32005R1236
L 200/1
JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE
REGULAMENTUL (CE) NR. 1236/2005 AL CONSILIULUI
din 27 iunie 2005
privind comerțul cu anumite bunuri susceptibile de a fi utilizate pentru a impune pedeapsa capitală, tortura și alte pedepse sau tratamente cu cruzime, inumane sau degradante
CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolul 133,
având în vedere propunerea Comisiei,
întrucât:
(1)
În temeiul articolului 6 din Tratatul privind Uniunea Europeană, respectarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale constituie unul dintre principiile comune statelor membre. Comunitatea a decis, așadar, în 1995, să considere respectarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale un element esențial al relațiilor sale cu țările terțe. S-a decis introducerea unei clauze în acest sens în orice acord comercial nou, de cooperare și de asociere cu caracter general pe care aceasta îl încheie cu țările terțe.
(2)
Articolul 5 din Declarația Universală a Drepturilor Omului, articolul 7 din Pactul internațional privind drepturile civile și politice și articolul 3 din Convenția europeană pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale prevăd o interdicție necondiționată și globală a oricărui act de tortură, a oricărei pedepse sau a oricărui tratament crud, inuman și degradant. Alte dispoziții, în special Declarația Organizației Națiunilor Unite împotriva torturii (1) și Convenția Organizației Națiunilor Unite din 1984 împotriva torturii și a altor pedepse și tratamente cu cruzime, inumane și degradante, obligă statele membre să împiedice actele de tortură.
(3)
Articolul 2 alineatul (2) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene (2) prevede că nici o persoană nu poate fi condamnată la pedeapsa capitală sau executată. La 29 iunie 1998, Consiliul a aprobat „orientările pentru politica Uniunii Europene în privința țărilor terțe în ceea ce privește pedeapsa capitală” și a decis că Uniunea Europeană va face eforturi în vederea abolirii universale a pedepsei capitale.
(4)
Articolul 4 din carta respectivă prevede că nicio persoană nu poate fi supusă torturii, nici pedepselor și tratamentelor inumane sau degradante. La 9 aprilie 2001, Consiliul a aprobat „orientările pentru politica Uniunii Europene în privința țărilor terțe în ceea ce privește tortura și alte pedepse sau tratamente cu cruzime, inumane și degradante”. Aceste orientări fac trimitere la adoptarea în 1998 a Codului de conduită al Uniunii Europene în materie de exporturi de armament și a altor activități în curs care urmăreau introducerea la nivelul Uniunii Europene a controalelor exporturilor de echipamente paramilitare ca exemple de măsuri care urmăresc să contribuie în mod eficient la prevenirea torturii și a altor pedepse sau tratamente cu cruzime, inumane și degradante în cadrul politicii externe și de securitate comune. Aceste orientări prevăd, de asemenea, că trebuie impus țărilor terțe să împiedice utilizarea și producția, precum și comerțul cu echipamente concepute pentru tortură și alte pedepse sau tratamente cu cruzime, inumane și degradante și să împiedice utilizarea abuzivă a oricărui alt echipament în acest scop. În afară de aceasta, ele indică faptul că interzicerea pedepselor cu cruzime, inumane și degradante impune limite clare recurgerii la pedeapsa capitală. De aceea, în conformitate cu aceste texte, pedeapsa capitală nu se consideră în niciun caz o sancțiune legitimă.
(5)
În rezoluția sa privind tortura și alte pedepse sau tratamente cu cruzime, inumane și degradante, adoptată la 25 aprilie 2001 și susținută de statele membre ale Uniunii Europene, Comisia pentru drepturile omului a Organizației Națiunilor Unite a invitat membrii ONU să ia măsuri adecvate, în special legislative, pentru a împiedica și a interzice, între altele, exportul de materiale concepute special pentru tortură și alte pedepse sau tratamente cu cruzime, inumane și degradante. Acest punct a fost confirmat prin rezoluțiile adoptate la 16 aprilie 2002, la 23 aprilie 2003, la 19 aprilie 2004 și la 19 aprilie 2005.
(6)
La 3 octombrie 2001, Parlamentul European adoptă o rezoluție (3) privind al doilea raport anual al Consiliului, întocmit în aplicarea punctului 8 din dispozitivul Codului de conduită al Uniunii Europene în materie de exporturi de armament, cerând Comisiei să acționeze rapid pentru a propune un mecanism comunitar adecvat care să interzică promovarea, comerțul și exporturile de echipamente de poliție și de securitate a căror utilizare este în mod intrinsec crudă, inumană sau degradantă și să se asigure că acest mecanism comunitar permite suspendarea transferului de echipamente ale căror efecte medicale sunt puțin cunoscute și de echipamente a căror utilizare practică a demonstrat un risc important de abuzuri sau de răniri nejustificate.
(7)
Ar trebui, așadar, să se instaureze norme comunitare de reglementare a comerțului cu țările terțe cu bunuri susceptibile de a fi utilizate în vederea impunerii pedepsei capitale și cu bunuri susceptibile de a fi utilizate în vederea aplicării torturii și a altor pedepse sau tratamente cu cruzime, inumane și degradante. Aceste norme contribuie la promovarea respectului pentru viața și drepturile fundamentale ale omului și servesc la protejarea principiilor etice ale societății. Acestea ar trebui să garanteze că operațiunile economice comunitare nu obțin niciun profit din comerțul care fie încurajează, fie facilitează într-un alt mod aplicarea unor politici în domeniul pedepsei capitale sau al torturii sau al altor pedepse și tratamente cu cruzime, inumane și degradante care nu sunt compatibile cu orientările relevante ale Uniunii Europene, cu Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și cu convențiile și tratatele internaționale.
(8)
În sensul prezentului regulament, ar trebui aplicate definițiile torturii și ale altor pedepse și tratamente cu cruzime, inumane și degradante care se găsesc în Convenția Organizației Națiunilor Unite din 1984 împotriva torturii și a altor pedepse și tratamente cu cruzime, inumane și degradante și în Rezoluția 3542 (XXX) a Adunării Generale a Organizației Națiunilor Unite. Aceste definiții ar trebui interpretate ținându-se seama de jurisprudența referitoare la interpretarea termenilor corespunzători care se găsesc în Convenția europeană a drepturilor omului și în documentele relevante adoptate de Uniunea Europeană sau de statele sale membre ale acesteia.
(9)
Se consideră necesar să se interzică exporturile și importurile de echipamente care nu au nicio altă utilizare practică decât cea de a impune pedeapsa capitală, tortura și alte pedepse sau tratamente cu cruzime, inumane și degradante.
(10)
Ar trebui, de asemenea, să se supună controalelor exporturile de anumite bunuri care nu sunt susceptibile doar de a fi utilizate pentru a impune pedeapsa capitală, tortura și alte pedepse sau tratamente cu cruzime, inumane și degradante, ci și în scopuri legitime. Aceste controale ar trebui să se aplice bunurilor care sunt în principal utilizate în scopuri de reprimare și cu excepția cazurilor în care devin disproporționate, oricărui alt echipament sau produs susceptibil de a fi utilizat în mod abuziv sau pentru a impune pedeapsa capitală, tortura și alte pedepse sau tratamente cu cruzime, inumane și degradante, ținându-se seama de motivele pentru care a fost conceput și de caracteristicile sale tehnice.
(11)
În ceea ce privește materialele destinate unor scopuri de reprimare, trebuie menționat că articolul 3 din Codul de conduită pentru cei care răspund de aplicarea legii (4) dispune că aceștia pot recurge la forță numai în cazul în care acest fapt devine strict necesar și în măsura cerută de efectuarea îndatoririlor lor. Principiile de bază pentru recurgerea la forță și utilizarea armelor de foc de către responsabilii privind aplicarea legii, adoptate de al optulea Congres al Organizației Națiunilor Unite privind prevenirea criminalității și tratamentele aplicate delincvenților din 1990, prevăd că responsabilii privind aplicarea legii, în cadrul îndeplinirii îndatoririlor lor, ar trebui, în măsura în care este posibil, să recurgă la mijloace nonviolente înainte de a face uz de forță sau de arme de foc.
(12)
În acest spirit, aceste principii de bază preconizează perfecționarea unor armamente neletale de imobilizare care trebuie utilizate în situațiile adecvate, admițându-se că utilizarea acestor arme ar trebui controlată în mod strict. În acest context, anumite echipamente utilizate în mod tradițional de poliție în scopul autoapărării sau în vederea controlului luptelor de stradă au fost modificate pentru a putea fi utilizate cu scopul de a cauza șocuri electrice sau a proiecta substanțe chimice în vederea imobilizării unor persoane. Există indicații conform cărora, în mai multe țări, aceste arme sunt utilizate în mod abuziv, pentru tortură și alte pedepse sau tratamente cu cruzime, inumane sau degradante.
(13)
Principiile de bază subliniază că responsabilii privind aplicarea legii ar trebui să posede echipamente defensive. În consecință, prezentul regulament nu ar trebui să se aplice comerțului cu echipamente defensive tradiționale, cum sunt scuturile.
(14)
Prezentul regulament ar trebui, de asemenea, să se aplice comerțului cu anumite substanțe chimice specifice care servesc la imobilizarea persoanelor.
(15)
În ceea ce privește lanțurile de picioare, lanțurile multiple și cătușele, ar trebui notat că articolul 33 din Ansamblul de norme minime ale Organizației Națiunilor Unite pentru tratamentul deținuților (5) prevede că instrumentele de constrângere nu trebuie niciodată să fie aplicate ca pedepse. Lanțurile și fiarele nu trebuie utilizate nici ca mijloace de constrângere. Ar trebui notat, de asemenea, că Ansamblul de norme minime ale Organizației Națiunilor Unite pentru tratamentul deținuților dispune că celelalte instrumente de constrângere pot fi utilizate numai ca măsură de precauție în cazul unei evadări pe parcursul unui transfer, din motive medicale în conformitate cu indicația unui medic sau în cazul în care alte modalități de control al unui deținut au eșuat, pentru a-l împiedica pe acesta să se rănească sau să rănească alte persoane sau să cauzeze daune materiale.
(16)
Având în vedere că anumite state membre au interzis deja exporturile și importurile acestor bunuri, ar trebui să se acorde statelor membre dreptul de a interzice exporturile și importurile de lanțuri de picioare, de lanțuri multiple și de dispozitive portabile cu energie electrostatică, altele decât centurile electrice. Ar trebui, de asemenea, să se autorizeze statele membre să aplice, dacă doresc, controale la exportul de cătușe de mâini a căror dimensiune totală, inclusiv lanțul, măsurată în poziție închisă, este mai mare de 240 mm.
(17)
Prezentul regulament trebuie interpretat în sensul în care nu afectează dispozițiile existente privind exportul de gaze lacrimogene și de agenți pentru controlul insurecțiilor (6), de arme de foc, de arme chimice și de agenți chimici toxici.
(18)
Ar trebui prevăzute scutiri specifice de la controalele la export pentru a nu se împiedica buna funcționare a serviciilor de poliție ale statelor membre și buna derulare a operațiunilor de menținere a păcii sau de gestionare a crizelor și sub rezerva unei revizuiri ulterioare, a se permite tranzitul bunurilor străine.
(19)
Orientările politicii Uniunii Europene în privința țărilor terțe în ceea ce privește tortura și alte pedepse sau tratamente cu cruzime, inumane sau degradante prevede, între altele, ca șefii de misiune din țările terțe să includă în rapoartele lor periodice o analiză a cazurilor de tortură și de alte pedepse sau tratamente cu cruzime, inumane sau degradante din statul în care sunt acreditați, precum și măsurile luate pentru a le combate. Ar trebui ca autoritățile competente să țină seama de aceste rapoarte și de rapoartele similare întocmite de organizațiile internaționale competente și de societatea civilă atunci când se pronunță în privința cererilor de autorizație. Aceste rapoarte ar trebui, de asemenea, să descrie orice echipament utilizat în țara terță pentru impunerea pedepsei capitale, a torturii sau a altor pedepse și tratamente cu cruzime, inumane sau degradante.
(20)
Pentru a contribui la abolirea pedepsei cu moartea în țările terțe și a preveni tortura și alte pedepse sau tratamente cu cruzime, inumane sau degradante, se consideră necesară interzicerea furnizării către țările terțe de asistență tehnică pentru bunurile care nu au nicio altă utilizare practică în afară de impunerea pedepsei capitale, a torturii sau a altor pedepse și tratamente cu cruzime, inumane sau degradante.
(21)
Măsurile prevăzute de prezentul regulament sunt destinate pentru să împiedice ca pedeapsa capitală, dar și tortura și alte pedepse sau tratamente cu cruzime, inumane sau degradante să fie administrate în țările terțe. Acestea conțin restricții ale comerțului cu aceste țări cu bunuri care pot fi utilizate pentru impunerea pedepsei capitale, a torturii sau a altor pedepse și tratamente cu cruzime, inumane sau degradante. Nu se consideră necesar să se supună unor controale similare operațiunile din interiorul Comunității, dat fiind că pedeapsa capitală nu există în statele membre și că acestea au adoptat măsuri adecvate pentru a împiedica tortura și celelalte pedepse și tratamente cu cruzime, inumane sau degradante.
(22)
Este indicat, în orientările menționate anterior, ca pentru a se garanta că s-au luat măsurile adecvate împotriva torturii și a altor pedepse sau tratamente cu cruzime, inumane sau degradante, să se ia măsuri pentru a se împiedica utilizarea, producția și comerțul cu echipamente concepute pentru tortură și alte pedepse sau tratamente cu cruzime, inumane sau degradante. Este responsabilitatea statelor membre să impună și să aplice restricțiile necesare privind utilizarea și producția acestor echipamente.
(23)
Pentru a se ține seama de cele mai noi informații și de evoluția tehnologică, ar trebui să se examineze periodic lista cu bunuri care fac obiectul prezentului regulament și să se adopte dispoziții care să prevadă o procedură specială de modificare a acestor liste.
(24)
Comisia și statele membre ar trebui să se informeze reciproc cu privire la măsurile luate în cadrul prezentului regulament și cu privire la orice altă informație pertinentă de care dispun în legătură cu prezentul regulament.
(25)
Ar trebui să se adopte măsurile necesare pentru aplicarea prezentului regulament în conformitate cu Decizia 1999/468/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 de stabilire a normelor privind exercitarea competențelor de executare conferite Comisiei (7).
(26)
Ar trebui ca statele membre să stabilească norme privind sancțiunile aplicabile încălcărilor prezentului regulament și să se asigure că acestea sunt aplicate. Aceste sancțiuni ar trebui să fie eficiente, proporționale și cu efect de descurajare.
(27)
Prezentul regulament nu limitează în niciun fel puterile conferite de Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului din 12 octombrie 1992 de instituire a Codului Vamal Comunitar (8) și dispozițiile de aplicare ale acestuia, astfel cum sunt prevăzute de Regulamentul (CE) nr. 2454/93 al Comisiei (9).
(28)
Prezentul regulament respectă drepturile fundamentale și principiile recunoscute în special prin Carta drepturilor fundamentale ale Uniunii Europene,
ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT:
CAPITOLUL I
Obiect, sferă de aplicare și definiții
Articolul 1
Obiect și sferă de aplicare
(1) Prezentul regulament stabilește normele comunitare care reglementează comerțul cu țările terțe cu bunuri care pot fi utilizate pentru a impune pedeapsa capitală, tortura și celelalte pedepse și tratamente cu cruzime, inumane sau degradante, precum și asistența tehnică pentru folosirea acestor bunuri.
(2) Prezentul regulament nu se aplică furnizării de asistență tehnică menționată anterior în cazul în care aceasta implică deplasarea transfrontalieră a persoanelor fizice.
Articolul 2
Definiții
În sensul prezentului regulament se definesc următorii termeni:
(a)
„tortură”: orice act prin care i se cauzează durere sau suferințe acute, fizice sau mentale unei persoane, în mod intenționat, în special în scopul de a obține de la aceasta sau de la o terță persoană informații sau mărturisiri, de a o pedepsi pentru un act pe care aceasta sau o terță persoană l-a comis sau este bănuită că l-a comis, de a o intimida sau a face presiuni asupra sa sau de a intimida sau a face presiuni asupra unei terțe persoane sau pentru orice alt motiv fondat pe o formă de discriminare indiferent care este aceasta, în cazul în care durerea sau suferințele respective sunt cauzate de un agent într-o funcție publică sau de orice altă persoană cu titlu oficial, sau la instigarea sau cu consensul expres sau tacit al acesteia. Acest termen nu se aplică, cu toate acestea, durerii sau suferințelor care rezultă doar din sancțiuni legitime, inerente acestor sancțiuni sau cauzate de acestea;
(b)
„altă pedeapsă sau tratament cu cruzime, inuman sau degradant”: orice act prin care unei persoane i se cauzează în mod intenționat durere sau suferințe importante, fizice sau mentale, în cazul în care durerea sau suferințele respective sunt cauzate de un agent într-o funcție publică sau de orice altă persoană cu titlu oficial, sau la instigarea sau cu consimțământul expres sau tacit al acesteia. Acest termen nu se aplică, cu toate acestea, durerii sau suferințelor care rezultă doar din sancțiuni legitime, inerente acestor sancțiuni sau cauzate de acestea;
(c)
„autoritate însărcinată cu aplicarea legii”: orice autoritate dintr-o țară terță însărcinată să împiedice, să detecteze, să ancheteze, să combată și să pedepsească infracțiunile penale, care cuprinde dar nu se limitează la poliție, precum și orice procuror, orice autoritate legală, orice autoritate penitenciară publică sau privată și după caz, orice forță de securitate publică și orice autoritate militară;
(d)
„export”: orice scoatere a mărfurilor de pe teritoriul vamal al Comunității, inclusiv orice scoatere a bunurilor care trebuie să facă obiectul unei declarații la vamă și orice scoatere a bunurilor care au fost depozitate într-o zonă liberă supusă modalităților de control de tipul I sau într-un antrepozit liber în sensul Regulamentului (CE) nr. 2913/1992;
(e)
„import”: orice introducere a mărfurilor pe teritoriul vamal al Comunității, inclusiv orice depozitare temporară, orice plasare în zonă liberă sau în antrepozit liber, orice plasare într-un regim suspensiv și orice punere în liberă circulație în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 2913/1992;
(f)
„asistență tehnică”: orice asistență tehnică pentru reparația, dezvoltarea, fabricația, testarea, întreținerea, montarea și orice alt serviciu tehnic care poate să ia următoarele forme: instruire, consiliere, formare, transmitere a cunoștințelor sau a calificărilor operaționale sau servicii de consultanță. Asistența tehnică cuprinde formele de asistență verbală și asistență furnizată pe cale electronică;
(g)
„muzeu”: o instituție permanentă non-profit, în serviciul societății și a dezvoltării acesteia, deschisă publicului, care dobândește, conservă, studiază, comunică și expune, în scopul studiului, educației și divertismentului, dovezi materiale despre om și mediul înconjurător al acestuia;
(h)
„autoritate competentă”: o autoritate a unuia dintre statele membre menționate la anexa 1 care, în temeiul articolului 8 alineatul (1), este abilitată să decidă în privința unei cereri de autorizare;
(i)
„solicitant”:
1.
în cazul exporturilor menționate la articolul 3 sau la articolul 5, orice persoană fizică sau juridică, care este parte la un contract încheiat cu destinatarul din țara către care se exportă bunurile și care este abilitată să decidă trimiterea bunurilor reglementate de prezentul regulament în afara teritoriului vamal al Comunității, la momentul acceptării declarației. În cazul în care nu s-a încheiat nici un contract de export sau partea la contract nu acționează în interesul său personal, capacitatea de a decide trimiterea produselor în afara teritoriului vamal al Comunității constituie factorul determinant;
2.
atunci când, în cazul exporturilor menționate anterior, beneficiul dreptului de a dispune de bunuri aparține unei persoane stabilite în afara Comunității în conformitate cu contractul pe care este fondat exportul, partea contractantă stabilită în Comunitate;
3.
în cazul furnizării de asistență tehnică în conformitate cu articolul 3, persoana fizică sau juridică în cauză și
4.
în cazul importurilor și al furnizării de asistență tehnică în conformitate cu articolul 4, muzeul în care se expun echipamentele.
CAPITOLUL II
Bunurile care nu au nicio altă utilizare practică decât cea de a impune pedeapsa capitală, tortura și alte pedepse și tratamente cu cruzime, inumane sau degradante
Articolul 3
Interdicția exporturilor
(1) Orice export de bunuri care nu au nicio altă utilizare decât cea de a impune pedeapsa capitală, tortura și alte pedepse și tratamente cu cruzime, inumane sau degradante, menționate la anexa II este interzis, indiferent de proveniența acestor bunuri.
Furnizarea de asistență tehnică pentru bunurile enumerate la anexa II, indiferent că este plătită sau nu, de pe teritoriul vamal al Comunității, pentru orice persoană, entitate sau organism situat într-o țară terță, este interzisă.
(2) Prin derogare de la alineatul (1), autoritatea competentă poate să autorizeze exportul bunurilor enumerate în anexa II, precum și furnizarea de asistență tehnică pentru aceste bunuri, dacă se dovedește că, în țara lor de destinație, aceste bunuri vor fi utilizate exclusiv în scopul expunerii publice într-un muzeu, din motivul semnificației lor istorice.
Articolul 4
Interdicția importurilor
(1) Orice import privind bunurile enumerate la anexa II se interzice, indiferent de proveniența acestor bunuri.
Acceptarea de către orice persoană, entitate sau organism de pe teritoriul vamal al Comunității a asistenței tehnice pentru bunurile enumerate la anexa II, furnizate dintr-o țară terță, de către orice persoană, entitate sau organism, indiferent că este plătită sau nu, este interzisă.
(2) Prin derogare de la alineatul (1), autoritatea competentă poate să autorizeze importul bunurilor enumerate în anexa II, precum și furnizarea de asistență tehnică pentru aceste bunuri, dacă se dovedește că în statul membru de destinație, aceste bunuri vor fi utilizate exclusiv în scopul expunerii publice într-un muzeu, din motivul semnificației lor istorice.
CAPITOLUL III
Bunurile susceptibile de a fi utilizate pentru a impune tortura sau alte pedepse și tratamente cu cruzime, inumane sau degradante
Articolul 5
Obligația unei autorizații de export
(1) Se cere o autorizație pentru orice export de bunuri susceptibile de a fi utilizate pentru a impune tortura sau alte pedepse și tratamente cu cruzime, inumane sau degradante, care sunt enumerate în anexa III, indiferent de proveniența acestor bunuri. Cu toate acestea, nicio autorizație nu este necesară pentru bunurile în tranzit pe teritoriul vamal al Comunității, adică cele care nu au primit nicio destinație vamală alta decât regimul de tranzit extern prevăzut la articolul 91 din Regulamentul (CEE) nr. 2913/92, inclusiv depozitarea bunurilor necomunitare în zonă liberă supusă modalităților de control de tipul 1 sau în antrepozit liber.
(2) Alineatul (1) nu se aplică exporturilor către teritoriile statelor membre care sunt enumerate la anexa IV dar nu fac parte din teritoriul vamal al Comunității, cu condiția ca bunurile în cauză să fie utilizate de către o autoritate însărcinată cu respectarea legii atât pe teritoriul de destinație, cât și pe teritoriul metropolitan al statului membru de care depinde teritoriul respectiv. Autoritățile vamale sau celelalte autorități competente sunt abilitate să verifice dacă această condiție este îndeplinită și pot decide, până la efectuarea acestei verificări, să suspende exportul.
(3) Alineatul (1) nu se aplică exporturilor către țări terțe, cu condiția ca bunurile respective să fie utilizate de către personalul militar sau civil al unui stat membru al Uniunii Europene și acest personal să participe la o operațiune de menținere a păcii sau de gestiune a situațiilor de criză a Uniunii Europene sau a ONU în țara terță în cauză, sau la o operațiune pe baza unor acorduri încheiate între state membre și țări terțe în domeniul apărării. Autoritățile vamale și celelalte autorități competente sunt abilitate să verifice dacă această condiție este îndeplinită. Exportul se suspendă până la efectuarea acestei verificări.
Articolul 6
Criterii de acordare a autorizațiilor de export
(1) Deciziile privind cererile de autorizație de export pentru bunurile enumerate la anexa III se iau de către autoritatea competentă, după caz, ținând seama de toate considerentele adecvate, în special dacă o cerere de autorizație pentru un export identic a fost respinsă de un alt stat membru în cei trei ani care au precedat cererea respectivă.
(2) Autoritatea competentă nu acordă autorizația în cazul în care există motive întemeiate de a se crede că bunurile enumerate la anexa III ar putea fi utilizate în scopul torturii sau pentru a impune alte pedepse și tratamente cu cruzime, inumane sau degradante - inclusiv pedepse corporale hotărâte de o instanță judecătorească - de către o autoritate de reprimare sau de către orice persoană fizică sau juridică dintr-o țară terță.
Autoritatea competentă ține seama:
-
de hotărârile judecătorești deja publicate, adoptate de jurisdicții internaționale;
-
de rezultatele lucrărilor organismelor competente ale Organizației Națiunilor Unite, ale Consiliului Europei și ale Uniunii Europene, precum și de rapoartele Comitetului European pentru prevenirea torturii și a altor pedepse și tratamente cu cruzime, inumane sau degradante al Consiliului Europei și ale raportorului special al Organizației Națiunilor Unite privind tortura și alte pedepse și tratamente cu cruzime, inumane sau degradante.
Alte informații pertinente pot fi luate în considerare, cum sunt hotărârile deja publicate, luate de către jurisdicțiile naționale, rapoartele sau alte informații elaborate de organizațiile societății civile și informațiile privind restricțiile aplicate de țările de destinație exporturilor de bunuri enumerate la anexele II și III.
Articolul 7
Măsuri naționale
(1) Fără a aduce atingere dispozițiilor articolelor 5 și 6, un stat membru poate să adopte sau să mențină o interdicție a exporturilor și a importurilor de lanțuri de picioare, de lanțuri multiple și de dispozitive portabile cu energie electrostatică.
(2) Un stat membru poate înainta o cerere de autorizație pentru exportul de cătușe de mâini ale căror dimensiuni totale, inclusiv lanțurile, măsoară, în poziția închis, de la marginea exterioară a uneia dintre cătușe la marginea exterioară a celeilalte mai mult de 240 mm. Statul membru în cauză aplică cătușelor respective dispozițiile capitolelor III și IV.
(3) Statele membre adresează o notificare Comisiei cu privire la orice măsură adoptată în temeiul alineatelor (1) și (2). Măsurile existente se notifică la 30 iulie 2006, iar măsurile ulterioare înainte de intrarea lor în vigoare.
CAPITOLUL IV
Proceduri de autorizare
Articolul 8
Cereri de autorizare
(1) Autorizațiile de export și de import și de furnizare de asistență tehnică se acordă numai de către autoritatea competentă, menționată la anexa I, a statului membru în care este stabilit solicitantul.
(2) Solicitanții furnizează autorității competente toate informațiile relevante privind activitățile pentru care au nevoie de o autorizație.
Articolul 9
Autorizații
(1) Autorizațiile de export și de import se eliberează pe un formular întocmit după modelul de la anexa V și sunt valabile în întreaga Comunitate. Durata de valabilitate a unei autorizații este cuprinsă între trei și douăsprezece luni și se poate prelungi cu maxim douăsprezece luni.
(2) Autorizațiile se pot elibera pe cale electronică. Procedurile specifice se stabilesc pentru fiecare țară. Statele membre care folosesc această opțiune informează Comisia despre aceasta.
(3) Autorizațiile de export și de import sunt supuse oricărei cerințe și condiții pe care autoritatea competentă le consideră adecvate.
(4) Autoritățile competente pot, în conformitate cu prezentul regulament, să refuze acordarea unei autorizații și să anuleze, să suspende, să modifice sau să retragă o autorizație de export deja acordată.
Articolul 10
Formalități vamale
(1) La îndeplinirea formalităților vamale, exportatorul sau importatorul prezintă formularul de la anexa V completat în mod corespunzător, ca dovadă a obținerii autorizației necesare pentru exportul sau importul în cauză. În cazul în care documentul nu este completat într-o limbă oficială a statului membru în care se îndeplinesc formalitățile vamale, se poate cere exportatorului sau importatorului să furnizeze o traducere în limba oficială respectivă.
(2) În cazul în care o declarație vamală privind bunurile enumerate la anexele II și III se prezintă, și se confirmă că nu s-a acordat nici o autorizație în temeiul prezentului regulament pentru exportul sau importul dorit, autoritățile vamale rețin bunurile declarate și atrag atenția asupra posibilității de a solicita o autorizație, în conformitate cu prezentul regulament. În cazul în care nu se prezintă nicio cerere de autorizație în termen de șase luni de la data reținerii sau în cazul în care autoritatea competentă respinge cererea, autoritățile vamale distrug bunurile reținute în conformitate cu legislația națională în vigoare.
Articolul 11
Obligația de notificare și de consultare
(1) Autoritățile statelor membre, enumerate la anexa I, notifică tuturor celorlalte autorități ale statelor membre enumerate la anexa respectivă și Comisiei orice decizie de respingere a unei cereri de autorizație în temeiul prezentului regulament și orice anulare a unei autorizații pe care au acordat-o. Notificarea se efectuează la maxim treizeci de zile de la data deciziei.
(2) Autoritatea competentă consultă autoritatea sau autoritățile care, pe durata celor trei ani precedenți, au respins o cerere de autorizație de import, de export sau de furnizare de asistență tehnică în temeiul prezentului regulament, în cazul în care aceasta primește o cerere privind un import, un export sau furnizarea de asistență tehnică ce implică o operațiune identică în esență, menționată într-o cerere anterioară de acest tip dar consideră că ar trebui, cu toate acestea, să se acorde o autorizație.
(3) În cazul în care, după aceste consultări, autoritatea competentă decide să acorde autorizația, aceasta informează de îndată toate autoritățile enumerate la anexa I cu privire la decizia sa și explică motivele pentru aceasta, prezentând, după caz, informații justificative.
(4) Refuzul acordării unei autorizații, în cazul în care se bazează pe o interdicție națională în conformitate cu articolul 7 alineatul (1), nu constituie o decizie de respingere a unei cereri în sensul alineatului (1).
CAPITOLUL V
Dispoziții generale și finale
Articolul 12
Modificarea anexelor
(1) Comisia este abilitată să modifice anexa I. Datele privind autoritățile competente ale statelor membre se modifică pe baza informațiilor comunicate de către acestea din urmă.
(2) În conformitate cu procedura menționată la articolul 15 alineatul (2), Comisia este abilitată să modifice anexele II, III, IV și V.
Articolul 13
Schimbul de informații între autoritățile statelor membre și Comisie
(1) Fără a aduce atingere articolului 11, Comisia și statele membre se informează reciproc și la cerere cu privire la măsurile luate în temeiul prezentului regulament și își comunică orice informație pertinentă de care dispun în legătură cu prezentul regulament, în special informațiile privind autorizațiile acordate și retrase.
(2) Informațiile relevante privind autorizațiile acordate și retrase menționează cel puțin tipul deciziei, motivele deciziei sau un rezumat al acestora, numele destinatarilor și dacă diferă, cele ale utilizatorilor finali, precum și bunurile în cauză.
(3) Statele membre stabilesc, dacă este posibil în colaborare cu Comisia, un raport de activități anual public în care furnizează informațiile privind numărul de cereri primite, bunurile și țările în cauză, precum și deciziile pe care le-au luat în privința acestora. Acest raport nu conține nicio informație a cărei divulgare ar putea fi considerată de un stat membru ca fiind contrară intereselor sale esențiale de securitate.
(4) Cu excepția comunicării informațiilor menționate la alineatul (2) autorităților celorlalte state membre și ale Comisiei, prezentul articol nu afectează cu nimic dispozițiile naționale aplicabile în materie de confidențialitate și de secret profesional.
(5) Refuzul de a acorda o autorizație, în cazul în care se bazează pe o interdicție națională în conformitate cu articolul 7 alineatul (1), nu constituie un refuz de autorizare în sensul alineatelor (1), (2) și (3) din prezentul articol.
Articolul 14
Utilizarea informațiilor
Fără a aduce atingere Regulamentului (CE) nr. 1049/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 30 mai 2001 privind accesul public la documentele Parlamentului European, ale Consiliului și ale Comisiei (10) și legislației naționale privind accesul public la documente oficiale, informațiile primite în conformitate cu prezentul regulament se utilizează numai în scopul pentru care au fost cerute.
Articolul 15
Procedura comitetului
(1) Comisia este asistată de Comitetul pentru regimul comun aplicabil exporturilor de produse, instituit prin articolul 4 alineatul (1) din Regulamentul (CEE) nr. 2603/69 (11).
(2) Atunci când se face trimitere la prezentul alineat, articolele 5 și 7 din Decizia 1999/468/CE se aplică.
Perioada prevăzută la articolul 5 alineatul (6) din Decizia 1999/468/CE se stabilește la două luni.
(3) Comitetul își stabilește regulamentul de procedură.
Articolul 16
Aplicare
Comitetul menționat la articolul 15 examinează orice chestiune privind aplicarea prezentului regulament, ridicată de către președintele său, din proprie inițiativă sau la cererea unui reprezentat al unui stat membru.
Articolul 17
Sancțiuni
(1) Statele membre stabilesc regimul sancțiunilor aplicabile în cazul încălcării dispozițiilor prezentului regulament și adoptă toate măsurile necesare pentru a asigura că acestea sunt aplicate. Sancțiunile prevăzute trebuie să fie efective, proporționale și cu efect de descurajare.
(2) Statele membre adresează o notificare Comisiei cu privire la aceste norme până la 29 august 2006, și, fără întârziere, cu privire la orice eventuală modificare ulterioară.
Articolul 18
Sferă de aplicare teritorială
(1) Prezentul regulament se aplică:
-
teritoriului vamal al Comunității, astfel cum este definit în Regulamentul (CEE) nr. 2913/92,
-
teritoriilor spaniole Ceuta și Melilla,
-
teritoriului german Helgoland.
(2) În sensul prezentului regulament, Ceuta, Helgoland și Melilla sunt tratate ca făcând parte din teritoriul vamal al Comunității.
Articolul 19
Intrare în vigoare
Prezentul regulament intră în vigoare la 30 iulie 2006.
Prezentul regulament este obligatoriu în toate elementele sale și se aplică direct în toate statele membre.
Adoptat la Luxemburg, 27 iunie 2005.