Tarybos reglamentas (EB) Nr. 2328/2003
2003 m. gruodžio 22 d.
nustatantis papildomų išlaidų perkant tam tikrus žuvininkystės produktus iš Azorų, Madeiros, Kanarų salų ir Prancūzijos Gvianos bei Reuniono departamentų kompensavimo sistemą, taikomą dėl minėtų regionų atokumo
EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
atsižvelgdama į Europos bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 37 straipsnį ir 299 straipsnio 2 dalį,
atsižvelgdama į Komisijos pasiūlymą,
atsižvelgdama į Europos Parlamento nuomonę [1],
atsižvelgdama į Ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę [2],
kadangi:
(1) Atokiausių regionų žuvininkystės sektorius susiduria su sunkumais, ypač dėl išlaidų, susijusių su žuvininkystės produktų atvežimu į jų atokias ir uždaras rinkas.
(2) Vykdydama Bendrijos pagalbos savo atokiausiems regionams politiką, Taryba Sprendimais 89/687/EEB [3], 91/314/EEB [4] ir 91/315EEB [5] sukūrė pasirenkamąsias programas, pritaikytas atitinkamai Prancūzijos užjūrio departamentų (Poseidom), Kanarų salų (Poseicam) ir Madeiros bei Azorų (Poseima) atokumui ir nuošalumui, kuriose nubrėžtos priemonės, taikytinos atsižvelgiant į tų regionų ypatingus bruožus bei apribojimus.
(3) Sutarties 299 straipsnio 2 dalyje pripažįstamos konkrečios kliūtys, veikiančios atokių regionų ekonominę ir politinę padėtį, kuri yra dar blogesnė dėl jų atokumo ir izoliuotumo.
(4) Minėti regionai susiduria su specifinėmis plėtros problemomis, ypač su papildomomis išlaidomis, dėl jų atokumo patiriamomis prekiaujant tam tikrais produktais.
(5) Siekdama išsaugoti tam tikrų žuvininkystės produktų konkurencingumą palyginus su panašiais produktais iš kitų Bendrijos regionų, 1992 m. ir 1993 m. Bendrija nustatė papildomų žuvininkystės sektoriaus išlaidų kompensavimo priemones. Šios priemonės buvo pratęstos 1994 m. ir 1995-1997 m., priėmus Reglamentus (EB) Nr. 1503/94 [6] ir (EB) Nr. 2337/95 [7], ir 1998-2002 m., priėmus Reglamentus (EB) Nr. 1587/98 [8] ir (EB) Nr. 579/2002 [9]. Nuo 2003 m. reikia numatyti papildomų išlaidų, susijusių su tam tikrų žuvininkystės produktų perdirbimu ir prekyba jais, kompensavimo sistemos pratęsimą ir atitinkamai reikėtų priimti priemones, leidžiančias minėtas priemones pratęsti.
(6) Nepramoninė žuvininkystė ir pakrančių žvejybos pramonė Bendrijos atokiesiems regionams yra svarbi socialiniu ir ekonominiu atžvilgiu.
(7) Dėl gero atsargų valdymo turi būti racionalizuotos žvejybinės pastangos, ypač atsižvelgiant į aukšto techninio standarto tyrimą, kurį atokiuose regionuose šioje srityje atlieka įvairios mokslo įstaigos.
(8) Tuose regionuose turi būti laikomasi Bendrijos atsargų išsaugojimo ir valdymo taisyklių, ypač Prancūzijos Gvianos departamente - taisyklės, draudžiančios žvejoti krevetes mažiau kaip 30 m gylyje.
(9) Norint paskatinti minimų atokių regionų ekonominę plėtrą, valstybėms narėms turėtų būti suteikta galimybė koreguoti kiekius, o Komisijai - sumas bei kiekius, nustatytus įvairioms to paties regiono rūšims, arba tarp tos pačios valstybės narės atokių regionų, atsižvelgiant į prekybos sąlygų pokyčius ir rūšių savybes.
(10) Jei, atlikus rūšių koregavimą tarp rūšių arba tarp tos pačios valstybės narės regionų, turimi kiekiai iki galo neišnaudojami, Komisija turėtų koreguoti sumas ir kiekius, nustatytus skirtingų valstybių narių atokių regionų įvairioms rūšims. Tuo atveju derinimas neturėtų pažeisti vėlesniais metais pagal šį reglamentą skiriamų kiekių skalės.
(11) Priemonės, būtinos norint įgyvendinti šį reglamentą, turėtų būti priimtos remiantis 1999 m. birželio 28 d. Tarybos sprendimu 1999/468/EB, nustatančiu Komisijos naudojimosi jai suteiktais įgyvendinimo įgaliojimais tvarką [10],
PRIĖMĖ ŠĮ REGLAMENTĄ:
1 straipsnis
Tikslas
Šis reglamentas nustato papildomų išlaidų, patiriamų iš Azorų, Madeiros, Kanarų salų ir Prancūzijos Gvianos bei Reuniono departamentų perkant I-V priede išvardytus tam tikrus žuvininkystės produktus, kompensavimo sistemą (toliau - kompensaciją), taikomą dėl minėtų regionų atokumo.
2 straipsnis
Gavėjai
Kompensacijos gavėjai yra gamintojai, 1 straipsnyje nurodytų regionų uostuose įregistruotų laivų savininkai arba operatoriai, ten dirbantys, arba šių operatorių asociacijos, ir perdirbimo bei prekybos sektoriaus operatoriai ir šių operatorių asociacijos, dėl minėtų regionų atokumo patiriantys papildomų išlaidų prekiaudami minimais produktais.
3 straipsnis
Azorai
Kompensacija Azorams mokama už I priede išvardytus produktus. Regionui skiriamos kompensacijos sumos ir kiekiai yra šie:
a) 177 eurai už toną tuno, pristatyto vietinėms konservų pramonės įmonėms - iki 10000 tonų per metus;
b) 455 eurų už toną žuvų rūšių, kurios pardavinėjamos šviežios - iki 2000 tonų per metus;
c) 148 eurai už toną smulkių pelaginių ir giliavandenių žuvų rūšių, vietinei pramonei arba vietinėms gamintojų asociacijoms ar organizacijoms pristatytų šaldyti arba perdirbti - iki 1554 tonų per metus.
4 straipsnis
Madeira
Kompensacija Madeirai mokama už II priede išvardytus produktus. Regionui skiriamos kompensacijos sumos ir kiekiai yra šie:
a) 230 eurų už toną tuno, pristatyto vietinėms konservų pramonės įmonėms - iki 4000 tonų per metus;
b) 250 eurų už toną juodosios kardžuvės - iki 1600 tonų per metus;
c) 1080 eurų už toną akvakultūros produktų - iki 50 tonų per metus.
5 straipsnis
Kanarų salos
Kompensacija Kanarų saloms mokama už II priede išvardytus produktus. Regionui skiriamos kompensacijos sumos ir kiekiai yra šie:
a) 950 eurų už toną tuno, į rinką atgabento lėktuvu - iki 1619 tonų;
b) 500 eurų už toną tuno, į rinką atgabento laivu žaliavos pavidalu - iki 453 tonų per metus;
c) 250 eurų už toną pelamidės, į rinką atgabento laivu - iki 453 tonų per metus;
d) 220 eurų už toną pelamidės, į rinką atgabento laivu žaliavos pavidalu - iki 712 tonų per metus;
e) 240 eurų už toną šaldyti skirtų sardinių ir skumbrių - iki 347 tonų per metus;
f) 268 eurų už toną galvakojų moliuskų ir giliavandenių žuvų - iki 8292 tonų per metus;
g) 1300 eurų už toną akvakultūros produktų - iki 1157 tonų per metus.
6 straipsnis
Gviana
Kompensacija Gvianai mokama už IV priede išvardytus produktus. Regionui skiriamos kompensacijos sumos ir kiekiai yra šie:
a) 1100 eurų už toną pramoninių krevečių, sužvejojant ne daugiau kaip 3300 tonų per metus;
b) 1100 eurų už toną nepramoninės baltosios žuvies, parduodamos šviežios - iki 100 tonų per metus;
c) 527 eurai už toną nepramoninės baltosios žuvies, parduodamos sušaldytos - iki 500 tonų per metus.
7 straipsnis
Reunionas
Reunionui mokama už V priede išvardytus produktus. Regionui skiriamos kompensacijos sumos ir kiekiai yra šie: 1400, eurų už toną tuno kardžuvės, marlino, buriažuvės, delfinų ir ryklių - iki 618 tonų per metus.
8 straipsnis
Sumų ir kiekių koregavimas
1. Valstybės narės gali koreguoti 3-7 straipsniuose įvairioms rūšims nustatytus kiekius, nedidindamos bendro metinio finansavimo, numatyto kaip kompensacijos už toną žuvies, jei Komisija per keturias savaites nuo pranešimo apie valstybės narės deramai pagrįstą prašymą pakoreguoti tam nepaprieštarauja.
2. Komisija, remdamasi iš valstybių narių gauta informacija, gali koreguoti įvairioms rūšims nustatytas sumas ir kiekius, atsižvelgdama į jų savybes ir gamybos bei pardavimo sąlygas, laikydamosi 3-7 straipsniuose nustatytų bendrųjų finansinių nuostatų.
Koregavimas gali būti atliekamas regione, tarp vienos valstybės narės regionų arba tarp įvairių valstybių narių.
3. Jei koregavimas vyktų tarp skirtingų valstybių narių, jis neturėtų pažeisti turimų sumų paskirstymo skalės ir būtų atliekamas laikantis visų biudžetinės institucijos tiems metams minėtai sistemai nustatytų lėšų.
4. Atliekant 1, 2 ir 3 dalyse minėtą koregavimą, atsižvelgiama į visus susijusius veiksnius, ypač biologines rūšių savybes, papildomų išlaidų pokyčius ir gamybos bei pardavimo kokybinę bei kokybinę pusę.
9 straipsnis
Išsamios taikymo taisyklės
Išsamios šio reglamento taikymo taisyklės priimamos 10 straipsnio 2 dalyje nustatyta tvarka.
10 straipsnis
Komitetas
1. Komisijai padeda Žuvininkystės produktų vadybos komitetas (toliau - Komitetas).
2. Darant nuorodą į šią dalį, taikomas Sprendimo 1999/468/EB 4 straipsnis.
Sprendimo 1999/468/EB 4 straipsnio 3 dalyje nustatytas laikotarpis yra vienas mėnuo.
3. Komitetas patvirtina savo darbo tvarkos taisykles.
11 straipsnis
Finansavimas
Šiame reglamente numatytos priemonės sudaro intervenciją, kurios tikslas - stabilizuoti žemės ūkio rinkas, kaip apibrėžta Reglamento (EB) Nr. 1258/1999 [11] 2 straipsnyje. Jas finansuoja Europos žemės ūkio orientavimo ir garantijų fondo (EŽŪOGF) Garantijų skyrius.
12 straipsnis
Atsiskaitymas
Iki 2006 m. birželio 1 d. Komisija pateikia Europos Parlamentui, Tarybai ir Europos ekonomikos bei socialinių reikalų komitetui ataskaitą apie šiame reglamente numatytų priemonių įgyvendinimą, prireikus kartu pateikdama pasiūlymus dėl atitinkamų korekcijų, būtinų norint pasiekti šiame reglamente nustatytus tikslus.
13 straipsnis
Pereinamojo laikotarpio priemonės
Pagal Reglamento (EB) Nr. 1587/98 2 straipsnio 6 dalies nuostatas Komisijai pateiktiems prašymams, dėl kurių sprendimas nepriimtas iki šio reglamento įsigaliojimo, taikoma 8 straipsnyje nustatyta procedūra.
14 straipsnis
Įsigaliojimas
Šis reglamentas įsigalioja jo paskelbimo Europos Bendrijų oficialiajame leidinyje dieną.
Jis taikomas nuo 2003 m. sausio 1 d. iki 2006 m. gruodžio 31 d.
Šis reglamentas yra privalomas visas ir tiesiogiai taikomas visose valstybėse narėse.
Priimta Briuselyje, 2003 m. gruodžio 22 d.