Tarybos Direktyva
1964 m. vasario 25 d.
dėl įsisteigimo laisvės ir laisvės teikti paslaugas apribojimų panaikinimo perdraudimo bei retrocesijos srityse
(64/225/EEB)
EUROPOS EKONOMINĖS BENDRIJOS TARYBA,
atsižvelgdama į Europos ekonominės bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 54 straipsnio 2 ir 3 dalis bei 63 straipsnio 2 dalį,
atsižvelgdama į Bendrąją įsisteigimo laisvės apribojimų panaikinimo programą [1], ir ypač į jos IV A antraštinę dalį,
atsižvelgdama į Bendrąją laisvės teikti paslaugas apribojimų panaikinimo programą [2], ir ypač į jos V C antraštinę dalį,
atsižvelgdama į Komisijos pasiūlymą,
atsižvelgdama į Europos Parlamento nuomonę [3],
atsižvelgdama į Ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę [4],
kadangi Bendrosiose programose numatyta, kad, kalbant apie įsisteigimo laisvę ir laisvę teikti paslaugas, visas perdraudimo rūšis, nė vienos neišskiriant, reikia liberalizuoti iki 1963 m. pabaigos;
kadangi perdraudžia ne tik specializuotos perdraudimo įmonės, bet ir vadinamosios "mišrios" įmonės, kurios vykdo ir tiesioginio draudimo, ir perdraudimo operacijas ir kurių tai veiklos daliai, susijusiai su perdraudimu ir retrocesija, dėl to turėtų būti taikomos šios direktyvos įgyvendinimo priemonės;
kadangi taikant priemones dėl įsisteigimo laisvės ir laisvės teikti paslaugas, bendrovės ir firmos turi būti traktuojamos kaip ir fiziniai asmenys, kurie yra valstybių narių nacionaliniai subjektai, išskyrus tik tai, kad joms turi būti taikomos 58 straipsnyje nurodytos sąlygos ir prireikus sąlyga, kad jos turi turėti tiesioginį ir nuolatinį ryšį su tam tikros valstybės narės ūkiu; kadangi dėl to nė iš vienos bendrovės arba firmos, norinčios pasinaudoti tokiomis priemonėmis, negali būti reikalaujama įvykdyti kokias nors papildomas sąlygas, ir ypač nė iš vienos bendrovės arba firmos negali būti reikalaujama gauti kokį nors specialų leidimą, kurio nereikalaujama iš savo šalies bendrovės arba firmos, norinčios užsiimti tam tikra ekonomine veikla; kadangi vis dėlto toks vienodas traktavimas neturėtų valstybėms narėms trukdyti pareikalauti iš akcinės bendrovės veikti jų šalyse tokiu statusu, koks nustatytas pagal tos valstybės narės teisę, pagal kurią ji yra įsteigta, ir kad ji nurodytų pasirašytojo kapitalo dydį savo dokumentuose, kuriuos ji naudoja priimančiojoje valstybėje narėje,
PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:
1 straipsnis
Valstybės narės fiziniams asmenims, bendrovėms ir firmoms, nurodytiems Bendrųjų įsisteigimo laisvės ir laisvės teikti paslaugas apribojimų panaikinimo programų I antraštinėje dalyje, panaikina minėtų programų III antraštinėje dalyje minimus apribojimus, susijusius su jų teise pradėti ir vykdyti šios direktyvos 2 straipsnyje nurodytų rūšių veiklą.
2 straipsnis
Šios direktyvos nuostatos taikomos:
1) savarankiškai dirbančių asmenų veiklai perdraudimo ir retrocesijos srityse, priklausančiai Bendrosios įsisteigimo laisvės apribojimų panaikinimo programos I priedo ex 630 grupei;
2) išskirtinai dėl 1 straipsnyje minėtų fizinių asmenų, bendrovių arba firmų, vykdančių ir tiesioginio draudimo, ir perdraudimo bei retrocesijos veiklą, tai jų veiklos daliai, kuri yra susijusi su perdraudimu ir retrocesija.
3 straipsnis
1 straipsnis ypač taikomas tiems apribojimams, kurie atsiranda dėl šių nuostatų:
a) kalbant apie įsisteigimo laisvę:
- Vokietijos Federacinėje Respublikoje
1) 1931 m. birželio 6 d. Versicherungaufsichtsgesetz, paskutinis 106 straipsnio 2 dalies sakinys ir 111 straipsnio 2 dalis, kuriomis Ekonomikos reikalų federaliniam ministrui suteikiami įgaliojimai savo nuožiūra nustatyti užsienio nacionaliniams subjektams sąlygas pradėti draudimo veiklą ir uždrausti tokiems subjektams vykdyti šią veiklą Federacinės Respublikos teritorijoje;
2) Gewerbeordnung, 12 dalis ir 1937 m. sausio 30 d. įstatymo 292 straipsnis, pagal kuriuos užsienio bendrovės ir firmos privalo gauti išankstinį leidimą;
- Belgijos Karalystėje
1939 m. lapkričio 16 d. Arrete royal Nr. 62 ir 1945 m. gruodžio 17 d. Arrete ministeriel, kuriais reikalaujama turėti carte professionelle;
- Prancūzijos Respublikoje
1) 1938 m. lapkričio 12 d. Decret-loi ir 1939 m. vasario 2 d. Decret, abu su pakeitimais ir papildymais, padarytais 1940 m. spalio 8 d. įstatymu, kuriais reikalaujama turėti carte d'identite de commercant;
2) 1917 m. vasario 15 d. įstatymo 2 straipsnio antroji pastraipa su pakeitimais ir papildymais, padarytais 1935 m. spalio 30 d. Decret-loi, kuriuo reikalaujama gauti specialų leidimą;
- Didžiojoje Liuksemburgo Hercogystėje
1962 m. birželio 2 d. įstatymo 19 ir 21 straipsniai (1962 m. birželio 19 d. MemorialA Nr. 31);
b) kalbant apie laisvę teikti paslaugas:
- Prancūzijos Respublikoje
1917 m. vasario 15 d. įstatymas su pakeitimais ir papildymais, padarytais 1935 m. spalio 30 d. Decret-loi, tai yra:
1) 1 straipsnio antroji pastraipa, kuri įgalioja finansų ministrą sudaryti konkrečių įmonių arba konkrečios valstybės įmonių, su kuriomis negalima sudaryti perdraudimo ir retrocesijos sutarčių dėl jokio asmens, nuosavybės arba atsakomybės Prancūzijoje, sąrašą;
2) 1 straipsnio paskutinė pastraipa, kuri draudžia prisiimti perdraudimo arba retrocesijos riziką, kuri yra apdrausta šio straipsnio b punkto 1 papunktyje nurodytų įmonių;
3) 2 straipsnio pirmoji pastraipa, kuri reikalauja, kad tame straipsnyje nurodyto asmens pavadinimas būtų pateiktas patvirtinti finansų ministrui;
- Italijos Respublikoje
1959 m. vasario 13 d. Decreto Nr. 449 patvirtinto konsoliduoto teksto 73 straipsnio antroji pastraipa, kuri įgalioja Pramonės ir prekybos ministrą uždrausti perduoti perdraudimo ir retrocesijos riziką nurodytoms užsienio įmonėms, kurios nėra įsteigusios teisėtos atstovybės Italijos teritorijoje.
4 straipsnis
Valstybės narės patvirtina priemones, būtinas, kad būtų laikomasi šios direktyvos per šešis mėnesius po pranešimo apie ją dienos. Apie tai jos nedelsdamos informuoja Komisiją.
5 straipsnis
Ši direktyva skirta valstybėms narėms.
Priimta Briuselyje, 1964 m. vasario 25 d.