19860612
Directiva Consiliului
din 12 iunie 1986
privind protecția mediului, în special a solului, atunci când se utilizează nămoluri de epurare în agricultură
(86/278/CEE)
CONSILIUL COMUNITĂȚILOR EUROPENE,
având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Economice Europene, în special articolele 100 și 235,
având în vedere propunerea Comisiei [1],
având în vedere avizul Adunării [2],
având în vedere avizul Comitetului Economic și Social [3],
întrucât scopul prezentei directive este de a reglementa utilizarea nămolurilor de epurare în agricultură, astfel încât să se prevină efectele nocive asupra solului, a vegetației, a animalelor și a omului, încurajând utilizarea lor corectă;
întrucât neconcordanța dintre prevederile statelor membre privind utilizarea nămolurilor de epurare în agricultură ar putea afecta funcționarea pieței comune; întrucât se impune apropierea legislațiilor în acest domeniu prevăzută la articolul 100 din tratat;
întrucât nămolurile de epurare utilizate în agricultură nu sunt reglementate de Directiva 75/442/CEE a Consiliului din 15 iulie 1975 privind deșeurile [4];
întrucât măsurile prevăzute de Directiva 78/319/CEE a Consiliului din 20 martie 1978 privind deșeurile toxice și periculoase [5] se aplică și nămolurilor de epurare care conțin sau sunt contaminate cu substanțe sau materiale enumerate la anexa la directiva menționată, care sunt de asemenea natură sau sunt prezente în asemenea cantități sau concentrații încât reprezintă un risc pentru sănătatea omului sau pentru mediu;
întrucât trebuie prevăzut un regim special pentru a asigura protecția deplină a omului, a animalelor, a plantelor și a mediului împotriva efectelor nocive care apar în urma utilizării necontrolate a nămolurilor;
întrucât obiectivul prezentei directive este, de asemenea, de a stabili anumite măsuri comunitare inițiale privind protecția solurilor;
întrucât nămolurile pot avea proprietăți agronomice valoroase și este, prin urmare, justificat să se încurajeze valorificarea lor în agricultură, cu condiția ca acestea să fie utilizate în mod corect; întrucât utilizarea nămolurilor de epurare nu trebuie să dăuneze calității solului și a produselor agricole;
întrucât anumite metale grele pot fi toxice pentru plante și, de asemenea, pentru om, prin prezența lor în recolte, și întrucât este necesar să se stabilească valori limită obligatorii pentru aceste elemente în sol;
întrucât utilizarea nămolurilor ar trebui interzisă atunci când concentrația acestor metale în sol depășește aceste valori limită;
întrucât, în plus, este necesar să se prevină depășirea acestor valori limită ca urmare a utilizării nămolurilor; întrucât, în acest scop, este necesar să se limiteze cantitatea de metale grele adăugate la solul cultivat, fie prin stabilirea unor cantități maxime ale aportului de nămoluri utilizate pe an, fie prin grija ca valorile limită ale concentrației de metale grele în nămolurile utilizate să nu depășească valorile limită pentru cantitățile de metale grele care pot fi adăugate solului pe baza unei medii de 10 ani;
întrucât nămolurile trebuie să fie tratate înainte de a fi utilizate în agricultură; întrucât statele membre pot autoriza, cu toate acestea, nămolurilor netratate, fără riscuri pentru sănătatea oamenilor sau animalelor, dacă acestea sunt injectate sau îngropate în sol;
întrucât trebuie să treacă o anumită perioadă de timp între utilizarea nămolurilor și folosirea pământului pentru pășunat, recolta culturilor furajere sau anumitor culturi care sunt în mod normal în contact direct cu solul și care sunt consumate crude; întrucât utilizarea nămolurilor trebuie să fie interzisă la culturile de legume și fructe în timpul perioadei de vegetație, cu excepția culturilor de pomi fructiferi;
întrucât nămolurile ar trebui utilizate în condiții care garantează protecția solului și a apelor subterane și de suprafață în conformitate cu Directivele 75/440/CEE [6] și 80/68/CEE [7];
întrucât, în acest scop, este necesar să se controleze calitatea nămolurilor și a solurilor pe care acestea sunt utilizate și, ulterior, să se efectueze analize și să se comunice anumite rezultate utilizatorilor;
întrucât trebuie păstrat un anumit număr de informații esențiale pentru a asigura o mai bună conștientizare a utilizării nămolurilor în agricultură și întrucât aceste informații ar trebui înaintate sub formă de rapoarte periodice Comisiei; întrucât, în temeiul acestor rapoarte, Comisia va elabora, dacă este necesar, propuneri care să asigure o protecție mai mare a solului și mediului;
întrucât nămolurile rezultate de la stațiile mici de epurare a apelor reziduale care epurează în principal ape reziduale menajere prezintă riscuri reduse pentru sănătatea omului, a animalelor, a plantelor și pentru mediu și, în consecință, se impune exceptarea de la unele dintre obligațiile prevăzute privind informarea și analiza;
întrucât statele membre ar trebui să poată elabora dispoziții mai stricte decât cele prevăzute de prezenta directivă; întrucât astfel de dispoziții ar trebui comunicate Comisiei;
întrucât progresul tehnic și științific ar putea face necesară adaptarea rapidă a anumitor cerințe prevăzute în prezenta directivă; întrucât, în vederea facilitării introducerii măsurilor necesare în acest scop, ar trebui să fie stabilită o procedura prin care s-ar putea realiza o cooperare între statele membre și Comisie; întrucât o astfel de cooperare ar trebui să aibă loc în cadrul Comitetului privind adaptarea la progresul științific și tehnic;
întrucât tratatul nu a prevăzut competențele necesare, altele decât cele din articolul 235,
ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
Articolul 1
Scopul prezentei directive este de a reglementa utilizarea nămolurilor de epurare în agricultură, astfel încât să se prevină efectele nocive asupra solului, a vegetației, a animalelor și a omului, încurajând utilizarea lor corectă.
Articolul 2
În sensul prezentei directive:
(a) "nămoluri" înseamnă:
(i) nămoluri reziduale provenite de la stațiile de epurare care tratează apele reziduale menajere sau urbane și de la alte stații de epurare care tratează apele reziduale cu o compoziție similară apelor reziduale menajere și urbane;
(ii) nămoluri reziduale de la fosele septice și de la alte instalații similare pentru tratarea apelor reziduale;
(iii) nămoluri reziduale provenite de la alte stații de epurare decât cele menționate la punctele (i) și (ii);
(b) "nămoluri tratate" înseamnă:
nămolurile tratate printr-un proces biologic, chimic sau termic, prin stocare pe termen lung sau prin orice alt procedeu corespunzător astfel încât să reducă în mod semnificativ puterea lor de fermentare și riscurile pentru sănătate rezultate prin utilizarea lor;
(c) "agricultură" înseamnă:
orice tip de cultură în scop comercial și alimentar, inclusiv în scopul creșterii animalelor;
(d) "utilizare" înseamnă:
împrăștierea nămolurilor pe sol sau orice altă aplicare a nămolurilor pe și în sol.
Articolul 3
(1) Nămolurile menționate la articolul 2 litera (a) punctul (i) pot fi utilizate în agricultură numai în conformitate cu prezenta directivă.
(2) Fără a aduce atingere Directivelor 75/442/CEE și 78/319/CEE:
- nămolurile menționate la articolul 2 litera (a) punctul (ii) pot fi utilizate în agricultură sub rezerva oricăror condiții pe care statul membru în cauză le poate considera necesare pentru protecția sănătății omului și a mediului;
- nămolurile menționate la articolul 2 litera (a) punctul (iii) pot fi utilizate în agricultură numai dacă utilizarea lor este reglementată de statul membru în cauză.
Articolul 4
Valorile pentru concentrațiile de metale grele în solul pe care se aplică nămoluri, concentrațiile de metale grele din nămoluri și cantitățile maxime anuale ale unor astfel de metale grele care pot fi introduse în soluri cu destinație agricolă sunt prezentate la anexele IA, IB și IC.
Articolul 5
Fără a aduce atingere articolului 12:
1. statele membre interzic utilizarea nămolurilor atunci când concentrația unuia sau a mai multor metale grele din sol depășește valorile limită pe care le stabilesc în conformitate cu anexa IA și iau măsurile necesare pentru a asigura că aceste valori limită nu sunt depășite ca urmare a utilizării nămolurilor;
2. statele membre reglementează utilizarea nămolurilor astfel încât acumularea de metale grele în sol să nu ducă la o depășire a valorilor limită menționate la alineatul (1). În acest scop, statele membre aplică una sau alta dintre procedurile prevăzute la literele (a) și (b):
(a) statele membre stabilesc cantitățile maxime de nămoluri exprimate în tone de materie uscată care poate fi aplicată pe sol pe unitatea de suprafață și pe an, respectând în același timp valorile limită pentru concentrația de metale grele în nămoluri, pe care acestea o stabilesc în conformitate cu anexa IB; sau
(b) statele membre asigură respectarea valorilor limită pentru cantitățile de metale introduse în sol pe unitatea de suprafață și pe unitatea de timp, prezentate la anexa IC.
Articolul 6
Fără a aduce atingere articolului 7:
(a) nămolurile sunt tratate înainte de a fi utilizate în agricultură. Statele membre pot autoriza, cu toate acestea, în condiții pe care le stabililesc, utilizarea nămolurilor netratate, dacă acestea sunt injectate sau introduse în sol;
(b) producătorii de nămoluri de epurare furnizează cu regularitate utilizatorilor toate informațiile menționate la anexa IIA.
Articolul 7
Statele membre interzic utilizarea de nămoluri sau furnizarea de nămoluri în vederea utilizării lor:
(a) pe pășuni sau pe culturi furajere, dacă terenul este folosit pentru pășunat sau la recoltarea de culturi furajere pe aceste terenuri înainte de a fi trecut o anumită perioadă de timp. Această perioadă de timp, care trebuie stabilită de statele membre în funcție de situația lor geografică și climatică, nu poate în nici un caz să fie mai scurtă de trei săptămâni;
(b) pe culturile de legume și fructe în timpul perioadei de vegetație, cu excepția culturilor de pomi fructiferi;
(c) pe solurile destinate culturilor de legume și fructe care sunt în mod normal în contact direct cu solul și sunt consumate crude, pentru o perioadă de 10 luni înaintea recoltării și în timpul recoltării.
Articolul 8
Următoarele norme se respectă la utilizarea nămolurilor:
- utilizarea trebuie să țină seama de necesitățile nutriționale ale plantelor și nu poate altera calitatea solurilor și a apelor de suprafață și subterane;
- dacă nămolurile sunt utilizate pe soluri al căror pH este mai mic decât 6, statele membre țin seama de creșterea instabilității metalelor grele și de absorbția lor de către plante și reduc, după caz, valorile limită pe care le-au stabilit în conformitate cu anexa IA.
Articolul 9
Nămolurile și solurile pe care acestea sunt utilizate se analizează după cum se menționează la anexele IIA și IIB.
Metodele de referință de prelevare de probe și analiză sunt indicate la anexa IIC.
Articolul 10
(1) Statele membre se asigură că sunt ținute la zi registre care să conțină:
(a) cantitățile de nămoluri produse și cantitățile furnizate pentru agricultură;
(b) compoziția și caracteristicile nămolurilor față de parametrii specificați la anexa IIA;
(c) tipul de tratament efectuat, astfel cum este definit la articolul 2 litera (b);
(d) numele și adresele destinatarilor de nămoluri și locul de utilizare a nămolurilor.
(2) Aceste registre trebuie să fie ținute la dispoziția autorităților competente și servesc la stabilirea raportului de sinteză menționat la articolul 17.
(3) Informațiile privind metodele de tratament și rezultatele analizelor sunt comunicate la cerere autorităților competente.
Articolul 11
Statele membre pot excepta de la aplicarea dispozițiilor articolului 6 litera (b) și ale articolului 10 alineatul (1) literele (b), (c) și (d) și alineatul (2) nămolurile rezultate de la stațiile de epurare a apelor reziduale, a căror capacitate de tratare este mai mică de 300 kg de CBO5 pe zi, corespunzător unui număr de 5000 locuitori, și care sunt destinate în primul rând epurării apelor reziduale menajere.
Articolul 12
Statele membre pot adopta, în cazul în care condițiile impun acest lucru, măsuri mai stricte decât cele prevăzute de prezenta directivă.
Orice decizie de această natură se comunică de îndată Comisiei, în conformitate cu acordurile existente.
Articolul 13
Adaptarea la progresul științific și tehnic, în conformitate cu procedura menționată la articolul 15, include dispozițiile anexelor la prezenta directivă, cu excepția parametrilor și a valorilor cuprinse la anexele IA, IB și IC, a oricăror factori care ar putea afecta evaluarea valorilor și a parametrilor pentru analiză menționați la anexele IIA și IIB.
Articolul 14
(1) Se instituie un comitet pentru adaptarea prezentei directive la progresul științific și tehnic (denumit în continuare "comitetul"), constituit din reprezentanții statelor membre și prezidat de un reprezentant al Comisiei.
(2) Comitetul își stabilește regulamentul de procedură.
Articolul 15
(1) Dacă trebuie urmată procedura prevăzută de prezentul articol, comitetul este sesizat de președinte, fie la inițiativa acestuia, fie la cererea reprezentantului unui stat membru.
(2) Reprezentantul Comisiei prezintă comitetului un proiect cu măsurile ce urmează să fie adoptate. Comitetul își dă avizul cu privire la acest proiect în termenul pe care președintele îl poate stabili în funcție de urgența subiectului în cauză. Comitetul hotărăște cu o majoritate de 54 de voturi, voturile statelor membre fiind ponderate în conformitate cu articolul 148 alineatul (2) din tratat. Președintele nu participă la vot.
(3) (a) Comisia adoptă măsurile preconizate, dacă acestea sunt conforme cu avizul comitetului.
(b) Dacă măsurile preconizate nu sunt conforme cu avizul comitetului sau în absența avizului, Comisia propune Consiliului, fără întârziere, măsurile ce trebuie adoptate. Consiliul hotărăște cu majoritate calificată.
(c) Dacă în termen de trei luni de la prezentarea propunerii Consiliul nu hotărăște, măsurile propuse sunt adoptate de Comisie.
Articolul 16
(1) Statele membre pun în aplicare actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive în termen de trei ani de la data notificării acesteia.
Statele membre informează de îndată Comisia cu privire la aceasta.
(2) Comisiei îi sunt comunicate de către statele membre textele dispozițiilor de drept intern, pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.
Articolul 17
După cinci ani de la data notificării prezentei directive și din patru în patru ani ulterior, statele membre pregătesc un raport de sinteză privind utilizarea nămolurilor în agricultură, precizând cantitățile de nămoluri utilizate, criteriile urmate și orice dificultăți întâmpinate; statele membre transmit acest raport Comisiei, care publică informațiile conținute în acesta. În temeiul acestui raport, Comisia înaintează, după caz, propunerile necesare pentru a asigura o mai bună protecție a solului și a mediului.
Articolul 18
Prezenta directivă se adresează statelor membre.
Adoptată la Luxemburg, 12 iunie 1986.