KOMISIJOS SPRENDIMAS
2004 m. kovo 30 d.
dėl Italijos taikomos valstybės pagalbos schemos, susijusios su skubiomis priemonėmis užimtumui remti
(pranešta dokumentu Nr. K(2004) 930)
(autentiškas tik tekstas italų kalba)
(Tekstas svarbus EEE)
(2004/800/EB)
EUROPOS BENDRIJU KOMISIJA,
atsižvelgdama į Europos bendrijos steigimo sutartį, ypač į 88 straipsnio 2 dalies pirmą punktą,
atsižvelgdama į Europos ekonominės erdvės sutartį, ypač į 62 straipsnio 1 dalies a punktą,
paraginusi suinteresuotąsias šalis teikti pastabas pagal pirmiau minėtus straipsnius (1),
kadangi:
1. PROCESAS
(1)
2003 m. vasario 12 d. laišku (A/31217, 2003 m. vasario 14 d.) Italijos valdžia, vadovaudamasi Sutarties 88 straipsnio 3 dalimi, pranešė apie pagalbos schemą, numatančią skubias priemones užimtumui remti. Sprendimas buvo įgyvendintas dar iki Komisijai jį preliminariai patvirtinant ir įregistruotas neteisėtos pagalbos registre Nr. NN 7/03.
(2)
2003 m. kovo 12 d. laišku Komisija kreipėsi su prašymu suteikti papildomos informacijos. Paprašiusi pratęsti nustatytą terminą ir gavusi Komisijos sutikimą, Italijos valdžia 2003 m. gegužės 20 d. laišku pateikė Komisijai smulkesnius paaiškinimus.
(3)
2003 m. spalio 16 d. laišku Komisija informavo Italiją apie priimtą sprendimą pradėti įvestai pagalbos schemai EB sutarties 88 straipsnio 2 dalyje minimą procesą. Komisijos sprendimas pradėti procesą buvo paskelbtas Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje (2). Komisija paragino suinteresuotąsias šalis teikti pastabas dėl minimos schemos. Komisija negavo nė vienos pastabos iš suinteresuotųjų trečiųjų šalių.
(4)
2003 m. gruodžio 22 d. laišku Italija pateikė savo pastabas. Komisija paprašė papildomų paaiškinimų 2004 m. sausio 19 d. laiške, į kurį Italijos valdžia atsakė 2004 m. vasario 11 d. laišku.
2. PAGALBOS APIBŪDINIMAS
(5)
Pagalbos schemos tikslas - išlaikyti darbo vietas įmonėse, kurios atsidūrė sunkioje finansinėje padėtyje, yra administruojamos ypatingąja tvarka bei turi daugiau kaip 1 000 darbuotojų.
(6)
Juridinis pagalbos pagrindas yra 2003 m. vasario 14 d. teisės aktas Nr. 23, 2003 m. balandžio 17 d. tapęs įstatymu Nr. 81.
(7)
Pagalbos pagal minimą schemą gavėjai yra pirkėjai, įsigiję pirmiau minėtų savybių įmones (įmones, kurios patiria finansinius sunkumus, yra administruojamos ypatingąja tvarka bei turi daugiau kaip 1 000 darbuotojų).
(8)
Jei minėtąsias įmones perima trečioji šalis, pagalba suteikiama naujiesiems pirkėjams, sutinkantiems priimti į darbą iki 550 įsigytos įmonės darbuotojų. Už kiekvieną perkeltą darbuotoją pirkėjui suteikiama:
-
mėnesinė subsidija, sudaranti 50 % išeitinės kompensacijos, į kurią darbuotojas turėtų teisę tapęs laisvu darbo rinkos dalyviu,
-
mažesnis mokesčių, kuriuos darbdavys moka už darbuotoją, dydis: pirmiesiems 18 mėnesių jis prilyginamas mokesčiui už darbuotoją praktikantą.
Minėtąja pagalba pagal įstatymą Nr.223/1991 laikoma pagalba, suteikiama darbdaviams, kurie priima į darbą laisvais tapusius darbo rinkos dalyvius, t. y. darbuotojus, kurių darbo santykiai nutrūko dėl struktūrinės krizės ir kurie atitinka tiksliai apibrėžtus kriterijus.
Vadovaujantis paskelbta schema, ši pagalba suteikiama, laikantis 550 darbuotojų ribos, pirkėjams, kurie įsipareigoja priimti į darbą įsigytųjų įmonių darbuotojus, t. y. tuos, kurie dar netapo laisvais darbo rinkos dalyviais.
Pagalba suteikiama ne didesniam kaip 550 perkeltų darbuotojų skaičiui, jei išlaikomos šios dvi sąlygos: i) darbuotojų perkėlimas numatytas kolektyvinėse sutartyse, kurios yra sudarytos su Darbo ministerija iki 2003 m. balandžio 30 d., ir ii) pirkėjas ir perleistoji įmonė neturi priklausyti tam pačiam savininkui, būti siejami susivienijimo ar valdymo santykių.
(9)
Schema galioja transakcijoms, kuriose darbuotojų perkėlimas yra patvirtintas kolektyvinėmis sutartimis, sudarytomis su Darbo ministerija iki 2003 m. balandžio 30 d. Finansavimas 2003 m. sudarė 9,5 milijonus eurų.
3. PRIEŽASTYS PROCESUI PRADĖTI
(10)
Priimdama sprendimą pradėti formalų tyrimo procesą pagal Sutarties 88 straipsnio 2 dalį, Komisija vadovavosi tuo, kad minėtosios priemonės, pagal EB sutarties 87 straipsnio 1 dalį, apibrėžiamos kaip valstybės pagalba. Dėl tokio pobūdžio jos iš esmės yra draudžiamos ir bendrąją rinką atitikti gali tik tada, jei joms pritaikoma viena iš sutartyje numatytų išimčių.
(11)
Atsižvelgdama į tai, kad šiomis priemonėmis siekiama išsaugoti darbo vietas ir kad jose numatytas finansinius sunkumus išgyvenančių įmonių įsigijimas, Komisija išnagrinėjo, ar jos gali būti suderinamos su Europos Bendrijos nuostatomis dėl valstybės pagalbos sanuojant ir restruktūrizuojant finansinių sunkumų turinčias įmones (žiūrėti „Bendrijos nuostatas apie valstybinį sanavimo ir restruktūrizavimo procesų rėmimą“) (3) arba su 2002 m. gruodžio 12 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 2204/2002 dėl EB sutarties 87 ir 88 straipsnių taikymo valstybės pagalbai, teikiamai užimtumui (4) ir galiausiai su gairėmis dėl valstybės pagalbos šalies regionų raidai (5). Įvertinusi visų trijų teisės aktų nuostatas, Komisija išreiškė abejones dėl šios pagalbos atitikimo bendrajai rinkai.
(12)
Komisija suabejojo ir tuo, ar nagrinėjamomis priemonėmis sukuriama pagalbos schema yra skirta visiems pageidaujantiems dalyviams, nes - atsižvelgus į trumpą paskelbtosios schemos trukmę (teisės aktas buvo priimtas 2003 m. vasario 14 d., o nustatytas pabaigos terminas įmonės įsigijimui ir sutarties su ministerija sudarymui dėl darbuotojų perkėlimo buvo 2003 m. balandžio 30 d.) ji atrodo nukreipta į aiškiai apibrėžtą naudos gavėjų grupę.
(13)
Be to, Komisija pažymėjo, kad tuo atveju, jei Italija tvirtintų, jog paskelbtoji pagalbos schema iš esmės tėra tik individualus pagalbos aktas, kuriuo viso labo siekiama restruktūrizuoti tik vieną sunkumus išgyvenančią įmonę, tai šios priemonės turėjo būti taip ir įvardytos jas paskelbiant. Pastaruoju atveju reikėtų nustatyti, ar finansinių sunkumų patirianti įmonė yra tikrasis pagalbos gavėjas. Be to, toks individualiojo paskelbimo aktas turėtų būti lydimas restruktūrizacijos plano, kuriuo siekiama atkurti ūkinį bei finansinį įmonės pajamingumą, ir turi atitikti visas sąlygas, išdėstytas nuostatose dėl valstybinio sanavimo ir restruktūrizavimo procesų rėmimo.
4. ITALIJOS PATEIKTOS PASTABOS
(14)
2003 m. gruodžio 22 d. laišku Italija pateikė savo pastabas. Italijos valdžia nurodė, kad visu schemos taikymo laikotarpiu, vadovaujantis patvirtinta schema, buvo perleista tik viena įmonė: „Brandt Italia SpA“ kompanijai buvo parduota Verolanuova, Brescia, esanti įmonė „Ocean SpA“. Italijos valdžios teigimu, „Brandt Italia“ įsigijo „Ocean SpA“ sumokėjusi rinkos kainą, negaudama jokių tiesioginių ekonominių lengvatų minimos pagalbos schemos rėmuose.
(15)
Be to, Italijos valdžia pareiškė, kad:
-
nagrinėjamos priemonės netaikomos konkrečioms sritims ir nesiejamos su konkrečiais pagalbos gavėjais,
-
jei nebūtų linkusi laikyti šių priemonių visuotino pobūdžio priemonėmis, Komisija turėtų atsižvelgti į tai, kad minimos priemonės neiškreipia konkurencijos, nes jomis siekiama tik atkurti sunkumų patyrusių įmonių gamybinę veiklą bei išsaugoti atitinkamas darbo vietas,
-
pagalbos schema nepažeidžia nuostatų dėl valstybinio sanavimo ir restruktūrizavimo procesų rėmimo, nes ja nepadidinamas įmonės produktyvumas, o tik bandoma atkurti ūkinį bei finansinį įmonės pajamingumą bei išsaugoti darbo vietas joje.
(16)
2004 m. vasario 11 d. laišku Italija nurodė, kad pagalba, taikant schemą suteikta kompanijai „Brandt Italia“, tą dieną sudarė 3 197 982,20 eurų ir kad pagalbos teikimas buvo pradėtas 2003 m. kovo mėn.
5. PAGALBOS ĮVERTINIMAS
5.1. Pagalbos fakto buvimas
(17)
Siekiant išsiaiškinti, ar pritaikytos priemonės laikytinos pagalba, kuri apibrėžiama Sutarties 87 straipsnio 1 dalyje, reikia nustatyti, ar globojamos tam tikros įmonės, ar privalumai, kurių jos gauna, teikiami iš valstybės lėšų, ar taikomos priemonės iškreipia konkurenciją ir ar gali jos paveikti Bendrijos šalių prekybinius mainus.
(18)
Pirmoji sąlyga 87 straipsnio 1 dalies taikymui - toji aplinkybė, kad taikant priemones globojamos tam tikros įmonės. Todėl būtina nustatyti, ar priemonės suteikia ekonominių privalumų, kurių įprastinėmis rinkos sąlygomis įmonė negautų, taip pat išsiaiškinti, ar nemažinama mokesčių našta, įprastinėmis rinkos sąlygomis tenkanti įmonės balansui, ir ar minėtoji nauda suteikiama konkrečioms įmonėms.
Nagrinėjamoji schema numato, kad teikiamos subsidijos bei mažinami socialinio draudimo mokesčiai pirkėjams, kurie perka įmones, patyrusias finansinių sunkumų, administruojamas ypatingąja tvarka bei turinčias daugiau kaip 1 000 darbuotojų. Taip pirkėjui suteikiama ekonominių privalumų, nes už kiekvieną „perkeltą“ darbuotoją šis gauna negrąžintiną subsidiją, be to, 18 mėnesių jam sumažinami socialinio draudimo mokesčiai, įprastine tvarka mokami darbdavių.
Komisija laikosi nuomonės, jog minėtosios priemonės gali sukurti ekonominių privalumų ir įmonėms administruojamoms ypatingąja tvarka. Kas iš tiesų bus tikrasis pagalbos gavėjas lemia daugybė veiksnių, kurių Italijos valdžia neapibrėžė (ar įmonė, turinti finansinių sunkumų, yra veikianti, kas yra pardavimo objektas - įmonės aktyvai ar akcijų dalis, ar pirkėjas niekaip nesusijęs su finansinių sunkumų turinčia įmone, kokiais būdais nustatoma pardavimo kaina ir t. t.).
Komisija laikosi nuomonės, kad nagrinėjamoji schema suteikia ekonominių privalumų konkrečiai apibrėžiamai naudos gavėjų kategorijai, tai yra:
-
įmonių, patyrusių finansinių sunkumų, administruojamų ypatingąja tvarka bei turinčių ne mažiau kaip 1 000 darbuotojų, pirkėjams, kurie iki 2003 m. balandžio 30 d. su Darbo ministerija pasirašė kolektyvinę sutartį, patvirtinančią darbuotojų perkėlimą,
-
pačioms finansinių sunkumų patyrusioms, ypatingąja tvarka administruojamoms bei ne mažiau kaip 1 000 darbuotojų turinčioms parduotoms įmonėms.
Remdamasi prieš tai išdėstytais argumentais, Komisija teigia, kad nagrinėjamos priemonės yra ne visuotino pobūdžio, nes teikia ekonominių privalumų konkrečioms įmonėms, mažindamos įprastines pastarųjų sąnaudas bei stiprindamos finansinį jų pajėgumą kitų konkurentų, kurie tokiomis priemonėmis nesinaudoja, atžvilgiu. Šią išvadą patvirtina ir tai, kad buvo tik vienas šių priemonių pritaikymo atvejis.
(19)
Antroji sąlyga 87 straipsnio 1 dalies taikymui - toji aplinkybė, kad priemonės suteikiamos panaudojant valstybės išteklius. Nagrinėjamu atveju valstybės išteklių panaudojimo faktą įrodo tai, kad priemonės užtikrinamos negrąžinamu valstybiniu finansavimu ir, antra vertus, valstybei atsisakant įprastai jai sumokamos socialinio draudimo mokesčių dalies.
(20)
Trečioji ir ketvirtoji sąlygos Sutarties 87 straipsnio 1 dalies taikymui - priemonės turi iškreipti ar kėsintis iškreipti konkurenciją bei paveikti Bendrijos šalių prekybinius mainus. Čia nagrinėjama pagalbos schema kėsinasi iškreipti konkurenciją, nes sustiprina kai kurių įmonių finansinį pajėgumą kitų konkurentų atžvilgiu. Ypač priemonės kėsinasi iškreipti konkurenciją ir paveikti mainus tuomet, kai pagalbos gavėjai konkuruoja su produkcija, gaminama kitose valstybėse narėse, o patys savo gaminių neeksportuoja. Jei įmonės pagalbos gavėjos neeksportuoja, šalies gamintojai atsiduria privilegijuotoje padėtyje, nes dėl to atitinkamai sumažėja kitose valstybėse narėse esančių įmonių galimybės eksportuoti savo gaminius į minėtąją rinką (6).
(21)
Dėl išvardytų priežasčių čia nagrinėjamos priemonės pagal Sutarties 87 straipsnio 1 dalį iš esmės yra uždraustos ir gali būti suderinamos su bendrąja rinka tik tuo atveju, jei joms gali būti suteikta viena iš Sutartyje numatytų išimčių.
5.2. Pagalbos teisėtumas
(22)
Kadangi priemones sudaro valstybės pagalba, Komisija apgailestauja, kad Italijos valdžia nesilaikė Sutarties 88 straipsnio 3 dalyje apibrėžto įsipareigojimo ir įgyvendino nutarimą nesulaukusi Komisijos patvirtinimo.
5.3. Pagalbos suderinamumo įvertinimas
(23)
Nustačiusi, kad minėtųjų priemonių pobūdis pagal Sutarties 87 straipsnio 1 dalies nuostatas kvalifikuojamas kaip valstybės teikiama pagalba, Komisija išnagrinėjo, ar priemonės gali būti suderinamos su bendrąja rinka pagal Sutarties 87 straipsnio 2 ir 3 dalis.
(24)
Komisija teigia, kad pagalbai negali būti pritaikyta Sutarties 87 straipsnio 2 dalyje minima išimtis, nes minėtoji pagalba neatitinka socialinio pobūdžio pagalbos apibrėžimo, pateikto Sutarties 87 straipsnio 2 dalies a punkte, taip pat ji negali būti laikoma stichinių nelaimių ar kitų ypatingų įvykių padarytos žalos atlyginimu, apibrėžtu Sutarties 87 straipsnio 2 dalies b punkte, ir negali būti priskiriama atvejams, išvardytiems 87 straipsnio 2 dalies c punkte. Dėl akivaizdžių priežasčių negali būti taikomos ir 87 straipsnio 3 dalies b ir d punktuose numatytos išimtys.
(25)
Vadovaudamasi 87 straipsnio 3 dalies a ir c punktais, Komisija apibrėžė savo politiką dėl kai kurių pagalbos kategorijų atskiromis atleidimą reglamentuojančiomis taisyklėmis ir nuostatomis. Minimos pagalbos tikslai yra darbo vietų išsaugojimas, numatant finansinius sunkumus išgyvenančių įmonių pardavimą, tad ji gali atitikti kurį nors iš trijų antrinių teisės aktų. Atsižvelgdama į tai, Komisija išnagrinėjo minimos pagalbos suderinamumą su nuostatomis, reglamentuojančiomis valstybinį sanavimo ir restruktūrizavimo procesų rėmimą, taip pat su Reglamentu (EB) Nr. 2204/2002 ir galiausiai su nuostatomis dėl regionams skiriamos valstybės pagalbos. Vis dėlto visais trimis atvejais Komisijos išreikštos abejonės dėl pagalbos schemos suderinamumo su bendrosios rinkos principu pasitvirtino.
5.4. Įvertinimas pagal nuostatas, reglamentuojančias valstybinio sanavimo ir restruktūrizavimo procesų rėmimą
(26)
Kadangi paskelbtoji schema susijusi su finansinius sunkumus išgyvenančių įmonių pardavimu, Italijos valdžia ją vertindama pasitelkė Bendrijos nuostatas, reglamentuojančias valstybinį sanavimo ir restruktūrizavimo procesų rėmimą. Komisija išnagrinėjo, ar šią pagalbos schemą galima vertinti pasitelkiant minėtąsias nuostatas. Bendrijos nuostatose, reglamentuojančiose valstybinį sanavimo ir restruktūrizavimo procesų rėmimą, yra leidžiama:
-
pagalba sanavimui ir restruktūrizavimui, skirta visoms įmonėms, nepriklausomai nuo jų dydžio, atskiru pranešimu informuojant Komisiją,
-
sanavimo ir restruktūrizavimo rėmimo programos, skirtos tik mažoms ir vidutinėms įmonėms.
Italijos valdžia pranešė apie tokią pagalbos schemą, kuri taikoma visoms bet kokio dydžio įmonėms. Be to, kadangi schema susijusi su įmonių, turinčių daugiau kaip 1 000 darbuotojų, pardavimu, ji iš esmės skirta tik didelėms įmonėms (7). Todėl dabartiniu savo pavidalu minima pagalbos schema negali būti laikoma suderinama su bendrosios rinkos principu, taikant nuostatas dėl valstybinio sanavimo ir restruktūrizavimo procesų rėmimo.
(27)
Pateikdama sprendimą dėl proceso pradžios, Komisija pažymėjo, kad tuo atveju, jei Italija tvirtintų, kad paskelbtoji pagalbos schema iš esmės tėra tik atskiras pagalbos aktas, kuriuo viso labo siekiama restruktūrizuoti tik vieną sunkumus patiriančią įmonę, tai ši priemonė turėjo būti taip ir įvardyta apie ją pranešant. Pastaruoju atveju reikėtų nustatyti, ar finansinių sunkumų patirianti įmonė yra tikrasis pagalbos gavėjas. Be to, toks individualiojo pranešimo aktas turėtų būti lydimas restruktūrizacijos plano, kaip atkurti ūkinį bei finansinį įmonės pajamingumą, ir turi atitikti visas sąlygas, išdėstytas minėtose nuostatose.
(28)
Italijos valdžia nurodė, kad minėtosios schemos sąlygomis per visą jos trukmės laiką iš tikrųjų buvo įvykdyta tik viena pardavimo transakcija. Nežiūrint to, ji toliau teisino šias priemones kaip pagalbos schemą ir nepateikė Komisijai jokios informacijos, kurios pagrindu būtų galima priemones vertinti kaip individualų pranešimą apie konkrečios, sunkumų turinčios įmonės restruktūrizacijos rėmimą. Taigi Komisija negali individualaus „Ocean SpA“ pardavimo „Brandt Italia“ kompanijai atvejo vertinti savo pačios nuožiūra.
5.5. Įvertinimas remiantis Reglamentu (EB) Nr. 2204/2002
(29)
Skelbiamos pagalbos schemos tikslas yra darbo vietų išsaugojimas. Italijos valdžia be nuostatų, reglamentuojančių sanavimo ir restruktūrizacijos rėmimą, savo veiksmus grindžia ir Reglamentu (EB) Nr. 2204/2002. Tada Italijos valdžios požiūriu:
-
paskelbtosios priemonės turi būti „bendrosios užimtumo skatinimo priemonės, neiškraipančios arba nekeliančios grėsmės iškraipyti konkurenciją dėl palankumo tam tikroms įmonėms arba tam tikrų prekių gamybai“ (Reglamento (EB) Nr. 2204/2002 6 konstatuojamoji dalis), kadangi tai bendro ir visuotino pobūdžio priemonės, apimančios visas parduodamas įmones, turinčias daugiau kaip 1 000 darbuotojų bei administruojamas ypatingąja tvarka,
-
suteikiami privalumai yra tie patys kaip ir programos „Ypatingoji šalpos kasa“, kuri niekuomet nebuvo laikoma valstybės pagalba,
-
tuo atveju, jei minėtosios priemonės būtų laikomos valstybės pagalba, jos turėtų būti įvardijamos pagalbos schema darbo vietų kūrimui. Iš tikrųjų, remiantis Reglamento (EB) Nr. 2204/2002 4 straipsnio 4 punkto c papunkčiu „sukurtose darbo vietose įdarbinti darbuotojai turi būti niekada neturėję darbo arba būti praradę arba prarandantys prieš tai turėtą darbą“. Būtent su pastaruoju atveju neva susijusios nagrinėjamos priemonės.
(30)
Kalbant apie pirmąjį punktą Komisija mano, kad šios priemonės nėra visuotino pobūdžio dėl priežasčių, jau nurodytų toje šio sprendimo dalyje, kurioje kalbama apie pagalbos fakto buvimą.
(31)
Antrajame punkte minimos priemonės nepakeičia tokių programų, kaip „Ypatingoji šalpos kasa“ arba laisvų darbuotojų mobilumas. Tai tik laikina priemonė, kuria siekiama išspręsti tam tikrą specifinę situaciją, taikomą tik transakcijoms, atliekamoms per tris mėnesius. Dėl to šios priemonės negali būti prilygintos „Ypatingosios šalpos kasos“ arba laisvų darbuotojų mobilumo programoms, kurių Komisija niekada nevertino pagal valstybės pagalbai taikomas taisykles.
(32)
Nagrinėdama trečiąjį cituotą punktą Komisija teigia, kad Reglamentas (EB) Nr. 2204/2002 kuriant naujas darbo vietas nepalaikomose srityse leidžia teikti pagalbą tik mažų ir vidutinių įmonių naudai. Tuo tarpu paskelbtoji pagalbos schema taikoma visoje šalies teritorijoje visoms įmonėms, nepriklausomai nuo jų dydžio. Be to, priemonės, siejamos su įmonių, turinčių daugiau kaip 1 000 darbuotojų, pardavimu, yra pakankamas pagrindas manyti, kad suinteresuotos gali būti daugiausia tik stambios kompanijos.
(33)
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, nėra pagrindo paskelbtąsias priemones laikyti suderinamomis su bendrosios rinkos principu pagal Reglamento (EB) Nr. 2204/2002 nuostatas.
5.6. Įvertinimas pagal nuostatas, reglamentuojančias valstybės pagalbą šalies regionams
(34)
Komisija taip pat nustatė, ar schemą galima nagrinėti remiantis nuostatomis, reglamentuojančiomis valstybės pagalbą šalies regionams (8). Vadovaujantis minėtomis nuostatomis, laikantis nustatytų sąlygų, pagalba, skirta darbo vietų išlaikymui, yra leidžiama, kai toji pagalba gali būti apibrėžiama kaip funkcionavimo palaikymas. Be to, gali būti leistina pagalba pastoviojo kapitalo investicijoms, jei šios įgyvendinamos nuperkant įmonę, kuri bankrutavo ar bankrutuotų, jei nebūtų nupirkta.
(35)
Vis dėlto nagrinėjamos schemos neįmanoma priskirti prie atvejų, kuriais gali būti taikomos nuostatos, reglamentuojančios valstybės pagalbą šalies regionams, nes schema skirta visai šalies teritorijai. Be to, vienintelis žinomas schemos pritaikymo atvejis - įmonė, esanti Verolanuova, Brescia, tai yra srityje, kuriai nėra suteiktos Sutarties 87 straipsnio 3 dalies a ir c punktuose išvardytos išimtys. Dėl šių priežasčių paskelbtosios priemonės negali būti suderinamos su bendrąja rinka pagal nuostatas reglamentuojančias valstybės pagalbą šalies regionams.
(36)
Galiausiai paskelbtosios priemonės nėra suderinamos su bendrąja rinka dar ir todėl, kad jose neįrašyta jokia sąlyga, apibrėžianti pagalbos, ateinančios iš įvairių šaltinių, sukaupimą.
6. IŠVADOS
(37)
Komisija konstatuoja, kad nagrinėjamos priemonės sudaro valstybės pagalbą, minimą Sutarties 87 straipsnio 1 dalyje. Italija minimą pagalbą įgyvendino neteisėtai, pažeisdama Sutarties 88 straipsnio 3 dalį. Vadovaudamasi čia pateikta analize, Komisija laiko šią pagalbą nesuderinama su bendrąja rinka, vadovaujantis nuostatomis dėl sanavimo ir restruktūrizavimo procesų rėmimo, Reglamentu (EB) Nr. 2204/2002 bei nuostatomis, reglamentuojančiomis valstybės pagalbą šalies regionams.
(38)
Šis sprendimas galioja pagalbos schemai bei atitinkamiems jos pritaikymo atvejams ir turi būti įgyvendintas nedelsiant, ypač toji dalis, kurioje reikalaujama išieškoti visą nesuderinamą pagalbą. Šiuo sprendimu nepanaikinama galimybė, kad paskiri šios schemos kontekste suteiktos pagalbos atvejai vėliau, Komisijos sprendimu, gali būti pripažinti kaip visai arba dalinai suderinami pagal specifinius savo požymius,
PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ:
1 straipsnis
Valstybės pagalba, susijusi su atitinkamomis skubiomis priemonėmis užimtumui remti, Italijos teikiama, vadovaujantis 2003 m. vasario 14 d. įstatyminiu aktu Nr. 23, kuris 2003 m. balandžio 17 d. tapo įstatymu Nr. 81, yra nesuderinama su bendrąja rinka.
2 straipsnis
Italija panaikina 1 straipsnyje minimą pagalbos schemą, jei ji vis taikoma.
3 straipsnis
1. Italija imasi visų būtinų priemonių, kad išieškotų iš gavėjų pagalbą, nelegaliai jiems suteiktą 1 straipsnyje minimos schemos sąlygomis.
2. Po šio sprendimo Italija tą pačią dieną nutraukia visus vykdomus pagalbos teikimo veiksmus.
3. Pagalba išieškoma nedelsiant ir laikantis vidiniais šalies teisės aktais apibrėžtų procedūrų, jei tik pastarosios sudaro galimybę sprendimą įgyvendinti nedelsiant ir iki galo.
4. Išieškotinos pagalbos dalimi laikomos ir palūkanos, skaičiuojamos nuo pagalbos suteikimo gavėjui datos iki dienos, kai visa pagalba baigiama išieškoti.
5. Palūkanos apskaičiuojamos, remiantis atskaitos norma, taikoma skaičiuojant atitinkamo dydžio subsidiją, suteiktą pagal pagalbos regionams programą, nuo datos, kai pagalba pasiekė jos gavėją.
6. 5 dalyje minima palūkanų norma pritaikoma sudėties būdu visam 4 dalyje minimam laikotarpiui.
4 straipsnis
Per du mėnesius, skaičiuojant nuo čia minimo sprendimo paskelbimo, Italija informuos Komisiją, užpildydama šio sprendimo priede pateiktą klausimyną, apie priemones, kurių ėmėsi jam įgyvendinti.
5 straipsnis
Šis sprendimas yra skirtas Italijos Respublikai.
Priimta Briuselyje, 2004 m. kovo 30 d.