31994R3285
L 349/53
JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE
REGULAMENTUL (CE) NR. 3285/94 AL CONSILIULUI
din 22 decembrie 1994
privind regimul comun aplicabil importurilor și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 518/94
CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolul 113,
având în vedere actele privind organizarea comună a piețelor agricole și actele referitoare la produsele agricole transformate, mai ales dispozițiile actelor menționate anterior care permit derogarea de la principiul general în temeiul căruia orice restricție cantitativă sau orice măsură cu efect echivalent nu poate fi înlocuită decât printr-o măsură prevăzută în aceleași acte,
având în vedere propunerea Comisiei,
având în vedere avizul Parlamentului European (1),
întrucât politica comercială trebuie să se bazeze pe principii unitare; întrucât Regulamentul (CE) nr. 518/94 al Consiliului din 7 martie 1994 privind regimul comun aplicabil importurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 288/82 (2) este un element important al acestei politici;
întrucât Regulamentul (CE) nr. 518/94 a fost adoptat ținându-se seama în mod corespunzător de obligațiile internaționale ale Comunității, în special de cele care rezultă din articolul XIX din Acordul General pentru Tarife și Comerț (GATT);
întrucât încheierea Rundei Uruguay a condus la instituirea Organizației Mondiale a Comerțului (OMC); întrucât anexa I A la Acordul de instituire a OMC conține, printre altele, Acordul General pentru Tarife și Comerț din 1994 (GATT 1994) și un Acord privind măsurile de salvgardare;
întrucât Acordul privind măsurile de salvgardare răspunde necesității de a clarifica și de a consolida dispozițiile GATT 1994, în special pe cele din articolul XIX; întrucât acest acord impune eliminarea măsurilor de salvgardare care nu fac obiectul acestor reguli, precum măsurile de limitare voluntară a exporturilor, acordurile de comercializare ordonată sau orice altă măsură similară aplicată la import sau la export;
întrucât acordul privind măsurile de salvgardare se referă și la produsele CECO; întrucât regimul comun aplicabil importurilor, mai ales în materie de măsuri de salvgardare, se aplică, prin urmare, și acestor produse, fără a aduce atingere eventualelor măsuri de aplicare a unui acord care face referire cu precădere la produsele CECO;
întrucât este necesar ca, având în vedere aceste noi norme multilaterale, să se precizeze mai exact și, dacă este necesar, să se modifice regimul comun aplicabil importurilor, mai ales în materie de aplicare a măsurilor de salvgardare;
întrucât liberalizarea importurilor, și anume absența oricărei restricții cantitative, constituie punctul de plecare al regimului comun aplicabil importurilor;
întrucât este necesară informarea Comisiei de către statele membre cu privire la orice amenințare apărută ca urmare a unei evoluții a importurilor care ar putea necesita instituirea unei supravegheri comunitare sau aplicarea unor măsuri de salvgardare;
întrucât, într-un astfel de caz, Comisia trebuie să examineze condițiile și modalitățile de efectuare a importurilor și evoluția lor, precum și diferitele aspecte ale situației economice și comerciale și eventualele măsuri ce trebuie întreprinse;
întrucât, în caz de supraveghere comunitară, punerea în liberă circulație a produselor respective trebuie condiționată de prezentarea unui document de import care să răspundă unor criterii unitare; întrucât acest document trebuie, la simpla cerere a importatorului, să fie vizat de către autoritățile statelor membre într-un termen stabilit, fără ca prin aceasta importatorul să dobândească vreun drept de import; întrucât acest document nu trebbie, prin urmare, să rămână valabil decât atât timp cât regimul de import nu a fost modificat;
întrucât este necesar ca statele membre și Comisia să efectueze un schimb exhaustiv de informații culese în cadrul supravegherii comunitare;
întrucât Comisia și Consiliul adoptă măsurile de salvgardare cerute de interesele Comunității; întrucât aceste interese trebuie apreciate în ansamblul lor și trebuie să includă, în special, interesele producătorilor comunitari, ale utilizatorilor și ale consumatorilor;
întrucât măsurile de salvgardare în ceea ce privește țările membre ale OMC nu pot fi avute în vedere decât în cazul în care produsul în cauză este importat în Comunitate în cantități atât de mari și în conformitate cu asemenea condiții sau modalități, încât se produce un prejudiciu grav sau există amenințarea producerii unui prejudiciu grav producătorilor comunitari de produse similare sau direct concurente, în afara cazului în care obligațiile internaționale nu permit derogarea de la această regulă;
întrucât este necesar să se definească noțiunile de „prejudiciu grav”, „amenințare de prejudiciu grav” și „producători comunitari”, precum și a unor criterii mai precise pentru determinarea prejudiciului;
întrucât trebuie efectuată o anchetă înaintea aplicării oricărei măsuri de salvgardare, sub rezerva dreptului Comisiei de a lua măsuri provizorii în caz de urgență;
întrucât este necesar să se stabilească dispoziții mai detaliate privind deschiderea anchetelor, privind controalele și inspecțiile solicitate, privind accesul țărilor exportatoare și al părților interesate la informațiile culese și privind audierea părților în cauză, precum și privind posibilitatea ca acestea să prezinte observații;
întrucât dispozițiile privind ancheta, introduse prin prezentul regulament, nu aduc atingere dispozițiilor comunitare sau naționale privind secretul profesional;
întrucât este, de asemenea, necesar să se stabilească termene pentru deschiderea anchetelor și pentru determinarea oportunității eventualelor măsuri, în scopul de a asigura desfășurarea cu rapiditate a acestui proces, ceea ce va permite creșterea certitudinii juridice a operatorilor economici în cauză;
întrucât, în cazul în care măsurile de salvgardare iau forma unui contingent, nivelul acestuia, în principiu, nu poate fi mai mic decât media importurilor efectuate în cursul unei perioade reprezentative de cel puțin trei ani;
întrucât, în cazul în care contingentul este împărțit între țările furnizoare, partea corespunzătoare fiecăreia dintre aceste țări poate fi stabilită de comun acord cu aceste țări sau determinată în funcție de importurile efectuate pe parcursul unei perioade reprezentative; cu toate acestea, în caz de prejudiciu grav și de creștere disproporționată a importurilor, se poate face derogare de la aceste norme în virtutea respectării obligației de consultare în cadrul comitetului de salvgardare al OMC;
întrucât este necesar să se stabilească perioada maximă în care se aplică măsuri de salvgardare și să se prevadă dispoziții specifice pentru prelungirea acestor măsuri, liberalizarea lor progresivă și reexaminarea lor;
întrucât este necesar să se stabilească în ce condiții nu trebuie aplicate măsuri de salvgardare pentru un produs originar dintr-o țară în curs de dezvoltare membră a OMC;
întrucât măsurile de supraveghere sau de salvgardare limitate la una sau la mai multe regiuni ale Comunității pot să se dovedească mai adecvate decât măsurile aplicabile întregii Comunități; întrucât, cu toate acestea, astfel de măsuri nu trebuie autorizate decât în condiții excepționale și în lipsa altor soluții; întrucât este necesar să se vegheze ca aceste măsuri să fie temporare și să perturbe cât mai puțin posibil funcționarea pieței interne;
întrucât, în interesul uniformizării regimului aplicabil importurilor, este necesar ca formalitățile care trebuie îndeplinite de către importatori să se simplifice și să fie identice, indiferent de locul în care se efectuează vămuirea; întrucât, prin urmare, este de dorit să se prevadă utilizarea pentru toate formalitățile de formulare corespunzătoare modelului anexat la prezentul regulament;
întrucât documentele de import emise în cadrul unei supravegheri comunitare trebuie să fie valabile în întreaga Comunitate, indiferent de statul membru emitent;
întrucât produsele textile din domeniul de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 517/94 al Consiliului din 7 martie 1994 privind regimul comun aplicabil importurilor de produse textile din anumite țări terțe, care nu sunt sub incidența unor acorduri, protocoale sau alte convenții bilaterale ori altor regimuri specifice comunitare de import (3), fac obiectul unui tratament specific atât pe plan comunitar, cât și pe plan internațional, cu excepția produselor enumerate în anexa II la prezentul regulament, care sunt integrate în cadrul GATT 1994; întrucât, prin urmare, este necesar ca acestea să fie excluse din domeniul de aplicare a prezentului regulament;
întrucât dispozițiile prezentului regulament se aplică fără a aduce atingere articolelor 77, 81, 244, 249 și 280 ale actului de aderare a Spaniei și Portugaliei;
întrucât restricțiile naționale privind produsele care fac obiectul Tratatului CECO vor fi eliminate progresiv în conformitate cu dispozițiile OMC;
întrucât este necesar, prin urmare, să se abroge Regulamentul (CE) nr. 518/94,
ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT:
TITLUL I
Principii generale
Articolul 1
(1) Prezentul regulament se aplică importurilor de produse originare din țări terțe, cu excepția:
-
produselor textile care fac obiectul Regulamentului (CE) nr. 517/94, altele decât produsele enumerate în anexa II la prezentul regulament, cu condiția ca aceste produse să fie originare dintr-o țară membră a OMC;
-
produselor originare din anumite țări terțe enumerate în Regulamentul (CE) nr. 519/94 privind regimul comun aplicabil importurilor din anumite țări terțe (4).
(2) Importul în Comunitate al produselor menționate la alineatul (1) este liber și nu este, prin urmare, supus nici unei restricții cantitative, fără a aduce atingere măsurilor de salvgardare care pot fi luate în temeiul titlului V.
TITLUL II
Procedura comunitară de informare și de consultare
Articolul 2
În cazul în care evoluția importurilor poate impune necesitatea recurgerii la măsuri de supraveghere sau de salvgardare, Comisia este informată de către statele membre în această privință. Această informare trebuie să conțină elementele de probă disponibile, determinate pe baza criteriilor definite în articolul 10. Comisia transmite, fără întârziere, această informație tuturor statelor membre.
Articolul 3
Se pot demara consultări, fie la cererea unui stat membru, fie la inițiativa Comisiei. Ele trebuie să aibă loc în termen de opt zile lucrătoare de la primirea de către Comisie a informației prevăzute în articolul 2 și, în orice caz, înaintea instituirii oricărei măsuri comunitare de supraveghere sau de salvgardare.
Articolul 4
(1) Consultările se desfășoară în cadrul unui comitet consultativ, denumit în continuare „comitet”, compus din reprezentanții fiecărui stat membru și prezidat de către un reprezentant al Comisiei.
(2) Comitetul se reunește la convocarea președintelui său. Acesta comunică statelor membre, în cel mai scurt timp, toate informațiile utile.
(3) Consultările se axează mai ales asupra:
-
condițiilor și modalităților de efectuare a importurilor și asupra evoluției lor, precum și asupra diverselor aspecte ale situației economice și comerciale în ceea ce privește produsul în cauză;
-
eventualelor măsuri care urmează să fie adoptate.
(4) Dacă este necesar, consultările pot avea loc în scris. În acest caz, Comisia informează statele membre, care, într-un termen cuprins între cinci și opt zile lucrătoare, care se stabilește de către Comisie, își pot exprima opinia sau pot cere o consultare orală.
TITLUL III
Procedura comunitară de anchetă
Articolul 5
(1) O procedură comunitară de anchetă trebuie să aibă loc înaintea aplicării oricărei măsuri de salvgardare, fără a aduce atingere dispozițiilor articolului 8.
(2) Ancheta are obiectivul de a stabili, pe baza elementelor indicate în articolul 10, dacă importurile produsului respectiv amenință să producă sau produc un prejudiciu grav producătorilor comunitari respectivi.
(3) Se înțelege prin:
(a)
„prejudiciu grav”: o degradare generală considerabilă a situației producătorilor comunitari;
(b)
„amenințare de prejudiciu grav”: iminența evidentă a producerii unui prejudiciu grav;
(c)
„producători comunitari”: ansamblul producătorilor de produse similare sau direct concurente care își desfășoară activitatea pe teritoriul Comunității sau cei ale căror producții însumate de produse similare sau direct concurente reprezintă o parte considerabilă a producției comunitare totale a acestor produse.
Articolul 6
(1) În cazul în care, la încheierea consultărilor menționate la articolul 3, se constată că există suficiente elemente de probă pentru a justifica deschiderea unei anchete, Comisia procedează astfel:
(a)
deschide o anchetă în termen de o lună de la primirea informației furnizate de către un stat membru și publică un aviz în Jurnalul Oficial al Comunităților Europene; acest aviz conține un rezumat al informațiilor primite și precizează faptul că orice informație utilă trebuie comunicată Comisiei; în el se stabilește termenul în care părțile interesate își pot face cunoscut punctul de vedere în scris și pot comunica informații, în cazul în care acestea trebuie avute în vedere în timpul anchetei; în aviz se stabilește, de asemenea, termenul în care părțile interesate pot cere să fie audiate de către Comisie în conformitate cu alineatul (4);
(b)
începe ancheta în cooperare cu statele membre.
(2) Comisia caută orice informație pe care o consideră necesară și, atunci când crede de cuviință, după consultarea comitetului, depune eforturi pentru a verifica această informație la importatori, comercianți, agenți, producători, asociații și organizații comerciale.
Comisia este asistată în această sarcină de către agenți ai statului membru pe teritoriul căruia se efectuează aceste verificări, atâta vreme cât acest stat membru și-a manifestat dorința în acest sens.
Părțile interesate care s-au manifestat în conformitate cu alineatul (1) litera (a), prin cerere scrisă, precum și reprezentanții țării exportatoare pot lua cunoștință de toate informațiile furnizate Comisiei în cadrul anchetei, cu excepția documentelor interne întocmite de către autoritățile Comunității sau ale statelor membre, cu condiția ca aceste informații să fie pertinente în vederea prezentării dosarului lor, să nu fie confidențiale, în sensul articolului 9, și să fie utilizate de către Comisie în cadrul anchetei.
Părțile interesate care s-au manifestat pot prezenta Comisiei observațiile lor privind aceste informații și observațiile lor pot fi luate în considerație în măsura în care se bazează pe suficiente elemente de probă.
(3) Statele membre furnizează Comisiei, la cererea acesteia și în conformitate cu modalitățile pe care ea le definește, informațiile de care dispun cu privire la evoluția pieței produsului care face obiectul anchetei.
(4) Comisia poate audia părțile interesate. Acestea trebuie audiate atunci când au cerut acest lucru în scris, în termenul stabilit în avizul publicat în Jurnalul Oficial al Comunităților Europene, demonstrând că rezultatul anchetei este susceptibil de a le afecta și că există motive speciale pentru a fi audiate.
(5) În cazul în care informațiile solicitate de Comisie nu sunt furnizate în termenele stabilite în prezentul regulament sau de către Comisie în aplicarea prezentului regulament sau, în cazul în care ancheta este obstrucționată în mod semnificativ, se pot stabili concluzii pe baza datelor disponibile. În cazul în care Comisia constată că o parte interesată sau o țară terță a furnizat o informație falsă sau care induce în eroare, nu ține seama de această informație și poate utiliza datele disponibile.
(6) În cazul în care, la încheierea consultărilor menționate în articolul 3, se constată că nu există elemente de probă suficiente pentru a justifica deschiderea unei anchete, Comisia informează statele membre cu privire la decizia sa în termen de o lună de la primirea informației furnizate de către statele membre.
Articolul 7
(1) La încheierea anchetei, Comisia prezintă comitetului un raport privind rezultatele acesteia.
(2) În cazul în care, în termen de nouă luni de la deschiderea anchetei, Comisia estimează că nu este necesară o măsură comunitară de supraveghere sau de salvgardare, ancheta se închide în termen de o lună, după consultarea comitetului. Decizia de închidere a anchetei, care trebuie să conțină o expunere a concluziilor esențiale ale anchetei și un rezumat al motivelor acestora, se publică în Jurnalul Oficial al Comunităților Europene.
(3) În cazul în care consideră că este necesară o măsură comunitară de supraveghere sau de salvgardare, Comisia ia deciziile ce se impun în acest sens, în conformitate cu titlurile IV și V, într-un termen care nu poate depăși nouă luni de la deschiderea anchetei. În situații excepționale, acest termen poate fi prelungit cu cel mult două luni; în acest sens, Comisia publică un aviz în Jurnalul Oficial al Comunităților Europene, în care se stabilește durata prelungirii și care conține un rezumat al motivelor acesteia.
Articolul 8
(1) Dispozițiile prezentului titlu nu împiedică luarea, oricând, a unor măsuri de supraveghere în conformitate cu articolele 11 - 15 sau a unor măsuri de salvgardare provizorii, în conformitate cu articolele 16, 17 și 18.
Se iau măsuri de salvgardare provizorii:
-
în cazul în care circumstanțe critice, în care orice întârziere ar antrena un prejudiciu dificil de reparat, fac necesară luarea unei măsuri imediate;
și
-
în cazul în care s-a stabilit în prealabil că există suficiente elemente de probă în conformitate cu care o creștere a importurilor a produs sau amenință să producă un prejudiciu grav.
(2) Durata aplicării unor astfel de măsuri nu poate depăși 200 de zile.
(3) Măsurile de salvgardare provizorii trebuie să ia forma unei majorări a taxelor vamale față de nivelul lor existent (indiferent dacă acesta este mai mare sau egal cu zero) în cazul în care astfel de măsuri pot preveni sau repara un prejudiciu grav.
(4) Comisia ia de îndată măsurile de anchetă care mai sunt necesare.
(5) În cazul în care se dovedește că măsurile de salvgardare provizorii sunt abrogate din cauza absenței unui prejudiciu grav sau a unei amenințări de prejudiciu grav, taxele vamale percepute în aplicarea acestor măsuri sunt rambursate din oficiu în cel mai scurt timp. Se aplică procedura prevăzută la articolul 235 și următoarele din Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului din 12 octombrie 1992 de instituire a Codului Vamal Comunitar (5).
Articolul 9
(1) Informațiile primite în aplicarea prezentului regulament nu pot fi utilizate decât în scopul pentru care au fost cerute.
(2)
(a)
Consiliul, Comisia și statele membre, precum și agenții lor nu divulgă, fără autorizația expresă a părții care le-a furnizat, informațiile cu caracter confidențial pe care le-au primit în aplicarea prezentului regulament sau pe cele care au fost furnizate în mod confidențial.
(b)
Fiecare cerere de tratament confidențial indică motivele pentru care informația este confidențială.
Cu toate acestea, în cazul în care se constată că o cerere de tratament confidențial nu este justificată și că cel care a furnizat informația nu dorește nici să o facă publică, nici să autorizeze divulgarea acesteia în termeni generali sau sub formă de rezumat, informația în cauză poate să nu fie luată în considerație.
(3) În orice caz, o informație este considerată confidențială atunci când divulgarea ei poate avea consecințe nefavorabile semnificative pentru cel care a furnizat-o sau pentru cel care este sursa acesteia.
(4) Dispozițiile alineatelor (1), (2) și (3) nu împiedică autoritățile Comunității să facă trimitere la informațiile cu caracter general și, în special, la motivele pe care sunt bazate deciziile luate în temeiul prezentului regulament. Aceste autorități trebbie, cu toate acestea, să țină seama de interesul legitim al persoanelor fizice și juridice care doresc ca secretele lor de afaceri să nu fie divulgate.
Articolul 10
(1) Examinarea evoluției importurilor și a condițiilor în care se efectuează acestea, precum și examinarea prejudiciului grav sau a amenințării de prejudiciu grav care rezultă din acestea pentru producătorii comunitari, se referă mai ales la elementele următoare:
(a)
volumul importurilor, în special în cazul în care acestea au crescut semnificativ, fie în cifre absolute, fie în raport cu producția sau cu consumul în Comunitate;
(b)
prețul importurilor, în special în cazul în care a avut loc o subcotare semnificativă a prețului în raport cu prețul unui produs similar din Comunitate;
(c)
impactul pe care îl au acestea asupra producătorilor comunitari, astfel cum reiese acesta din tendințele unor factori economici, precum:
-
producția;
-
utilizarea capacităților;
-
stocurile;
-
vânzările;
-
cota de piață;
-
prețul (și anume, scăderea prețurilor sau împiedicarea creșterilor de preț care ar fi intervenit în mod normal);
-
profiturile;
-
randamentul capitalurilor investite;
-
fluxul numerarului;
-
ocuparea forței de muncă.
(d)
factorii, alții decât evoluția importurilor, care cauzează sau pot să fi cauzat un prejudiciu producătorilor comunitari respectivi.
(2) În cazul în care se invocă o amenințare de prejudiciu grav, Comisia examinează, în egală măsură, dacă se preconizează în mod clar că o situație specială se poate transforma într-un prejudiciu real. În această privință, ea poate ține seama și de elemente precum:
(a)
rata de creștere a exporturilor către Comunitate;
(b)
capacitatea de export a țării de origine sau a țării exportatoare, astfel cum este aceasta în prezent sau cum va fi într-un viitor previzibil și probabilitatea ca exporturile care rezultă din această capacitate să fie destinate Comunității.
TITLUL IV
Măsuri de supraveghere
Articolul 11
(1) În cazul în care evoluția importurilor unui produs originar dintr-o țară terță menționată în prezentul regulament amenință să cauzeze un prejudiciu producătorilor comunitari, importul acestui produs poate, în cazul în care interesele Comunității o cer, face obiectul, după caz:
(a)
unei supravegheri comunitare a posteriori, în conformitate cu modalităților definite în decizia prezentată la alineatul (2);
sau
(b)
unei supravegheri comunitare prealabile, în conformitate cu articolul 12.
(2) Decizia de punere sub supraveghere se ia de către Comisie în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 16 alineatele (7) și (8).
(3) Măsurile de supraveghere au o perioadă de valabilitate limitată. În lipsa unor dispoziții contrare, valabilitatea lor expiră la sfârșitul celui de-al doilea semestru care urmează celui în cursul căruia acestea au fost luate.
Articolul 12
(1) Punerea în liberă circulație a produselor aflate sub supraveghere comunitară prealabilă este condiționată de prezentarea unui document de import. Acest document se vizează gratuit de către autoritatea competentă desemnată de către statele membre, pentru toate cantitățile cerute, într-un termen de cel mult cinci zile lucrătoare de la primirea de către autoritățile naționale competente a unei declarații întocmite de orice importator comunitar, indiferent unde este stabilit în Comunitate. În absența unei dovezi contrare, se consideră că declarația respectivă este primită de către autoritatea națională competentă în cel mult trei zile lucrătoare de la depunerea sa.
(2) Documentul de import, precum și declarația importatorului se redactează completând un formular în conformitate cu modelul prevăzut în anexa 1.
Pot fi solicitate informații suplimentare față de cele prevăzute în formularul respectiv. Acestea sunt precizate în decizia de punere sub supraveghere.
(3) Documentul de import este valabil în toată Comunitatea, indiferent ce stat membru l-a eliberat.
(4) Constatarea că prețul unitar la care se efectuează tranzacția îl depășește cu cel puțin 5 % pe cel indicat în documentul de import sau că valoarea sau cantitatea produselor prezentate la import o depășește, în total, cu cel puțin 5 % pe cea menționată în documentul respectiv, nu împiedică punerea în liberă circulație a produsului în cauză. După ce a ascultat opiniile prezentate în cadrul comitetului și ținând seama de natura produselor și a altor caracteristici ale tranzacțiilor respective, Comisia poate stabili un procent diferit, care, cu toate acestea, nu poate depăși în mod normal 10 %.
(5) Documentele de import nu pot fi utilizate decât atât timp cât regimul de liberalizare a importurilor rămâne în vigoare pentru tranzacțiile respective. În orice caz, acestea nu pot fi utilizate după expirarea unui termen care este stabilit în același timp și în conformitate cu aceleași proceduri ca și punerea sub supraveghere și care ține seama de natura produselor și de celelalte caracteristici ale tranzacțiilor.
(6) În cazul în care decizia luată în temeiul articolului 11 prevede astfel, originea produselor aflate sub supraveghere comunitară trebuie justificată printr-un certificat de origine. Prezentul alineat nu aduce atingere altor dispoziții referitoare la prezentarea unui astfel de certificat.
(7) În cazul în care produsul aflat sub supraveghere comunitară prealabilă face obiectul unei măsuri de salvgardare regională într-un stat membru, autorizația de import acordată de acest stat membru poate înlocui documentul de import.
Articolul 13
În cazul în care, la expirarea unui termen de opt zile lucrătoare de la încheierea consultărilor, importurile unui produs nu sunt supuse unei supravegheri comunitare prealabile, Comisia poate stabili, în conformitate cu articolul 18, o supraveghere limitată la importurile a căror destinație este una sau mai multe regiuni din Comunitate.
Articolul 14
(1) Punerea în liberă circulație a produselor aflate sub supraveghere regională este condiționată, în regiunea respectivă, de prezentarea unui document de import. Acest document este vizat gratuit de către autoritatea competentă desemnată de statul sau statele membre respective pentru toate cantitățile cerute, într-un termen de cel mult cinci zile lucrătoare de la primirea de către autoritatea națională competentă a unei declarații întocmite de către orice importator comunitar, indiferent unde este stabilit în Comunitate. În absența unei dovezi contrare, se consideră că declarația respectivă este primită de către autoritatea națională competentă în cel mult trei zile lucrătoare de la depunerea sa. Documentele de import nu pot fi utilizate decât atât timp cât regimul de liberalizare a importurilor rămâne în vigoare pentru tranzacțiile în cauză.
(2) Documentul de import, precum și declarația importatorului se redactează completând un formular în conformitate cu modelul care figurează în anexa I.
Pot fi solicitate informații suplimentare față de cele prevăzute în formularul respectiv. Acestea sunt precizate în decizia de punere sub supraveghere.
Articolul 15
(1) În caz de supraveghere comunitară sau regională, statele membre comunică Comisiei, în primele zece zile ale fiecărei luni:
(a)
în cazul în care este vorba de o supraveghere prealabilă, cantitățile și sumele, calculate pe baza prețurilor CIF, pentru care au fost emise sau au fost vizate documente de import în cursul perioadei precedente;
(b)
în toate cazurile, importurile efectuate în perioada care o precede pe cea prevăzută la litera (a).
Informațiile furnizate de către statele membre sunt defalcate pe produs și pe țară.
Dispoziții diferite pot fi stabilite în același timp și în conformitate cu aceleiași proceduri ca punerea sub supraveghere.
(2) În cazul în care natura produselor sau a situațiilor speciale o impune, Comisia poate, la cererea unui stat membru sau din proprie inițiativă, modifica periodicitatea furnizării informațiilor.
(3) Comisia informează în mod corespunzător statele membre.
TITLUL V
Măsuri de salvgardare
Articolul 16
(1) În cazul în care un produs este importat în Comunitate în cantități atât de mari și în astfel de condiții încât este adus sau există riscul aducerii unui prejudiciu grav producătorilor comunitari, Comisia, la cererea unui stat membru sau din proprie inițiativă și pentru a apăra interesele Comunității, poate:
(a)
reduce perioada de valabilitate a documentelor de import, în sensul articolului 12, care sunt vizate după intrarea în vigoare a acestei măsuri;
(b)
modifică regimul de import al produsului respectiv condiționând punerea sa în liberă circulație de prezentarea unei autorizații de import ce urmează să fie acordată în conformitate cu modalităților și în limitele definite de aceasta.
Măsurile menționate la literele (a) și (b) se aplică de îndată.
(2) În cazul membrilor OMC, măsurile prevăzute la alineatul (1) nu se iau decât în cazul în care sunt întrunite cele două condiții indicate la primul paragraf al alineatului respectiv.
(3)
(a)
La stabilirea unui contingent, se ține seama în special:
-
de interesul de a menține, pe cât posibil, fluxul schimburilor comerciale tradiționale;
-
de volumul contractelor care au fost încheiate în condițiile și în conformitate cu modalitățile normale înaintea intrării în vigoare a unei măsuri de salvgardare, în sensul prezentului titlu, în cazul în care aceste contracte i-au fost notificate Comisiei de către statul membru interesat;
-
de faptul că nu trebuie compromisă atingerea scopului avut în vedere prin stabilirea contingentului.
(b)
Nivelul oricărui contingent nu trebuie să fie mai mic decât media importurilor efectuate în cursul ultimilor trei ani reprezentativi pentru care sunt disponibile statistici, exceptând cazul în care este necesar un nivel diferit, pentru a împiedica sau a remedia un prejudiciu grav.
(4)
(a)
În cazul în care contingentul este repartizat între țări furnizoare, repartiția poate fi convenită cu țările furnizoare care au un interes semnificativ în ceea ce privește importurile comunitare ale produsului respectiv.
În caz contrar, contingentul se repartizează între aceste țări proporțional cu partea ce le corespunde din importurile comunitare ale produsului respectiv efectuate pe parcursul unei perioade reprezentative precedente, ținând seama de orice factor special care ar fi putut sau poate afecta schimburile comerciale ale acestui produs.
(b)
Cu toate acestea, ținându-se seama de obligația Comunității de a organiza consultări în cadrul comitetului de salvgardare al OMC, poate fi derogat de la această metodă de repartizare în caz de prejudiciu grav dacă importurile originare din una sau din anumite țări furnizoare au crescut cu un procent disproporționat față de creșterea totală a importurilor produsului respectiv pe o perioadă reprezentativă precedentă.
(5)
(a)
Măsurile prevăzute în prezentul articol se aplică oricărui produs pus în liberă circulație după intrarea lor în vigoare. Acestea pot fi limitate la una sau la mai multe regiuni ale Comunității, în conformitate cu articolul 18.
(b)
Cu toate acestea, măsurile respective nu împiedică punerea în liberă circulație a produselor care sunt în drum spre Comunitate, cu condiția ca aceste produse să nu poată primi altă destinație și că produsele a căror punere în circulație este, în temeiul articolelor 11 și 12, condiționată de prezentarea unui document de import, să fie efectiv însoțite de un astfel de document.
(6) În cazul în care un stat membru a solicitat intervenția Comisiei, aceasta se pronunță în termen de cel mult cinci zile lucrătoare de la primirea cererii.
(7) Orice decizie luată de către Comisie în temeiul prezentului articol este comunicată Consiliului și statelor membre. Orice stat membru o poate înainta Consiliului în termen de o lună din ziua comunicării.
(8) În cazul în care un stat membru înaintează Consiliului decizia luată de către Comisie, Consiliul, hotărând cu majoritate calificată, poate confirma, modifica sau abroga această decizie.
În cazul în care, în cel mult trei luni de la data prezentării la Consiliu, acesta nu hotărăște, decizia Comisiei se consideră abrogată.
Articolul 17
În cazul în care interesele Comunității o cer, Consiliul, hotărând cu majoritate calificată cu privire la propunerea Comisiei înaintată în condițiile prevăzute în titlul III, poate adopta măsurile adecvate pentru a împiedica importul unui produs în Comunitate în cantități atât de mari și în astfel de condiții, încât să se producă sau să existe riscul producerii unui prejudiciu grav producătorilor comunitari de produse similare sau direct concurente.
Se aplică articolul 16 alineatele (2), (3), (4) și (5).
Articolul 18
În cazul în care, în special pe baza elementelor de estimare prezentate în articolul 10, se constată că în una sau în mai multe regiuni ale Comunității sunt reunite condițiile prevăzute pentru adoptarea de măsuri în temeiul articolelor 11 și 16, Comisia poate autorizza, în mod excepțional, după examinarea soluțiilor alternative, aplicarea măsurilor de supraveghere sau de salvgardare limitate la această sau la aceste regiuni în cazul în care consideră că astfel de măsuri aplicate la acest nivel sunt mai adecvate decât măsuri aplicabile întregii Comunități.
Aceste măsuri trebuie să fie temporare și să perturbe cât mai puțin funcționarea pieței interne.
Aceste măsuri se adoptă în conformitate cu modalitățile prevăzute în articolul 11, respectiv 16.
Articolul 19
Nu se poate aplica nici o măsură de salvgardare unui produs originar dintr-o țară în curs de dezvoltare care este membră a OMC atât timp cât partea acestei țări din importurile comunitare ale produsului respectiv nu depășește 3 %, cu condiția ca țările în curs de dezvoltare membre ale OMC, a căror parte din importurile comunitare este mai mică de 3 %, să nu contribuie colectiv cu mai mult de 9 % la importurile totale ale produsului respectiv în Comunitate.
Articolul 20
(1) Durata măsurilor de salvgardare trebuie limitată la perioada necesară pentru a preveni sau a remedia un prejudiciu grav și pentru a facilita adaptarea producătorilor comunitari. Această perioadă nu poate depăși, în principiu, patru ani, incluzând perioada de aplicare a unei eventuale măsuri provizorii.
(2) Această perioadă inițială poate fi prelungită, excepție făcând măsurile prevăzute la articolul 16 alineatul (4) litera (b), în cazul în care s-a stabilit că:
-
o astfel de prelungire este necesară pentru a preveni sau a remedia un prejudiciu grav;
și
-
există elemente de probă că producătorii comunitari efectuează ajustări.
(3) Măsurile de prelungire sunt adoptate în condițiile prevăzute în titlul III și în conformitate cu aceleași proceduri ca și măsurile inițiale. Măsurile astfel prelungite nu pot fi mai restrictive decât erau la sfârșitul perioadei inițiale.
(4) În cazul în care durata aplicării măsurii de salvgardare depășește un an, măsura trebuie liberalizată progresiv la intervale regulate, în cursul perioadei de aplicare, inclusiv în cea de prelungire a sa.
(5) Perioada de aplicare totală a unei măsuri de salvgardare, inclusiv perioada de aplicare a oricărei măsuri provizorii, perioada de aplicare inițială și eventuala sa prelungire, nu poate depăși opt ani.
Articolul 21
(1) Atât timp cât este aplicabilă o măsură de supraveghere sau de salvgardare instituită în conformitate cu titlurile IV și V, la cererea unui stat membru sau la inițiativa Comisiei, se demarează consultări în cadrul comitetului. În cazul măsurilor de salvgardare a căror durată depășește trei ani, Comisia demarează aceste consultări cel târziu la mijlocul perioadei de aplicare a măsurii. Aceste consultări au drept scop:
(a)
să examineze efectele acestei măsuri;
(b)
să stabilească dacă și în ce măsură este adecvată accelerarea ritmului liberalizării;
(c)
să verifice dacă mai este necesară menținerea sa.
(2) În cazul în care, la încheierea consultărilor prevăzute la alineatul (1), Comisia estimează că se impune abrogarea sau modificarea măsurilor prevăzute la articolele 11, 13, 16, 17 și 18:
(a)
în cazul în care Consiliul a hotărât cu privire la aceste măsuri, Comisia îi propune abrogarea sau modificarea lor; Consiliul hotărăște cu majoritate calificată;
(b)
în toate celelalte cazuri, Comisia modifică sau abrogă măsurile de salvgardare comunitare și măsurile de supraveghere.
În cazul în care această decizie se referă la măsuri de supraveghere regionale, ea se aplică din a șasea zi de la publicarea în Jurnalul Oficial al Comunităților Europene.
Articolul 22
(1) Nu poate fi aplicată o nouă măsură de salvgardare importului unui produs care a făcut obiectul unei măsuri de salvgardare precedente, pentru o perioadă egală cu durata de aplicare a măsurii precedente. Această perioadă nu poate fi mai mică de doi ani.
(2) Fără a aduce atingere dispozițiilor alineatului (1), o măsură de salvgardare cu o durată maximă egală sau mai mică de o sută optzeci de zile poate fi aplicată din nou importului unui produs:
(a)
în cazul în care s-a scurs cel puțin un an de la data instituirii unei măsuri de salvgardare referitoare la importul acestui produs;
și
(b)
în cazul în care o astfel de măsură de salvgardare nu a fost aplicată aceluiași produs de mai mult de două ori în cursul perioadei de cinci ani imediat anterioară datei instituirii măsurii.
TITLUL VI
Dispoziții finale
Articolul 23
Atunci când interesele Comunității o cer, Consiliul, hotărând cu majoritate calificată și la propunerea Comisiei, poate adopta măsurile adecvate pentru a permite exercitarea drepturilor sau îndeplinirea obligațiilor Comunității sau ale tuturor statelor membre pe plan internațional, în special în ceea ce privește comerțul cu produse de bază.
Articolul 24
(1) Prezentul regulament nu împiedică îndeplinirea obligațiilor care decurg din normele speciale prevăzute în acordurile încheiate între Comunitate și țări terțe.
(2)
(a)
Fără a aduce atingere altor dispoziții comunitare, prezentul regulament nu împiedică adoptarea sau aplicarea de către statele membre:
(i)
a unor interdicții, a unor restricții cantitative sau a unor măsuri de supraveghere justificate prin considerente de moralitate publică, de ordine publică, de siguranță publică, de protecție a sănătății și a vieții persoanelor și a animalelor sau de conservare a plantelor, de protecție a patrimoniului național artistic, istoric sau arheologic sau de protecție a proprietății industriale și comerciale;
(ii)
a unor formalități speciale în cadrul schimburilor valutare;
(iii)
a unor formalități instituite în aplicarea acordurilor internaționale în conformitate cu tratatul.
(b)
Statele membre informează Comisia cu privire la măsurile sau la formalitățile pe care intenționează să le introducă sau să le modifice în conformitate cu prezentul alineat. În caz de extremă urgență, măsurile sau formalitățile naționale în cauză sunt comunicate Comisiei de îndată ce sunt adoptate.
Articolul 25
(1) Prezentul regulament nu aduce atingere aplicării actelor referitoare la organizarea comună a pieței agricole sau normelor administrative comunitare sau naționale care decurg din acesta, nici actelor specifice aplicabile mărfurilor provenite din transformarea produselor agricole; prezentul regulament se aplică în mod complementar.
(2) Cu toate acestea, în cazul în care produsele fac obiectul actelor menționate la alineatul (1), articolele 11 - 15 și articolul 22 nu se aplică produselor pentru care regimul comunitar al schimburilor comerciale cu țările terțe prevede prezentarea unui certificat sau a unui alt titlu de import.
Articolele 16, 18 și 21 - 24 nu se aplică produselor pentru care regimul menționat anterior prevede aplicarea de restricții cantitative la import.
Articolul 26
(1) Restricțiile naționale reziduale privind produsele care fac obiectul Tratatului CECO se elimină progresiv în conformitate cu dispozițiile OMC.
(2) Până la 31 decembrie 1995, Spania și Portugalia pot menține restricțiile cantitative privind produsele agricole care sunt menționate la articolele 77, 81, 244, 249 și 280 din actul de aderare.
Articolul 27
Regulamentul (CE) nr. 518/94 se abrogă. Trimiterile la regulamentul abrogat se înțeleg ca trimiteri la prezentul regulament.
Articolul 28
Prezentul regulament intră în vigoare la 1 ianuarie 1995.
Prezentul regulament este obligatoriu în toate elementele sale și se aplică direct în toate statele membre.
Adoptat la Bruxelles, 22 decembrie 1994.