstybės pagalbos lėšas, nebuvo viršytas.
(78)
Be to, Italijos valdžios institucijos patikino, kad bendras gyvulių skaičius po investicijų nepadidėjo ir kad visos investicijos buvo atliktos laikantis Reglamento (EEB) Nr. 2328/91 6 straipsnio.
(79)
Kaip vėliau patikslinama VI skyriaus 1 dalies a punkto 3 papunktyje, į finansavimo reikalavimus atitinkančias išlaidas neįtrauktos nei finansinio subalansavimo, nei skolų konsolidavimo reikmės.
(80)
Atsižvelgdama į ankstesnius svarstymus, Italijos valdžios institucijų suteikta pagalba, skirta prieš tai minėtoms investicijoms į pirminės pakopos gamybą, yra suderinama su bendrąja rinka pagal EB sutarties 87 straipsnio 3 dalies c punktą.
VI.1. a) 3. Parama įmonių finansų balansui išlyginti ir skoloms konsoliduoti
(81)
5 straipsnio 2 dalyje patikslinama, kad, kaip jau minėta pirmesnėje dalyje, Įstatymo Nr. 290/99 5 straipsnio 2 dalyje nustatoma, kad palūkanų subsidijoms, nustatytoms pagal Įstatymo Nr. 67/88 15 straipsnio 16 dalį, skirtoms vystymui ir skolų konsolidavimui, taikomos ir tuo atveju, kai integruotas projektas, patvirtintas Įstatymo Nr. 87/90 1 straipsniu, pakeistu Įstatymo Nr. 252/91 1 straipsniu, įvykdomas tik iš dalies, su sąlyga, kad paskolos gavėjas įvykdo jam tenkančią integruoto projekto dalį. 5 straipsnio 3 dalyje nustatyta, kad paskolų, gautų pagal minėtą įstatymą, palūkanų subsidijos, skirtos tik skoloms konsoliduoti, galioja ir tada, jei integruotas projektas įvykdomas iš dalies arba neįvykdomas visiškai, su sąlyga, kad paskolos gavėjas pristato savo investicinį projektą, kuris turi būti įvykdomas panaudojant dalį suteiktos paskolos.
(82)
Įstatymo nr. 290/99 5 straipsnyje minimos palūkanų subsidijos, kuris pirmiausi įvertina Komisija, yra numatytos Įstatymo Nr. 67/88. Šio Įstatymo, dėl kurio Komisija buvo nusprendusi pradėti procedūrą, 15 straipsnio 16 dalyje nustatyta, kad kooperatyvai ir jų susivienijimai gali imti paskolas, neviršijančias 700 mlrd. ITL (Italijos lirų) skerdykloms statyti, pertvarkyti ir plėsti. Taip pat numatyta, kad minėtos paskolos, neviršijant 100 mlrd. ITL 1988 m. ir 50 mlrd. ITL 1989 m., gali būti skirtos skoloms, susijusioms su minėtomis skerdyklomis, konsoliduoti.
(83)
Todėl ir Įstatymo Nr. 290/99 5 straipsnyje, ir Įstatymo Nr. 67/88 15 straipsnio 16 dalyje numatoma galimybė numatytus asignavimus taip pat panaudoti skoloms konsoliduoti.
(84)
Be to, pagal Italijos valdžios institucijų laiške, kuriuo atsakoma į Komisijos dėl Įstatymo Nr. 252/91 inicijuotą procedūrą (25), pateiktą informaciją, valstybė atsižvelgė ir į vadinamas „finansinio subalansavimo reikmes“. Italijos valdžios institucijų teigimu, projektui įgyvendinti prireikė daug lėšų: jų prireikė ir vystymo projektui įgyvendinti, ir dėl jo kilusiam finansų balanso išlyginimo poreikiams patenkinti (26). „Finansinio subalansavimo“ reikalavimai buvo vertinami, kaip atskira nuo investicijų dalis, kadangi jie yra labai susiję su finansams minėtų investicijų padarytu poveikiu.
(85)
Atsižvelgiant į pirmiau pateiktą informaciją, akivaizdu, kad Italijos valdžios institucijų įmonių projektams suteikti finansiniai asignavimai iš tikrųjų buvo skirti sumažinti šioms įmonėms dėl aptariamų investicijų atsiradusią, bet tiesiogiai su jomis nesusijusią, finansinę naštą.
(86)
Komisija nuolat reiškė abejones dėl paramos skoloms konsoliduoti, numatytos Įstatyme Nr. 67/88, ir paramos finansų balansui išlyginti, teikiamos pagal Įstatymą Nr. 252/91, suderinamumo su bendrąja rinka. Italijos valdžios institucijos 2000 m. gegužės 18 d. laišku dėl procedūros iniciavimo patvirtino, kad abi šios paramos priemonės buvo suteiktos dėl atliktų investicijų pagal numatytus integruotus projektus. Iš tikrųjų Italijos valdžios institucijos pareiškė, kad tame pačiame Įstatyme Nr. 67/88 skolų konsolidavimo pripažinimas siejamas su visišku investicinių projektų užbaigimu. Jų nuomone, paskolos konsolidavimui paskirtis buvo kooperatyvus suteikti apyvartinių lėšų ir tai atitinka subsidijų paskirtį. Tokia paskola buvo finansinė operacija, susijusi su investiciniu projektu.
(87)
Nepaisydama šių teiginių Komisija išreiškė abejones dėl minėtos pagalbos, ji teigė, kad, priešingai nei tvirtina Italijos valdžios institucijos, pateiktas aprašymas ir Įstatymų tekstai, atrodo, jog parama skirta jos gavėjams siekiant padėti jiems susidoroti su finansiniais sunkumais, ir nebuvo susijusi su realiomis investicijomis. Komisija abejones išreiškiančiame laiške paragino Italijos valdžios institucijas patikslinti, ar aptariama parama atitinka galutines nuostatas, taikytinas tuo metu, kai parama buvo suteikta.
(88)
Atsakydamos į minėtą laišką (27), Italijos valdžios institucijos pareiškė, kad, kalbant apie finansinį subalansavimą, numatyti finansiniai veiksmai atsižvelgė į kiekvieno integruoto projekto bendrą finansinį poreikį. Šį bendrą finansinį poreikį sudarė pačios investicijos ir finansinis subalansavimas, kurio negalima viršyti daugiau nei 50 % bendro finansinio poreikio. Taigi finansinis subalansavimas garantavo finansinių sąnaudų, susijusių su atliktomis investicijomis, mokėjimą.
(89)
Komisijai pateikus pastabas šiuo konkrečiu klausimu Italijos valdžios institucijos 2004 m. spalio 29 d. laiške, užregistruotame 2004 m. lapkričio 3 d., numatė atsieti finansinio subalansavimo išlaidas nuo finansavimo reikalavimus atitinkančių išlaidų. Todėl įmonių finansinio subalansavimo poreikiai, anksčiau priskirta finansuojamoms išlaidoms, susijusioms su investicijomis, buvo atskirti. Tai reiškia, kad finansuotinos išlaidos yra tik tiesiogiai su atliktomis investicijomis, kurioms pagal prieš tai minėtas sąlygas skirtas finansavimas, susijusios išlaidos. Iš tikrųjų finansinis subalansavimo poreikiams nebuvo papildomai pervesta valstybės lėšų įmonėms, kurios pradėjo integruotus projektus, bet tie poreikiai nuo pat pradžių buvo įtraukti į finansuojamo reikalavimus atitinkančias išlaidas.
(90)
Pagal naują skaičiavimą (pagal kurį finansinio subalansavimo poreikiai neįtraukiami į finansavimo reikalavimus atitinkančias išlaidas), pagalbos, kurią gavo du kooperatyvai (CONAZO ir „Consorzio latterie sociali mantovane“), intensyvumas yra ribojamas iki 35 % pirminei produkcijai, iki 55 % perdirbimo ir prekybos sektoriui įprastinėse vietovėse ir iki 75 % mažiau palankiose ūkininkauti vietovėse, kaip nurodoma šioje lentelėje:
3 lentelė
Finansinis subalansavimas
Finansavimo reikalavimus atitinkančios išlaidos ITL
Valstybės pagalba (Įstatymas NR. 252/91)
%
CONAZO
Gamyba
7 652 930 000
2 678 525 500
35,00
Perdirbimas mažiau palankiose ūkininkauti vietovėse
4 972 623 097
3 729 467 323
75,00
Perdirbimas
48 753 248 149
20 700 797 658
42,46
Iš viso CONAZO
61 378 801 246
27 108 790 481
44,16
Consorzio Latterie Sociali Mantovane
Perdirbimas mažiau palankiose ūkininkauti vietovėse
6 067 000 000
3 260 533 100
53,74
(91)
Skolų konsolidavimo klausimu Italijos valdžios institucijos patikslino, kad skolų konsolidavimo finansavimas buvo taip pat buvo nukreiptas ir į „paskolų vystymui“ finansavimą, t. y. paskolų, susijusių su integruotų projektų vykdymu, kurioms nepakako pagal Įstatymą Nr. 252/91 skirtų lėšų, ir „paskolų konsolidavimui“, skirtų ankstesnėms investicijoms finansuoti.
(92)
„Vystymo paskolos“ teikiamos integruotiems projektams, finansuojamiems pagal Įstatymą Nr. 252/91 tomis pačiomis sąlygomis. Tokios paskolos buvo suteiktos įmonėms CONAZO, GEA ir „Val di Cesola“. Šių bendrasis paskolų subsidijos ekvivalentas buvo įtrauktas į bendrą pagalbos intensyvumą, o maksimalus subsidijos ekvivalentas išvedamas sudėjus visą pagalbą, suteiktą subsidijų forma pagal Įstatymą Nr. 252/91 ir paskolų vystymui forma pagal Įstatymo Nr. 67/88. Bendras pagalbos intensyvumas atitiko tuo metu Komisijos leistiną intensyvumą (kaip nurodyta 2 lentelėje).
(93)
Tačiau vien CONAZO suteiktos „paskolos vystymui“ yra susijusios su prieš tai atliktomis investicijomis ir yra skirtos tam, kad sumažintų paskolų, skirtų ankstesnėms investicijoms, finansavimo išlaidas. Paskolos suteiktos pagal Komisijos 1989 m. kovo 7 d. laiške (28) nustatytas sąlygas, t. y.:
-
pagalba (pvz., palūkanų subsidijos) skirta palengvinti finansinę dėl ankstesnės investicijų paskolos finansavimo susidarančią naštą,
-
galimos ankstesnės pagalbos, suteiktos gavus paskolas ir naujos pagalbos subsidijos ekvivalentų suma negali viršyti Komisijos įprastai leidžiamos normos: investicijoms pirminės gamybos pakopoje - 35 % ir 75 % mažiau palankiose ūkininkauti vietovėse, remiantis Direktyva 75/268/EEB; investicijoms perdirbimo ir prekybos pakopoje - 55 % (75 % 1 tikslo regionuose),
-
nauja pagalba turi atitikti dėl valiutos kainų svyravimų pakeistą paskolų palūkanų normą (pagalba turi būti mažesnė ar lygi naujoms paskoloms taikomoms palūkanų normoms) ar priskirta ūkiams, kurie pateikia rentabilumo garantiją, ypač tais atvejais, kai finansinė našta, kurią sukelia ankstesnės paskolos, yra tokia didelė, kad gali kelti pavojų įmonės gyvybingumui ir gali sukelti jos bankrotą.
(94)
Nagrinėjamu atveju 2001 m. liepos 12 d. laiške ir 2004 m. spalio 29 d. laiške, užregistruotame 2004 m. lapkričio 3 d., Italijos valdžios institucijos patikslino, kad skolų konsolidavimo paskolos buvo suteiktos tik CONAZO įmonei, kurios finansinė padėtis nebuvo sunki. Skolų konsolidavimo pagalba, suteikta siekiant padėti įmonei sumokėti skolas, susidariusias dėl ankstesnių investicijų, skirtų skatinti kooperatyvą imtis naujų investicijų į gyvulininkystės sektoriaus modernizavimą. Konsolidavimo paskolos buvo suteiktos finansuoti 1986-1993 metais pradėtus projektus, susijusius su skerdyklų įrengimu, pastatų statyba, įvairios įrangos ir gyvulių reprodukcijos centro įsigijimu, kurių bendra vertė buvo12 396 406 733 ITL (apie 6 mln. EUR). Bendrasis šio indėlio subsidijos ekvivalentas, palyginti su bendromis finansavimo reikalavimus atitinkančiomis išlaidomis, yra apie 9 % (1 198 351 597 ITL), taigi jis neviršija Komisijos leistino ir prieš tai minėto pagalbos intensyvumo.
(95)
Pagalba buvo suteikta padėti kooperatyvui įveikti sunkumus, kylančius dėl labai aukštos palūkanų normos: nuo 17,80 % 1986 m. jos padidėjo iki 14,75 % 1993 m. Nors aptariamo kooperatyvo ekonominė padėtis buvo gera, bankų prašoma aukšta palūkanų norma neigiamai veikė jos finansinę padėtį. Be to, kooperatyvas ėmėsi naujų investicijų pagal integruotus projektus, finansuojamus remiantis Įstatymu Nr. 252/91. Norėdamas dalyvauti šiuose projektuose kooperatyvas privalėjo atitikti sine qua non sąlygą, kad bendro finansinio poreikio dalis, nepadengta valstybės lėšomis, pagalbą gaunančių įmonių būtų užtikrinta dviem būdais:
a)
įmonės dalininkams padidinus įmonės kapitalą arba dešimties metų trukmės paskola su rinkos palūkanomis tam, padengiančia ne mažiau nei 20 % poreikių;
b)
viso projekto garantija. Be garantijos dar turėjo būti numatyta sąlyga dėl bendros atsakomybės, pagal kurią kiekviena integruotame projekte dalyvaujanti įmonė, būtų atsakinga prieš kitus partnerius projekto ar jo dalies neįvykdymo atveju.
(96)
Italijos valdžios institucijų teigimu, dėl naujų ir senų finansinių įsipareigojimų (dėl ankstesnių investicijų paskolų aukštų palūkanų normų) ir finansiškai stabilioms įmonėms, ir įmonėms, kurioms taikomos paramos priemonės, būtų kilę rimtų sunkumų. Be to, „konsolidavimo paskolos“ visada buvo siejamos su įmonės vystymo planu, kuris parodo finansinę būklę, atliktas ir planuojamas investicijas bei atitikimą 94 punkte nurodytoms sąlygoms.
(97)
Investicijos, kurioms buvo suteiktos skolų konsolidavimo paskolos, labai skiriasi ir yra visiškai atsietos nuo investicijų finansuojamų pagal Įstatymą Nr. 252/91, o valstybės finansavimas, skirtas skoloms konsoliduoti (pagal prieš tai minėtas sąlygas), negali paveikti pagal Įstatymą Nr. 252/91 finansuojamų investicijų pagalbos intensyvumo.
(98)
Be to, Italijos valdžios institucijos pabrėžė, kad Įstatymo Nr. 290/99 5 straipsnio 3 dalis (kurioje nustatoma, kad palūkanų subsidijos, susijusios su paskolomis, skirtomis tik skoloms konsoliduoti, skiriamos ir dalinio ar visiško integruoto projekto neįvykdymo atveju, jeigu paskolos gavėjas pristato savo investicinį projektą, kuris turi būti įvykdomas, naudojant dalį suteiktos paskolos) niekada nebuvo pritaikyta. Pagalba (skolų konsolidavimo paskolų forma) investicijoms, kurios nebuvo visiškai įgyvendintos, suteikta nebuvo.
(99)
Remdamasi Italijos valdžios institucijų pateikta informacija, Komisija gali daryti šias išvadas:
-
skolų konsolidavimo paskolos, suteiktos pagal Įstatymą Nr. 67/88, yra suderinamos su pagalbos skyrimo metu galiojusioms valstybinės pagalbos normomis,
-
pagal Įstatymą Nr. 67/88 kaip pagalba vystymui suteikti finansiniai ištekliai įėjo į bendrą projektų biudžetą ir buvo įvertinti atsižvelgiant į valstybinės pagalbos normas, taikomas investicijoms į pirminę gamybą arba į perdirbimo ir prekybos sektorių (žr. skyrių VI. 1. a) ir VI. 1. a) 2),
-
valstybės lėšų finansinio subalansavimo poreikiams patenkinti skirta nebuvo ir jiems reikalinga suma buvo atimta iš reikalavimus atitinkančių išlaidų.
VI.2. d) Dėl Įstatymo Nr. 290/99 4 straipsnyje numatytų paskolų
(100)
Italijos valdžios institucijos 2003 m. vasario 27 d. laiške aiškiai nurodė, kad Įstatymo Nr. 290/99 4 straipsnyje numatyta priemonė niekada nebuvo taikyta, kadangi nebuvo įmanoma nustatyti, kurias kredito operacijas Įstatymu siekiama finansuoti (t. y. žemės ūkio, eksploatacijos ir vystymo paskolas, kurių mokėjimo terminas yra 1998 m. kovo 31 d.). Iš tikrųjų šių kreditinių operacijų vykdyta nebuvo, todėl valstybės pagalbos pagal Sutarties 87 straipsnio 1 dalį ir pagal Įstatymo Nr. 290/99 4 straipsnį ir su juo susijusiais priemones skirta nebuvo.
VI.3 FINAGRA
VI.3.1. Pagalba
(101)
Kaip minėta ankstesnėje dalyje, Įstatyme Nr. 252/91 numatomas kontroliuojančios privačios bendrovės įkūrimas su pasirašytu ir sumokėtu 70,114 mln. ITL kapitalu. Pagrindinė akcininkė yra Žemės ūkio ministerija, kuriai priklauso 92,79 % bendrovės. Likę 7,2 % priklauso 13 įvairių kredito įstaigų.
(102)
Pagrindiniai bendrovės uždaviniai yra tokie: pagalba ruošiant pertvarkymo ir vystymo ekonomines-finansines programas, kredito garantijų teikimas, skolinimosi rinkoje operacijos, įmonių, kooperatyvų, jų susivienijimų, įstaigų ir asociacijų akcijų pirkimas bei pardavimas, finansavimo teikimas.
(103)
1999 m. sausio 9 d. Įstatyminiu dekretu Nr. 1 „Dėl vystymo įstaigų ir įmonių pertvarkymo ir bendrovės „Sviluppo Italia S.p.A.“ įkūrimo“„Finagra“ buvo sujungta su bendrove „Sviluppo Italia S.p.A“ (29).
(104)
Italijos valdžios institucijos ne kartą patikino, kad „Finagros“ operacijos nebuvo valstybinės pagalbos pobūdžio ir „Finagra“ visuomet veikė normaliomis ekonominės rinkos sąlygomis pagal Komisijos pranešimą dėl EB sutarties 92 ir 93 straipsnių taikymo (dabar 87-89 straipsniai) viešosioms įstaigoms (30).
(105)
Italijos valdžios institucijos, Komisijos prašymu siekdamos pademonstruoti, kad „Finagra“ visada veikė normaliomis rinkos sąlygomis, pateikė išsamią informaciją apie visas 12 operacijų (įmonėse pagal 5 straipsnį), bendrovės patvirtintas 1998 m. gruodžio 31 d. (31)
(106)
„Finagros“ veiklos analizė parodo, kad ši įmonė veikė trimis lygmenimis:
-
akcijų įsigijimas,
-
paskolų teikimas,
-
garantijų teikimas.
(107)
Italijos valdžios institucijos 2000 m. spalio 13 d. laiške pabrėžė, kad, nors įmonės įstatuose ir numatomos pagalbos ir restruktūrizavimo operacijos, „Finagra“ niekada jų nevykdė.
VI.3.1. a) Akcijų įsigijimas
(108)
Komisijos pozicija dėl valstybės įsigyjamų privačių įmonių akcijų išdėstyta Komisijos pranešime dėl EB sutarties 92 ir 93 straipsnių taikymo valstybei įsigyjant akcijas. Remiantis minėtu pranešimu, terminu „valstybės įsigyjamos akcijos“ yra apibrėžiamas tiesioginis akcijų įsigijimas, kurį atlieka centrinės, regioninės ar vietinės valdžios arba finansų institucijos, kitos nacionalinės, regioninių ar sektorinės įstaigos, kurios yra finansuojamos valstybės pagal EB sutarties 87 straipsnio 1 dalį ar kurioms centrinė, regioninė ar vietinė valdžia daro dominuojantį poveikį.
(109)
Italija per Žemės ūkio ministeriją valdo 92 % „Finagros“ kapitalo, todėl, remiantis minėtu pranešimu, toks akcijų valdymas gali būti apibūdintas kaip „valstybinis“.
(110)
Sutartyje nustatytas nešališkumo principas dėl privačios nuosavybės sistemos (buvęs 222 straipsnis) ir lygybės principą tarp valstybinių ir privačių įmonių. Tai reiškia, kad Komisija savo veiksmais neturi nei sukelti sunkumų, nei teikti pirmenybę valstybinėms valdžios institucijoms, kurios turi rizikingų įmonių akcijų. Taip pat Komisijai neturi reikšti nuomonės dėl įmonių finansavimo metodų pasirinkimo - paskolos ar rizikos kapitalo padidinimas - nepriklausomai ar tam naudojamos lėšos yra valstybinės ar privačios. Todėl Komisija turi įsitikinti, ar „Finagros“ įvairiose žemės ūkio sektoriuje veikiančiose įmonėse įsigytos akcijos, iš tikrųjų buvo valstybės pagalba pagal EB sutarties 87 straipsnio 1 dalį, kuri turi būti įvertinama atsižvelgiant į EB sutarties 87, 88 ir 89 straipsnius, ar kaip tvirtina Italijos valdžios institucijos šie veiksmai nebuvo valstybės pagalba pagal minėtą pranešimą.
(111)
Pranešime nurodyti keturi atvejai, kai valdžios institucijoms gali tekti įsigyti įmonių akcijų:
a)
bendrovės įsteigimas;
b)
dalinis arba visiškas privačios nuosavybės teisės perdavimas valstybės sektoriui;
c)
valstybinio sektoriaus įmonėje įnešant kapitalo ar biudžeto subsidijų, kurie tampa įmonės kapitalu;
d)
jau veikiančioje privačioje įmonėje didinant jos kapitalą.
(112)
Tiesioginis, dalinis ar visiškas jau esančios bendrovės akcijų įsigijimas neteikiant jokio naujo kapitalo indėlio nereiškia valstybės pagalbos aptariamai bendrovei.
(113)
Remiantis Italijos valdžios institucijų pateikta informacija, „Finagros“ veiksmais buvo didinamas jau veikiančių privačių bendrovių akcinis kapitalas, todėl negalima atmesti prielaidos, kad šie veiksmai buvo valstybės pagalba pagal EB sutarties 87 straipsnio 1 dalį.
(114)
Vis dėlto papildomo kapitalo įnešimas į privačią bendrovę negali būti laikomas akivaizdžia valstybės pagalba, jeigu kapitalas yra suteikiamas valstybės tokiomis sąlygomis, kurios būtų priimtinos privačiam investuotojui, veikiančiam normaliomis rinkos sąlygomis. Valstybės pagalba laikomi tie atvejai, kai nėra atsižvelgiama į „privataus investuotojo“ principą ir naujas kapitalas įnešamas tokiomis sąlygomis, kurios privačiam normaliomis rinkos sąlygomis veikiančiam investuotojui nebūtų priimtinos (32). Pranešimo 3.2 punkte išvardyti 6 tokie atvejai.
(115)
2000 m. spalio 13 d. laiške Italijos valdžios institucijos pareiškė, kad akcijos buvo įsigytos laikinai, ne ilgesniam kaip penkerių metų laikotarpiui. Taigi remiantis ankstesniu tyrimu, akcijos gali patekti į pranešimo 3.3 iii) punkto taikymo sritį, kur tvirtinama, kad valstybės pagalba pripažįstama tada, kai akcijos yra trumpalaikės, o jų trukmė ir kaina yra nustatomos iš anksto taip, kad investuotojas gauna žymiai mažesnę grąžą nei galėtų tikėtis įdėjęs kapitalą į kapitalo rinkas. Vis dėlto Italijos valdžios institucijų pateikta informacija parodė, kad 3.3 iii) punkte iškeltos hipotezės atitikimas dėl valstybės pagalbos egzistavimo apsiriboja tik šiuo aspektu. Iš tiesų ribotos trukmės akcijų įsigijimas niekada nebuvo numatytas jokiame teisės dokumente ir buvo nuspręstas tik valdančiosios tarybos, kurioje buvo atstovaujama kitiems 13 narių. „Finagra“, kaip vėliau patikslinama (žr. 120 punktą), įsigijo akcijų kooperatyvuose kaip „subsidijuojančioji akcininkė“ ir gavo daugiau pelno negu būtų gavę paprasti investuotojai. Kiekvienas subsidijuojantysis akcininkas privalėjo akcijų neperleisti per minimalų laikotarpį, bet nebuvo įpareigotas jų parduoti šiam terminui pasibaigus. Kaip vėliau patikslinama, „Finagra“ buvo viena iš daugelio subsidijuojančiųjų akcininkų (tarp kurių buvo ir kredito įstaigų) ir jai buvo taikomos tokios pat kaip ir kiekvienam privačiam investuotojui taikomos taisyklės bei įsipareigojimai. Kitų bendrovių atveju, „Finagros“ vidutinis akcijų trukmės laikotarpis buvo nuo 3 iki 3,5 metų ir akcijos buvo parduotos rinkos kaina. Italijos valdžios institucijos keletą kartų patvirtino, kad akcijų pardavimo kaina niekada nebuvo nutarta iš anksto, bet buvo nustatyta pagal rinkos vertę. Italijos valdžios institucijos paneigė bet kokių požymių (teisės dokumento, rašytinės ar žodinės sutarties ar bet kokios rūšies numanomų ketinimų), kurie galėtų nurodyti, jog akcijų pardavimo kaina buvo nustatyta a priori, egzistavimą. Priešingai, kaina buvo apibrėžta atsižvelgus į rinkos vertę pardavimo metu (žr. 2003 m. vasario 27 d. laišką).
(116)
Iš tikrųjų, Italijos valdžios institucijų teigimu, šį faktą įrodo tai, kad visais, išskyrus vieną, atvejais „Finagra“ iš akcijų pardavimo gavo pelno. Vienintelė išimtis buvo akcijų įsigijimas viename kooperatyve (ARA), kuris bankrutavo; tai atnešė 500 000 000 ITL (apie 250 000 EUR) nuostolį. Šis nuostolis, patirtas įsigyjant akcijas, negalėjo savaime būti laikomas prielaida, kad „Finagra“ neveikė taip kaip būtų veikęs bet kuris kitas privatus investuotojas, jei sprendimas įsigyti bendrovės akcijų būtų pagrįstas, paremtas svariomis ekonominėmis ir finansinėmis perspektyvomis ir būtų panaudotos visos priemonės investuotam kapitalui atgauti. Šiuo konkrečiu atveju kooperatyvui priimant sprendimą įsigyti akcijų, jis jau buvo pradėjęs pertvarkymo ir modernizavimo procesą, siekdamas padidinti gamybą ir racionalizuoti pramonės procesus. Kooperatyvas augimo potencialas buvo didelis, kadangi buvo kooperatyvas buvo gerai įsitvirtinęs teritorijos, kurioje veikė, rinkoje. Kooperatyvo pajamos nuo 1990 m. iki 1994 m. nuolatos didėjo, o ekonominės veiklos rezultatai gerėjo. Vis dėlto kooperatyvas patyrė sunkumų dėl didelių modernizacijos išlaidų ir dėl mėsos kainos sumažėjimo, todėl 1996 m. jam buvo paskirtas likvidavimo administratorius. Kooperatyvas, kuris dalyvavo ir pagal Įstatymą Nr. 252/91 finansuojamame integruotame projekte, savo projekto dalį užbaigė. Pasibaigus likvidavimo procesui, valstybė atsiėmė visą finansuotoms investicijoms skirtą sumą. Tačiau bendrovei bankrutavus „Finagra“ savo akcijas prarado nepaisant to, kad buvo pradėtos lėšų išieškojimo procedūros. Italijos valdžios institucijos 2004 m. lapkričio 24 d. laiške patikslino, kad buvo suteikta 125 000 000 ITL garantija, todėl liekantis įsiskolinimas „Finagrai“ yra 375 000 000 ITL. Šiuo metu lėšų išieškojimo procedūra yra dar tęsiama ir „Finagra“ galės susigrąžinti (po įprastų lėšų išieškojimo procedūrų) ne mažiau kaip 40 % aptariamos skolos.
(117)
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta pirmiau, tai, kad „Finagra“ trumpam laikotarpiui buvo įsigijusi akcijų, negali būti savaime traktuojama kaip valstybės pagalba pagal Įstatymo Nr. 87 1 dalį.
(118)
Taip pat būtina atsižvelgti į kitus akcijų įsigijimo aspektus. Italijos valdžios institucijos 2001 m. liepos 12 d. laiške pristatė išsamų tyrimą, siekdamos parodyti, kad jų veiksmai, įsigyjant akcijas buvo atlikti laikantis rinkos principų ir išsamiai įvertinus bendrovės finansinę padėtį, ypač jos skolos struktūrą ir dydį. Jei išanalizavus bendrovės finansinę padėtį per atitinkamą laikotarpį nebuvo galima tikėtis normalios investuoto kapitalo grąžos, investicijų daroma nebuvo. Kaip patvirtino Italijos valdžios institucijos, visais aptariamais atvejais „Finagros“ veiksmai buvo grindžiami išsamia bendrovės finansinės padėties analize (finansinių ataskaitų vertinimu), kuria buvo siekiama patikrinti, ar normali investicijų grąža yra galima. Finansinė bendrovės padėtis visada buvo patikima. Prieš įsigyjant akcijų, siekiant įvertinti bendrovės ekonominis veiksmingumą buvo naudojami šie kriterijai:
-
bendrovės padėtis rinkoje (geografinė padėtis, diversifikacijos lygmuo, procentinė pardavimo vietinėje ir pasaulinėje rinkoje dalis),
-
bedrovės tendencija gauti pelno ir naudos, kritinė šį pelną nulemiančių motyvų analizė,
-
grynoje veiklos pelno marža, maržos pelnas ir grynasis turtas,
-
finansų valdymo efektyvumas naudojant visus išteklius.
Šie kriterijai buvo išdėstyti ir susisteminti „Finagros“ darbo tvarkos taisyklėse.
Italijos valdžios institucijos pateikė akcijų įsigijimo penkiose bendrovėse ar kooperatyvuose duomenis, aprašydamos aptariamų bendrovių padėtį pagal visus prieš tai minėtus vertinimo rodiklius (žr. 2001 m. vasario 5 d. laišką ir 2004 m. lapkričio 26 d. laišką).
(119)
Apskritai „Finagros“ įsigytų bendrovių akcijų dalis neviršijo 30 % tų bendrovių kapitalo ir niekada nesudarė daugiau nei 10 % pačios „Finagros“ kapitalo, jai priimant sprendimus įsigyti akcijų, kaip nurodyta šioje lentelėje:
4 lentelė
„Finagros“ akcijos bendrovių kapitale (33)
Bendrovė
MCLC
Bendrovės kapitalas
„FINAGRA“
%
1994
28 412 481 648
1 240 200 000
4,36
1995
28 458 138 741
2 479 800 000
8,71
1996
30 546 834 954
2 479 800 000
8,12
1997
32 191 589 226
2 479 800 000
7,70
1998
33 957 143 898
2 479 800 000
7,30
1999
32 090 948 834
1 239 600 000
3,86
2000
34 682 267 274
1 239 600 000
3,57
„Unicarni“
Grynasis kapitalas
„FINAGRA“
%
1994
12 669 243 845
2 000 000 000
15,79
1995
13 416 526 526
2 000 000 000
14,91
1996
14 558 518 843
2 060 000 000
14,15
1997
51 844 215 895
1 060 000 000
2,04
1998
51 918 316 470
1 075 000 000
2,07
1999
57 568 500 113
765 899 344
1,33
2000
60 804 913 354
795 580 426
1,31
2001
63 879 483 570
778 153 996
1,22
2002
64 931 137 640
799 164 462
1,23
„Ultrocchi“
Grynasis kapitalas
„FINAGRA“
%
1995
46 033 965 272
1 805 200 000
3,92
1996
46 202 537 881
1 805 200 000
3,91
1997
46 376 056 268
1 805 200 000
3,89
„Guardamiglio“
Grynasis kapitalas
„FINAGRA“
%
1995
9 807 056 542
0
0,00
1996
17 688 327 264
3 000 000 000
16,96
1997
17 457 904 625
3 000 000 000
17,18
1998
17 703 648 203
3 000 000 000
16,95
(120)
Bendrovių investicijų perspektyvos buvo normalios, o grynųjų pinigų srautas pakankamas. Atlikdama įvairias operacijas „Finagra“ nustatė investicijų nutraukimo kriterijus ir pagal minėtame pranešime principus gavo šalių garantijas. Kaip numatyta „Finagros“ įstatuose, Valdančioji taryba buvo sudaryta iš 5 narių, kurie atstovavo ir smulkiesiems akcininkams (bankams, kredito įstaigoms ir privačioms įmonėms). Visi tarybos sprendimai buvo priimti balsų dauguma ir visiškai nepriklausomai nuo Vyriausybės. Šių sprendimų valstybės valdžios institucijos netvirtino ir nekontroliavo. Visas investicijas savarankiškai vertino valdančioji taryba, kuri vykdė veiklą pagal bet kuriam komerciniam bankui taikomas normas (Įstatyminis dekretas Nr. 385/93). Taryba vykdė „Finagros“ finansines ir kredito operacijas nepriklausomai nuo valstybės, pagrįsdama sprendimus trimis pagrindiniais argumentais: rizika, laukiama grąža ir ekonominiu įmonės veiksmingumu. Šios procedūros yra išsamiai apibrėžiamos „Finagros“ darbo tvarkos taisyklėse.
(121)
Be to, kooperatyvų atveju „Finagra“ buvo subsidijuojančioji akcininkė. Pagal Italijos teisės aktus „Finagros“ padėtis, palyginti su paprastų kooperatyvų akcininkų, buvo išskirtinė, t. y. ji:
-
gavo didesnį pelną nei paprasti akcininkai (vidutiniškai 2 % daugiau),
-
galėjo skirti vieną valdančiosios tarybos narį ir vieną audito kolegijos narį,
-
įsigydama kooperatyvo akcijų kaip subsidijuojančioji akcininkė „Finagra“ gavo 50 % investuoto kapitalo vertės garantijas įkeitimo forma. Kiti akcininkai tokios garantijos neprašė ir tai buvo išskirtinė garantija suteikiama „Finagros“ akcijoms.
(122)
„Finagra“ tokiu būdu įsigydama kooperatyvo akcijas kaip subsidijuojančioji akcininkė veikė kaip bet koks kitas privatus akcininkas (daugiausia bankai ir kredito įstaigos) ir tomis pačiomis sąlygomis. Italijos valdžios institucijos tai patvirtino pateikdamos visų kredito įstaigų ir privačių įmonių - kooperatyvų, kuriuose „Finagra“ turi akcijų subsidijuojančiųjų akcininkų - sąrašą (34) (žr. lentelę Nr. 5 136 punkte). Be to, Italijos valdžios institucijos pateikė dokumentus, susijusius su vieno banko veiksmais viename iš šių kooperatyvų - MCLC, - kad parodytų, jog „Finagra“ veikė tokiomis pačiomis sąlygomis, kaip ir kiekvienas privatus subsidijuojantysis akcininkas. Skyrėsi tik tai, kad prieš nuspręsdama finansuoti kooperatyvą kaip subsidijuojančioji akcininkė, „Finagra“ pareikalavo didelių garantijų. Italijos valdžios institucijos taip pat pateikė sprendimus dėl „Unicarni“ akcijų emisijos subsidijuojantiesiems akcininkams ir iš daugelio privačių kredito įstaigų, kurios pageidavo tapti subsidijuojančiosiomis akcininkėmis, gautas paraiškas (bei sutikimą).
(123)
Papildoma „Finagros“ paprašyta garantija buvo 50 % „Finagros“ akcijų vertės užstatas. Pavyzdžiui, MCLC atveju, užstatas valstybės obligacijomis buvo 1 240 000 000 ITL sumą (nuo visų „Finagros“ turimų akcijų, kurių vertė 2 479 800 000 ITL), o „Unicarni“ atveju šis užstatas buvo 674 000 000 ITL (nuo visų „Finagros“ turimų akcijų, kurių vertė 2 825 900 000 ITL). Italijos valdžios institucijos pabrėžė, kad tokios papildomos garantijos (kuri „Finagros“ turimų bendrovės akcijų požiūriu yra labai didelė) nereikalavo kiti privatūs finansuojantys nariai ir tai, jų nuomone, yra dar vienas įrodymas, kad „Finagra“ taikė tuos pačius (ar dar griežtesnius) kriterijus, kaip ir privatūs investuotojai.
(124)
Be to, Italijos valdžios institucijos kaip dar vieną svarbų faktorių pastebėjo, kad „Finagros“ balanse kapitalo grąža visada buvo teigiama.
(125)
Remdamasi prieš pateikta informacija, Komisija gali daryti išvadą, kad įsigydama akcijų „Finagra“ veikė kaip bet kuris kitas privatus subjektas rinkos sąlygomis. Taigi aptariamas akcijų įsigijimas neturėjo valstybės pagalbos pagal Sutarties 87 straipsnio 1 dalį bruožų.
VI.3. 1. b) Paskolos
(126)
Kaip nurodyta 106 punkte, viena iš „Finagros“ veiklos rūšių buvo paskolų teikimas žemės ūkio bendrovėms. Remiantis Italijos valdžios institucijų pateikta informacija, bendra „Finagros“ suteiktų paskolų suma yra 17 800 milijonų ITL.
(127)
2000 m. spalio 13 d. laiške Italijos valdžios institucijos pareiškė, kad paskolos visuomet buvo suteikiamos rinkos sąlygomis bei taikant palūkanų normą, kuri atspindėjo su suteikta paskola susijusią riziką ir buvo ne mažesnė nei paskolos teikimo metu taikoma norma.
(128)
Paskolos buvo suteiktos taikant palūkanų normą, kuri atitiko valstybinėms obligacijoms taikomą palūkanų normą atliekant operacijas, trunkančias ilgiau nei 18 mėnesių, sumažintą 5 punktais. Tačiau buvo nustatytas minimali 3 % palūkanų norma. Apskritai valstybės obligacijų palūkanų norma yra laikoma atramos tašku nustatant finansinių investicijų pelningumą. Investicijos yra laikomos pelningomis, jeigu jų numatomas pelningumas ne mažesnis nei investavus į valstybės obligacijas būtų gaunamas pelnas. Sumažinimas 5 punktais, palyginti su valstybės obligacijų norma, reiškia, kad teikdama paskolas „Finagra“ galėjo taikyti mažesnes nei rinkos palūkanų normas.
(129)
Šiuo klausimu Italijos valdžios institucijos pabrėžė, kad bendrovės, kurioms buvo teikiamos paskolos, buvo atrenkamos labai atidžiai tam, kad būtų sumažinta nemokumo rizika. Iš tiesų teikdama paskolas „Finagra“ veikė kaip ir bet kuri kita rinkos sąlygomis dirbanti finansinė įstaiga ir nagrinėjo galimybes suteikti paskolas anksčiau minėtiems gavėjams. Paskolos buvo teikiamos remiantis kandidatų pristatytomis investicijomis, o sutartyse visada būdavo numatytos skolų teikimo ir grąžinimo sąlygos, suderintos su paskolos prašančių bendrovių įsipareigojimais. Sutartyse visada buvo nustatytas skolos grąžinimas per 48 mėnesius arba neatidėliotinas grąžinimas neįvykdymo ar įmokų mokėjimo vėlavimo atveju. Paskolos visada buvo teikiamos tam, kad paremtų ekonomiškai veiksmingus projektus ir paskatintų įvairių subjektus bendradarbiauti vykdant projektus, paremtus konkrečiomis ir realias vystymo galimybes turinčiomis pramonės programomis. Grąžinimo galimybės buvo „Finagros“ įvertintos remiantis turimais dokumentais (finansinėmis ataskaitomis, investicijų projektais, trimečiais planais) ir tolesniais išsamiais tyrimais, kurie buvo susiję su kredito institucijų tyrimais, atliktais dėl tos pačios priežasties. Be to, visos suinteresuotos bendrovės įmokas mokėdavo laiku, ir, Italijos valdžios institucijų teigimu, tai parodo, kad bendrovių pasirinkimas rėmėsi tik ekonominiais nemokumo riziką mažinančiais kriterijais.
(130)
Minimali „Finagros“ nustatyta palūkanų norma iki 1999 m. gegužės buvo 3 %, o vėliau 2 % (iki 2000 m. birželio, kol „Finagra“ susijungė su „Sviluppo Italia“). Čia kalbama apie palūkanų normas, kurios yra mažesnės už orientacines Komisijos atitinkamu metu taikytas palūkanų normas.
(131)
Vis dėlto galima pastebėti skirtumą tarp paskolą gavusių kooperatyvų ir privačių įmonių. Tik du kooperatyvai iš „Finagros“ gavo paskolas (MCLC ir „Unicarni“), kurių bendra suma 8,3 milijardų ITL.
(132)
Kooperatyvų atveju „Finagra“ paskolas buvo suteikė subsidijuojantiesiems akcininkams taikomomis sąlygomis; tai savotiška kooperatyvo nario kategorija, numatyta Įstatymo Nr. 59/92 (žr. 120 punkte esantį apibūdinimą). „Finagra“ priėmė sprendimą teikti paskolas remdamasi paskolų grąža pagal normas, nustatytas kooperatyvų įstatuose. Šie sprendimai buvo patvirtinti „Finagros“ valdančiosios tarybos, kurioje yra atstovaujama visiems subsidijuojantiesiems akcininkams ir kitiems nariams (tarp kurių, kaip prieš tai minėta, įvairūs bankai, kredito įstaigos ir privatūs investuotojai).
(133)
Palūkanų normos sudarė dalį laukiamos kapitalo investicijų grąžos, iš kurių „Finagra“, kaip subsidijuojančioji akcininkė, gavo didesnį pelną nei kiti akcininkai. Taigi palūkanų normos buvo bendros „Finagros“ investicijų strategijos dalis. Iš tikrųjų, „Finagra“ galėjo ne tik tiesiogiai kontroliuoti bendrovių, kurios gavo paskolas, valdymą (35) ir gauti didesnį pelną, bet ir sumažinti valdymo išlaidas, kadangi turėjo tokius narius kaip žymūs bankai ir kredito įstaigos. Italijos valdžios institucijos pareiškė, kad kiti privatūs finansuojantys nariai, skolindami pinigus kooperatyvams, kurių nariais patys buvo, taikė tas pačias palūkanų normas, kadangi tos normos buvo apibrėžtos reglamente dėl narių paskolų kaupimo, kuris buvo kooperatyvo patvirtintas.
(134)
Taigi, Italijos valdžios institucijų nuomone, „Finagros“ taikomos paskolų palūkanų normos turėtų būti įvertintos atsižvelgiant į kitas sąlygas, susijusiais su paskolų teikimu, t. y.:
-
kooperatyvo subsidijuojančiojo akcininko ir paskolos teikėjo statusų santykis,
-
aplinkybė, kad paskoloms taikomos palūkanų normos vienodos visiems subsidijuojantiesiems akcininkams,
-
tiesioginis „Finagros“ dalyvavimas kooperatyvų, gaunančių paskolas, valdyme per dalyvavimą jų valdančiosiose tarybose,
-
2 % didesnė kapitalo grąža palyginus su bet kuriuo kitu paprastu kooperatyvų akcininku,
-
aplinkybė, kad „Finagra“ teikė paskolas tik tiems kooperatyvams, kurie suteikė pakankamas garantijas, taikydama griežtesnes sąlygas paskolų teikimui,
-
mažos „Finagros“ administravimo išlaidos, sumažėjusios dėl to, kad bankai buvo bendrovės akcininkai, ir todėl taikė mažesnes palūkanų normas,
-
darbo tvarkos taisyklės dėl kapitalo telkimo, kuriose iki 1999 m. gegužės numatyta minimali 3 % palūkanų norma, netgi kai taikoma valstybės obligacijų palūkanų norma, sumažinta 5 punktais, dėl ar kurios palūkanų norma galėjo tapti nulinė arba net neigiama.
(135)
Italijos valdžios institucijos, norėdamos parodyti, kad „Finagra“ buvo viena iš daugelio šių kooperatyvų subsidijuojančiųjų akcininkų, atsiuntė paraiškas (ir teigiamą atsakymą), kurias pateikė kelios kredito įstaigų, norėjusios tapti subsidijuojančiosiomis MCLC ir „Unicarni“ akcininkėmis tomis pačiomis sąlygomis, kaip ir „Finagra“.
(136)
MCLC ir „Unicarni“ subsidijuojančiųjų akcininkų skaičius pateikiams šioje lentelėje:
5 lentelė
MCLC ir „Unicarni“ subsidijuojantieji akcininkai
MCLC ir „Unicarni“ finansuojantys nariai
1994
23
1995
35
1996
39
1997
52
1998
55
1999
58
2000
61
2001
79
2002
93
2003
103
2004 m. „Unicarni“ turėjo 10 subsidijuojančiųjų akcininkų, kurių bendra įnašų vertė buvo 5 918 000 EUR, o MCLC turėjo 64 narius, kurių bendra įnašų vertė buvo 1 559 286 EUR.
(137)
Visi subsidijuojantieji akcininkai, teikdami paskolas, privalėjo laikytis kooperatyvo valdybos patvirtintų taisyklių dėl paskolų išieškojimo. Šiose taisyklėse nustatyta palūkanų norma atitiko valstybinėms obligacijoms taikomą palūkanų normą taikomą ilgesnės nei 18 mėnesių trukmės operacijoms, sumažintą 5 punktais. Buvo nustatyta iki 1999 m. gegužės galiojanti minimali 3 % palūkanų norma. Taigi „Finagra“ suteikdama paskolas kooperatyvams veikė kaip bet kuris kitas (privatus) subsidijuojantysis akcininkas.
(138)
Subsidijuojančiųjų akcininkų įnašai sudarė didelę dviejų kooperatyvų gautų lėšų dalį. Kaip matoma iš toliau pateikiamos lentelės, MCLC ir „Unicarni“ nuo 1996 m. iki 2003 m. gavo paskolų iš „Finagros“ ir iš kitų privačių investuotojų, kurie visi yra subsidijuojantieji akcininkai.
6 lentelė
Visų subsidijuojančiųjų akcininkų MCLC ir „Unicarni“ bendrovėms nuo 1996 m. iki 2003 m. suteiktos paskolos
Metai
Visos subsidijuojančiųjų akcininkų suteiktos paskolos (ITL)
Subsidijuojančiųjų akcininkų skaičius
„FINAGROS“ suteiktų paskolų vertė (ITL)
1996
6 390 361 001
39
3 500 000 000 (36)
1997
6 727 572 001
48
1998
10 366 345 007
51
33 000 000 000 (37)
1999
10 274 854 007
53
2000
8 342 949 006
53
2001
8 520 314 006
54
2002
6 603 670 715
91
2003
7 491 842 237
98
(139)
Tai, kad šias paskolas „Finagra“ teikė tomis pačiomis sąlygomis, kaip ir kiti privatūs investuotojai, kurie daug investavo į tuos pačius kooperatyvus, kuriuose „Finagra“ dalyvavo kaip subsidijuojančioji akcininkė, parodo, kad buvo laikytasi vienodų principų taikymo visiems, nuostatų.
(140)
Atsižvelgdama į tai, kas nurodyta pirmiau, Komisija gali daryti išvadą, kad „Finagra“, teikdama paskolas kooperatyvams, veikė kaip tomis pačiomis sąlygomis būtų veikęs privatus investuotojas, dirbantis rinkoje. Pirmenybė, „Finagros“ teikiama kai kuriems žemės ūkio sektoriaus paskolų gavėjams, kyla dėl jos įstatų ir paskirties veikti žemės ūkio srityje. Todėl paskolos, kurias „Finagra“ suteikė kooperatyvams, neturėjo valstybės pagalbos bruožų remiantis Sutarties 87 straipsnio 1 dalimi.
(141)
Kitų privačių įmonių atveju, galimybės, kad suteiktoms paskoloms taikomų pagalbos dydžių ir orientacinės Komisijos nustatytos palūkanų normos skirtumas yra valstybės pagalbą remiantis Sutarties 87 straipsnio 1 dalimi, net jei laikytasi visų 125-129 punktuose minėtų sąlygų, atmesti negalima. Iš tikrųjų, privačioms įmonėms suteiktų paskolų ir kooperatyvams, kuriuose „Finagra“ buvo subsidijuojančioji akcininkė, suteiktų paskolų grąžos skirtumas yra neabejotinas, jis buvo aprašytas 131-133 punktuose. Kooperatyvų atveju „Finagra“, net ir taikydama žemesnes nei Komisijos nustatytas palūkanų normas, veikė taip, kaip būtų veikęs bet kuris kitas privatus investuotojas tokioje pačioje situacijoje: tikėjosi didesnės grąžos iš savo kapitalo operacijų, su kuriomis buvo susijusios paskolos. Papildomas grąža ir „Finagros“ veiksmai, kurie gali būti sulyginami su bet kurio kito privataus subjekto veiksmais tomis pačiomis sąlygomis, akivaizdžiai nebūdingi tiems atvejams, kai paskolos suteikiamos kitoms privačioms įmonėms.
(142)
Italijos valdžios institucijos pareiškė, kad „Finagra“ suteikė paskolas tik dviems privačioms įmonėms („Guardamiglio“ ir „Ultrocchi“) ir kad šioms paskoloms taikytų palūkanų normų ir orientacinių Komisijos nustatytų tuo metu taikytų palūkanų normų skirtumas buvo nuo -3,18 iki -5,20 procentinių punktų. Italijos valdžios institucijų nuomone, toks skirtumas gali būti traktuojamas kaip pagalba užbaigiant investicijas, susijusias su integruotais projektais, numatytais Įstatyme Nr. 252/91, bet aiškiai atskirtais nuo pagal minėtą Įstatymą finansuojamų projektų. Taigi net visus finansavimo pagal Įstatymą Nr. 252/91 kriterijus atitikusioms investicijoms nebuvo skirta finansavimo remiantis minėtu Įstatymu ar kitomis valstybės lėšomis. Šie projektai, nors ir susiję su integruotais projektais, buvo nepriklausomi nuo jų. Taigi paskolos buvo dalis strategijos, nukreiptos į integruotų projektų įvykdymą, tačiau naudojant įvairius finansavimo šaltinius (net nesidubliuojančius, kaip šiuo atveju). Pagalbos intensyvumas, skaičiuojant sudėjus dviejų paskolų, suteiktų investicijoms perdirbimo ir prekybos sektoriuje įvykdyti, subsidijų ekvivalentus, yra 0,96 % ir 4,51 %, kaip nurodyta šioje lentelėje:
7 lentelė
„Finagros“ paskolos privačioms įmonėms
Gavėjas
Finansavimo reikalavimus atitinkančios išlaidos (nedengiamos pagal Įstatymą Nr. 252/91) (ITL)
Palūkanų skirtumas (ITL)
Pagalbos %
1
2
3
4 = 3/2
Guardamiglio
9 162 000 000
413 508 030
4,51 %
Ultrocchi
42 940 033 423
415 954 000
0,96 %
(143)
Atsižvelgiant į tai, kad finansuojamos investicijos atitinka investicijoms taikomas normas perdirbimo ir prekybos sektoriuje, išvardytas VI.1 a) 1 skyriuje, ir kad pagalbos intensyvumas (atitinkantis šioms paskoloms taikytų palūkanų normų ir orientacinių Komisijos nustatytų tuo metu taikytų palūkanų normų skirtumą, išreikštą grynaisiais subsidijų ekvivalentais) neviršija maksimalaus tokiai pagalbai taikomo intensyvumo, Komisija gali daryti išvadą, kad „Finagros“ suteiktos paskolos privačioms įmonėms yra valstybės pagalba pagal Sutarties 87 straipsnio 1 dalį. Ši pagalba suderinama su bendrąja rinka pagal EB sutarties 87 straipsnio 3 dalies c punktą.
VI.3.1. c) Garantijų teikimas
(144)
2004 m. spalio 29 d. laiške, užregistruotame 2004 m. lapkričio 3 d., ir 2004 m. lapkričio 23 d. laiške Italijos valdžios institucijos patikslino, kad „Finagra“ suteikė tik vieną garantiją, susijusią su bankų paskolomis, kuri buvo skirta „Guardamiglio“ įmonei.
(145)
Garantija „Guardamiglio“ bendrovei (laidavimas), kurios vertė 2 milijardai ITL, buvo suteikta 17 milijardų ITL vertės paskolai, kurią „Guardamiglio“ visiškai grąžino nepanaudodama garantijos.
(146)
Tuo metu, kai buvo suteikta garantija, valstybės garantijų teikimas buvo išnagrinėtas atsižvelgiant į principus, nurodytus 1989 m. balandžio 5 d. Komisijos laiške SG(89) D/4328, 1989 m. spalio 12 d. Komisijos laiške valstybėms narėms SG(89) D/12772 ir Komisijos pranešime valstybėms narėms dėl EB sutarties 92 ir 93 straipsnių bei dėl Komisijos direktyvos 80/723/EEB 5 straipsnio taikymo gamybinio sektoriaus viešosioms įmonėms (38). Pagal šiuos dokumentus Komisija pripažino garantijas tik tokiu atveju, jeigu jų teikimas nustatytas sutartyje dėl specialių sąlygų, pagal kurias buvo leidžiama privaloma tvarka paskelbti paskolą gavusios įmonės bankrotą ar pradėti kitą panašią procedūrą. Vertinant garantijas valstybės pagalbos požiūriu, buvo atliekama finansinės paskolų gavėjų padėties analizė. Garantijose pagalba laikomas palūkanų normos, kurią paskolos gavėjas būtų mokėjęs laisvos rinkos sąlygomis, ir palūkanų normos, kuri buvo taikoma dėl garantijos, skirtumas atskaičius už ją mokamą mokestį (jei jis yra).
(147)
Italijos valdžios institucijų nuomone, nagrinėjamu atveju garantija nereiškia valstybės pagalbos remiantis sutarties 87 straipsnio 1 dalimi dėl šių priežasčių:
-
paskolos gavėjas neturi finansinių sunkumų,
-
paskolos gavėjui finansų rinkoje buvo suteikta 17 milijardų ITL vertės paskola, ir tai reškia, kad bendrovė yra laikoma patikima, o investicija - pelninga,
-
garantija yra skirta specialiai finansinei operacijai, nustatyto dydžio sumai sumos ir ribotam laikotarpiui. Garantija padengiama tik apie 11 % visos paskolos dydžio,
-
dėl „Finagros“ suteiktos garantijos paskolos gavėjui paskola suteikta ne geresnėmis sąlygomis, nei rinkoje įprasta palūkanų norma,
-
garantijos suteikimui taikomos nuo tam tikros sąlygos dėl paskolos grąžinimo tiek neteisminiu sureguliavimo keliu, tiek priverstinai patenkinant pretenzijas, kaip numatyta Italijos civiliniame kodekse,
-
„Finagra“ reikalaujamas mokestis lygus 0,40 % metinės palūkanų normos, kuris, Italijos valdžios institucijų teigimu, atitinka papildomų garantijų (39) rinkos kainą tuo metu, atsižvelgiant į patikimą finansinę paskolos gavėjo situaciją, ekonomines perspektyvas ir planuojamas investicijas. Italijos valdžios institucijų tvirtinimu, pirminės garantijos kaina rinkoje tuo metu buvo 0,70 %. Papildomos garantijos atveju rinkoje buvo taikoma nuo 0,40 % iki 0,70 % norma, atsižvelgiant į paskolos gavėjo finansinę padėtį. Tuo atveju, kai paskola buvo teikiamos teigiamai visų bankų įvertintoms bendrovėms, turinčioms geras ekonomines perspektyvas ir įgyvendinančioms esminius modernizavimo procesus, 0,40 % metinė palūkanų norma, kaip teigia Italijos valdžios institucijos, atitiko tokios rūšies operacijoms rinkoje taikomą palūkanų normą. Garantija yra susijusi su investicijų vykdymu, dalinai finansuojamų iš valstybės lėšų remiantis Įstatymu Nr. 252/91, taigi ir remiantis taisyklėmis dėl valstybės pagalbos.
(148)
Atsižvelgdama į ankstesnę informaciją, Komisija gali daryti išvadą, kad „Finagros“ suteikta garantija nėra valstybės pagalba remiantis Sutarties 87 straipsnio 1 dalimi.
VII. IŠVADOS
(149)
Komisija konstatuoja, kad Italija pagalbą teikė, pažeisdama Sutarties 88 straipsnio 3 dalį. Tačiau remiantis tuo, kas anksčiau išdėstyta, galima teigti, kad:
-
Įstatymo Nr. 67/88 15 straipsnio 16 dalyje, Įstatymo Nr. 290/99 5 straipsnyje bei Įstatyme Nr. 252/91 (integruoti projektai) numatytos pagalbos priemonės yra suderinamos su bendra rinka remiantis Sutarties 87 straipsnio 3 dalies c punktu,
-
Įstatymo Nr. 290/99 4 straipsnyje numatytos priemonės (t. y. žemės ūkio, eksploatacijos ir vystymo paskolos, kurių mokėjimo terminas 1998 kovo 31 d.) niekada nebuvo pritaikytos, todėl nebuvo valstybės pagalba remiantis Sutarties 87 straipsnio 1 dalimi,
-
„Finagros“ veiksmai pagal Įstatymą Nr. 252/91, susiję su akcijų įsigijimu, paskolų teikimu kooperatyvams ir garantijų teikimu, nėra valstybės pagalba remiantis Sutarties 87 straipsnio 1 dalimi,
-
„Finagros“ veiksmai pagal Įstatymą Nr. 252/91, susiję su paskolų teikimu privačioms įmonėms, yra valstybės pagalba remiantis Sutarties 87 straipsnio 1 dalimi. Tokia pagalba yra suderinama su bendrąja rinka remiantis Sutarties 87 straipsnio 3 dalies c punktu,
PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ:
1 straipsnis
1. Pagalbos priemonės, numatytos Įstatymo Nr. 67/88 15 straipsnio 16 dalyje, Įstatymo Nr. 290/99 5 straipsnyje ir Įstatyme Nr. 252/91 (integruotieji projektai), kurias Italija taikė gyvulininkystės sektoriuje, bei „Finagros“ veiksmai remiantis Įstatymu Nr. 252/91, susiję su paskolų teikimu privačioms įmonėms, yra suderinami su bendrąja rinka pagal Sutarties 87 straipsnio 3 dalies c punktą.
2. Priemonės, numatytos Įstatymo Nr. 290/99 4 straipsnyje, susijusios su žemės ūkio, eksploatacijos ir vystymo paskolomis, kurių mokėjimo terminas 1998 m. kovo 31 d., niekada nebuvo pritaikytos, todėl nebuvo valstybės pagalba remiantis Sutarties 87 straipsnio 1 dalimi.
3. „Finagros“ veiksmai pagal Įstatymą Nr. 252/91, susiję su akcijų įsigijimu, paskolų teikimu kooperatyvams ir garantijų teikimu, nelaikomi valstybės pagalba remiantis Sutarties 87 straipsnio 1 dalimi.
2 straipsnis
Šis sprendimas skirtas Italijos Respublikai.
Priimta Briuselyje 2005 m. liepos 5 d.