DECIZIA COMISIEI
din 28 ianuarie 2009
privind „planurile de urgență” în sectorul fructelor și legumelor puse în aplicare de către Franța [C 29/05 (ex NN 57/05)]
[notificată cu numărul C(2009) 203]
(Numai textul în limba franceză este autentic)
(2009/402/CE)
COMISIA COMUNITĂȚILOR EUROPENE,
având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special, articolul 88 alineatul (2) primul paragraf,
după invitarea părților interesate să își prezinte observațiile în conformitate cu articolul 88 alineatul (2) primul paragraf din tratat și având în vedere aceste observații,
întrucât:
I. PROCEDURĂ
(1)
În urma unei plângeri, Comisia a adresat Franței o scrisoare la 31 iulie 2002, în care solicita informații cu privire la ajutoarele naționale nenotificate din sectorul fructelor și legumelor pe care Franța le-ar fi achitat de mai mulți ani în contextul unor măsuri denumite „planuri de urgență”, „planuri strategice” sau „planuri conjuncturale” (denumite în continuare „planurile de urgență”).
(2)
La data de 21 octombrie 2002 a avut loc o întrevedere între autoritățile franceze și serviciile Comisiei.
(3)
Prin scrisoarea din 26 decembrie 2002, înregistrată la 2 ianuarie 2003, Franța a oferit informații care confirmau faptul că s-au acordat astfel de ajutoare până în anul 2002.
(4)
Prin scrisoarea din 16 aprilie 2003, Comisia a solicitat Franței un inventar complet al ajutoarelor acordate în cadrul „planurilor de urgență”, defalcate pe măsuri și sectoare de producție, care să includă valoarea ajutorului destinat fiecărei măsuri și durata precisă a sistemelor. Prin scrisoarea din 30 aprilie 2003, Franța a solicitat prelungirea termenului de răspuns la cererea de informații a Comisiei. Prin scrisoarea din 22 iulie 2003, înregistrată la 25 iulie 2003, Franța a transmis informații privind tipul acțiunilor finanțate, precum și tabele care prezintă distribuția fondurilor publice alocate diferitelor sectoare de producție pentru perioada 1998-2002.
(5)
Ulterior, măsura a fost inclusă în registrul ajutoarelor nenotificate cu numărul NN 57/05.
(6)
Decizia Comisiei de a iniția procedura a fost publicată în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene (1). Comisia a invitat celelalte state membre și părțile terțe interesate să își prezinte observațiile cu privire la ajutoarele în cauză.
(7)
Franța a solicitat un termen suplimentar de răspuns, prin scrisoarea din 5 august 2005, înregistrată la 9 august 2005. Aceasta a transmis comentariile sale prin scrisoarea din 4 octombrie 2005, înregistrată la data de 6 octombrie 2005.
(8)
Prin scrisoarea din 22 octombrie 2005, înregistrată la 24 octombrie 2005, Comisia a primit observațiile unei părți terțe interesate, Federația comitetelor economice agricole asociate sectorului producției de fructe și legume [Fédération des Comités Economiques Agricoles rattachés à la filière de production des fruits et légumes] (denumită în continuare FEDECOM), care reunește comitetele economice agricole și federațiile specializate în fructe și legume. Aceste observații au fost transmise autorităților franceze prin scrisoarea din 1 decembrie 2005. La rândul lor, autoritățile franceze au răspuns prin scrisoarea din 28 decembrie 2005, prin care au acceptat transmiterea scrisorilor din 26 decembrie 2002 și din 22 iulie 2003 către FEDECOM. În aceeași scrisoare, autoritățile franceze au transmis o rectificare la tabelele financiare furnizate anterior. Prin scrisoarea din 18 ianuarie 2006, scrisorile în cauză au fost transmise către FEDECOM.
II. DESCRIERE
(9)
În urma unei plângeri anonime, Comisia a intrat în posesia mai multor documente care atestă existența unor ajutoare de stat acordate în sectorul fructelor și legumelor în Franța. Conform acestora, producătorilor le-au fost acordate fonduri publice de la Oficiul național interprofesional al fructelor, legumelor și horticulturii [Office National Interprofessionnel des Fruits, des Légumes et de l’Horticulture] (denumit în continuare ONIFLHOR) prin intermediul comitetelor economice agricole pentru desfășurarea de acțiuni de sprijinire a pieței fructelor și legumelor.
1. Acțiuni de sprijinire a pieței fructelor și legumelor
1.1. Comitetele economice agricole - structură, misiune și modalități de finanțare
(10)
Comitetele economice agricole reunesc grupurile de producători agricoli dintr-un anumit sector. Acestea sunt instituite în temeiul legislației franceze (2) și sunt reglementate prin dispozițiile articolului 552-1 et seq din Codul Rural.
(11)
Misiunea comitetelor economice este aceea de a stabili norme comune pentru membrii lor în vederea armonizării producerii, comercializării, prețurilor și introducerii pe piață a produselor (3).
(12)
Deși sunt constituite sub formă de societăți de drept privat, comitetele trebuie aprobate de Ministerul Agriculturii și sunt intens monitorizate de către autoritățile publice. În mod special, prefectul regiunii în care își are sediul comitetul asistă la toate ședințele decizionale ale organismelor și vizează toate deciziile acestora.
(13)
Pentru a acoperi costurile funcționării lor, comitetele economice percep grupărilor de producători o taxă de înscriere și cotizații în funcție de valoarea producției comercializate (4). Aceste cotizații sunt obligatorii pentru părțile în cauză numai în virtutea contractului încheiat între membri și comitet (cotizații contractuale).
(14)
Mai mult decât atât, comitetele economice agricole aprobate pot elabora norme de producție și introducere pe piață pe care pot solicita să le extindă la toți producătorii din circumscripția lor teritorială. Extinderea se realizează printr-o hotărâre a ministrului agriculturii. Decizia de extindere îi obligă pe producătorii rămași independenți să achite cotizații către comitete, denumite cotizații pentru extinderea normelor.
1.2. „Planurile de urgență”
(15)
Opt comitete economice agricole (Rhône-Méditerranée, Grand Sud-Ouest, Corse, Val de Loire, Nord, Nord-Est, Bretagne și Normandie) au beneficiat o perioadă îndelungată de fonduri publice furnizate în special de ONIFLHOR, utilizate pentru finanțarea de măsuri de ajutor denumite „planuri de urgență”, care constau în acțiuni pe piețele intra și extracomunitare în scopul facilitării comercializării de produse agricole recoltate în Franța, în special în perioade de criză.
(16)
Conform reclamanților, aceste măsuri au fost introduse înainte de reforma organizării comune a pieței în sectorul fructelor și legumelor din 1996. Franța a transmis asigurări că, de la 1 ianuarie 2003, nu au mai fost finanțate acțiuni în cadrul acestor măsuri.
(17)
În ceea ce privește natura exactă a acțiunilor, în scrisoarea din 26 decembrie 2002, autoritățile franceze au explicat faptul că acestea urmăreau prevenirea sau, în caz de criză, atenuarea efectelor unei oferte temporar excedentare față de cerere, acționând pe trei niveluri: piețe externe, piața internă și prelucrare.
(18)
Pe piețele externe, obiectivul era acela de a menține cotele de piață ale produselor franceze, permițând exportatorilor să se poziționeze pe piețele strategice și să facă față concurenței în ceea ce privește prețurile.
(19)
Pe piața internă, acțiunile finanțate vizau degajarea pieței fie prin propunerea unor prețuri mai atractive, fie prin distrugerea unei părți a surplusului de recoltă sau prin orientarea acesteia către prelucrare. Autoritățile franceze fac, de asemenea, referire la acțiuni de depozitare temporară a produselor în cazul saturării pieței, precum și la un sprijin care să permită întreprinderilor de prelucrare să stabilizeze piața produselor proaspete.
(20)
Scrisoarea autorităților franceze din 22 iulie 2003 conține tabele care indică valoarea ajutoarelor publice alocate măsurilor privind „prelucrarea”, „degajarea pieței”, „calitatea”, „încheierea de contracte”, „piețele externe” și „depozitarea”.
(21)
Documentele și informațiile de care dispune Comisia oferă indicații mai exacte, deși acestea se limitează la anumite produse, cu privire la tipul acțiunilor susceptibile a fi fost finanțate în cadrul „planurilor de urgență”.
(22)
Spre exemplu, în ceea ce privește producția de mere, o scrisoare parvenită Comisiei în luna aprilie 2002 face referire la un ajutor pentru export în afara Comunității care ar fi fost acordat sub forma unui ajutor pentru promovare. În realitate, măsura a constat în reduceri acordate cumpărătorului, suportate de autoritățile franceze pentru fiecare ladă de mere cumpărată. Mai mult, conform altor documente, comitetul economic pentru fructe și legume din bazinul Ron-Mediterana (BRM) ar fi finanțat în anul 2000 acțiuni de genul „costuri de producție”, „preț de vânzare”, „politică de prelucrare”, „export structural”, „dezvoltarea exportului”, „exportul în momentul unui vârf de producție”, „piețe emergente”, „dezvoltarea pieței interne”. În sectoarele piersicilor și nectarinelor, se pare că aceste ajutoare au fost acordate pe baza cantităților produse.
(23)
Anumite documente aflate în posesia Comisiei indică faptul că autoritățile franceze erau informate cu privire la natura suspectă a acestor acțiuni din perspectiva dreptului comunitar. Chiar și acestea le calificau drept „în mare măsură anticomunitare” și atrăgeau atenția asupra „amenințării unei obligații a producătorilor de a rambursa sumele primite în mod nejustificat” (5). Un raport al BRM amintește, de asemenea, de „caracterul confidențial al planurilor strategice și de discreția necesară ținând cont de principiul anticomunitar al acestora” (6).
1.3. Mecanism de finanțare
(24)
În scrisoarea din 26 decembrie 2002, Franța a explicat faptul că finanțarea acțiunilor a fost asigurată de sectoarele în cauză în proporție de 30 % sau 50 %, restul fiind finanțat de autoritățile publice.
(25)
FEDECOM a explicat în detaliu mecanismul de finanțare a „planurilor de urgență”, precum și rolul jucat de comitete. Aceste explicații nu au fost contestate de către Franța.
(26)
În opinia FEDECOM, măsurile care urmau să fie aplicate erau stabilite numai de ONIFLHOR, iar comitetele economice erau obligate să le aplice. ONIFLHOR adopta, în cazul fiecărei situații de urgență, pentru fiecare specie de plante, o decizie privind măsurile care trebuiau instituite și încredința punerea în aplicare secțiunii naționale competente. ONIFLHOR hotăra și sumele alocate planului în cauză, precum și valoarea cotizațiilor pe care trebuiau să le furnizeze comitetele economice.
(27)
Măsurile erau finanțate dintr-un fond operațional gestionat de comitetele economice. Acest fond funcționa pe baza acelorași principii ca cele aplicabile ajutoarelor comunitare prevăzute la articolul 15 din Regulamentul (CE) nr. 2200/96 al Consiliului din 28 octombrie 1996 privind organizarea comună a pieței în sectorul fructelor și legumelor (7), în sensul că era parțial finanțat din fonduri publice și parțial din contribuțiile financiare ale producătorilor membri (denumite contribuții profesionale), bazate pe cantitățile sau valoarea fructelor și legumelor comercializate. Contribuțiile profesionale nu erau alcătuite din cotizațiile pentru extinderea normelor. Prin urmare, nu erau obligatorii în virtutea unui decret ministerial.
(28)
Contribuțiile profesionale erau solicitate de către comitetele economice agricole, iar ONIFLHOR le susținea printr-un ajutor public. Cu toate acestea, organizațiile de producători aveau posibilitatea de a nu se alătura inițiativei. Neplata contribuțiilor profesionale însemna refuzul de a primi ajutoarele ONIFLHOR. În acest caz, ajutorul public rămânea blocat la nivelul comitetului economic, iar ONIFLHOR solicita rambursarea ex-post. În fapt, anumite organizații de producători, precum Roussillon Méditerranée, Rambertfruits și Vallée de l’Eyrieux, au refuzat să achite contribuțiile profesionale și, astfel, nu au beneficiat de ajutoare în cadrul „planurilor de urgență”.
1.4. Valoarea ajutoarelor
(29)
Tabelul de mai jos prezintă o sinteză a sumelor plătite, în euro, de către ONIFLHOR în cadrul „planurilor de urgență” între 1992 și 2002 (8). Aceste sume sunt defalcate pe ani și pe acțiuni. Pentru anii 1992 și 1993 însă, în tabel figurează doar valoarea totală a ajutoarelor. Franța a explicat că arhivele ONIFLHOR nu mai pot furniza o situație detaliată pentru acești doi ani.
(in EUR)
Prelucrare
Degajarea pieței
Calitate
Încheiere de contracte
Piețe externe
Depozitare
Total
1992
29 081 983,81
1993
18 639 480,39
1994
3 476 338,03
7 476 623,78
7 344 395,76
141 027,37
7 681 356,49
370 770,47
26 490 511,90
1995
6 355 889,01
10 693 311,73
3 359 858,02
109 049,43
15 738 316,68
745 034,23
37 001 459,10
1996
6 806 740,88
16 777 570,17
5 808 577,08
297 302,41
16 024 793,42
467 681,24
46 182 665,21
1997
5 727 385,57
9 219 002,49
4 197 657,27
210 767,17
12 928 391,98
348 239,42
32 631 443,91
1998
5 108 432,83
10 714 426,52
3 225 588,91
235 250,96
8 060 847,76
221 905,32
27 566 452,29
1999
13 025 113,13
11 885 479,12
5 496 144,68
193 162,59
18 580 942,06
1 211 975,20
50 392 816,78
2000
9 472 914,30
8 748 331,16
5 601 928,08
648 258,44
11 496 657,37
787 112,53
36 755 201,88
2001
7 661 016,28
0
735 689,69
1 121 848,94
2 891 108,02
287 509,69
18 763 119,48
2002
6 568 162,59
0
3 686 121,77
37 869,61
3 623 285,33
783 323,81
14 698 762,81
2. Argumentele Comisiei în contextul deschiderii procedurii de investigație
(30)
Comisia a inițiat procedura de investigație prevăzută la articolul 88 alineatul (2) din tratat întrucât avea îndoieli cu privire la compatibilitatea acestor ajutoare cu piața comună și considera, la o primă vedere, că acestea trebuiau catalogate drept ajutoare de funcționare. Mai mult, aceste măsuri păreau să interfereze în mod serios cu mecanismele organizării comune a pieței în sectorul fructelor și legumelor.
III. OBSERVAȚIILE PREZENTATE DE PĂRȚILE TERȚE
(31)
Reclamantul nu a transmis observații în cadrul procedurii formale de investigație.
(32)
FEDECOM a transmis un document care prezintă structura și modalitățile de finanțare a acestor comitete, precum și rolul jucat de acestea din urmă în cadrul „planurilor de urgență”.
(33)
Franța nu a contestat veridicitatea explicațiilor.
(34)
Pe baza informațiilor furnizate (care figurează în secțiunile 1 și 3 din documentul menționat la punctul 32), FEDECOM susține următoarele:
(35)
Comitetele economice agricole nu au beneficiat de sumele alocate în cadrul „planurilor de urgență”. Acestea s-au limitat să primească fondurile și să le distribuie ulterior destinatarilor (organizațiilor de producători și, prin intermediul acestora din urmă, producătorilor membri).
(36)
Plata „contribuției profesionale” era voluntară pentru organizațiile de producători, principiul acesteia fiind supus aprobării secțiunilor naționale competente, care s-au pronunțat conform unei proceduri democratice. Niciun text nu obliga organizațiile de producători să solicite un ajutor comunitar. În consecință, conform FEDECOM, contribuțiile profesionale nu pot fi considerate ca fiind resurse de stat, având în vedere caracterul lor privat și voluntar.
(37)
Conform FEDECOM, măsurile instituite în cadrul „planurilor de urgență” nu reprezintă ajutoare de stat în sensul articolului 87 alineatul (1) din tratat, având în vedere că, în acest caz, nu este îndeplinit criteriul de finanțare din resurse de stat.
IV. OBSERVAȚIILE PREZENTATE DE FRANȚA
(38)
Prin scrisoarea din 4 octombrie 2005, Franța și-a prezentat observațiile cu privire la decizia Comisiei de a iniția procedura prevăzută la articolul 88 alineatul (2) din tratat în ceea ce privește ajutoarele nenotificate.
(39)
Franța nu a adus precizări cu privire la natura exactă a măsurilor finanțate în cadrul „planurilor de urgență” și nu a contestat nici analiza preliminară a Comisiei privind incompatibilitatea acestor ajutoare cu piața comună din perspectiva legislației comunitare.
(40)
Cu toate acestea, în ceea ce privește caracterul contribuțiilor profesionale plătite pentru finanțarea „planurilor de urgență”, Franța a precizat că aceste contribuții constituie contribuția sectoarelor în cauză la acțiunile finanțate în cadrul „planurilor de urgență” și nu beneficiază de extinderea normelor prevăzută la articolul 18 din Regulamentul (CE) nr. 2200/96 privind organizarea comună a pieței în sectorul fructelor și legumelor. Conform autorităților franceze, este vorba despre contribuții voluntare neextinse de autoritățile publice și de care comitetele economice se puteau folosi în mod liber. Acestea nu aveau caracter obligatoriu. Franța a conchis că aceste contribuții nu pot fi considerate resurse de stat în sensul articolului 87 alineatul (1) din Tratatul CE.
(41)
Franța a furnizat un tabel cu fondurile alocate „planurilor de urgență” extrase din bugetul ONIFLHOR pentru anii 1994-2002, defalcate pe sector de producție și măsură (a se vedea mai sus). Aceste sume nu includ „contribuțiile profesionale” plătite de către sector. Prin scrisoarea din 28 decembrie 2005 Comisiei i-a fost prezentată o rectificare la acest tabel în ceea ce privește anul 2002.
V. EVALUARE
(42)
Comisia constată că articolele 92, 93 și 94 din tratat (devenite articolele 87, 88 și 89) se aplică producției de și comerțului cu fructe și legume, în temeiul articolului 31 din Regulamentul (CEE) nr. 1035/72 al Consiliului din 18 mai 1972 privind organizarea comună a pieței în sectorul fructelor și legumelor (9) și al articolului 43 din Regulamentul (CE) nr. 2200/96, aplicabile la momentul acordării ajutoarelor.
1. Existența unui ajutor în sensul articolului 87 alineatul (1) din tratat
(43)
În conformitate cu articolul 87 alineatul (1) din tratat, cu excepția derogărilor prevăzute de tratat, sunt incompatibile cu piața comună, în măsura în care afectează schimburile comerciale dintre statele membre, ajutoarele acordate de statele membre sau prin intermediul resurselor de stat, sub orice formă, care denaturează sau amenință să denatureze concurența prin favorizarea anumitor întreprinderi sau sectoare de producție.
(44)
Pentru ca o măsură să se înscrie în câmpul de aplicare al articolului 87 alineatul (1) din tratat, trebuie îndeplinite cumulativ următoarele patru condiții: 1) măsura trebuie să fie finanțată de stat sau prin intermediul resurselor de stat și să fie în responsabilitatea statului; 2) aceasta trebuie să se adreseze în mod selectiv anumitor întreprinderi sau sectoare de producție; 3) aceasta trebuie să ofere un beneficiu economic întreprinderilor beneficiare, 4) măsura trebuie să afecteze schimburile comerciale intracomunitare și să denatureze sau să amenințe să denatureze concurența.
(45)
În primul rând, trebuie constatat faptul că de măsurile întreprinse în cadrul „planurilor de urgență” au beneficiat în mod exclusiv (selectiv) producătorii de fructe și legume din departamentele franceze în cauză.
(46)
În ceea ce privește definirea beneficiarilor, trebuie să se țină cont de efectele ajutoarelor pentru a determina beneficiarii acestora. Beneficiarii ajutoarelor sunt cei care s-au bucurat efectiv de acestea (10) și care au constatat îmbunătățirea poziției lor concurențiale în urma acordării ajutorului.
(47)
În cazul de față, din însăși natura acțiunilor întreprinse în cadrul „planurilor de urgență” (a se vedea punctul 17 și punctele următoare din prezenta decizie) reiese că aceste ajutoare erau menite să faciliteze desfacerea produselor franceze, permițând producătorilor să beneficieze de un preț de vânzare (sau de o remunerație aferentă vânzării) superior costului real oferit de cumpărătorul mărfurilor. Rezultă deci că producătorii sunt beneficiarii finali ai acestor ajutoare.
(48)
Cu toate acestea, din explicațiile oferite de FEDECOM și necontestate de autoritățile franceze rezultă, de asemenea, că fondurile utilizate în cadrul planurilor de urgență au fost în primă fază distribuite de către comitetele economice agricole între organizațiile de producători care au aderat la inițiativa planurilor de urgență și au achitat contribuțiile profesionale, beneficiul acestor ajutoare fiind ulterior transferat producătorilor de către organizațiile profesionale.
(49)
Comisia remarcă însă faptul că organizațiile de producători pot exista sub diferite forme juridice în virtutea articolului L 551-1 din Codul rural, care corespund unor relații de afaceri mai mult sau mai puțin strânse între membrii acestor organizații. De asemenea, nu poate fi exclusă posibilitatea ca, în anumite cazuri excepționale, ajutoarele să nu fi fost transferate membrilor de către organizația de producători, astfel încât, în aceste cazuri foarte speciale, beneficiarul final al ajutorului ar fi organizația de producători.
(50)
În al doilea rând, producătorii în cauză au beneficiat de un avantaj economic sub forma finanțării diferitor acțiuni de sprijinire a pieței. Acest avantaj le-a îmbunătățit poziția concurențială. Conform jurisprudenței constante a Curții de Justiție, îmbunătățirea poziției concurențiale a unei întreprinderi rezultată dintr-un ajutor de stat indică, în general, o denaturare a concurenței în raport cu de alte întreprinderi care nu beneficiază de același sprijin (11).
(51)
În al treilea rând, în momentul acordării ajutoarelor, sectorul fructelor și legumelor era complet deschis concurenței și se caracteriza prin schimburi comerciale intracomunitare intense (12). Existența unei organizații comune a pieței în acest sector dovedește, de altfel, importanța schimburilor comerciale intracomunitare de fructe și legume, precum și dorința de a asigura condiții de concurență nedenaturate pe piața comună. Măsurile în cauză, care vizau influențarea prețurilor și a cantităților introduse pe piață puteau, astfel, să afecteze schimburile comerciale și să denatureze concurența. În ceea ce privește măsurile care vizează piețele extracomunitare, jurisprudența Curții prevede că, ținând cont de interdependența piețelor pe care operează producătorii comunitari, nu poate fi exclusă posibilitate ca un ajutor să denatureze concurența intracomunitară prin consolidarea poziției concurențiale a operatorilor, chiar dacă ajutorul este în beneficiul produselor destinate exportului în afara Comunității (13). Criteriile privind afectarea schimburilor comerciale și denaturarea concurenței sunt, astfel, pe deplin îndeplinite.
(52)
În al patrulea rând, în ceea ce privește criteriul finanțării de către stat prin intermediul unor resurse de stat, se recomandă efectuarea unei analize detaliate care să se concentreze, printre altele, asupra argumentelor statului francez și ale FEDECOM în ceea ce privește natura de resurse de stat a contribuțiilor sectorului.
(53)
Conform jurisprudenței Curții, pentru ca un beneficiu să poată fi calificat drept ajutor de stat, acesta trebuie, în primul rând, să fie acordat direct sau indirect prin intermediul resurselor de stat și, în al doilea rând, să fie de responsabilitatea statului (14).
(54)
Comisia constată că ONIFLHOR este un organism public. În consecință, contribuțiile financiare ale ONIFLHOR la „planurile de urgență” reprezintă în mod evident resurse de stat. În plus, măsurile întreprinse în cadrul acestor planuri sunt imputabile statului, întrucât ONIFLHOR este cea care, pentru fiecare situație de urgență, stabilea măsurile necesare, încredința secțiunii naționale competente punerea în aplicare a acestor măsuri și hotăra sumele alocate, precum și valoarea cotizațiilor sectorului.
(55)
Conform jurisprudenței Curții (15), Comisia estimează că o măsură imputabilă statului chiar dacă este finanțată parțial prin contribuții percepute întreprinderilor în cauză nu își poate pierde statutul de ajutor de stat, având în vedere că acesta depinde de normele și efectele sistemului. Caracterul obligatoriu sau voluntar al acestor contribuții nu joacă niciun rol în aplicarea acestui principiu. Prin urmare, declarația FEDECOM conform căreia măsurile puse în aplicare în cadrul „planurilor de urgență” nu ar fi ajutoare, dat fiind caracterul privat al contribuțiilor sectorului, trebuie respinsă.
(56)
Comisia poate, așadar, să constate că măsurile întreprinse în cadrul „planurilor de urgență” erau finanțate de stat sau prin intermediul resurselor de stat și erau imputabile statului.
(57)
Cu toate acestea, Comisia a ținut să verifice că eventuala aplicabilitate, în cazul de față, a jurisprudenței recente a Curții în ceea ce privește resursele de stat nu ar pune din nou în discuție acest raționament. În acest sens, se recomandă să se amintească pe scurt considerentele principale ale Curții în cauza Pearle (16). În hotărârea sa, Curtea menționează că venitul provenind din cotizații obligatorii pentru toate întreprinderile dintr-un sector de activitate, colectate de către un organism public intermediar, nu poate fi considerat resursă de stat în cazul în care sunt îndeplinite cumulativ următoarele patru condiții: (a) acțiunile finanțate prin cotizațiile obligatorii sunt stabilite de sectorul în cauză; (b) finanțarea provine în proporție de 100 % din cotizațiile întreprinderilor din sector; (c) cotizațiile sunt alocate în mod obligatoriu finanțării măsurii, fără ca statul să poată interveni prin stabilirea sau modificarea utilizării acestor resurse; (d) părțile care plătesc cotizațiile sunt și beneficiarii măsurii.
(58)
În cazul de față, finanțarea nu provine integral din cotizațiile întreprinderilor din sector. În mod evident, criteriile Pearle nu sunt îndeplinite. Cu toate acestea, trebuie remarcat faptul că, în hotărârea privind cauza Pearle, Curtea s-a pronunțat pe baza unei alte situații de fapt și într-un alt scop. Curtea a dorit în mod special să identifice criterii care să permită stabilirea împrejurărilor în care rolul jucat de stat elaborarea unei măsuri finanțate integral de sectorul beneficiar este atât de marginal încât se consideră că respectiva măsură nu îndeplinește toate criteriile articolului 87 alineatul (1) din tratat.
(59)
În cazul dat, rolul statului este, în mod evident, unul principal în toate etapele punerii în aplicare a planurilor (de la alegerea măsurilor până la cofinanțarea acestora). Așadar, cele două situații (cazul de față și cazul din hotărârea Pearle) sunt greu de comparat.
(60)
În plus, Tribunalul de Primă Instanță s-a pronunțat recent cu privire la rolul notoriu pe care statul francez l-a jucat în cadrul unui alt sistem de ajutoare în sectorul agricol și care a determinat Tribunalul să considere că veniturile provenind dintr-o cotizație sectorială constituie resurse de stat, printre altele deoarece acestea au necesitat adoptarea unui act al autorității publice pentru a produce efecte (17).
(61)
În speță, alegerea principală pe care trebuiau să o facă organizațiile de producători era aceea de a adera sau nu la inițiativa statului. Din nou, dacă se hotărau să nu se alăture acesteia, producătorii în cauză nu mai beneficiau de fondurile alocate planurilor de urgență de către ONIFLHOR, ceea ce reprezenta un motiv serios pentru a adera la această inițiativă.
(62)
Având în vedere considerentele prezentate mai sus, Comisia consideră că o analiză din perspectiva celor patru criterii prevăzute la articolul 87 alineatul (1) din tratat permite stabilirea în mod incontestabil a naturii de ajutoare de stat a măsurilor legate de „planurile de urgență”.
2. Ilegalitatea ajutoarelor
(63)
Comisia ia notă de faptul că autoritățile franceze nu i-au notificat acesteia măsurile de instituire a ajutoarelor în cauză, după cum se prevede în articolul 88 alineatul (3) din tratat. Măsurile reprezintă, așadar, ajutoare ilegale în sensul articolului 1 litera (f) din Regulamentul (CE) nr. 659/1999 al Consiliului din 22 martie 1999 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 93 din Tratatul CE (18).
(64)
Este important de remarcat faptul că analiza Comisiei nu se referă în acest caz decât la perioada începând din 31 iulie 1992 până în prezent, în temeiul articolului 15 din Regulamentul (CE) nr. 659/1999, conform căruia termenul de prescripție în ceea ce privește recuperarea ajutoarelor este de 10 ani. În cazul în care Comisia ar conchide că ajutoarele ilegale în cauză sunt incompatibile, ea nu ar putea dispune recuperarea acestora pentru perioada prescrisă. Termenul de prescripție poate fi întrerupt de orice măsură adoptată de Comisie în ceea ce privește ajutorul ilegal. În situația de față, termenul de prescripție a fost întrerupt de scrisoarea Comisiei din 31 iulie 2002 adresată Franței. Prin urmare, Comisia nu a luat în considerare perioada anterioară datei de 31 iulie 1992.
3. Evaluarea compatibilității ajutoarelor
(65)
Articolul 87 din tratat admite excepții de la principiul general de incompatibilitate a ajutoarelor de stat cu tratatul.
(66)
În primul rând, Comisia remarcă faptul că autoritățile franceze nu au înaintat niciun argument care să demonstreze compatibilitatea cu piața comună a ajutoarelor analizate.
(67)
În al doilea rând, trebuie remarcat faptul că, în mod evident, unele dintre derogările prevăzute în tratat nu se aplică în acest caz, în special cele prevăzute la articolul 87 alineatul (2) care se referă la ajutoarele cu caracter social, la ajutoarele destinate reparării daunelor provocate de calamități naturale, precum și la ajutoarele privind reunificarea Germaniei. Acest lucru este valabil și pentru derogările prevăzute la articolul 87 alineatul (3) literele (a), (b) și (d) din tratat, având în vedere că ajutoarele respective nu erau menite nici să favorizeze dezvoltarea economică a unei regiuni în care nivelul de trai este anormal de scăzut sau în există un grad de ocupare a forței de muncă extrem de scăzut, nici să promoveze realizarea unui proiect important de interes european comun sau să remedieze o perturbare gravă a economiei statului, nici să promoveze cultura sau conservarea patrimoniului.
(68)
Singura derogare care s-ar putea aplica în acest caz este cea prevăzută la articolul 87 alineatul (3) litera (c) din tratat, care prevede că pot fi considerate compatibile cu piața comună ajutoarele destinate să faciliteze dezvoltarea anumitor activități sau a anumitor sectoare economice atunci când acestea nu aduc modificări schimburilor comerciale într-o măsură care contravine interesului comun. Pentru a putea beneficia de derogarea menționată la litera respectivă, ajutoarele trebuie să fie conforme cu normele comunitare aplicabile ajutoarelor de stat.
3.1. Stabilirea orientărilor aplicabile ajutoarelor ilegale
(69)
Conform Comunicării Comisiei privind stabilirea regulilor aplicabile pentru evaluarea ajutorului de stat ilegal (19), orice ajutor ilegal în sensul articolului 1 litera (f) din Regulamentul (CE) nr. 659/1999 trebuie evaluat în conformitate cu textele în vigoare la data acordării ajutorului.
(70)
Astfel, ajutoarele acordate în perioada 1 ianuarie 2000 - 31 decembrie 2002 (dată la care a încetat plata ajutoarelor) trebuie evaluate din perspectiva normelor conținute în orientările privind ajutoarele de stat în sectorul agricol (20). În schimb, orice ajutor acordat anterior acestei date trebuie evaluat în conformitate cu dispozițiile și practicile aplicabile înainte de 1 ianuarie 2000.
3.2. Incompatibilitatea ajutoarelor
(71)
Conform informațiilor deținute de Comisie, „planurile de urgență” prevăd măsuri menite să facă față unor situații de criză determinate de o ofertă excedentară de produse franceze pe piața comunitară, în special prin subvenționarea prețurilor de vânzare, oferirea de subvenții pentru depozitarea sau distrugerea unei părți a recoltei, precum și prin acordarea de stimulente financiare pentru prelucrarea produselor proaspete. Pe piețele din afara Uniunii Europene, subvențiile la export ar fi contribuit, de asemenea, la desfacerea produselor franceze în exces și ar fi putut consolida poziția concurențială a operatorilor. Se pare că aceste ajutoare au fost acordate pe baza prețului și a cantității produse.
(72)
Aceste ajutoare nu sunt prevăzute nici de orientările susmenționate, nici de alte norme comunitare în acest domeniu. Ele constituie, în mod evident, ajutoare de funcționare al căror scop îl reprezintă facilitarea desfacerii produselor franceze prin influențarea prețului de vânzare sau a cantităților disponibile pe piețe. Intervențiile de acest fel sunt strict interzise de normele comunitare în domeniul ajutoarelor de stat.
(73)
De asemenea, trebuie amintit că, după cum s-au pronunțat Curtea de Justiție și Tribunalul de Primă Instanță, ajutoarele de funcționare, adică ajutoarele destinate să acopere costurile pe care, în mod normal, întreprinderile ar trebui să le suporte în gestionarea obișnuită a activităților lor, denaturează, în principiu, concurența în măsura în care, pe de o parte, acestea nu facilitează „dezvoltarea” niciunui sector economic și, pe de altă parte, asigură beneficiarului un sprijin financiar artificial care denaturează în mod durabil concurența și afectează schimburile comerciale contrar intereselor comune (21).
(74)
În mod special, piețele agricole din Uniunea Europeană sunt reglementate în mod exhaustiv prin intermediul unor organizări comune ale piețelor (OCP). Una dintre sarcinile OCP este aceea de a asigura o concurență loială între operatorii din sectorul în cauză în interiorul Uniunii Europene. Măsurile de sprijinire a pieței, precum cele instituite și finanțate de Franța, bazate pe prețuri și pe cantități produse, contrazic obiectivele organizării comune a pieței în sectorul fructelor și legumelor și afectează în mod serios funcționarea acesteia. În acest caz, OCP vizată este organizarea comună a pieței în sectorul fructelor și legumelor, care se întemeiază, pentru perioada 1992-2002, pe Regulamentele (CEE) nr. 1035/72 și (CE) nr. 2200/96.
(75)
După cum a subliniat în repetate rânduri Curtea de Justiție (22), orice intervenție a unui stat membru în mecanismele de piață, cu excepția celor prevăzute în mod special într-un regulament comunitar, riscă să afecteze funcționarea organizărilor comune ale piețelor și să creeze beneficii nejustificate pentru anumite grupuri economice din Comunitate. În jurisprudența cea mai recentă (23), Curtea a reamintit faptul că în sectoarele reglementate de o organizare comună, mai ales dacă această organizare este constituită în baza unui sistem comun de stabilire a prețurilor, statele membre nu mai pot interveni, prin dispoziții naționale adoptate unilateral, în mecanismul stabilirii prețurilor reglementate, în aceeași etapă de producție, de organizarea comună.
(76)
Trebuie relevat faptul că mecanismele naționale de sprijinire a prețurilor, precum cele din cazul de față, compromit sistemul comun de stabilire a prețurilor și, la nivel general, finalitatea mecanismelor create prin regulamentele comunitare privind organizarea comună a piețelor, chiar și atunci când au drept scop facilitarea desfacerii produselor naționale pe piețele terțe. În fapt, aceste regulamente au efecte și asupra desfacerii de produse comunitare pe piețele terțe, armonizând în această privință condițiile de concurență între producătorii comunitari.
(77)
În lumina considerentelor expuse mai sus, Comisia conchide că măsurile de ajutor prezentate nu pot beneficia de nicio derogare prevăzută în tratat, în sensul că acestea denaturează concurența și nu sunt justificate din perspectiva interesului comun.
VI. CONCLUZII
(78)
Ajutoarele de stat pe care Franța le-a pus în aplicare sub forma unor „planuri de urgență” în favoarea producătorilor francezi de fructe și legume în perioada 1992-2002 sunt incompatibile cu piața comună.
(79)
Comisia regretă faptul că Franța a pus în aplicare ajutoarele menționate prin încălcarea articolului 88 alineatul (3) din tratat.
(80)
În cazul incompatibilității ajutoarelor ilegale cu piața comună, în conformitate cu articolul 14 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 659/1999 Comisia decide ca statul membru în cauză să ia toate măsurile necesare pentru recuperarea ajutorului de la beneficiar. Această rambursare este necesară pentru restabilirea situației anterioare prin eliminarea tuturor avantajelor financiare de care beneficiarul ajutorului acordat ilegal s-a putut bucura în mod nejustificat de la data acordării acestui ajutor.
VII. PROCEDURA de recuperare
(81)
După cum se menționează la punctul 64, articolul 15 din Regulamentul (CE) nr. 659/1999 prevede că prerogativele Comisiei în ceea ce privește recuperarea ajutorului sunt supuse unui termen de prescripție de 10 ani. Termenul de prescripție începe la data acordării ajutorului ilegal către beneficiar, fie ca ajutor individual, fie ca ajutor în cadrul unui sistem de ajutoare. Însă orice măsură adoptată de Comisie sau, la solicitarea acesteia, de către un stat membru cu privire la ajutorul ilegal întrerupe termenul de prescripție, acesta începând să curgă din nou după fiecare întrerupere. Dat fiind faptul că prima acțiune a Comisiei a avut loc la data de 31 iulie 2002, în cazul de față, Comisia nu poate recupera niciun ajutor de dinainte de 31 iulie 1992.
(82)
Ratele dobânzii aplicabile recuperării ajutoarelor considerate a fi incompatibile, precum și normele de aplicare a acestor rate sunt specificate în capitolul V din Regulamentul (CE) nr. 794/2004 al Comisiei din 21 aprilie 2004 de punere în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 659/1999 al Consiliului de stabilire a normelor de aplicare a articolului 93 din Tratatul CE (24), astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 271/2008 al Comisiei (25).
(83)
Ajutoarele trebuie rambursate în conformitate cu procedurile prevăzute de legislația franceză, cu condiția ca acestea să permită executarea imediată și efectivă a prezentei decizii.
(84)
Ajutoarele trebuie recuperate de la beneficiarii ajutorului. După cum se indică mai sus, beneficiarii finali ai ajutorului sunt, în principiu, producătorii care fac parte din organizații profesionale care au participat la planurile de urgență. Cu toate acestea, în cazuri excepționale, este posibil ca ajutorele să nu le fi fost transferate de către organizația de producători. Recuperarea trebuie așadar să se facă de la producători, cu excepția cazului în care statul membru poate demonstra că ajutorul nu a fost transferat de către organizația de producători, caz în care recuperarea se efectuează de la aceasta din urmă.
(85)
În ceea ce privește cuantificarea ajutorului, conform jurisprudenței Comisia nu este obligată să cuantifice cu exactitate ajutorul care trebuie recuperat (26). În speță, din însăși natura acțiunilor întreprinse în cadrul „planurilor de urgență” (a se vedea în special punctul 17 și punctele următoare din prezenta decizie) reiese că, în esență, acestea constau în posibilitatea producătorilor de a beneficia de un preț de vânzare (sau o remunerație aferentă vânzării) superior costului real plătit de cumpărătorul mărfurilor. Suma care trebuie recuperată este, prin urmare, diferența dintre aceste două sume. În cazul ajutoarelor pentru distrugerea unei părți a recoltei, suma care trebuie recuperată reprezintă valoarea totală a sumelor acordate în schimbul acestei distrugeri. În anumite cazuri, în special în cazul specific al acțiunilor de depozitare temporară a produselor, acțiunile realizate au constat, de asemenea, în scutirea beneficiarilor de costurile pe care ar fi trebuit, în mod normal, să le suporte (în special, costurile de depozitare). Valoarea ajutorului corespunde deci costurilor de care au fost scutiți beneficiarii ajutorului.
(86)
În temeiul obligațiilor sale comunitare, Franței îi revine sarcina de a dispune recuperarea sumelor în cauză. În cazul în care întâmpină dificultăți neprevăzute în procesul de recuperare, trebuie reamintit că Franța poate supune aceste probleme examinării de către Comisie. Într-un astfel de caz, Comisia și statul membru trebuie să conlucreze cu bună credință, în conformitate cu obligația de cooperare loială prevăzută în special la articolul 10 CE, pentru depășirea acestor dificultăți, cu respectarea deplină a prevederilor tratatului și, în special, a celor privind ajutoarele de stat,
ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:
Articolul 1
Ajutoarele de stat acordate producătorilor de fructe și legume în cadrul „planurilor de urgență” pe care Franța le-a pus în aplicare în mod ilegal în perioada 1992-2002, încălcând articolul 83 alineatul (3) din tratat, sunt incompatibile cu piața comună.
Articolul 2
(1) Franța adoptă măsurile necesare pentru a recupera ajutoarele incompatibile menționate la articolul 1 de la beneficiarii acestora.
(2) Ajutoarele de recuperat cuprind dobânzile care curg de la data la care acestea au fost puse la dispoziția beneficiarilor până la data recuperării lor.
(3) Dobânzile se calculează pe o bază compusă în conformitate cu dispozițiile capitolului V din Regulamentul (CE) nr. 794/2004.
(4) Recuperarea se efectuează imediat conform procedurilor de drept național, cu condiția ca acestea să permită executarea imediată și efectivă a prezentei decizii.
Articolul 3
(1) Recuperarea ajutoarelor menționate la articolul 1 este imediată și efectivă.
(2) Franța asigură punerea în aplicare a prezentei decizii în termen de patru luni de la data notificării acesteia.
Articolul 4
(1) În termen de două luni de la data notificării prezentei decizii, Franța prezintă Comisiei următoarele informații:
(a)
lista beneficiarilor care au primit un ajutor în cadrul sistemului menționat la articolul 1 și valoarea totală a ajutorului primit de fiecare dintre aceștia;
(b)
valoarea totală (suma de bază și dobânzile de recuperare) de recuperat de la beneficiari;
(c)
o descriere detaliată a măsurilor deja adoptate și a celor planificate pentru a se conforma prezentei decizii;
(d)
documente care să demonstreze că beneficiarii au fost somați să ramburseze ajutorul.
(2) Franța informează Comisia cu privire la progresele înregistrate ca urmare a măsurilor naționale adoptate în vederea aplicării prezentei decizii până la finalizarea recuperării ajutoarelor menționate la articolul 1.
(3) După perioada de două luni menționată la alineatul (1), Franța prezintă, la solicitarea Comisiei, un raport privind măsurile deja adoptate și planificate pentru a se conforma prezentei decizii. Raportul furnizează, de asemenea, informații detaliate privind valoarea ajutoarelor și dobânzile de recuperare deja recuperate de la beneficiari.
Articolul 5
Prezenta decizie se adresează Republicii Franceze.
Adoptată la Bruxelles, 28 ianuarie 2009.