31996L0093
L 013/28
JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE
DIRECTIVA 96/93/CE A CONSILIULUI
din 17 decembrie 1996
privind certificarea animalelor și a produselor animaliere
CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolul 43,
având în vedere propunerea Comisiei (1),
având în vedere avizul Parlamentului European (2),
întrucât Directiva 89/662/CEE a Consiliului din 11 decembrie 1989 privind controlul veterinar în cadrul schimburilor intracomunitare în vederea realizării pieței interne (3) și Directiva 90/425/CEE a Consiliului din 26 iunie 1990 privind controalele veterinare și zootehnice care se aplică în cadrul schimburilor intracomunitare pentru anumite animale și produse în scopul realizării pieței interne (4), desemnează ca fiind responsabilitatea statului membru de producție sau expediere să asigure efectuarea corespunzătoare a controalelor veterinare, și acolo unde este cazul, a certificării;
întrucât pentru a asigura funcționarea armonioasă a pieței interne pentru animale vii și produse animaliere, statele membre trebuie să se poată baza în totalitate pe validitatea certificării la locurile de producție și de expediție;
întrucât acest obiectiv nu poate fi realizat separat de fiecare stat membru; întrucât, în consecință, trebuie adoptate reglementări comune cu privire la obligațiile autorităților competente și ale inspectorilor autorizați și la certificarea animalelor și produselor animaliere în conformitate cu legislația comunitară;
întrucât se recomandă să se asigure ca regulile și principiile aplicate de inspectorii autorizați din țările terțe să ofere garanții care sunt cel puțin echivalente cu cele prevăzute în prezenta directivă;
întrucât se impune luarea unor măsuri efective pentru prevenirea certificării false sau frauduloase,
ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
Articolul 1
Prezenta directivă stabilește normele care trebuie respectate la emiterea certificatelor prevăzute în legislația veterinară.
Articolul 2
(1) În cadrul prezentei directive:
„legislație veterinară” reprezintă legislația cuprinsă în anexa A la Directiva 89/662/CEE și în anexele A și B la Directiva 90/425/CEE;
„inspector autorizat” reprezintă medicul veterinar oficial sau - în cazurile prevăzute în legislația veterinară - orice altă persoană autorizată de autoritatea competentă să semneze certificatele prevăzute în respectiva legislație.
(2) Pe lângă definițiile de la alineatul (1) care se aplică mutatis mutandis definițiile conținute în articolul 2 al Directivelor 89/662/CEE și 90/425/CEE.
Articolul 3
(1) Autoritatea se asigură că inspectorii autorizați dețin cunoștințe satisfăcătoare de legislație veterinară în ceea ce privește animalele sau produsele ce vor fi certificate și, în general, că aceștia sunt informați cu privire la reglementările care trebuie respectate la redactarea și emiterea certificatelor și - dacă este necesar - și la natura și amploarea anchetelor, a testelor și a examenelor efectuate înainte de certificare.
(2) Inspectorii autorizați nu trebuie să certifice informații de care nu au cunoștință personal sau pe care ei nu le pot verifica.
(3) Inspectorii autorizați nu trebuie să semneze certificate în alb sau incomplete sau certificate referitoare la animale sau produse pe care nu le-au inspectat ori care nu mai sunt sub controlul lor. În cazul în care un certificat este semnat pe baza altui certificat sau atestat, medicul veterinar de stat trebuie să se afle în posesia respectivului document înainte de a semna.
(4) Nici o prevedere a prezentului articol nu împiedică medicul veterinar oficial să certifice date care au fost:
(a)
verificate pe baza alineatelor (1) și (3) ale prezentului articol de către o altă persoană autorizată de autoritatea competentă în acest sens și care acționează sub controlul medicului veterinar oficial, cu condiția ca acesta să poată verifica exactitatea informațiilor respective sau
(b)
obținute în contextul programelor de monitorizare, prin referirea la scheme oficiale de control al calității sau prin intermediul unui sistem de supraveghere epidemiologică
dacă acest lucru este autorizat de legislația veterinară.
(5) Pentru aplicarea prezentului articol se pot adopta norme detaliate, în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 7.
Articolul 4
(1) Autoritățile competente iau toate măsurile necesare pentru a asigura fiabilitatea certificării. În special acestea se asigură că inspectorii autorizați pe care i-au desemnat:
(a)
au un statut care le asigură imparțialitatea și nu au nici interes comercial direct pentru animalele sau produsele pe care le certifică sau în exploatațiile sau unitățile de unde provin acestea;
(b)
sunt în totalitate conștienți de semnificația conținutului fiecărui certificat pe care îl semnează.
(2) Certificatele se redactează în cel puțin o limbă înțeleasă de inspectorul autorizat și în cel puțin una dintre limbile oficiale ale țării de destinație așa cum prevede legislația comunitară.
(3) Fiecare autoritate competentă este în măsură să stabilească legătura dintre certificate și inspectorul autorizat corespondent și se asigură că o copie a tuturor certificatelor emise este disponibilă pentru o perioadă de timp pe care o stabilește ea însăși.
Articolul 5
(1) Statele membre impun acele controale și măsuri de control care sunt necesare pentru prevenirea emiterii de certificate false sau eronate și a întocmirii și a utilizării frauduloase a certificatelor pretinse a fi emise în baza legislației veterinare.
(2) Fără a aduce atingere vreunor proceduri legale sau sancțiuni penale, autoritățile competente efectuează investigații sau controale și iau măsurile necesare pentru sancționarea oricăror cazuri de fals sau de certificare eronată în cazurile care le sunt aduse la cunoștință. Astfel de măsuri pot să includă suspendarea temporară din funcție a inspectorilor autorizați până la finalizarea anchetei.
În special, dacă pe parcursul controalelor se constată că:
(a)
un inspector autorizat a emis cu bună știință un certificat fraudulos, autoritatea competentă ia toate măsurile necesare pentru a se asigura, în măsura în care acest lucru este posibil, că persoana respectivă nu poate repeta infracțiunea;
(b)
o persoană fizică sau o întreprindere a utilizat în mod fraudulos un certificat oficial sau l-a modificat, autoritatea competentă ia toate măsurile necesare pentru a se asigura, în măsura în care acest lucru este posibil, că persoana sau întreprinderea respectivă nu poate repeta infracțiunea. Aceste măsuri pot include refuzul ulterior de a emite un certificat oficial persoanei sau instituției în cauză.
Articolul 6
În contextul inspecțiilor prevăzute de legislația veterinară comunitară și a expertizelor efectuate în cadrul acordurilor de echivalență încheiate între Comunitate și țările terțe, Comisia se asigură că normele și principiile aplicate de inspectorii autorizați din țările terțe oferă garanții cel puțin echivalente cu cele prevăzute în prezenta directivă.
Dacă în urma acestor inspecții și/sau expertize sau a controalelor prevăzute de Directivele 90/675/CEE și 91/496/CEE se constată că inspectorii autorizați din țările terțe nu au respectat aceste principii, se pot stabili garanții suplimentare sau cerințe specifice în conformitate cu articolul 7 al prezentei directive.
Articolul 7
În cazul în care se face referire la procedura prevăzută în prezentul articol, Comitetul veterinar permanent instituit prin Decizia 68/361/CEE a Consiliului (5) decide în conformitate cu normele prevăzute la articolul 18 din Directiva 89/662/CEE.
Articolul 8
Până la data de 31 decembrie 1998, Comisia înaintează Consiliului un raport însoțit de propuneri privind posibilitatea utilizării unor metode sigure de transmitere și certificare electronică.
Consiliul hotărăște cu majoritate calificată asupra respectivelor propuneri.
Articolul 9
(1) Statele membre asigura intrarea în vigoare a actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive până la 1 ianuarie 1998. Statele membre informează de îndată Comisia cu privire la aceasta.
Atunci când statele membre adoptă aceste acte, ele cuprind o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o asemenea trimitere la data publicării oficiale. Statele membre stabilesc modalitățile de efectuare a acestei trimiteri.
(2) Statele membre aduc la cunoștința Comisiei textul principalelor dispoziții de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.
Articolul 10
Prezenta directivă se adresează statelor membre.
Adoptată la Bruxelles, 17 decembrie 1996.