31990L0429
L 224/62
JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE
DIRECTIVA CONSILIULUI
din 26 iunie 1990
de stabilire a cerințelor de sănătate animală care se aplică schimburilor intracomunitare și importurilor de material seminal de animale domestice din specia porcină
(90/429/CEE)
CONSILIUL COMUNITĂȚILOR EUROPENE,
având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Economice Europene, în special articolul 43,
având în vedere propunerea Comisiei (1),
având în vedere avizul Parlamentului European (2),
având în vedere avizul Comitetului Economic și Social (3),
întrucât Directiva 64/432/CEE (4), astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva 89/360/CEE (5), conține dispoziții privind problemele inspectie veterinară din domeniul schimburilor intracomunitare cu animale din speciile bovină și porcină; întrucât Directiva 72/462/CEE (6), astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva 89/227/CEE (7), conține, în plus, dispoziții privind problemele de inspecție veterinară întâmpinate la importul de animale din speciile bovină și porcină provenind din țările terțe;
întrucât dispozițiile menționate anterior au permis să se asigure, în ceea ce privește schimburile intracomunitare și importurile în Comunitate cu animale din speciile bovină și porcină provenind din țări terțe, că țara de proveniență garantează respectarea criteriilor de sănătate animală, ceea ce permite înlăturarea aproape completă a riscului de răspândire a bolilor animalelor; întrucât există, cu toate acestea, un anumit risc de răspândire a acestor boli în cazul schimburilor cu material seminal;
întrucât, în cadrul politicii comunitare de armonizare a dispozițiilor naționale privind sănătatea animală care reglementează schimburile intracomunitare cu animale și cu produse animaliere, este necesar, de acum înainte, să se creeze un sistem armonizat de schimburi intracomunitare și de importuri de material seminal de porcine în Comunitate;
întrucât, în cadrul schimburilor intracomunitare cu material seminal, statul membru în care este colectat materialul seminal ar trebui să aibă obligația de a garanta că acesta este recoltat și tratat în centre de colectare autorizate și controlate, că provine de la animale a căror stare de sănătate este de natură să îndepărteze riscurile de răspândire a bolilor animalelor, că a fost colectat, tratat, depozitat și transportat în conformitate cu norme care permit conservarea stării sale de sănătate și că este însoțit de un certificat de sănătate animală, pe durata transportului către țara de destinație, pentru a se asigura respectarea acestor garanții;
întrucât politicile diferite duse în cadrul Comunității în domeniul vaccinării împotriva anumitor boli justifică menținerea de derogări, limitate în timp, care autorizează statele membre să solicite, în ceea ce privește anumite boli, o protecție suplimentară împotriva acestora;
întrucât, în vederea importului în Comunitate de material seminal care provine din țări terțe, ar trebui întocmită o listă cu țările terțe, pe baza normelor de sănătate animală; întrucât, independent de o asemenea listă, statele membre nu ar trebui să autorizeze importul de material seminal decât în cazul în care acesta provine din centre de colectare care respectă anumite norme și care sunt controlate oficial; întrucât ar trebui, în afară de aceasta, să se stabilească, în funcție de împrejurări, norme specifice de sănătate animală aplicabile țărilor care figurează pe listă; întrucât s-ar putea efectua, în afară de aceasta, controale la fața locului, pentru a se verifica respectarea acestor norme;
întrucât ar trebui să se extindă la prezenta directivă normele și procedurile de control prevăzute de Directiva 89/662/CEE a Consiliului din 11 decembrie 1989 privind controlul veterinar în cadrul schimburilor intracomunitare în vederea realizării pieței interne (8);
întrucât, pentru a preveni transmiterea anumitor boli contagioase, ar trebui efectuat un control la import, la sosirea pe teritoriul Comunității a unui lot de material seminal, cu excepția cazurilor de tranzit extern;
întrucât ar trebui să i se permită unui stat membru să adopte măsuri de urgență în cazul apariției unor boli contagioase într-un alt stat membru sau într-o țară terță; întrucât pericolele prezentate de aceste boli și măsurile de protecție pe care le necesită ar trebui evaluate în același mod în toată Comunitatea; întrucât, în acest scop, ar trebui instituită o procedură comunitară de urgență, în cadrul Comitetului permanent veterinar, în conformitate cu care să se iau măsurile necesare;
întrucât ar trebui să i se încredințeze Comisiei sarcina de a lua anumite măsuri de aplicare a prezentei directive; întrucât, în acest scop, ar trebui prevăzută o procedură de stabilire a unei cooperări strânse și eficiente între Comisie și statele membre în cadrul Comitetului permanent veterinar;
întrucât, în cele din urmă, prezenta directivă nu afectează schimburile cu material seminal produs anterior datei la care statele membre trebuie să se conformeze acesteia,
ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
CAPITOLUL I
Dispoziții generale
Articolul 1
Prezenta directivă stabilește condițiile de sănătate animală aplicabile schimburilor intracomunitare și importurilor de material seminal de animale domestice din specia porcină provenind din țări terțe.
Articolul 2
În sensul prezentei directive, definițiile de la articolul 2 din Directivele 64/432/CEE, 72/462/CEE, 88/407/CEE (9) și 90/425/CEE (10) se aplică în cazul în care este necesar.
În afară de aceasta, prin „material seminal” se înțelege ejaculația unui animal domestic din specia porcină, în stare naturală, preparată sau diluată.
CAPITOLUL II
Schimburile comerciale intracomunitare
Articolul 3
Fiecare stat membru se asigură că numai materialul seminal care îndeplinește următoarele condiții generale este destinat schimburilor comerciale:
(a)
a fost colectat și tratat, în vederea inseminării artificiale, într-un centru de colectare autorizat din punctul de vedere al sănătății animale, în scopul schimburilor intracomunitare, în conformitate cu articolul 5 alineatul (1);
(b)
a fost prelevat de la animale domestice din specia porcină, a căror stare de sănătate este conformă cu anexa B;
(c)
a fost colectat, tratat, depozitat și transportat în conformitate cu anexele A și C.
Articolul 4
(1) Până la 31 decembrie 1992, statele membre în care toate centrele de colectare nu dețin decât animale nevaccinate împotriva bolii Aujeszky, care prezintă un rezultat negativ la testul de seroneutralizare sau la testul ELISA pentru depistarea bolii Aujeszky, în conformitate cu dispozițiile prezentei directive:
-
pot refuza introducerea pe teritoriul lor a materialului seminal provenit din centre de colectare care nu au același statut;
-
nu se pot totuși opune acceptării materialului seminal provenit de la vieri vaccinați în centrele de colectare cu vaccin GI deletat, cu condiția ca:
-
această vaccinare să nu se fi efectuat decât la vieri seronegativi la virusul bolii Aujeszky;
-
examenele serologice efectuate cel mai devreme la trei săptămâni de la vaccinarea acestor vieri să nu releve prezența unor anticorpi induși de virusul bolii.
În acest caz, se poate supune unui test de izolare a virusului, într-un laborator autorizat de statul membru de destinație, o probă din fiecare colectare zilnică de material seminal destinat schimburilor comerciale.
Dispozițiile prezentului alineat nu se aplică decât în cazul în care Comisia, acționând în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 18, până la 1 iulie 1991, stabilește, luând în considerare avizul Comitetului științific veterinar, în special în ceea ce privește frecvența testelor ce trebuie efectuate în centre, testele de izolare a virusului, precum și eficacitatea și siguranța vaccinului GI deletat, protocoalele privind testele ce trebuie să se utilizeze pentru aceste examene.
(2) În conformitate cu procedura prevăzută la articolul 18, se poate decide extinderea la o parte din teritoriul unui stat membru a dispozițiilor de la alineatul (1), în măsura în care toate centrele de colectare din această parte a teritoriului nu dețin decât animale care au prezentat un rezultat negativ la testul de seroneutralizare sau la testul ELISA pentru depistarea bolii Aujeszky.
(3) Înainte de 31 decembrie 1992, Consiliul reexaminează prezentul articol pe baza unui raport al Comisiei, însoțit de eventuale propuneri.
Articolul 5
(1) Statul membru pe teritoriul căruia se află centrul de colectare de material seminal se asigură că autorizarea prevăzută la articolul 3 litera (a) nu se acordă decât în cazul în care centrul îndeplinește condițiile din anexa A și respectă celelalte cerințe ale prezentei directive.
Acesta se asigură, de asemenea, că medicul veterinar oficial verifică respectarea acestor dispoziții. Acesta din urmă propune retragerea autorizării în cazul în care una sau mai multe dispoziții nu mai sunt respectate.
(2) Toate centrele autorizate de colectare de material seminal sunt înregistrate și fiecare primește un număr de înregistrare veterinară. Fiecare stat membru comunică celorlalte state membre și Comisiei lista centrelor de colectare a materialului seminal și numerele lor de înregistrare veterinară și, după caz, retragerea autorizării.
(3) Normele generale de aplicare a prezentului articol se adoptă în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 18.
Articolul 6
(1) Statele membre se asigură că fiecare lot de material seminal este însoțit de un certificat de sănătate animală în conformitate cu modelul prevăzut în anexa D și întocmit de un medic veterinar oficial din statul membru în care se face colectarea.
Acest certificat trebuie:
(a)
să fie redactat în cel puțin una din limbile oficiale ale statului membru în care se face colectarea și în una din limbile statului membru de destinație;
(b)
să însoțească lotul până la destinație, în original;
(c)
să fie întocmit pe o singură foaie de hârtie;
(d)
să fie prevăzut pentru un singur destinatar.
(2) Statul membru de destinație poate, în afară de măsurile prevăzute la articolul 8 din Directiva 90/425/CEE, să ia măsurile necesare, inclusiv punerea în carantină, cu condiția ca acest lucru să nu afecteze validitatea materialului seminal, pentru a obține dovezi sigure în cazul în care materialul seminal este suspectat de infectare sau de contaminare cu germeni patogeni.
CAPITOLUL III
Importuri care provin din țări terțe
Articolul 7
(1) Un stat membru nu poate autoriza importul de material seminal decât în cazul în care acesta provine din țări terțe care figurează pe o listă care urmează să fie întocmită în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 19. Această listă poate fi completată sau modificată în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 18.
(2) Pentru a decide dacă o țară terță poate fi inclusă pe lista menționată la alineatul (1), se ține seama, în special, de:
(a)
pe de o parte, starea de sănătate a șeptelului, a celorlalte animale domestice și a șeptelului sălbatic din țara respectivă, având în vedere în special bolile exotice ale animalelor și, pe de altă parte, situația sănătății mediului înconjurător din țara respectivă, care ar putea compromite sănătatea șeptelului din statele membre;
(b)
regularitatea și rapiditatea informațiilor furnizate de țara respectivă, privind prezența pe teritoriul său de boli contagioase ale animalelor, transmisibile prin materialul seminal, în special cele menționate în listele A și B ale Oficiului Internațional de Epizootii;
(c)
reglementările din țara respectivă privind prevenirea și combaterea bolilor animalelor;
(d)
structura serviciilor sanitar-veterinare din țara respectivă și prerogativele de care dispun aceste servicii;
(e)
organizarea și punerea în practică a prevenirii și a combaterii bolilor contagioase ale animalelor;
(f)
garanțiile pe care țara respectivă le poate oferi cu privire la respectarea dispozițiilor prezentei directive.
(3) Lista menționată la alineatul (1) și toate modificările aduse acesteia se publică în Jurnalul Oficial al Comunităților Europene.
Articolul 8
(1) În conformitate cu procedura prevăzută la articolul 19, se întocmește o listă cu centrele de colectare a materialului seminal, din care statele membre pot autoriza importul de material seminal originar din țări terțe. Această listă poate fi modificată sau completată în conformitate cu aceeași procedură.
(2) Pentru a decide dacă un centru de colectare de material seminal situat într-o țară terță poarte figura pe lista menționată la alineatul (1), se ține seama, în special, de controlul sanitar-veterinar efectuat în țara terță asupra modalităților de producere de material seminal, de prerogativele de care dispun serviciile sanitar-veterinare și supravegherea la care sunt supuse centrele de colectare de material seminal.
(3) Un centru de colectare de material seminal nu poate fi înscris pe lista prevăzută la alineatul (1) decât în cazul în care:
(a)
se situează în una din țările care figurează pe lista menționată la articolul 7 alineatul (1);
(b)
îndeplinește cerințele capitolelor I și II din anexa A;
(c)
a fost autorizat oficial pentru exporturile în Comunitate de către serviciile sanitar-veterinare din țara terță în cauză;
(d)
se află sub supravegherea unui medic veterinar al centrului din țara terță în cauză;
(e)
este inspectat, de cel puțin două ori pe an, de un medic veterinar oficial din țara terță în cauză.
Articolul 9
(1) Materialul seminal trebuie să provină de la animale care, imediat înainte de prelevare, au staționat cel puțin trei luni pe teritoriul unei țări terțe care figurează pe lista menționată la articolul 7 alineatul (1).
(2) Fără a aduce atingere articolului 7 alineatul (1) și alineatului (1) din prezentul articol, statele membre nu autorizează importul de material seminal care provine dintr-o țară terță care figurează pe listă, decât în cazul în care materialul seminal respectiv îndeplinește cerințele de sănătate animală adoptate, în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 18, pentru importurile de material seminal provenind din țara respectivă.
Pentru adoptarea cerințelor menționate la primul paragraf, se ține cont de:
(a)
starea de sănătate în zona din jurul centrului de colectare de material seminal, acordându-se o atenție specială bolilor care apar pe lista A a Oficiului Internațional de Epizootii;
(b)
starea de sănătate a șeptelului prezent în centrul de colectare de material seminal și cerințele privind testele;
(c)
starea de sănătate a animalului donator și cerințele privind testele;
(d)
cerințele privind testele la care trebuie supus materialul seminal.
(3) Pentru stabilirea condițiilor de sănătate animală, baza de referință utilizată este cea a normelor definite la capitolul II și în anexele corespondente. Se poate decide, în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 18 și pentru fiecare caz în parte, o derogare de la aceste dispoziții, în cazul în care țara terță în cauză furnizează garanții similare cel puțin echivalente în materie de sănătate animală.
(4) Articolul 4 se aplică.
Articolul 10
(1) Statele membre nu autorizează importul de material seminal decât cu condiția prezentării unui certificat de sănătate animală întocmit și semnat de un medic veterinar oficial din țara terță de colectare.
Acest certificat trebuie:
(a)
să fie redactat în cel puțin una din limbile oficiale ale statului membru de destinație și în una din limbile statului membru în care se efectuează controlul la import prevăzut la articolul 11;
(b)
să însoțească materialul seminal până la destinație, în original;
(c)
să fie întocmit pe o singură foaie de hârtie;
(d)
să fie prevăzut pentru un singur destinatar.
(2) Certificatul de sănătate animală trebuie să fie conform cu modelul stabilit în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 19.
Articolul 11
(1) Statele membre se asigură că fiecare lot de material seminal care ajunge pe teritoriul vamal al Comunității este supus unui control înainte de a fi pus în liberă circulație sau plasat sub un regim vamal și interzic introducerea materialului seminal în Comunitate în cazul în care, în urma controlului la import efectuat la sosirea sa, se constată:
-
că materialul seminal nu provine de pe teritoriul unei țări terțe care figurează pe lista stabilită în conformitate cu articolul 7 alineatul (1);
-
că materialul seminal nu provine dintr-un centru de colectare a materialului seminal care figurează pe lista prevăzută la articolul 8 alineatul (1);
-
că materialul seminal provine de pe teritoriul unei țări terțe din care sunt interzise importurile, în conformitate cu articolul 15 alineatul (2);
-
că certificatul de sănătate animală care însoțește materialul seminal nu respectă cerințele prevăzute la articolul 10 și stabilite în conformitate cu acesta.
Prezentul alineat nu se aplică loturilor de material seminal ajunse pe teritoriul vamal al Comunității și plasate sub un regim de tranzit vamal, pentru a fi transportate spre un loc de destinație situat în afara teritoriului respectiv.
Cu toate acestea, el se aplică în cazul renunțării la tranzitul vamal în cursul transportului pe teritoriul Comunității.
(2) Statul membru de destinație poate lua măsurile necesare, inclusiv punerea în carantină, cu condiția ca aceasta să nu afecteze validitatea materialului seminal, pentru a obține rezultate sigure în cazul în care materialul seminal este suspectat de infectare sau de contaminare cu germeni patogeni.
(3) În cazul în care introducerea materialului seminal a fost interzisă pe baza unuia din motivele menționate la alineatele (1) și (2) și în cazul în care țara terță exportatoare nu autorizează reexpedierea acestuia în termen de treizeci de zile, în cazul materialului seminal congelat, sau de îndată, în cazul materialului seminal proaspăt, autoritatea veterinară competentă a statului membru de destinație poate dispune distrugerea materialului seminal.
Articolul 12
Fiecare lot de material seminal a cărui introducere în Comunitate a fost autorizată de un stat membru pe baza controlului menționat la articolul 11 alineatul (1) trebuie, în cazul expedierii sale spre teritoriul altui stat membru, să fie însoțit de originalul certificatului sau de o copie legalizată a acestui original, iar originalul sau copia trebuie să fie vizate, în mod corespunzător, de autoritatea competentă responsabilă cu controlul efectuat în conformitate cu articolul 11.
Articolul 13
În cazul în care se iau măsuri de distrugere, în conformitate cu articolul 11 alineatul (3), cheltuielile aferente sunt suportate de către expeditor, destinatar sau de către reprezentantul acestora, statul neacordând nici o compensare.
CAPITOLUL IV
Măsuri de salvgardare și de control
Articolul 14
Normele prevăzute de Directiva 90/425/CEE se aplică, în special în ceea ce privește controalele la origine, organizarea și supravegherea controalelor ce trebuie efectuate de statul de destinație.
Articolul 15
(1) În cazul schimburilor intracomunitare se aplică măsurile de salvgardare prevăzute la articolul 10 din Directiva 90/425/CEE.
(2) Fără a aduce atingere articolelor 8, 9 și 10, în cazul în care o boală contagioasă a animalelor, care s-ar putea răspândi prin materialul seminal și ar putea compromite starea de sănătate a șeptelului dintr-un stat membru, apare sau se extinde într-o țară terță sau în cazul în care orice alt considerent de sănătate animală justifică acest lucru, statul membru de destinație interzice importul de material seminal, fie că este vorba de un import direct sau un import indirect, efectuat prin intermediul unui alt stat membru și indiferent dacă materialul seminal provine de pe întreg teritoriul țării terțe sau doar dintr-o parte a acestuia.
Măsurile luate de statele membre în temeiul primului paragraf, precum și abrogarea acestora, trebuie comunicate, fără întârziere, celorlalte state membre și Comisiei, menționându-se motivele care justifică aceste măsuri.
În conformitate cu procedura prevăzută la articolul 18, se poate decide că aceste măsuri trebuie modificate, în special în vederea coordonării lor cu măsurile luate de celelalte state membre, sau că trebuie abrogate.
În cazul în care apare situația prevăzută la primul paragraf și în cazul în care se dovedește necesar ca și alte state membre, la rândul lor, să aplice măsurile luate în temeiul paragrafului menționat anterior și modificate, după caz, în conformitate cu al treilea paragraf, se iau măsurile corespunzătoare, în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 18.
Reluarea importurilor provenite dintr-o țară terță este autorizată în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 18.
Articolul 16
(1) Experți veterinari de la Comisie pot, în măsura în care acest lucru este necesar pentru aplicarea uniformă a prezentei directive, să efectueze, în colaborare cu autoritățile competente din statele membre și din țările terțe, controale la fața locului.
Țara de colectare pe teritoriul căreia se efectuează un control acordă tot sprijinul necesar experților pentru îndeplinirea misiunii lor. Comisia informează statul membru sau țara de colectare în cauză cu privire la rezultatul controalelor efectuate.
Țara de colectare în cauză ia măsurile care s-ar putea dovedi necesare pentru a ține seama de rezultatele acestui control. În cazul în care țara de colectare nu ia aceste măsuri, Comisia, după examinarea situației în cadrul Comitetului permanent veterinar, recurge la dispozițiile prevăzute la articolul 5 și la articolul 6 alineatul (2) al treilea paragraf.
(2) Dispozițiile generale de aplicare a prezentului articol, în special în ceea ce privește frecvența și modalitățile de efectuare a controalelor menționate la alineatul (1) primul paragraf, se stabilesc în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 19.
CAPITOLUL V
Dispoziții finale
Articolul 17
Anexele la prezenta directivă se modifică, în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 18, în vederea adaptării lor la evoluția tehnologică.
Articolul 18
(1) În cazul în care trebuie urmată procedura prevăzută la prezentul articol, Comitetul permanent veterinar instituit prin Decizia 68/361/CEE (11), denumit în continuare „comitet”, este sesizat de președinte, fără întârziere, fie la inițiativa acestuia, fie la cererea unui stat membru.
(2) În cadrul comitetului, voturile statelor membre sunt ponderate în conformitate cu articolul 148 alineatul (2) din tratat. Președintele nu participă la vot.
(3) Reprezentantul Comisiei prezintă un proiect cu măsurile ce urmează să fie adoptate. Comitetul își dă avizul cu privire la acest proiect în termenul pe care președintele îl poate stabili în funcție de urgența subiectului în cauză. Avizul se adoptă cu o majoritate de cincizeci și patru de voturi.
(4) Comisia adoptă măsurile și le pune de îndată în aplicare, în cazul în care acestea sunt conforme cu avizul comitetului. În cazul în care măsurile nu sunt conforme cu avizul comitetului sau în absența avizului, Comisia prezintă Consiliului, fără întârziere, o propunere cu privire la măsurile ce trebuie adoptate. Consiliul adoptă măsurile cu o majoritate calificată.
În cazul în care, la expirarea unui termen de trei luni de la data la care i-a fost prezentată propunerea, Consiliul nu adoptă nici o măsură, Comisia adoptă măsurile propuse și le pune în aplicare de îndată, cu excepția cazului în care Consiliul s-a pronunțat cu majoritate simplă împotriva măsurilor în cauză.
Articolul 19
(1) În cazul în care trebuie urmată procedura prevăzută la prezentul articol, comitetul este sesizat de președinte fără întârziere, fie la inițiativa acestuia, fie la cererea unui stat membru.
(2) În cadrul comitetului, voturile statelor membre sunt ponderate în conformitate cu articolul 148 alineatul (2) din tratat. Președintele nu participă la vot.
(3) Reprezentantul Comisiei prezintă comitetului un proiect cu măsurile ce urmează să fie adoptate. Comitetul își dă avizul cu privire la aceste măsuri în termen de două zile. Avizul se adoptă cu o majoritate de cincizeci și patru de voturi.
(4) Comisia adoptă măsurile și le pune de îndată în aplicare, în cazul în care acestea sunt conforme cu avizul comitetului. În cazul în care măsurile nu sunt conforme cu avizul comitetului sau în absența avizului, Comisia prezintă Consiliului, fără întârziere, o propunere cu privire la măsurile ce trebuie adoptate. Consiliul adoptă măsurile cu o majoritate calificată.
În cazul în care, la expirarea unui termen de cincisprezece zile de la data la care i-a fost prezentată propunerea, Consiliul nu adoptă nici o măsură, Comisia adoptă măsurile propuse și le pune în aplicare de îndată, cu excepția cazului în care Consiliul s-a pronunțat cu majoritate simplă împotriva măsurilor în cauză.
Articolul 20
(1) Prezenta directivă nu se aplică materialului seminal colectat și tratat într-un stat membru înainte de 31 decembrie 1991.
(2) Până la data intrării în vigoare a deciziilor adoptate în conformitate cu articolele 8, 9 și 10, statele membre nu aplică importurilor de material seminal care provin din țări terțe condiții mai favorabile decât cele care rezultă din capitolul II.
Articolul 21
Statele membre pun în aplicare actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive până la 31 decembrie 1991 cel târziu. Statele membre informează de îndată Comisia cu privire la aceasta.
Articolul 22
Prezenta directivă se adresează statelor membre.
Adoptată la Luxemburg, 26 iunie 1990.