Tarybos direktyva
1971 m. liepos 26 d.
dėl valstybių narių įstatymų, reglamentuojančių tam tikrų kategorijų motorinių transporto priemonių ir jų priekabų stabdžių sistemas, suderinimo
(71/320/EEB)
EUROPOS BENDRIJŲ TARYBA,
atsižvelgdama į Europos ekonominės bendrijos steigimo sutartį, ypač jos 100 straipsnį,
atsižvelgdama į Komisijos pasiūlymą,
atsižvelgdama į Europos Parlamento nuomonę [1],
atsižvelgdama į Ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę [2],
kadangi techniniai reikalavimai, kuriuos motorinės transporto priemonės privalo atitikti pagal nacionalines teisės normas, inter alia, siejasi su tam tikrų kategorijų motorinių transporto priemonių ir jų priekabų stabdžių sistemomis;
kadangi šie reikalavimai pavienėse valstybėse narėse skiriasi; kadangi dėl to būtina, kad visos valstybės narės arba papildytų, arba vietoj galiojančių jose nuostatų priimtų vienodus reikalavimus, ypač siekdamos, kad EEB tipo patvirtinimo tvarka, kuri buvo svarstoma 1970 m. vasario 6 d. Tarybos direktyvoje dėl valstybių narių įstatymų, reglamentuojančių motorinių transporto priemonių ir jų priekabų tipo patvirtinimą, suderinimo [3] galėtų būti taikoma kiekvienam transporto priemonės tipui;
kadangi suderinti reikalavimai turi užtikrinti kelių eismo saugumą visoje Bendrijoje,
PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:
1 straipsnis
1. Šioje direktyvoje "transporto priemonė" - tai bet kokia motorinė transporto priemonė, priskirta vienai iš toliau išvardytų tarptautinių kategorijų ir skirta naudoti kelyje, turinti kėbulą arba be jo ir bent 4 ratus, kurios maksimalus projektinis greitis viršija 25 km/h, išskyrus transporto priemones, važiuojančias bėgiais, žemės ūkio traktorius ir mechanizmus bei viešosios paskirties transporto priemones:
a) M kategorija
: bent 4 ratus arba 3 ratus turinčios motorinės transporto priemonės, kurių didžiausia masė viršija toną ir kuriomis vežami keleiviai:
-M1 kategorija: | transporto priemonės keleiviams vežti, be vairuotojo sėdynės, turinčios ne daugiau kaip 8 sėdynes, |
-M2 kategorija: | transporto priemonės, kurių maksimali masė ne didesnė kaip 5 tonos, keleiviams vežti, be vairuotojo sėdynės, turinčios daugiau kaip 8 sėdynes, |
-M3 kategorija: | transporto priemonės, kurių maksimali masė didesnė kaip 5 tonos, keleiviams vežti, be vairuotojo sėdynės, turinčios daugiau kaip 8 sėdynes. |
b) N kategorija
: bent 4 ratus arba 3 ratus turinčios motorinės transporto priemonės, kurių didžiausia masė viršija toną ir kuriomis vežami kroviniai:
-N1 kategorija: | transporto priemonės, kurių didžiausia masė neviršija 3,5 tonų, kroviniams vežti, |
-N2 kategorija: | transporto priemonės, kurių didžiausia masė viršija 3,5 tonas, tačiau ne didesnė kaip 12 tonų, kroviniams vežti; |
-N3 kategorija: | transporto priemonės, kurių didžiausia masė viršija 12 tonų, kroviniams vežti; |
c) O kategorija
: priekabos (įskaitant puspriekabes):
-O1 kategorija: | priekabos, kurių didžiausia masė neviršija 0,75 tonos, |
-O2 kategorija: | priekabos, kurių didžiausia masė viršija 0,75 tonos, tačiau nėra didesnė kaip 3,5 tonos, |
-O3 kategorija: | priekabos, kurių didžiausia masė viršija 3,5 tonos, tačiau nėra didesnė kaip 10 tonų, |
-O4 kategorija: | priekabos, kurių didžiausia masė viršija 10 tonų. |
2. M kategorijos sujungtosios transporto priemonės, kurias sudaro 2 neišskiriamos, tačiau sujungtos dalys, laikomos viena transporto priemone.
3. Jei tai yra M arba N kategorijos vilkikas, skirtas tam, kad jį būtų galima sukabinti su puspriekabe, tą vilkiką priskiriant kokiai nors kategorijai atsižvelgiama į didžiausią masę, kuri apskaičiuojama prie parengto eksploatuoti vilkiko masės pridedant puspriekabės vilkikui perduodamą didžiausią masę ir, tam tikrais atvejais, didžiausią vilkiko masę.
4. Jei tai yra N kategorijos transporto priemonės, tam tikrų specialiųjų transporto priemonių (pavyzdžiui, automobiliniai kranai, automobilinės dirbtuvės, reklaminės transporto priemonės), neskirtų keleiviams vežti, įranga ir priemonės prilyginamos kroviniams.
5. Didžiausia masė, į kurią turi būti atsižvelgiama O kategorijos puspriekabę priskiriant tam tikrai kategorijai, - tai masė, kuria puspriekabės ašis arba ašys spaudžia žemę, kai ji sukabinama su vilkiku ir į ją pakraunamas didžiausias krovinys.
2 straipsnis
Jokia valstybė narė negali atsisakyti suteikti EEB tipo arba nacionalinį tipo patvirtinimą transporto priemonei dėl priežasčių, susijusių su jos stabdžių įtaisais, jeigu toje transporto priemonėje įrengti I-VIII prieduose apibrėžti įtaisai ir jeigu tie įtaisai atitinka tuose prieduose nustatytus reikalavimus.
3 straipsnis
Tipo patvirtinimą suteikusi valstybė narė imasi būtinų priemonių užtikrinti, kad jai būtų pranešta apie bet kokį I priedo 1.1 punkte paminėtos sudėtinės dalies arba techninės charakteristikos modifikavimą. Kompetentingos tos valstybės institucijos nusprendžia, ar su modifikuotu eksperimentiniu pavyzdžiu turėtų būti atlikti nauji bandymai ir ar tuoj po tų bandymų turėtų būti parengta nauja ataskaita. Jeigu tų bandymų metu nustatoma, kad šios direktyvos reikalavimų nesilaikoma, leidimas taikyti modifikavimą nesuteikiamas.
4 straipsnis
Laukiant, kol įsigalios atskiroji direktyva, kurioje būtų pateiktas "miesto autobuso" apibrėžimas, tos transporto priemonės turi tebebūti pateikiamos, kad su jomis būtų galima atlikti II tipo A bandymą, aprašytą II priede, jeigu tų transporto priemonių didžiausia masė viršija 10 tonų.
5 straipsnis
Būtini pakeitimai, kad priedų reikalavimai būtų sutvarkyti taip, jog būtų atsižvelgta į technikos pažangą, priimami pagal 1970 m. vasario 6 d. direktyvos dėl valstybių narių įstatymų, susijusių su motorinių transporto priemonių ir jų priekabų tipo patvirtinimu, suderinimo, 13 straipsnyje nustatytą tvarką.
6 straipsnis
1. Valstybės narės priima nuostatas, kurios, įsigaliojusios per 18 mėnesių nuo pranešimo apie šią direktyvą dienos, įgyvendina šią direktyvą, ir apie tai nedelsdamos praneša Komisijai.
2. Nuo 1974 m. spalio 1 d. I priedo 2.2.1.4 punkto nuostatos taip pat taikomos transporto priemonėms, išskyrus M3 arba N3 kategorijų transporto priemones.
3. Valstybės narės užtikrina, kad pagrindinių nacionalinių įstatymų nuostatų tekstai, kuriuos jos priima taikydamos šią direktyvą, būtų perduoti Komisijai.
7 straipsnis
Ši direktyva skirta valstybėms narėms.
Priimta Briuselyje, 1971 m. liepos 26 d.