DECIZIA COMISIEI
din 21 octombrie 2008
privind măsura C 35/04 implementată de Ungaria pentru Postabank și Takarékpénztár Rt./Erste Bank Hungary Nyrt.
[notificată cu numărul C(2008) 6023]
(Numai textul în limba maghiară este autentic)
(Text cu relevanță pentru SEE)
(2009/174/CE)
COMISIA COMUNITĂȚILOR EUROPENE,
având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolul 88 alineatul (2) primul paragraf,
având în vedere Acordul privind Spațiul Economic European, în special articolul 62 alineatul (1) litera (a),
după ce a invitat părțile interesate să își prezinte observațiile în conformitate cu dispozițiile citate mai sus,
întrucât:
I. PROCEDURĂ
(1)
Prin scrisoarea din 23 septembrie 2003, înregistrată la 22 octombrie 2003, Comisia a fost notificată cu privire la măsurile de stat în favoarea Postabank és Takarékpénztár Rt., în prezent Erste Bank Hungary Nyrt., („Postabank” sau „banca”). Prin mesajul electronic din 23 ianuarie 2004, înregistrat la 26 ianuarie 2004, autoritățile maghiare au notificat o serie de măsuri suplimentare adoptate pentru Postabank. Toate măsurile au fost notificate în conformitate cu procedura mecanismului interimar, stipulată în anexa IV punctul 3 la Actul de aderare, parte integrantă a Tratatului de aderare la Uniunea Europeană („Tratatul de aderare”).
(2)
La 30 aprilie 2004, autoritățile maghiare au trimis, ca supliment la notificare, o declarație unilaterală irevocabilă din partea cumpărătorului băncii Postabank, Erste Bank. Declarația, care a fost semnată la 29 aprilie 2004, prevede o limită superioară globală pentru sumele plătibile de către Ungaria, în conformitate cu contractul de vânzare-cumpărare, către cumpărătorul băncii Postabank în legătură cu creanțe iminente sau necunoscute și limitează sfera de cuprindere a definiției riscului legat de creanțele necunoscute.
(3)
Prin decizia din 20 octombrie 2004, Comisia a declarat că cele mai multe dintre măsurile notificate nu s-au calificat ca aplicabile după aderare și a inițiat procedura cu privire la una dintre măsuri, respectiv angajamentul de despăgubire pentru creanțe necunoscute, având în vedere că existau îndoieli serioase referitoare la compatibilitatea acesteia cu piața comună. Decizia Comisiei de a iniția procedura a fost publicată în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene (1). Comisia a invitat părțile interesate să își trimită observațiile.
(4)
La 25 noiembrie 2004, autoritățile maghiare au trimis observațiile lor cu privire la decizia de inițiere a procedurii și, la 15 aprilie 2005, Erste Bank a trimis și ea observații. Comisia a primit observațiile din partea părților interesate și le-a trimis Ungariei, căreia i s-a dat posibilitatea de a reacționa. Observațiile Ungariei au fost primite prin intermediul unei scrisori, la 23 mai 2005. În lunile iunie, iulie și octombrie 2005 și februarie, martie, iunie, iulie și septembrie 2008, Comisia a primit diferite scrisori din partea autorităților maghiare și din partea Erste Bank, în care acestea au oferit explicații suplimentare în sprijinul argumentelor prezentate în observațiile lor.
II. CONTEXT
(5)
Postabank, care a fost creată în anul 1988, a funcționat o perioadă ca bancă orientată către sectorul retail, furnizând o gamă largă de servicii bancare. Până la finele anului 2002, Postabank era cea de-a șaptea bancă comercială ca mărime din Ungaria, cu o cotă de piață de aproximativ 3,7 % în termeni de active totale.
(6)
Deoarece Postabank nu dispunea de suficient capital, autoritățile maghiare au implementat pe o anumită perioadă de timp o serie de măsuri financiare și de reglementare menite să restabilească rata de adecvare a capitalului. În anul 1998, Postabank s-a confruntat cu riscul de colaps, iar guvernul maghiar a fost nevoit să intervină și să salveze banca prin intermediul unei recapitalizări imense de 152 de miliarde HUF (2), devenind astfel acționar al băncii cu o participație de 99,9 %. Această salvare a Postabank a avut ca scop pregătirea acesteia pentru restructurare în vederea privatizării în scurt timp.
(7)
În anul 2000, prima încercare de privatizare a Postabank a eșuat. În cele din urmă, aceasta a fost privatizată în urma unei proceduri de licitație deschisă care a avut loc în octombrie 2003, când pachetul majoritar deținut de stat a fost vândut către Erste Bank der österreichischen Sparkassen, a cărei ofertă - de 101,3 miliarde HUF - a fost cea mai mare dintre toate ofertele depuse. Pe baza notificării și a declarațiilor autorităților maghiare, Comisia înțelege că Postabank a fost vândută ofertantului cu prețul cel mai mare în urma unei proceduri de licitație deschisă, nediscriminatorie și necondiționată, care s-a desfășurat în două runde. La 1 septembrie 2004, Postabank a fuzionat cu Erste Bank Hungary.
III. MĂSURA (ANGAJAMENTUL DE DESPĂGUBIRE PENTRU CREANȚE NECUNOSCUTE)
(8)
În cadrul procedurii de licitație, guvernul maghiar a oferit tuturor ofertanților aceiași termeni contractuali, inclusiv un angajament cu privire la acordarea unei despăgubiri în caz de litigiu care putea acoperi obligațiile de plată decurgând din creanțe iminente sau necunoscute în legătură cu Postabank în termen de cinci ani de la încheierea contractului de vânzare-cumpărare (3). Autoritățile maghiare au explicat că s-a constatat pe parcursul procesului de privatizare că trebuia să se ofere un angajament ofertanților în vederea despăgubirii pentru creanțele necunoscute, deoarece niciun ofertant nu ar mai fi trimis o ofertă în lipsa unui astfel de angajament; prin urmare, angajamentul de despăgubire era indispensabil pentru ca privatizarea să aibă loc.
(9)
La 29 aprilie 2004, Erste Bank a făcut o declarație unilaterală irevocabilă prin care a limitat sfera de aplicare a angajamentului de despăgubire la creanțele necunoscute, prin definirea categoriilor de risc și prin reducerea limitei superioare globale la 200 de miliarde HUF față de suma nelimitată prevăzută anterior. Declarația unilaterală a Erste Bank stipulează, de asemenea, o limită globală de 350 de miliarde HUF cu privire la despăgubirea pentru creanțele litigioase iminente, măsură pe care Comisia a declarat-o inaplicabilă după aderare (4).
(10)
În conformitate cu contractul de vânzare-cumpărare, astfel cum a fost modificat prin declarația unilaterală a Erste Bank, condițiile despăgubirii pentru creanțele necunoscute cu privire la distribuția riscurilor între vânzător și cumpărător sunt următoarele: Vânzătorul va efectua plăți referitoare la:
-
90 % din primele 10 miliarde HUF din totalul obligațiilor de plată ale băncii;
-
100 % din ceea ce depășește 10 miliarde HUF, dar fără a depăși suma de 200 miliarde HUF.
Obligațiile vânzătorului cu privire la angajamentul de despăgubire pentru creanțe necunoscute expiră după cinci ani de la încheierea contractului de vânzare-cumpărare în ceea ce privește creanțele terților în cazul cărora: (i) nu s-a inițiat nicio acțiune în instanță sau procedură de arbitraj sau (ii) nu a apărut nicio obligație a băncii stabilită cu acordul scris al vânzătorului.
IV. CADRUL LEGAL
(11)
Anexa IV punctul 3 la Actul de aderare stabilește ceea ce este cunoscut ca procedura mecanismului interimar. Aceasta oferă cadrul legal pentru evaluarea schemelor de ajutor și a măsurilor individuale de ajutor puse în aplicare într-un nou stat membru înainte de data aderării și care sunt aplicabile și după aderare.
(12)
Anexa IV punctul 3.1 prevede că următoarele scheme de ajutor și ajutorul individual puse în aplicare într-un nou stat membru înainte de data aderării și care se aplică și după aderare trebuie să fie considerate după aderare ajutor existent: (a) ajutorul aplicat înainte de 10 decembrie 1994; (ii) ajutorul examinat de Comisie și inclus în lista anexată la Tratatul de aderare; și (iii) ajutorul aprobat de Comisie în conformitate cu procedura mecanismului interimar. Orice măsuri încă aplicabile după data aderării și care constituie ajutor de stat și nu fac parte din niciuna dintre aceste trei categorii se consideră a fi ajutor nou după data aderării; astfel, Comisia este pe deplin autorizată să interzică aplicarea acestor măsuri și să dispună recuperarea oricăror sume plătite ilegal după aderare. Această aplicare a regulilor ajutorului de stat pentru efectele viitoare ale măsurilor încă aplicabile după aderare nu implică nicio aplicare retroactivă a normelor CE privind ajutorul de stat și este în orice caz impusă prin Actul de aderare.
(13)
Comisia consideră că, pentru ca o măsură să se califice ca aplicabilă după aderare, trebuie să se demonstreze că aceasta poate produce un beneficiu suplimentar care nu era cunoscut sau era cunoscut fără exactitate la momentul acordării ajutorului respectiv. Totuși, puterea de control a Comisiei în baza mecanismului interimar este inaplicabilă în ceea ce privește măsurile de ajutor acordate definitiv și necondiționat pentru o anumită sumă înainte de aderare. În acest sens, factorul relevant este reprezentat de actul obligatoriu din punct de vedere juridic prin care autoritățile naționale competente au acordat ajutorul. Măsurile individuale sunt considerate aplicabile după aderare dacă expunerea economică exactă a statului nu este cunoscută la data acordării ajutorului și rămâne necunoscută după data aderării.
(14)
În conformitate cu decizia de inițiere a procedurii, în ceea ce privește garanțiile și angajamentul de despăgubire, trebuie să fie îndeplinite următoarele condiții pentru ca o măsură să nu mai fie considerată aplicabilă după aderare:
(a)
riscurile sunt clar definite și incluse în cadrul unei liste cuprinzătoare încheiate până la data aderării;
(b)
există o limită superioară globală a sumelor plătibile;
(c)
litigiul este legat de evenimente petrecute până la data angajamentului de despăgubire și de niciun eveniment viitor.
V. DECIZIA DE INIȚIERE A PROCEDURII FORMALE DE INVESTIGAȚIE
(15)
Pe baza notificării trimise de autoritățile maghiare, Comisia a evaluat măsurile în conformitate cu normele CE privind ajutorul de stat și a concluzionat că majoritatea acestora nu intră în sfera de aplicare a mecanismului interimar. Acest lucru s-a datorat faptului că măsurile nu au implicat nicio altă expunere financiară a Ungariei după data aderării și, prin urmare, nu sunt considerate ca fiind aplicabile după aderare (5).
(16)
Totuși, la 20 octombrie 2004, Comisia a inițiat o procedură formală de investigație referitoare la una dintre măsurile notificate: angajamentul de despăgubire pentru creanțele necunoscute. În cadrul acelei decizii, Comisia a precizat că acest angajament de despăgubire este aplicabil după aderare. Comisia a considerat că măsura ar putea constitui ajutor de stat și a avut îndoieli serioase referitoare la compatibilitatea cu piața comună.
VI. OBSERVAȚII PRIMITE DUPĂ INIȚIEREA PROCEDURII FORMALE DE INVESTIGAȚIE
1. Observații din partea Ungariei
(17)
Autoritățile maghiare consideră că angajamentul de despăgubire pentru creanțele necunoscute constituie o măsură (mai degrabă decât un ajutor) care nu este aplicabilă după aderare. Acestea susțin că măsura îndeplinește cele trei condiții care trebuie considerate ca nemaifiind aplicabile după aderare în sensul alineatului (52) al deciziei Comisiei de inițiere a procedurii.
(18)
Autoritățile maghiare consideră că măsura nu poate constitui ajutor de stat, deoarece aceasta reprezintă ceea ce denumirea sa înseamnă: un angajament de despăgubire, respectiv un termen comercial în cadrul unui contract de vânzare-cumpărare încheiat în conformitate cu o procedură deschisă și competitivă. Prețul de piață plătit pentru Postabank exclude existența ajutorului.
(19)
Acestea susțin, de asemenea, că nu s-a luat în considerare de către Comisie faptul că Postabank a fost vândută în urma unei proceduri de licitație deschisă, nediscriminatorie și necondiționată.
(20)
Autoritățile maghiare afirmă, de asemenea, că restructurarea Postabank și privatizarea acesteia reprezintă două evenimente complet separate, și nu un „pachet” indivizibil, așa cum se specifică în analiza Comisiei, care evaluează măsurile de preprivatizare după evenimentul în sine. Privatizarea Postabank nu a reprezentat o parte a procesului de restructurare, deoarece banca revenise la viabilitate până la acea dată. În consecință, măsura nu face parte dintr-o serie de intervenții, iar necesitatea sa a apărut numai în cursul procesului de privatizare. De asemenea, evaluarea restructurării și privatizării ca pachet unic depășește jurisdicția Comisiei, deoarece, așa cum Comisia însăși recunoaște în decizia de inițiere a procedurii formale de investigație, majoritatea elementelor acestui „pachet” nu sunt aplicabile după aderare, ceea ce înseamnă că nu pot fi investigate de către Comisie.
(21)
Autoritățile maghiare declară, de asemenea, că măsura nu denaturează concurența, deoarece în timpul procesului de privatizare a fost plătit prețul pieței, incluzând valoarea angajamentului de despăgubire pentru Erste Bank. Această măsură a fost cea care a făcut posibilă realizarea privatizării Postabank.
(22)
Autoritățile maghiare au explicat că necesitatea unei măsuri a devenit evidentă în timpul procesului de privatizare, deoarece niciun ofertant nu era dispus să cumpere Postabank fără posibilitatea unei despăgubiri. În consecință, aceasta a devenit o condiție indispensabilă pentru ca privatizarea să poată avea loc. Autoritățile maghiare susțin că, la evaluarea societății, potențialii cumpărători nu au fost în măsură să evalueze riscul litigiilor care rezultă din trecutul Postabank, acest lucru reprezentând o problemă tipică de informare asimetrică. Statul, în calitate de vânzător, a efectuat o evaluare extensivă a riscurilor de litigiu înainte de privatizare. Nu s-au identificat creanțe noi și s-a considerat că orice astfel de creanță ar fi fost descoperită înainte de procesul de privatizare, deoarece banca a făcut obiectul mai multor audituri și inspecții începând din 1998.
(23)
Referitor la toate creanțele în urma litigiilor, la momentul contractului de vânzare-cumpărare a existat o anumită partajare a riscului între statul maghiar în calitate de vânzător și Erste Bank în calitate de cumpărător, deoarece cumpărătorul a preluat toate potențialele obligații privind litigiile în așteptare, în timp ce creanțele litigioase iminente și necunoscute au fost asumate parțial și până la o anumită limită (pentru creanțele necunoscute 10 % din primele 10 miliarde HUF și pentru creanțele iminente 50 % din primele 4 miliarde HUF din obligațiile relevante ale băncii în total). Prin oferirea unui mecanism de partajare a riscului, statul a intenționat să trimită ofertanților semnalul încurajator potrivit căruia vânzătorul era încrezător că statul nu va suferi niciun fel de pierdere financiară ca urmare a tranzacției și astfel să întărească dorința ofertanților de a atribui o valoare importantă băncii.
(24)
Consilierul de privatizare al statului a estimat posibila obligație apărută în urma creanțelor necunoscute la zero, în cel mai bun caz, și la 5 miliarde HUF, în cel mai rău caz. Expunerea teoretică totală estimată pentru toate litigiile (iminente sau necunoscute) în cel mai rău caz a fost în mod semnificativ mai mică decât diferența dintre prețul de vânzare de 101 miliarde HUF și câștigurile preconizate de stat înainte de privatizare. Această sumă a fost, de asemenea, semnificativ mai mică decât diferența dintre prețul de vânzare și cea mai mare ofertă indicativă primită (6). În consecință, autoritățile maghiare consideră că, prin acordarea unui angajament de despăgubire, statul a putut genera o valoare suplimentară pentru vânzare și că statul a acționat în totalitate în conformitate cu principiul investitorului privat într-o economie de piață.
(25)
Autoritățile maghiare au mai afirmat că o analiză de salvare și de restructurare nu este necesară, deoarece măsura nu constituie un ajutor de stat.
(26)
În decizia de inițiere a procedurii, Comisia a considerat că Acordul de cooperare strategică dintre Postabank și Magyar Posta (Poșta Maghiară), semnat în decembrie 2002, consolidează poziția competitivă a Postabank pe piața maghiară și conferă un avantaj acesteia, oferindu-i exclusivitate la vânzarea prin poștă a noilor produse dezvoltate în comun. Autoritățile maghiare susțin că relația dintre Poșta Maghiară și Postabank a fost interpretată greșit de către Comisie. Acestea declară că Acordul de cooperare strategică este un document în totalitate comercial și nu garantează niciun fel de exclusivitate generală niciuneia dintre părți.
(27)
În cazul în care măsura ar putea fi calificată ca ajutor de stat, Ungaria nu este de acord cu îndoielile exprimate de Comisie [a se vedea alineatele (135)-(138) din decizia de inițiere a procedurii formale de investigație] referitoare la aplicarea articolului 45 alineatul (2) al acordului european în cazul de față pentru a justifica măsurile în favoarea Postabank. Autoritățile maghiare susțin că ar fi trebuit să se ia în considerare de către Comisie faptul că Ungaria nu era încă stat membru al Uniunii Europene atunci când măsurile supuse evaluării au fost luate. Acestea argumentează că guvernul maghiar nu ar fi putut să permită ca Postabank să sufere un eșec în 1998 într-un moment în care aceasta se confrunta cu cele mai mari dificultăți, iar piața maghiară nu era una stabilă. Eșecul Postabank, ținând cont de dimensiunile acesteia, ar fi putut duce la o criză financiară majoră.
2. Observațiile Erste Bank
(28)
Erste Bank a trimis argumente similare cu cele prezentate de autoritățile maghiare. Erste Bank nu este de acord cu concluziile Comisiei, potrivit cărora măsura constituie un ajutor incompatibil cu piața comună.
(29)
Erste Bank contestă, de asemenea, argumentul conform căruia măsura este aplicabilă după aderare. Aceasta argumentează că măsura este limitată în ceea ce privește sfera de aplicare, suma și durata. Toate potențialele creanțe erau clar definite înainte de aderare; prin urmare, nu poate rezulta niciun fel de ajutor nou din această măsură după aderare.
(30)
Erste Bank susține, de asemenea, că măsura nu conferă un avantaj comercial și nici nu denaturează competiția, deoarece reprezintă un termen standard de piață într-un contract de vânzare-cumpărare în vederea acoperirii unor anumite riscuri și s-a stabilit în cadrul unei proceduri competitive, ceea ce garantează că s-a plătit prețul pieței pentru angajamentul de despăgubire și că, prin urmare, nu a existat niciun element de ajutor. Pe baza jurisprudenței referitoare la privatizarea efectuată în conformitate cu proceduri deschise, nediscriminatorii, competitive și transparente, Erste Bank a declarat că s-a așteptat în mod legitim ca vânzarea Postabank să nu implice niciun fel de ajutor de stat.
(31)
Mai mult chiar, în comparație cu o garanție, care poate fi o obligație legală de drept, măsura este, prin natura sa, un angajament de despăgubire, care nu poate fi considerat o măsură de sine stătătoare, deoarece este mereu legat de un contract specific de vânzare. Angajamentul de despăgubire servește la protejarea valorii activelor transferate la momentul vânzării, față de riscurile care pot apărea referitor la perioada dinaintea vânzării.
(32)
Erste Bank argumentează, de asemenea, că măsura ar trebui să fie evaluată separat de măsurile anterioare și că analiza conform testului investitorului privat efectuată de către Comisie nu trebuie să grupeze măsurile de restructurare de preaderare pentru Postabank și privatizarea acesteia. Măsura nu reprezintă o măsură de restructurare, ci un angajament de despăgubire aferent unui contract de vânzare-cumpărare separat de procesul de restructurare. Postabank era viabilă la momentul privatizării sale. În al doilea rând, Comisia nu are nicio jurisdicție pentru investigarea măsurilor anterioare de restructurare care nu sunt aplicabile după aderare. Abordarea Comisiei de a analiza împreună măsurile neaplicabile după aderare și angajamentul de despăgubire pentru creanțele necunoscute tratează măsurile din anii 1998-2002 ca măsuri de ajutor, deși nu are niciun fel de jurisdicție să le investigheze.
(33)
Erste Bank declară, de asemenea, ca argument secundar, că analiza conform testului investitorului privat efectuată de Comisie este, în orice caz, incompletă, deoarece nu examinează costurile lichidării sau normele bancare maghiare relevante pentru prevenirea producerii lichidării.
(34)
Erste Bank consideră că, deoarece măsura nu constituie ajutor și nu este aplicabilă după aderare, nu există niciun fel de necesitate de a se efectua o evaluare a compatibilității. Erste Bank susține, de asemenea, că evaluarea compatibilității se bazează pe presupunerea greșită că măsura respectivă este mai degrabă o măsură de restructurare decât un element din cadrul procesului de privatizare.
(35)
Erste Bank mai argumentează că măsura nu denaturează concurența și nici nu conferă un avantaj comercial, deoarece aceasta a apărut în contextul unei proceduri competitive în cadrul căreia Postabank a fost vândută la prețul pieței. În orice caz, conform jurisprudenței, beneficiul unui avantaj ar rămâne vânzătorului și nu ar fi transferat cumpărătorului. În consecință, nu a existat niciun fel de avantaj comercial selectiv în favoarea Erste Bank (cu privire la angajamentul de despăgubire pentru creanțe necunoscute sau de alt tip), deoarece statul ar fi fost pregătit să vândă Postabank oricărei companii care ar fi oferit cel mai mare preț.
(36)
Erste Bank declară că nu a fost identificat de către Comisie temeiul juridic pentru testul său de aplicabilitate și că, pentru a demonstra jurisdicția Comisiei pentru examinarea măsurii în conformitate cu articolul 88 alineatul (2), ar fi trebuit să se arate că angajamentul a constituit un ajutor nou în înțelesul anexei IV punctul 3 la Actul de aderare. Erste declară, de asemenea, că Ungaria nu era stat membru al UE în momentul în care măsurile au fost create și, prin urmare, nu face obiectul direct al articolului 87 alineatul (1) din Tratatul CE. Comisia nu poate aplica normele privind ajutorul de stat pentru situațiile stabilite definitiv înainte de aderare, ca în cazul contractului de vânzare-cumpărare Postabank, care reprezintă un act obligatoriu din punct de vedere juridic, fapt care ar contraveni principiului de non-retroactivitate. La momentul privatizării, nici Ungaria și nici Erste Bank nu cunoșteau cerința conform căreia riscurile trebuie să fie clar definite pentru ca angajamentele de despăgubire să nu fie considerate aplicabile după aderare.
VII. EVALUAREA
1. Aplicabilitatea după aderare
(37)
În conformitate cu explicațiile de mai sus, precum și cu decizia de inițiere a procedurii, evaluarea Comisiei examinează mai întâi dacă măsura cu privire la care a fost inițiată procedura formală de investigație, respectiv angajamentul de despăgubire pentru creanțe necunoscute, este aplicabilă după aderare în conformitate cu criteriile stabilite la considerentul 14. Problema dacă ajutorul este „aplicabil după aderare” este o problemă distinctă de cea dacă măsura respectivă poate fi calificată ca ajutor (în orice moment relevant) și face obiectul unor criterii distincte.
(38)
Declarația unilaterală irevocabilă semnată la 29 aprilie 2004 de cumpărătorul Postabank, Erste Bank, stipulează o limită globală de 200 de miliarde HUF și o definiție mai limitată a riscului în ceea ce privește obligația Ungariei față de cumpărător, în conformitate cu contractul de cumpărare a acțiunilor.
(39)
Cu toate acestea, în ciuda stabilirii acestei limite globale maxime și a reducerii sferei de aplicare a măsurii, Comisia precizează că angajamentul de despăgubire oferit de guvernul maghiar pentru a facilita vânzarea Postabank nu a fost clar definit și nu a implicat o listă generală și obligatorie finalizată până la data aderării. Dimpotrivă, măsura acoperă despăgubiri cu o sferă largă, nu este clar definită și are o limită superioară ridicată, care, mai mult decât atât, a fost introdusă la o dată ulterioară. În consecință, angajamentul furnizează potențialul pentru un număr determinat de litigii viitoare pe lângă cele care au fost definite la momentul aderării, acest lucru fiind contrar celor susținute de autoritățile maghiare și Erste Bank.
(40)
Comisia consideră că simpla limitare fără existența unei liste (clasificări) a evenimentelor specifice care ar putea determina angajamentul nu leagă plata unei despăgubiri după aderare de evenimente specifice definite și identificate necondiționat înainte de aderare. Este adevărat că expunerea financiară a statului a fost limitată teoretic, dar faptele care ar putea determina posibilele plăți efectuate de stat nu au fost clar definite, după cum reiese din denumirea angajamentului, respectiv pentru creanțe necunoscute. Astfel, limitarea este numai aparentă, deoarece sfera de aplicare și sumele concrete care ar putea fi plătite după aderare ar putea varia pe baza unor criterii explicate numai în termeni generali.
(41)
Măsura în cauză se califică astfel ca fiind aplicabilă după aderare, cu două excepții. Ca urmare a clarificărilor prezentate de autorități, Comisia a concluzionat că există două elemente care îndeplinesc criteriile pentru a nu se califica drept aplicabile după aderare.
(42)
Aceste două elemente sunt legate de posibilele creanțe ale Arthur Andersen Audit Könyvszakértő Korlátolt Felelősségű Társaság și/sau Prudentia Könyvvizsgáló és Gazdasági Tanácsadó Korlátolt Felelősségű Társaság (sau ale agenților sau succesorilor legali ai acestora) împotriva Postabank sau a oricărei sucursale existente, în legătură cu efectuarea unui audit la Postabank sau la oricare filială existentă în perioada anterioară anului 2000, având o limită financiară totală de 200 de miliarde HUF (sumă inclusă în rubrica „Definiția riscului O” din cadrul Declarației Unilaterale a Erste Bank din 29 aprilie 2004).
(43)
Comisia menționează că aceste două companii au indicat deja Erste Bank că vor depune o plângere pentru daune față de Erste Bank în funcție de rezultatul acțiunii juridice în derulare intentate de către statul maghiar împotriva auditorilor Postabank referitor la rolul acestora în calitate de auditori ai Băncii. În această etapă, aceste creanțe reprezintă creanțe iminente. Mai mult chiar, Arthur Andersen a solicitat plata de către Erste Bank a taxelor judiciare apărute în legătură cu procesul intentat de statul maghiar.
(44)
Angajamentul de despăgubire oferit de stat, care acoperă aceste două creanțe iminente, respectă criteriile stabilite mai sus și astfel nu poate fi considerat aplicabil după aderare.
(45)
Erste Bank declară că nu a fost identificat de către Comisie temeiul juridic pentru testul său de aplicabilitate și că, pentru a demonstra jurisdicția Comisiei pentru a examina măsura în conformitate cu articolul 88 alineatul (2), ar fi trebuit să se arate că angajamentul a constituit un ajutor nou în sensul anexei IV punctul 3 la Actul de aderare. Erste declară, de asemenea, că Ungaria nu era stat membru al UE la momentul în care măsurile au fost create și, astfel, nu face obiectul direct al articolului 87 alineatul (1) din Tratatul CE.
(46)
În primul rând, Republica Ungară (la fel ca toate celelalte state candidate la acel moment) era deja obligată - înainte de aderare - prin acordurile europene care, inter alia, declarau orice ajutor public care denaturează sau amenință să denatureze concurența prin favorizarea unor întreprinderi sau producția anumitor bunuri, în măsura în care acest lucru ar fi putut afecta schimburile comerciale dintre Comunitate și țara candidată la momentul respectiv, ca incompatibil cu funcționarea adecvată a acordului (7). În al doilea rând, anexa IV punctul 3 la Tratatul de aderare a definit trei categorii de măsuri ca ajutor existent: (i) cele implementate înainte de 10 decembrie 1994; (ii) cele examinate de Comisie și incluse în lista anexată Tratatului de aderare; și (iii) cele aprobate în conformitate cu mecanismul interimar. Tratatul specifică foarte clar că toate măsurile aplicabile și după data aderării care constituie ajutor de stat și nu îndeplinesc condițiile de ajutor existent vor fi considerate ajutor nou după aderare.
(47)
În consecință, este foarte clară - pe baza acestei legislații primare a UE - existența puterii depline de control a Comisiei asupra măsurilor de ajutor implementate înainte și aplicabile după aderare care nu s-au calificat ca ajutor existent după aderare. Comisia poate considera astfel de măsuri ca fiind „ajutor nou” de la data de 1 mai 2004 și poate astfel să interzică aplicarea ajutorului după data respectivă și să dispună recuperarea oricăror sume plătite ilegal după aderare, în cazul în care consideră că acest ajutor este incompatibil cu piața comună. Această aplicare a normelor privind ajutorul de stat pentru efectele viitoarelor măsuri aplicabile după aderare și care nu îndeplinesc criteriile ajutorului existent, în conformitate cu definițiile din Tratatul de aderare, nu implică niciun efect retroactiv al normelor CE privind ajutorul de stat.
2. Existența ajutorului de stat
(48)
În conformitate cu articolul 87 alineatul (1) al Tratatului CE, orice ajutor acordat de un stat membru sau prin intermediul resurselor de stat sub orice formă și care denaturează sau amenință să denatureze concurența prin favorizarea anumitor întreprinderi sau producția anumitor bunuri este, în măsura în care afectează schimburile comerciale dintre statele membre, incompatibil cu piața comună.
(49)
În cadrul privatizării Postabank, guvernul maghiar [prin intermediul ÁVP (8)] a oferit cumpărătorului un angajament de despăgubire acoperind posibilele obligații de plată rezultând din creanțele litigioase necunoscute împotriva Postabank pe o perioadă de cinci ani de la încheierea contractului de vânzare-cumpărare. Cu alte cuvinte, în acest mod, guvernul maghiar a angajat bani publici pentru a putea face posibilă vânzarea Postabank. Astfel, este evident că măsura implică resursele de stat.
(50)
După cum este menționat și mai sus, autoritățile maghiare și Erste Bank susțin în observațiile lor privind decizia de inițiere a procedurii că măsura nu poate constitui ajutor de stat având în vedere că reprezintă un termen comercial în cadrul contractului de vânzare-cumpărare încheiat ca urmare a unei proceduri deschise și competitive și că prețul de piață plătit pentru Postabank exclude ajutorul. Comisia trebuie, conform autorităților maghiare și Erste Bank, să aplice principiul investitorului privat în economia de piață și să nu considere că măsura evaluată este un ajutor, deoarece, având în vedere valoarea măsurii pentru Erste Bank, s-a plătit un preț de piață. Acestea susțin, de asemenea, că analiza în conformitate cu testul investitorului privat în economia de piață efectuată de către Comisie nu ar trebui să grupeze măsurile de preaderare de restructurare a Postabank și privatizarea acesteia, deoarece măsura nu este o măsură de restructurare, ci face parte integrantă din contractul de vânzare-cumpărare.
(51)
Potrivit deciziei de inițiere a procedurii, măsurile de ajutor care nu sunt aplicabile după aderare nu pot fi examinate de Comisie în conformitate cu procedurile prevăzute în articolul 88 din Tratatul CE. Puterea de control a Comisiei în conformitate cu mecanismul interimar este inaplicabilă în ceea ce privește măsurile de ajutor acordate definitiv și necondiționat pentru o anumită sumă înainte de aderare. Cu excepția angajamentului de despăgubire pentru creanțe necunoscute, Comisia a considerat că măsurile de restructurare pentru Postabank nu sunt aplicabile după aderare (9). În concluzie, acestea nu fac obiectul analizei.
(52)
Prin urmare, la evaluarea singurei măsuri aplicabile după aderare (angajamentul de despăgubire pentru creanțe necunoscute acordat în 2003), Comisia trebuie să examineze dacă acțiunea statului maghiar la momentul respectiv era similară cu cea a unui investitor privat în cadrul economiei de piață referitor la decizia de acordare a unui angajament la momentul privatizării. În consecință, măsura este evaluată de Comisie separat de măsurile anterioare.
(53)
Evaluarea vânzării Postabank poate fi separată de măsurile anterioare și deoarece restructurarea se încheiase înainte de privatizare. Comisia precizează că Biroul de Audit al Statului Maghiar a emis un raport în luna aprilie 2003, în care recunoaște că restructurarea Postabank a fost finalizată cu succes și că banca funcționa normal. Postabank era viabilă la momentul privatizării sale.
(54)
Această separare a măsurilor în cadrul evaluării nu este contrară jurisprudenței BP Chemicals (10), deoarece acea cauză a inclus trei injecții de capital acordate ca parte dintr-un singur proces continuu de restructurare „al cărui scop comun a fost acela de a finanța măsurile de restructurare necesare și de a reface baza de capital a EniChem, care fusese deteriorată de pierderi.” În cadrul evaluării pentru a se vedea dacă cele trei măsuri trebuiau examinate împreună sau dacă ultima trebuia analizată separat, Curtea de Justiție a considerat că factorii decisivi sunt sincronizarea măsurilor, scopul acestora și situația companiei la momentul în care a fost luată fiecare decizie privind injecțiile de capital. În acel caz, fără ultima măsură, lichidarea ar fi fost inevitabilă. Spre deosebire, în cazul de față, angajamentul de despăgubire pentru creanțe necunoscute a fost legat de vânzarea Postabank și a format o parte integrantă din contractul de vânzare-cumpărare într-un moment în care banca fusese restructurată cu succes, iar lichidarea sa nu mai reprezenta o problemă.
(55)
La evaluarea acțiunii autorităților maghiare în baza principiului investitorului privat în economia de piață în anul 2003, trebuie precizat că nu se pune sub semnul întrebării de către Comisie modul în care Postabank a fost privatizată, aceasta recunoscând că banca a fost vândută ofertantului cu prețul cel mai mare în urma unei proceduri de licitație deschisă competitivă.
(56)
Totuși, acest lucru nu este o condiție suficientă pentru excluderea existenței unui avantaj în cazul de față.
(57)
În primul rând, la momentul încheierii contractului de vânzare-cumpărare, angajamentul de despăgubire pentru creanțe necunoscute nu era limitat. Atunci când guvernul maghiar a vândut Postabank, banii publici angajați de acesta în cadrul măsurii acordate cumpărătorului Postabank aveau o valoare nelimitată. Astfel, Comisia consideră că - chiar dacă statul maghiar a realizat o analiză diagnostic completă privind litigiile înainte de începerea procesului de privatizare și a descoperit că probabilitatea de fi nevoit să efectueze plăți în conformitate cu angajamentul de despăgubire era foarte scăzută - un vânzător privat în cazul de față nu ar fi făcut un astfel de angajament de plată pentru o valoare nelimitată pentru a acoperi obligațiile de plată apărute din creanțe necunoscute pe o perioadă de până la cinci ani de la încheierea contractului de vânzare-cumpărare, chiar dacă oferirea angajamentului de despăgubire ar fi avut ca rezultat un preț mai mare de vânzare decât prețul pe care vânzătorul l-ar fi obținut prin vânzarea Postabank fără un astfel de angajament. Comisia consideră că un vânzător din economia de piață ar fi introdus la vânzarea Postabank cel puțin un plafon în cadrul contractului de vânzare care să limiteze potențialele plăți către cumpărător în baza despăgubirii. Un vânzător din economia de piață nu ar fi acceptat să riște să fie obligat la plata unei sume nelimitate, chiar și în cunoștința faptului că o astfel de plată este foarte puțin probabilă. În consecință, faptul că la momentul privatizării nu s-a aplicat niciun plafon pentru despăgubire arată că statul nu s-a comportat în același mod ca un operator privat din cadrul economiei de piață.
(58)
Faptul că Erste Bank a făcut o declarație unilaterală prin care potențialele obligații de plată în conformitate cu angajamentul de despăgubire au fost limitate la 200 de miliarde HUF nu modifică evaluarea Comisiei cu privire la comportamentul statului maghiar. Acest lucru se întâmplă deoarece o declarație unilaterală din partea cumpărătorului care a fost dată cu șase luni mai târziu nu poate determina compatibilitatea comportamentului statului maghiar în acordarea angajamentului cu principiul investitorului privat în economia de piață.
(59)
Această concluzie nu este în niciun fel modificată de faptul că ofertanții, care nu au putut cuantifica în mod complet riscul de apariție a litigiilor ținând cont de trecutul Postabank, au considerat măsura ca fiind o condiție indispensabilă pentru privatizare. În cazul în care angajamentul de despăgubire pentru creanțe necunoscute nu ar fi fost acordat, banca ar fi rămas probabil în proprietatea statului. Într-o astfel de situație, în cazul în care s-ar fi materializat în viitor o potențială creanță în conformitate cu angajamentul de despăgubire, statul - dacă ar fi acționat în conformitate cu principiul investitorului privat în economia de piață - ar trebui să acopere creanțele numai până la valoarea afacerii, și nu până la o valoare nelimitată. În consecință, dacă statul ar fi acționat în conformitate cu principiul investitorului privat în economia de piață, acesta nu ar fi garantat o despăgubire nelimitată.
(60)
În al doilea rând, cu toate că a existat o licitație deschisă și competitivă, cu un tratament egal pentru toți ofertanții, nu se poate afirma că vânzarea a fost realizată în condiții de piață. Deoarece suma despăgubirii nu era limitată, ofertele nu au putut include un preț corect pentru aceasta. Deoarece era imposibil de estimat o valoare a unui angajament de despăgubire nelimitat, nu se poate afirma că procedura de licitație a implicat un „preț de piață” sau, în consecință, că a fost realizată în condiții de piață.
(61)
Erste Bank argumentează că măsura nu oferă un avantaj comercial, deoarece a apărut în urma unei proceduri competitive, iar prețul de piață a fost plătit. În acest context, Erste Bank face referire la un anumit număr de decizii ale Comisiei (11). Citând cauzele Banks (12) și Systems Microelectronic (13), Erste Bank susține că, în momentul în care o companie primește un avantaj și aceasta este vândută la prețul pieței de către stat, atunci beneficiul avantajului ar rămâne vânzătorului și nu ar fi transferat cumpărătorului.
(62)
Comisia precizează că prin cauza Banks citată de Erste Bank se stabilește principul general că, atunci când o licitație deschisă și competitivă are loc în condiții de piață, nu există în mod normal niciun fel de ajutor pentru cumpărătorul companiei. Cu toate acestea, în cazul de față, în condiții normale de piață, Erste Bank nu ar fi beneficiat de o despăgubire nelimitată, deoarece un vânzător prudent în economia de piață nu ar fi vândut Postabank împreună cu un angajament de despăgubire pentru creanțe necunoscute. În concluzie, deoarece un operator în cadrul economiei de piață nu și-ar fi luat, la vânzarea Postabank, un angajament de despăgubire nelimitat pentru creanțe necunoscute, Erste Bank a beneficiat de un avantaj economic ca rezultat al achiziționării Postabank împreună cu angajamentul de despăgubire pentru creanțe necunoscute.
(63)
Prin urmare, Comisia consideră că, dacă este evaluată separat, măsura respectivă nu trece testul vânzătorului în cadrul economiei de piață.
(64)
În decizia de inițiere a procedurii, Comisia a privit în ansamblu măsurile legate de restructurare și privatizare, deoarece în anul 1998 guvernul maghiar a informat Comisia că a decis să efectueze o injecție de capital și a devenit proprietarul a 99,9 % din Postabank, cu scopul de a o restructura și de a o privatiza, adică autoritățile maghiare însele au părut să lege restructurarea de privatizare. Măsurile de susținere parțial financiare și parțial de reglementare acordate începând cu luna decembrie a anului 1998 au făcut posibilă menținerea funcționalității băncii și facilitarea privatizării.
(65)
În consecință, Comisia va realiza o a doua evaluare a angajamentului acordat în momentul măsurii de privatizare, în care acesta este examinat împreună cu măsurile anterioare de restructurare; totuși, deoarece s-a stabilit deja că măsura analizată separat constituie un ajutor, aceasta nu poate decât să constituie în continuare ajutor, dacă este analizată împreună cu măsurile de restructurare anterioare.
(66)
În cazul în care întregul set de măsuri sunt luate în considerare împreună pentru testul privind principiul investitorului privat în economia de piață, calcularea costurilor suportate de stat include măsurile adoptate de autoritățile maghiare pentru a restructura banca înainte de vânzarea acesteia, precum și măsurile stabilite în cadrul vânzării. Agregarea rezultatelor măsurilor în cauză are ca rezultat un preț global negativ pentru vânzare de aproximativ 53,4 miliarde HUF (respectiv, aproximativ 211 MEUR), ceea ce reprezintă rezultatul unei abordări simplificate pentru deducerea valorii măsurilor de stat din luna decembrie 1998 din prețul efectiv de vânzare obținut la privatizare. Acest rezultat nu include niciun fel de costuri suplimentare pe care statul ar putea să le suporte referitor la angajamentul de despăgubire acordat la momentul privatizării.
(67)
Comisia menționează că în niciun moment începând cu anul 1998 și până în prezent refacerea viabilității Postabank prin privatizare nu s-a bazat pe obținerea unui „preț pozitiv” pentru guvernul maghiar, respectiv pe realizarea unui profit rezonabil la investiție. Acest lucru este justificat de faptul că măsurile au fost introduse fără a se fi stabilit cu precizie un preț țintă de vânzare.
(68)
Pe acest temei, în conformitate cu principiul investitorului privat în economia de piață, un investitor rațional operând în condiții normale de piață, din motive pur comerciale nu ar fi contribuit sau nu ar fi angajat bani pentru Postabank fără să aibă așteptări concrete și rezonabile că va putea vinde banca la un preț mai mare decât totalul fondurilor introduse în aceasta.
(69)
După cum se menționează mai sus, Comisia recunoaște că Postabank a fost vândută ofertantului cu prețul cel mai mare în cadrul unei licitații competitive și necondiționate. Totuși, o procedură de licitație deschisă nu elimină întotdeauna posibilitatea ajutorului de stat. În cauza C-344/99, Curtea a constatat următoarele: „[…] referitor la afirmația guvernului german conform căreia procedura pentru privatizarea GS satisface cerințele unei proceduri deschise, transparente și necondiționate prevăzute în cadrul principiilor generale de privatizare, este suficient să se afirme că, indiferent de valoarea juridică a acestor principii și presupunând că afirmația este fundamentată, acest lucru nu este suficient pentru a contrazice constatarea că opțiunea de privatizare a GS la un preț negativ de vânzare nu trece testul investitorului privat și, prin urmare, a implicat elemente de ajutor de stat” (14). Dacă restructurarea și privatizarea sunt analizate împreună, respectiv prin luarea în considerare a sumelor măsurilor publice implementate înainte de vânzarea băncii, rezultatul este un preț negativ pentru stat.
(70)
Erste Bank afirmă, de asemenea, că analiza Comisiei conform testului investitorului privat este incompletă, deoarece nu examinează costurile de lichidare sau normele bancare maghiare relevante pentru prevenirea producerii lichidării.
(71)
Comisia precizează că prin jurisprudența tribunalelor comunitare se clarifică faptul că criteriul operatorului privat se aplică numai în situațiile în care intervenția statului este de natură economică, și nu în situațiile în care această intervenție face parte din exercitarea puterilor publice (15). În cazul de față, statul a acționat în scopul protejării stabilității sistemului financiar, și nu în calitate de investitor privat care acționează cu scopul de a obține profit.
(72)
În plus, pentru a evalua dacă este mai profitabil pentru stat să lichideze o companie decât să o vândă, tribunalele comunitare au clarificat că trebuie să se facă o distincție între obligațiile pe care statul trebuie să și le asume în calitate de deținător al capitalului social al companiei și obligațiile acestuia de autoritate publică: numai cea din urmă poate fi luată în considerare în mod corespunzător pentru evaluarea existenței unui ajutor (16). Astfel, excluzând din calcule costurile care nu ar fi fost luate în considerare de un investitor privat, procedura de lichidare ar fi costat mai puțin pentru stat decât restructurarea și privatizarea împreună.
(73)
Așa cum se menționează mai sus, Erste Bank susține că măsura nu oferă un avantaj comercial, deoarece aceasta a apărut în urma unei proceduri competitive și astfel beneficiul oricărui tip de avantaj ar rămâne vânzătorului și nu ar fi transferat cumpărătorului.
(74)
După cum se menționează mai sus, acest lucru este valabil numai dacă procedura de licitație deschisă și competitivă are loc în condiții normale de piață. Această condiție nu este îndeplinită, deoarece vânzătorul privat nu ar fi garantat despăgubiri nelimitate pentru creanțe necunoscute. De asemenea, un investitor privat nu ar fi implementat măsurile pentru Postabank, atâta timp cât măsurile totale ca urmare a injecției de capital din partea statului au avut ca rezultat un preț negativ pentru stat.
(75)
Având în vedere cele de mai sus, totalitatea măsurilor de stat luate din decembrie 1998 și până în prezent, adoptate cu scopul de a facilita restructurarea și privatizarea Postabank, din care face parte și măsura supusă analizei, nu satisface testul investitorului privat și astfel conferă un avantaj economic pentru Postabank și Erste Bank, care au fuzionat la 1 septembrie 2004.
(76)
Deoarece s-a stabilit că, în ciuda procedurii de licitație, măsura a avut ca rezultat un avantaj pentru Erste Bank (deoarece niciun vânzător privat nu ar fi garantat o despăgubire nelimitată), concluzia este că măsura este selectivă.
(77)
La sfârșitul anului 2002, Postabank era cea de-a șaptea bancă comercială ca mărime din Ungaria. Pe parcursul perioadei evaluate, aceasta a fost activă în sectorul financiar, care este deschis unei intense concurențe internaționale și în care au existat schimburi comerciale între Ungaria și Uniunea Europeană, inclusiv un număr semnificativ de bănci UE care operează pe piața bancară maghiară.
(78)
În conformitate cu jurisprudența (17), atunci când ajutorul de stat consolidează poziția unei întreprinderi comparativ cu alte întreprinderi concurente în cadrul schimburilor comerciale intracomunitare, cele din urmă trebuie considerate ca fiind afectate de ajutorul respectiv. S-a stabilit că, prin angajamentul de despăgubire pentru creanțe necunoscute, statul maghiar a acordat un avantaj selectiv pentru Erste Bank. Se poate, astfel, concluziona că acest avantaj selectiv referitor la achiziționarea Postabank a consolidat poziția Erste Bank și, în consecință, are potențialul de a afecta schimburile comerciale intracomunitare și de a denatura concurența.
(79)
În concluzie, toate criteriile prevăzute la articolul 87 alineatul (1) fiind îndeplinite, angajamentul de despăgubire pentru creanțe necunoscute constituie ajutor de stat în sensul Tratatului CE.
3. Evaluarea compatibilității
(80)
În cadrul mecanismului interimar, Comisia are puterea de a acționa numai referitor la acele măsuri de ajutor care sunt considerate aplicabile după aderare. Măsura notificată este aplicabilă după aderare și constituie ajutor de stat în sensul articolului 87 alineatul (1) din Tratatul CE. Astfel, Comisia trebuie să evalueze compatibilitatea acesteia cu piața comună.
(81)
Condițiile în conformitate cu care o măsură de ajutor este compatibilă sau poate fi considerată compatibilă cu piața comună sunt stabilite în articolul 87 alineatele (2) și (3) din Tratatul CE.
(82)
Excepțiile prevăzute în articolul 87 alineatul (2) din Tratatul CE nu se aplică în cazul de față. Comisia consideră, în special, că ajutorul acordat în cazul de față nu a avut ca scop repararea unor daune provocate de dezastre naturale sau evenimente excepționale în conformitate cu articolul 87 alineatul (2) litera (b) din Tratatul CE. Termenul „evenimente excepționale” nu cuprinde pierderile financiare provocate de deciziile comerciale ale agenților economici. Comisia observă, de asemenea, că nu a existat o criză bancară generală în Ungaria.
(83)
În mod similar, ajutorul nu poate constitui o excepție în temeiul articolului 87 alineatul (3) litera (b). În anul 2003, la momentul în care s-a acordat angajamentul de despăgubire, nu exista nicio criză de sistem în sectorul bancar din Ungaria care ar fi putut duce la pagube grave pentru economia Ungariei.
(84)
În conformitate cu articolul 87 alineatul (3) litera (c) din Tratatul CE, Comisia poate autoriza ajutorul de stat acordat pentru a facilita dezvoltarea anumitor activități economice sau a anumitor sectoare economice, acolo unde astfel de ajutoare nu afectează negativ condițiile comerciale în mod contrar interesului comun.
(85)
Autoritățile maghiare au notificat majoritatea măsurilor introduse între anii 1998 și 2002 pentru Postabank ca măsuri de restructurare, în timp ce angajamentul de despăgubire în legătură cu privatizarea băncii a fost notificat separat. Comisia evaluează dacă măsurile pot fi considerate compatibile în conformitate cu articolul 87 alineatul (3) litera (c) din Tratatul CE, în conformitate cu orientările pentru salvare și restructurare.
(86)
Condițiile de compatibilitate ale articolului 87 alineatul (3) litera (c) pentru ajutorul de salvare și restructurare sunt stabilite în orientările comunitare. Orientările comunitare actuale referitoare la ajutorul de stat pentru salvarea și restructurarea companiilor aflate în dificultate au intrat în vigoare la data de 10 octombrie 2004 (18). Pentru ajutorul acordat înainte de publicarea acestor orientări, orientările comunitare anterioare referitoare la ajutorul de stat pentru salvarea și restructurarea companiilor aflate în dificultate (19) stabilesc condițiile în care un astfel de ajutor este considerat compatibil (20). Contractul de vânzare-cumpărare, care include angajamentul de despăgubire pentru creanțe necunoscute a fost semnat la 20 octombrie 2003. Astfel, Comisia consideră că orientările din 1999 trebuie să se aplice în prezentul context.
(87)
În orientările din 1999 se consideră că o companie este în dificultate dacă este în imposibilitatea de a se redresa prin propriile resurse sau prin obținerea fondurilor necesare de la acționari sau din împrumuturi.
(88)
Comisia consideră că problemele Postabank din 1997-1998 au fost grave și această companie a fost în dificultate deoarece nu se putea redresa fără intervenția statului.
(89)
După cum au afirmat autoritățile maghiare, măsura de ajutor nu a făcut parte din restructurare, deoarece era legată de vânzarea băncii, iar necesitatea aplicării sale a apărut numai pe parcursul procedurii de licitație. Angajamentul de despăgubire pentru creanțe necunoscute a fost acordat ca parte a privatizării în anul 2003. Până în acel moment, structura capitalului și poziția băncii se stabilizaseră. Postabank și-a redobândit viabilitatea. Biroul de Audit al Statului Maghiar a emis un raport în luna aprilie a anului 2003, prin care a recunoscut că restructurarea Postabank a fost încheiată cu succes, iar banca funcționa normal.
(90)
Prin urmare, deoarece Postabank era deja viabilă în anul 2003, nu se mai putea acorda niciun ajutor de restructurare.
(91)
Prin urmare, Comisia consideră că la momentul în care angajamentul de despăgubire a fost acordat în anul 2003, Postabank nu putea fi calificată drept o companie aflată în dificultate și astfel nu era eligibilă pentru un ajutor de salvare sau pentru un nou ajutor de restructurare. Acest lucru înseamnă că nu există niciun fel de bază pentru a considera compania compatibilă în sensul orientărilor privind salvarea și restructurarea.
(92)
Evaluarea secundară implică luarea în considerare a măsurii împreună cu măsurile de restructurare anterioare ca parte din operațiunea de restructurare și privatizare (a se vedea raționamentul secundar de mai sus). După cum s-a discutat mai sus, Postabank era deja viabilă în anul 2003 atunci când a fost luată decizia de a se oferi angajamentul de despăgubire.
(93)
Pentru ca măsura să fie considerată un ajutor de restructurare compatibil, aceasta ar fi trebuit să facă parte din planul preexistent de restructurare implementat în momentul în care au apărut dificultățile în cadrul companiei. Acordarea unui ajutor de restructurare este condiționată de implementarea unui plan de restructurare care trebuie să refacă viabilitatea companiei pe termen lung într-un interval de timp rezonabil stabilit pe baza unor presupuneri realiste privind viitoarele condiții de funcționare.
(94)
Planul de restructurare trimis de autoritățile maghiare a fost realizat după evenimentul care face scopul notificării din anul 2004. Acesta nu exista la momentul măsurilor anterioare de restructurare, fapt care dovedește că nu exista niciun plan de restructurare în conformitate cu orientările privind salvarea și restructurarea, acest lucru incluzând angajamentul de despăgubire pentru creanțele necunoscute ca parte a operațiunii de restructurare.
(95)
În consecință, chiar dacă angajamentul de despăgubire este evaluat împreună cu celelalte măsuri, acesta nu poate fi considerat compatibil în conformitate cu orientările privind salvarea și restructurarea, deoarece Postabank nu era eligibilă ca firmă aflată în dificultate la momentul deciziei privind angajamentul de despăgubire, iar angajamentul nu făcea parte dintr-un plan preexistent de restructurare.
(96)
Articolul 45 alineatul (2) din Acordul european specifică următoarele: „Referitor la serviciile financiare, descrise în anexa XIIa, prezentul acord nu aduce atingere dreptului părților de a adopta măsurile necesare pentru realizarea politicii monetare a părții sau pentru a asigura protecția investitorilor, a depunătorilor, a titularilor de polițe sau a persoanelor cărora li se datorează o datorie fiduciară sau pentru a asigura integritatea și stabilitatea sistemului financiar. Aceste măsuri nu vor discrimina pe motive de naționalitate companiile și resortisanții celeilalte părți față de propriile companii și proprii resortisanți.”
(97)
În decizia de inițiere a procedurii, Comisia a avut îndoieli serioase referitoare la aplicarea articolului 45 alineatul (2) din Acordul european la măsurile de ajutor de stat, deoarece acesta face parte din capitolul de „Stabilire” din Acordul european, în timp ce prevederile referitoare la ajutorul de stat sunt prevăzute în articolul 62 et seq. În plus, Comisia a considerat că această prevedere s-ar fi putut aplica oricăror măsuri având o sferă generală de aplicare, adoptate de o autoritate de supraveghere financiară, și că nu a existat nicio criză bancară generală în Ungaria.
(98)
Autoritățile maghiare susțin că guvernul maghiar nu ar fi putut permite ca Postabank să sufere un eșec în 1998 într-un moment în care aceasta se confrunta cu cele mai grave dificultăți, iar piața maghiară nu era stabilă, condiții în care un eșec al Postabank, având în vedere dimensiunea acesteia, ar fi putut duce la o criză financiară majoră.
(99)
Totuși, angajamentul de despăgubire a fost acordat într-un moment în care Postabank nu mai era considerată o companie aflată în dificultate. În orice caz, Comisia consideră că articolul 45 alineatul (2) din Acordul european în sine nu oferă un temei juridic pentru a considera că o măsură sub forma unui ajutor de stat este compatibilă cu piața comună.
(100)
În concluzie, angajamentul de despăgubire pentru creanțe necunoscute constituie un ajutor de stat incompatibil.
4. Problema recuperării
(101)
În contextul mecanismului interimar, orice acțiune pe care Comisia este autorizată să o aplice se limitează la măsuri aplicabile după aderare, ceea ce, în cazul de față, înseamnă angajamentul de despăgubire pentru creanțe necunoscute.
(102)
În ciuda argumentului conform căruia această măsură este plătită în cadrul prețului de cumpărare, pe baza considerentelor de mai sus, Comisia consideră că măsura constituie un ajutor incompatibil și, prin urmare, trebuie încetată cu efect retroactiv de la 30 aprilie 2004.
(103)
În termeni practici, încetarea cu efect retroactiv din 30 aprilie 2004 ar implica recuperarea oricăror creanțe plătite după acea dată care nu se califică drept creanțe neaplicabile după aderare. Totuși, nu este necesară nicio recuperare, deoarece nu s-au efectuat niciun fel de plăți în cadrul angajamentului de despăgubire. Acest fapt se datorează caracterului în întregime contingent al angajamentului de despăgubire.
(104)
În principiu, Comisia trebuie să solicite perceperea unei taxe pentru angajamentul de despăgubire pentru a compensa avantajul reprezentat de această măsură.
(105)
Totuși, Comisia acceptă argumentul conform căruia perceperea unei astfel de taxe ar putea contraveni principiului siguranței juridice, ținând cont de circumstanțele specifice în care s-a acordat un angajament/o garanție cu un caracter în întregime contingent, cum ar fi angajamentul de despăgubire pentru creanțe necunoscute. Cu toate că noțiunea de „aplicabilitate după aderare” este una obiectivă, criteriile specifice aplicabile angajamentului de despăgubire nu au fost foarte clare sau previzibile pentru guvernul maghiar sau pentru Erste Bank la momentul în care a fost luat angajamentul, respectiv atunci când a avut loc privatizarea Postabank. Astfel, în absența unor criterii clare și transparente referitoare la conceptul de aplicabilitate după aderare cu privire la despăgubiri, părțile interesate ar fi putut să nu fie în măsură să presupună că angajamentele de despăgubire pentru creanțe necunoscute acordate înainte de aderare vor fi considerate aplicabile după aderare în circumstanțe cum ar fi cele ale vânzării Postabank.
(106)
Mai mult, în ciuda caracterului obiectiv al textului juridic al Tratatului de aderare, orientările Comisiei referitoare la conceptul aplicabilității după aderare în privința garanțiilor sau angajamentelor de despăgubire s-au clarificat numai progresiv, de-a lungul timpului. Tratatul de aderare a fost semnat la 16 aprilie 2003. Anexa IV punctul 3 nu specifică criteriile pe care Comisia le va aplica pentru evaluarea aplicabilității după aderare în cazul unor măsuri contingente, cum ar fi garanțiile sau angajamentele de despăgubire. În schimb, departamentele Comisiei au informat țările în curs de aderare cu privire la criteriile de aplicabilitate după aderare, sub forma unor scrisori de orientare.
(107)
Prin scrisoarea din 4 august 2003 trimisă Misiunii Republicii Ungare la UE, Comisia a reiterat înțelesul pe care aceasta îl dă conceptului de „aplicabilitate după aderare” cu privire la măsurile individuale de ajutor. Totuși, acea scrisoare nu aborda în mod explicit evaluarea unor angajamente de despăgubire și nici nu solicita explicit clasificarea, respectiv definirea clară a riscurilor și includerea acestora într-o listă completă încheiată până la data aderării, ca un criteriu pentru ca angajamentul de despăgubire să nu fie considerat aplicabil după aderare. Scrisoarea Comisiei a părut să aibă un caracter general în privința conceptului de aplicabilitate după aderare și nu a făcut niciun fel de referire la solicitarea de clasificare. Clasificarea este un criteriu pe care măsura nu îl respectă în forma sa actuală.
(108)
Erste Bank a achiziționat Postabank la 20 octombrie 2003, iar contractul de vânzare-cumpărare a inclus și angajamentul de despăgubire.
(109)
Următoarea orientare privind testul de aplicabilitate a fost disponibilă prin intermediul deciziilor formale ale Comisiei din 28 ianuarie 2004 pentru Česká Spořitelna (CZ 14/03) și din 16 decembrie 2003 pentru Komerční Banka (CZ 15/03). Conform acestor decizii, Comisia consideră măsurile de ajutor individual aplicabile după aderare în cazul în care expunerea economică precisă a statului nu este cunoscută la data la care ajutorul este acordat. În niciunul dintre aceste cazuri nu s-a menționat solicitarea de clasificare, respectiv solicitarea ca riscurile să fie precis definite și incluse într-o listă completă încheiată până la data aderării ca un anumit angajament de despăgubire să nu se califice ca aplicabil după aderare.
(110)
Această solicitare de clasificare nu a fost adusă în atenția Ungariei de către Comisie decât prin scrisoarea din 19 martie 2004. Această scrisoare s-a referit în mod explicit la cazul Postabank și a oferit orientări referitoare la aplicabilitatea post-aderare a angajamentului de despăgubire, în special în ceea ce privește cele trei criterii la care s-a făcut referire la considerentul 14 al prezentei decizii și în punctul 52 al deciziei de inițiere a procedurii, în conformitate cu cele de mai sus.
(111)
Prin urmare, la momentul în care vânzarea Postabank și contractul de vânzare-cumpărare au fost încheiate, în octombrie 2003, nu erau cunoscute de părțile interesate toate criteriile relevante pentru stabilirea aplicabilității postaderare a garanțiilor și a angajamentelor de despăgubire contingente (spre deosebire de alte măsuri, precum cele determinând o anumită obligație de plată în perioada de după aderare). Ținând cont de toate acestea, ar părea nerezonabil să se solicite recuperarea cu privire la ajutorul acordat într-un moment în care orientările Comisiei privind criteriile de aplicabilitate postaderare pentru angajamentele de despăgubire nu erau complet clarificate și ar fi putut chiar să dea impresia greșită că sunt complete.
(112)
În plus, efectul pozitiv al angajamentului de despăgubire a fost în mare parte compensat de faptul că piețele aveau cunoștință de decizia de investigație a Comisiei. Angajamentul de despăgubire nu ar fi putut avea un efect pozitiv major asupra situației financiare a băncii. Angajamentul este legat de riscuri specifice de litigiu în legătură cu trecutul Postabank și nu constituie o garanție generală care ar oferi un avantaj de finanțare directă.
(113)
Având în vedere cele de mai sus și circumstanțele generale ale cazului, Comisia nu solicită plata unei taxe pentru angajamentul de despăgubire pentru creanțe necunoscute.
VIII. CONCLUZIE
(114)
Pe baza celor de mai sus, Comisia concluzionează că acele despăgubiri conținute în măsură care au fost clar definite până la momentul aderării nu sunt aplicabile după aderare (respectiv potențialele creanțe ale celor două companii de audit, Arthur Andersen Audit și Prudentia, față de Postabank, în conformitate cu „Definiția Riscurilor O” din cadrul declarației unilaterale a Erste Bank din 29 aprilie 2004).
(115)
Comisia consideră că restul angajamentului de despăgubire pentru creanțe necunoscute acordat de Ungaria pentru Postabank és Takarékpénztár Rt./Erste Bank Hungary Nyrt. se califică drept aplicabil după aderare și constituie ajutor de stat incompatibil cu piața comună,
ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:
Articolul 1
(1) Potențialele creanțe ale Arthur Andersen Audit Könyvszakértő Korlátolt Felelősségű Társaság și Prudentia Könyvvizsgáló és Gazdasági Tanácsadó Korlátolt Felelősségű Társaság (sau ale reprezentanților sau succesorilor legali ai acestora), astfel cum sunt acestea incluse în „Definiția Riscurilor O” din cadrul declarației unilaterale a Erste Bank din 29 aprilie 2004, nu se califică drept aplicabile după aderare.
(2) Restul angajamentului de despăgubire pentru litigiile necunoscute care a fost acordat de Ungaria pentru Postabank és Takarékpénztár Rt./Erste Bank Hungary Nyrt. se califică drept aplicabil după aderare și constituie ajutor de stat incompatibil cu piața comună.
Articolul 2
Republica Ungară încetează partea din angajamentul de despăgubire pentru creanțe necunoscute care este calificată drept aplicabilă după aderare cu efect retroactiv de la 30 aprilie 2004.
Articolul 3
Republica Ungară informează Comisia, în termen de două luni de la notificarea prezentei decizii, cu privire la măsurile luate pentru respectarea acesteia.
Articolul 4
Prezenta decizie se adresează Republicii Ungare.
Adoptată la Bruxelles, 21 octombrie 2008.