DIRECTIVA 2008/68/CE A PARLAMENTULUI EUROPEAN ȘI A CONSILIULUI
din 24 septembrie 2008
privind transportul interior de mărfuri periculoase
(Text cu relevanță pentru SEE)
PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolul 71,
având în vedere propunerea Comisiei,
având în vedere avizul Comitetului Economic și Social European (1),
după consultarea Comitetului Regiunilor,
hotărând în conformitate cu procedura stabilită la articolul 251 din tratat (2),
întrucât:
(1)
Transportul rutier, feroviar sau pe căi navigabile interioare al mărfurilor periculoase prezintă un risc considerabil de accidente. Ar trebui luate măsuri pentru a se asigura realizarea acestui transport în cele mai bune condiții de siguranță posibile.
(2)
S-au stabilit reguli uniforme în ceea ce privește transportul rutier și feroviar al mărfurilor periculoase prin Directiva 94/55/CE a Consiliului din 21 noiembrie 1994 de apropiere a legislațiilor statelor membre privind transportul rutier de mărfuri periculoase (3), și, respectiv, prin Directiva 96/49/CE a Consiliului din 23 iulie 1996 de apropiere a legislațiilor statelor membre privind transportul feroviar de mărfuri periculoase (4).
(3)
Pentru a stabili un regim comun care să acopere toate aspectele transportului interior de mărfuri periculoase, Directivele 94/55/CE și 96/49/CE ar trebui înlocuite cu o singură directivă care să adopte, de asemenea, dispoziții privind căile navigabile interioare.
(4)
Majoritatea statelor membre sunt părți contractante la Acordul european referitor la transportul rutier internațional al mărfurilor periculoase („ADR”), li se aplică Regulamentul privind transportul internațional feroviar al mărfurilor periculoase („RID”) și, în măsura în care este relevant, sunt părți contractante la Acordul european privind transportul internațional al mărfurilor periculoase pe căi navigabile interioare („ADN”).
(5)
ADR, RID și ADN stabilesc norme uniforme pentru transportul internațional în condiții de siguranță al mărfurilor periculoase. Aceste reguli ar trebui, de asemenea, extinse la transportul național pentru a se armoniza în întreaga Comunitate condițiile în care sunt transportate mărfurile periculoase și pentru a asigura funcționarea adecvată a pieței comune în domeniul transporturilor.
(6)
Prezenta directivă nu ar trebui să se aplice în cazul transportului de mărfuri periculoase în anumite circumstanțe excepționale legate de natura vehiculelor sau a navelor implicate, sau de natura limitată a transportului efectuat.
(7)
Dispozițiile prezentei directive nu ar trebui să se aplice nici transportului de mărfuri periculoase, aflate sub răspunderea sau supravegherea directă și fizică a forțelor armate. Transportul de mărfuri periculoase efectuat de contractanți comerciali care lucrează pentru forțele armate ar trebui totuși să intre în sfera de aplicare a prezentei directive, exceptând cazul în care obligațiile contractuale ale acestora sunt îndeplinite sub răspunderea sau supravegherea directă și fizică a forțelor armate.
(8)
Un stat membru care nu are un sistem feroviar și nici perspective imediate de a avea un astfel de sistem ar fi supus unei obligații disproporționate și inutile în cazul în care ar trebui să transpună și să pună în aplicare dispozițiile prezentei directive în ceea ce privește transportul feroviar. În consecință, un astfel de stat membru ar trebui să fie scutit, atât timp cât nu are un sistem feroviar, de obligația de a transpune și de a pune în aplicare prezenta directivă în ceea ce privește transportul feroviar.
(9)
Fiecare stat membru ar trebui să își păstreze dreptul de a fi scutit de la aplicarea acestei directive în ceea ce privește transportul de mărfuri periculoase pe căi navigabile interioare, în cazul în care aceste căi navigabile interioare de pe teritoriul respectivului stat membru nu sunt legate prin căi navigabile interioare de căile navigabile ale altor state membre, sau în cazul în care nu se transportă mărfuri periculoase pe aceste căi.
(10)
Fără a aduce atingere dreptului comunitar și dispozițiilor din anexa I secțiunea I.1 (1.9), din anexa II secțiunea II.1 (1.9) și din anexa III secțiunea III.1 (1.9), statele membre ar trebui, din motive de siguranță a transportului, să poată menține sau adopta dispoziții în domenii care nu sunt reglementate de prezenta directivă. Aceste dispoziții ar trebui să fie clare și specifice.
(11)
Fiecare stat membru ar trebui să-și păstreze dreptul de a reglementa sau interzice transportul de mărfuri periculoase pe teritoriul propriu, din alte motive decât cele care țin de siguranță, cum ar fi din motive de securitate națională sau de protecție a mediului.
(12)
Utilizarea mijloacelor de transport înmatriculate în țări terțe ar trebui să fie permisă pentru efectuarea de transporturi internaționale de mărfuri periculoase pe teritoriul statelor membre cu condiția respectării dispozițiilor relevante ale ADR, RID sau ADN și ale prezentei directive.
(13)
Fiecare stat membru ar trebui să aibă dreptul de a aplica norme mai stricte pentru operațiunile de transport național efectuate prin utilizarea de mijloace de transport înmatriculate sau puse în circulație pe teritoriul acestuia.
(14)
Armonizarea condițiilor aplicabile transportului național de mărfuri periculoase nu ar trebui să împiedice luarea în considerare a circumstanțelor naționale specifice. Din acest motiv, prezenta directivă ar trebui să asigure posibilitatea statelor membre de a acorda unele derogări în anumite condiții specificate. Astfel de derogări ar trebui enumerate în cadrul prezentei directive sub secțiunea „derogări naționale”.
(15)
În vederea abordării situațiilor neobișnuite și excepționale, statele membre ar trebui să aibă dreptul de a elibera autorizații individuale care să permită transportul de mărfuri periculoase pe teritoriul propriu, care, în caz contrar, ar fi interzis prin prezenta directivă.
(16)
Având în vedere nivelul de investiții necesare în acest sector, statelor membre ar trebui să li se permită să mențină, temporar, anumite dispoziții naționale specifice privind cerințele de construcție pentru mijloacele de transport sau echipamente și privind transportul efectuat prin Eurotunel. Statelor membre ar trebui să li se permită să mențină și să adopte dispoziții pentru transportul feroviar de mărfuri periculoase între statele membre și statele care sunt părți contractante la Organizația de cooperare a căilor ferate („OSJD”) până la armonizarea normelor prevăzute în anexa II la Convenția privind traficul internațional feroviar de mărfuri („SMGS”) și a dispozițiilor anexei II secțiunea II.1 din prezenta directivă și RID. În termen de zece ani de la intrarea în vigoare a prezentei directive, Comisia ar trebui să evalueze consecințele acestor dispoziții și, dacă este necesar, să prezinte propuneri adecvate. Astfel de dispoziții ar trebui enumerate în cadrul prezentei directive sub secțiunea „dispoziții tranzitorii suplimentare”.
(17)
Este necesar să existe posibilitatea de adaptare rapidă a anexelor la prezenta directivă la progresele științifice și tehnice, inclusiv la dezvoltarea noilor tehnologii de localizare și urmărire, în special pentru a fi luate în considerare noile dispoziții cuprinse în ADR, RID și ADN. Amendamentele la ADR, RID și ADN și adaptările corespunzătoare ale anexelor ar trebui să intre în vigoare în același timp. Comisia ar trebui să ofere statelor membre sprijin financiar, după caz, pentru traducerea ADR, RID și ADN și a tuturor modificărilor la acestea în limbile oficiale ale acestora.
(18)
Măsurile necesare pentru punerea în aplicare a acestei directive ar trebui adoptate în conformitate cu Decizia 1999/468/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 de stabilire a normelor privind exercitarea competențelor de executare conferite Comisiei (5).
(19)
În special, Comisia ar trebui să fie împuternicită să adapteze anexele la prezenta directivă la progresele științifice și tehnice. Deoarece măsurile respective au un domeniu general de aplicare și sunt destinate să modifice elemente neesențiale ale prezentei directive, printre altele, prin completarea acesteia cu noi elemente neesențiale, acestea trebuie adoptate în conformitate cu procedura de reglementare cu control prevăzută la articolul 5a din Decizia 1999/468/CE.
(20)
De asemenea, Comisia ar trebui să aibă posibilitatea de a revizui listele de derogări naționale și de a decide în ceea ce privește aplicarea și punerea în aplicare a măsurilor de urgență în caz de accident sau incident.
(21)
Din motive de eficiență, termenele care se aplică în mod normal în contextul procedurii de reglementare cu control ar trebui reduse pentru a adopta adaptările anexelor la progresele științifice și tehnologice.
(22)
Deoarece obiectivele prezentei directive, și anume asigurarea unei aplicări uniforme a normelor de siguranță armonizate în întreaga Comunitate și a unui nivel ridicat de siguranță pentru operațiunile de transport intern și internațional, nu pot fi realizate în mod satisfăcător de statele membre și, având în vedere sfera și efectele acestei directive, pot fi realizate mai bine la nivelul Comunității, aceasta poate adopta măsuri, în conformitate cu principiul subsidiarității, astfel cum este prevăzut la articolul 5 din tratat. În conformitate cu principiul proporționalității, astfel cum este enunțat în respectivul articol, prezenta directivă nu depășește ceea ce este necesar pentru atingerea acestor obiective.
(23)
Dispozițiile prezentei directive nu aduc atingere angajamentelor luate de Comunitate și de statele membre ale acesteia, în conformitate cu obiectivele stabilite la Conferința Organizației Națiunilor Unite pentru Mediu și Dezvoltare (UNCED) de la Rio de Janeiro din iunie 1992, de a face eforturi în vederea armonizării sistemelor de clasificare a substanțelor periculoase.
(24)
Dispozițiile prezentei directive nu aduc atingere legislației comunitare care reglementează condițiile de siguranță în care ar trebui transportați agenții biologici și organismele modificate genetic, reglementate prin Directiva 90/219/CEE a Consiliului din 23 aprilie 1990 privind utilizarea în condiții de izolare a microorganismelor modificate genetic (6), Directiva 2001/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 12 martie 2001 privind diseminarea deliberată în mediu a organismelor modificate genetic (7) și Directiva 2000/54/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 18 septembrie 2000 privind protecția lucrătorilor împotriva riscurilor legate de expunerea la agenți biologici la locul de muncă (8).
(25)
Dispozițiile prezentei directive nu aduc atingere aplicării altor dispoziții comunitare din domeniul securității și sănătății la locul de muncă și protecției mediului. În special, acestea nu aduc atingere Directivei-cadru privind securitatea și sănătatea la locul de muncă, respectiv Directiva 89/391/CEE a Consiliului din 12 iunie 1989 privind punerea în aplicare de măsuri pentru promovarea îmbunătățirii securității și sănătății lucrătorilor la locul de muncă (9), și directivelor conexe acesteia.
(26)
Directiva 2006/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 12 decembrie 2006 de stabilire a condițiilor tehnice pentru navele de navigație interioară (10) prevede faptul că navele care dețin un certificat eliberat în temeiul Regulamentului privind transportul substanțelor periculoase pe Rin (ADNR) pot transporta mărfuri periculoase pe teritoriul Comunității în condițiile stipulate în acel certificat. Ca și consecință a adoptării prezentei directive, Directiva 2006/87/CE ar trebui modificată în vederea eliminării acelei dispoziții.
(27)
Ar trebui să se acorde statelor membre o perioadă de tranziție de până la doi ani pentru punerea în aplicare a dispozițiilor prezentei directive în ceea ce privește transportul de mărfuri periculoase pe căile navigabile interioare, astfel încât să se asigure o perioadă de timp suficientă pentru adaptarea dispozițiilor naționale, instituirea unor cadre juridice și formarea personalului. Ar trebui să se acorde o perioadă de tranziție generală de cinci ani pentru toate certificatele de nave și de personal emise înainte de perioada de tranziție sau pe parcursul acesteia, pentru punerea în aplicare a dispozițiilor prezentei directive în ceea ce privește transportul de mărfuri periculoase pe căile navigabile interioare, cu excepția cazului în care certificatul nu prevede o perioadă de valabilitate mai scurtă.
(28)
Din aceste motive, Directivele 94/55/CE și 96/49/CE ar trebui abrogate. Pentru claritate și coerență, este de asemenea necesară abrogarea Directivei 96/35/CE a Consiliului din 3 iunie 1996 privind desemnarea și calificarea profesională a consilierilor pe probleme de siguranță a transportului rutier, feroviar și naval de mărfuri periculoase (11), a Directivei 2000/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 17 aprilie 2000 privind exigențele minime aplicabile examinării consilierilor de siguranță pentru transportul rutier, feroviar și pe căile navigabile al mărfurilor periculoase (12), a Deciziei 2005/263/CE a Comisiei din 4 martie 2005 de autorizare a statelor membre să adopte, în conformitate cu Directiva 94/55/CE, anumite derogări cu privire la transportul rutier al mărfurilor periculoase (13) și a Deciziei 2005/180/CE a Comisiei din 4 martie 2005 de autorizare a statelor membre să adopte, în conformitate cu Directiva 96/49/CE a Consiliului, anumite derogări cu privire la transportul feroviar de mărfuri periculoase (14).
(29)
În conformitate cu punctul 34 din Acordul interinstituțional privind o mai bună legiferare (15), statele membre sunt încurajate să întocmească și să facă publice, în interesul propriu și în cel al Comunității, propriile lor tabele care să ilustreze, în măsura posibilului, corespondența dintre dispozițiile prezentei directive și măsurile de transpunere,
ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
Articolul 1
Domeniul de aplicare
(1) Prezenta directivă se aplică transportului rutier, feroviar sau pe căi navigabile interioare de mărfuri periculoase în interiorul statelor membre sau între acestea, inclusiv activităților de încărcare și descărcare, transferului dinspre sau înspre alt mod de transport, precum și staționărilor impuse de circumstanțele de transport.
Nu se aplică la transportul de mărfuri periculoase:
(a)
cu vehicule, vagoane sau nave aparținând forțelor armate sau aflate sub răspunderea acestora;
(b)
cu nave maritime pe căi navigabile maritime care fac parte din căile navigabile interioare;
(c)
cu feriboturi care traversează numai căi navigabile interioare sau un port; sau
(d)
efectuat integral în perimetrul unei zone închise.
(2) Anexa II secțiunea II.1 nu se aplică statelor membre care nu au un sistem feroviar, atât timp cât un astfel de sistem nu există pe teritoriul lor.
(3) În termen de un an de la data intrării în vigoare a acestei directive, statele membre pot decide să nu aplice anexa III secțiunea III.1 pentru unul dintre următoarele motive:
(a)
nu dețin căi navigabile interioare;
(b)
căile navigabile interioare ale acestora nu sunt legate, prin căi navigabile interioare, de căile navigabile ale altor state membre; sau
(c)
nu se transportă mărfuri periculoase pe căile navigabile interioare ale acestora.
În cazul în care un stat membru decide să nu aplice dispozițiile anexei III secțiunea III.1, acesta informează Comisia cu privire la decizia sa, care, la rândul ei, informează celelalte state membre.
(4) Statele membre pot stabili cerințe specifice de siguranță pentru transportul național și internațional de mărfuri periculoase pe teritoriul lor în ceea ce privește:
(a)
transportul de mărfuri periculoase realizat cu vehicule, vagoane sau nave destinate căilor navigabile interioare, care nu face obiectul prezentei directive;
(b)
în cazuri justificate, utilizarea unor rute prestabilite, inclusiv utilizarea unor moduri de transport prestabilite;
(c)
normele speciale pentru transportul de mărfuri periculoase în trenuri de călători.
Acestea informează Comisia cu privire la astfel de dispoziții și motivarea acestora.
Comisia informează corespunzător celelalte state membre.
(5) Statele membre pot reglementa sau interzice transportul de mărfuri periculoase pe teritoriul lor, exclusiv din alte motive decât cele care țin de siguranța pe parcursul transportului.
Articolul 2
Definiții
În înțelesul prezentei directive:
1.
„ADR” înseamnă Acordul european referitor la transportul rutier internațional al mărfurilor periculoase, încheiat la Geneva la 30 septembrie 1957, cu modificări;
2.
„RID” înseamnă Regulamentul privind transportul internațional feroviar al mărfurilor periculoase, care figurează în anexa C la Convenția privind transporturile internaționale feroviare (COTIF), încheiată la Vilnius la 3 iunie 1999, astfel cum a fost modificată;
3.
„ADN” înseamnă Acordul european privind transportul internațional al mărfurilor periculoase pe căi navigabile interioare, încheiat la Geneva la 26 mai 2000, cu modificări;
4.
„vehicul” înseamnă orice fel de autovehicul destinat utilizării rutiere având cel puțin patru roți și o viteză maximă proiectată de peste 25 km/h și orice remorcă, cu excepția vehiculelor care circulă pe șine, a echipamentelor mobile și a tractoarelor agricole și forestiere, care nu se deplasează cu o viteză mai mare de 40 km/h atunci când transportă mărfuri periculoase;
5.
„vagon” înseamnă orice vehicul pe șine care nu are mijloace proprii de propulsie, care circulă pe propriile roți pe șine și se folosește pentru transportul de mărfuri;
6.
„navă” înseamnă orice navă destinată circulației pe căi navigabile interioare sau maritime.
Articolul 3
Dispoziții generale
(1) Fără a aduce atingere articolului 6, mărfurile periculoase nu se transportă în măsura în care acest lucru este interzis prin anexa I secțiunea I.1, anexa II secțiunea II.1 și anexa III secțiunea III.1.
(2) Fără a aduce atingere normelor generale privind accesul pe piață sau regulilor general aplicabile transportului de mărfuri, se autorizează transportul de mărfuri, sub rezerva respectării condițiilor stabilite în anexa I secțiunea I.1, anexa II secțiunea II.1 și anexa III secțiunea III.1.
Articolul 4
Țările terțe
Transportul de mărfuri periculoase între statele membre și țări terțe este autorizat în măsura în care acesta respectă cerințele ADR, RID sau ADN, cu excepția cazului în care în anexe se prevede altfel.
Articolul 5
Restricții din motive de siguranță a transportului
(1) Cu excepția cerințelor de construcție, statele membre pot aplica din motive de siguranță a transportului dispoziții mai stricte în privința transportului național de mărfuri periculoase efectuat prin intermediul unor vehicule, vagoane sau nave destinate căilor navigabile interioare înmatriculate sau puse în circulație pe teritoriul lor.
(2) În cazul în care, în caz de accident sau incident pe teritoriul acestuia, un stat membru consideră că dispozițiile de siguranță aplicabile sunt insuficiente pentru a limita pericolele care reies din operațiunea de transport și în cazul în care este nevoie urgentă să se ia măsuri, statul membru respectiv informează Comisia, în faza de elaborare, cu privire la măsurile pe care își propune să le adopte.
Hotărând în conformitate cu procedura menționată la articolul 9 alineatul (2), Comisia decide asupra punerii în aplicare a măsurilor în chestiune și asupra duratei autorizării acestora.
Articolul 6
Derogări
(1) Statele membre pot să autorizeze folosirea altor limbi decât cele prevăzute în anexe pentru operațiunile de transport efectuate pe teritoriile lor.
(2)
(a)
Cu condiția să nu pună în pericol siguranța, statele membre pot cere derogări de la anexa I secțiunea I.1, anexa II secțiunea II.1 și anexa III secțiunea III.1 pentru transportul pe teritoriile acestora de cantități mici de anumite mărfuri periculoase, cu excepția substanțelor cu un nivel mediu sau ridicat de radioactivitate, numai în cazul în care condițiile stabilite pentru un astfel de transport nu sunt mai stricte decât condițiile stabilite în anexele în cauză.
(b)
Cu condiția să nu pună în pericol siguranța, statele membre pot, de asemenea, cere derogări de la anexa I secțiunea I.1, anexa II secțiunea II.1 și anexa III secțiunea III.1, pentru transportul de mărfuri periculoase pe teritoriul acestora pentru:
(i)
transportul local pe distanțe scurte; sau
(ii)
transportul feroviar local pe anumite rute desemnate, care face parte dintr-un procedeu industrial specific și care este strict controlat în condiții clar definite.
Comisia examinează în fiecare caz în parte dacă au fost întrunite condițiile prevăzute la literele (a) și (b) și decide, în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 9 alineatul (2), dacă să autorizeze derogarea și să o adauge pe lista derogărilor naționale cuprinsă în anexa I secțiunea I.3, anexa II secțiunea II.3 sau anexa III secțiunea III.3.
(3) Derogările de la alineatul (2) sunt valabile pe o perioadă de cel mult șase ani de la data autorizării stabilite în decizia de autorizare. În ceea ce privește derogările existente din anexa I secțiunea I.3, anexa II secțiunea II.3 și anexa III secțiunea III.3, data autorizării se consideră a fi 30 iunie 2009. Cu excepția cazului în care se indică altfel, derogările sunt valabile pentru o perioadă de șase ani.
Derogările se aplică fără discriminare.
(4) În cazul în care un stat membru cere extinderea unei autorizații de derogare, Comisia examinează derogarea în cauză.
În cazul în care nu a fost adoptat niciun amendament la anexa I secțiunea I.1, anexa II secțiunea II.1 sau anexa III secțiunea III.1 care să afecteze obiectul derogării, Comisia, acționând în conformitate cu procedura menționată la articolul 9 alineatul (2), reînnoiește autorizația pe o perioadă adițională de cel mult șase ani de la data autorizării, care va fi stabilită în decizia de autorizare.
În cazul în care a fost adoptat un amendament la anexa I secțiunea I.1, anexa II secțiunea II.1 și anexa III secțiunea III.1 care să afecteze obiectul derogării, Comisia, acționând în conformitate cu procedura menționată la articolul 9 alineatul (2), poate:
(a)
să declare derogarea perimată și să o elimine din anexa respectivă;
(b)
să limiteze domeniul de aplicare al autorizației și să modifice anexa respectivă în consecință;
(c)
să reînnoiască autorizația pe o perioadă adițională de cel mult șase ani de la data autorizării, care va fi stabilită în decizia de autorizare.
(5) Fiecare stat membru poate, în mod excepțional și cu condiția de a nu periclita siguranța, să elibereze autorizații individuale pentru efectuarea operațiunilor de transport de mărfuri periculoase pe teritoriul propriu care sunt interzise de prezenta directivă sau să efectueze astfel de operațiuni în alte condiții decât cele specificate în prezenta directivă, cu condiția ca aceste operațiuni de transport să fie clar definite și să se desfășoare pe o perioadă limitată.
Articolul 7
Dispoziții tranzitorii
(1) Statele membre pot, pe teritoriul propriu, să mențină în vigoare dispozițiile enumerate în anexa I secțiunea I.2, anexa II secțiunea II.2 și anexa III secțiunea III.2.
Statele membre care mențin astfel de dispoziții informează Comisia cu privire la aceasta. Comisia informează, la rândul ei, celelalte state membre.
(2) Fără a aduce atingere articolului 1 alineatul (3), statele membre pot alege să nu aplice dispozițiile anexei III secțiunea III.1 până, cel târziu, la 30 iunie 2011. Într-un astfel de caz, statul membru în cauză continuă să aplice dispozițiile Directivelor 96/35/CE și 2000/18/CE în ceea ce privește căile navigabile interioare, aplicabile la 30 iunie 2009.
Articolul 8
Adaptări
(1) Amendamentele necesare pentru adaptarea anexelor la progresul științific și tehnic, inclusiv utilizarea tehnologiilor pentru localizare și urmărire, în domeniile reglementate de prezenta directivă, în special pentru a lua în considerare modificările la ADR, RID și ADN, se adoptă în conformitate cu procedura de reglementare cu control menționată la articolul 9 alineatul (3).
(2) Comisia asigură sprijin financiar, după caz, statelor membre pentru traducerea ADR, RID și ADN și a modificărilor la acestea în limbile oficiale ale acestora.
Articolul 9
Procedura comitetului
(1) Comisia este asistată de un comitet pentru transportul de mărfuri periculoase.
(2) Atunci când se face trimitere la prezentul alineat, se aplică articolele 5 și 7 din Decizia 1999/468/CE, având în vedere dispozițiile articolului 8 din respectiva decizie.
Perioada menționată la articolul 5 alineatul (6) din Decizia 1999/468/CE se stabilește la trei luni.
(3) Atunci când se face trimitere la prezentul alineat, se aplică articolul 5a alineatele (1)-(4) și alineatul (5) litera (b) și articolul 7 din Decizia 1999/468/CE, având în vedere dispozițiile articolului 8 din respectiva decizie.
Termenele stabilite la articolul 5a alineatul (3) litera (c) și alineatul (4) literele (b) și (e) din Decizia 1999/468/CE se stabilesc la o lună, o lună și, respectiv, două luni.
Articolul 10
Transpunere
(1) Statele membre asigură intrarea în vigoarea a actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive până la 30 iunie 2009. Statele membre informează de îndată Comisia cu privire la aceasta.
Atunci când statele membre adoptă aceste măsuri, acestea conțin o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o asemenea trimitere în momentul publicării lor. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.
(2) Comisiei îi sunt comunicate de către statele membre textele principalelor dispoziții de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.
Articolul 11
Modificare
Se elimină articolul 6 din Directiva 2006/87/CE.
Articolul 12
Abrogări
(1) Directivele 94/55/CE, 96/49/CE, 96/35/CE și 2000/18/CE se abrogă începând cu 30 iunie 2009.
Certificatele eliberate în temeiul dispozițiilor directivelor abrogate rămân valabile până la datele de expirare ale acestora.
(2) Directivele 2005/263/CE și 2005/180/CE se abrogă.
Articolul 13
Intrare în vigoare
Prezenta directivă intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
Articolul 14
Destinatari
Prezenta directivă se adresează statelor membre.
Adoptată la Strasbourg, 24 septembrie 2008.