DECIZIA COMISIEI
din 20 decembrie 2006
privind sistemul de ajutoare pus în aplicare de Franţa în temeiul articolului 39 CA din Codul general al impozitelor - Ajutor de stat C 46/2004 (ex NN 65/2004)
[notificată cu numărul C(2006) 6629]
(Numai textul în limba franceză este autentic)
(Text cu relevanţă pentru SEE)
(2007/256/CE)
COMISIA COMUNITĂŢILOR EUROPENE,
având în vedere Tratatul de instituire a Comunităţii Europene, în special articolul 88 alineatul (2) primul paragraf,
având în vedere Acordul privind Spaţiul Economic European, în special articolul 62 alineatul (1) litera (a),
solicitându-le părţilor interesate să îşi prezinte observaţiile în temeiul dispoziţiilor menţionate mai sus (1) şi având în vedere observaţiile acestora,
întrucât:
I. Procedura
(1)
Prin scrisoarea din 19 februarie 2004 (D/51178), Comisia a adresat autorităţilor franceze o cerere de informare referitoare la acordul privind leasingul financiar în favoarea anumitor întreprinderi aprobate de către Ministrul Finanţelor pus în aplicare prin articolul 77 din Legea nr. 98-546 din 2 iulie 1998 privind diverse norme de ordin economic şi financiar (2). Prin scrisoarea din 18 martie 2004, autorităţile franceze au cerut o prelungire a termenului care le fusese alocat pentru a furniza informaţiile cerute. Prin scrisoarea din 3 mai 2004 (A/33117), Comisia a primit de la autorităţile franceze informaţiile cerute. Prin scrisoarea din 6 iulie 2004 (D/54933), Comisia a cerut autorităţilor franceze să prezinte informaţii suplimentare, care i-au fost transmise la data de 2 august 2004 (A/36007).
(2)
Prin scrisoarea din 14 decembrie 2004 (D/205909), Comisia a notificat autorităţilor franceze decizia de iniţiere a procedurii formale de investigare prin aplicarea articolului 88 alineatul (2) din tratat. Această decizie a fost publicată în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene (3). În această decizie, Comisia invita Franţa şi părţile interesate să îşi prezinte observaţiile într-un termen stabilit.
(3)
Prin scrisoarea din 6 ianuarie 2005 (A/30266), apoi cea din 4 februarie 2005, autorităţile franceze au cerut prelungirea acestui termen, prelungirea a fost acordată de către Comisie prin scrisorile din 11 ianuarie 2005 (D/50220), respectiv din 16 februarie 2005 (D/51190).
(4)
La 15 martie 2005 (A/32251), Comisia a primit observaţiile autorităţilor franceze. De asemenea, a primit, în termenul alocat, observaţiile a 16 părţi interesate, care au fost transmise autorităţilor franceze la 9 iunie 2005 (D/54454).
(5)
Prin scrisoarea din 7 iulie 2005 (A/35587), autorităţile franceze au cerut Comisiei prelungirea termenului care le fusese stabilit pentru a comenta observaţiile părţilor interesate. Comisia a acordat această prelungire, iar autorităţile franceze i-au transmis în final observaţiile prin scrisoarea din 20 iulie 2005 (A/35981).
(6)
Prin e-mailul din 2 martie 2006 (A/31655), autorităţile franceze au transmis Comisiei, printre altele, observaţiile suplimentare privind sistemul în cauză.
II. DESCRIEREA DETALIATĂ A SISTEMULUI
(7)
În conformitate cu articolului 39 C alineatul (1) din Codul general al impozitelor (CGI), amortizarea bunurilor date în locaţie sau puse la dispoziţie sub orice altă formă este repartizată pe durata normală de utilizare.
(8)
Articolul 77 din Legea nr. 98-546 introduce două prevederi în CGI care vizează lupta împotriva evaziunii fiscale în operaţiunile de finanţare a bunurilor mobiliare de către societăţi în nume colectiv sau de către grupuri de interes economic (GIE) (4).
(9)
Articolul 39 C alineatul (2) din CGI prevede astfel că amortizarea deductibilă pe cale fiscală a unui bun închiriat de către un GIE nu poate depăşi suma totală a chiriei percepute de către acesta, diminuat de alte cheltuieli aferente bunului menţionat.
(10)
Într-adevăr, având în vedere amortizările degresive şi cheltuielile financiare care, prin definiţie, sunt concentrate pe primii ani de utilizare a bunului, rezultatele GIE sunt extrem de deficitare în cursul acestor ani şi devin beneficiare în timpul celei de-a doua perioade, când suma chiriilor percepute depăşeşte totalul cheltuielilor constatate (amortizări şi cheltuieli financiare incluse). Întrucât GIE le este aplicabil regimul societăţilor în nume colectiv, deficitele pe care le înregistrează pe parcursul primilor ani de activitate pot fi deduse, în consecinţă, din beneficiile impozabile realizate de către membrii săi având în vedere activităţile lor curente. În concluzie, plafonul amortizării prevăzut la articolul 39 C alineatul (2) din CGI urmăreşte să lupte împotriva unei recurgeri abuzive la acest tip de finanţare în scopul optimizării fiscale.
(11)
Totuşi, în CGI a fost introdusă o derogare de la această limitare, care a introdus un sistem de amortizare favorabil profitului anumitor întreprinderi. Astfel, articolul 39 C din CGI dispune că plafonul prevăzut la articolul 39 C alineatul (2) din CGI nu se aplică finanţării, de către GIE, de bunuri mobiliare amortizabile potrivit modului regresiv pe o perioadă de cel puţin 8 ani (5), din moment ce această operaţiune a primit aprobarea prealabilă a ministrului finanţelor.
(12)
Această aprobare este subordonată mai multor condiţii. Acestea sunt, în principal, următoarele:
-
preţul de achiziţionare a bunului corespunde preţului pieţei;
-
această investiţie prezintă un interes economic şi social semnificativ, în special în materie de ocupare a forţei de muncă;
-
utilizatorul bunului demonstrează faptul că bunul este necesar utilizării sale şi că modalităţile de finanţare reţinute nu sunt doar fiscale;
-
şi cel puţin 2/3 din avantajul fiscal care rezultă din aprobare sunt returnate utilizatorului bunului.
(13)
În general, GIE - constituit, în principiu, din instituţii financiare - primeşte bunul care urmează a fi finanţat la preţul pieţei şi îl dă în concesiune utilizatorului său. Chiriile plătite de către utilizator şi preţul de percepere a impozitelor a opţiunii de cumpărare la finalul contractului permit GIE să îşi acopere propria finanţare, inclusiv dobânzile şi capitalul.
(14)
Dincolo de eliminarea plafonului de depreciere (6), acordarea aprobării ministeriale permite majorarea cu un punct a coeficientului de amortizare degresiv aplicabil în mod normal bunului analizat. În plus, revinderea bunului de către GIE utilizatorului său în momentul în care, de exemplu, s-au scurs cele 2/3 din durata normală de utilizare a bunului, face obiectul unei exonerări a câştigurilor suplimentare obţinute din închiriere.
(15)
În ceea ce priveşte condiţia care se referă la existenţa unui interes economic şi social semnificativ (7), autorităţile franceze au indicat faptul că nu există linii directoare în vederea evaluării acestui interes şi că examinarea este efectuată, de exemplu, pe de o parte, în lumina direcţionării indirecte a investiţiei către piaţa forţei de muncă, privind condiţiile de concurenţă şi dezvoltare a activităţii în zona economică vizată, dintre care mai exact contribuţia la dezvoltarea sau la crearea unui centru de producţie, de gestiune sau de decizie, dar şi, pe de altă parte, în ceea ce priveşte contribuţia acestei investiţii în materie de îmbunătăţire a securităţii şi a protecţiei mediului înconjurător.
(16)
În ceea ce priveşte retrocedarea către utilizatorul bunului a cel puţin 2/3 din avantajul fiscal pe care îl reţine GIE din obţinerea aprobării (8), din articolul 39 CA din CGI reiese că aceasta intervine sub formă de diminuare a sumei totale a chiriei sau a sumei reprezentând opţiunea de cumpărare. În plus, întrucât suma exactă a avantajului trebuie să fie restituită utilizatorului de către GIE, aceasta trebuie să fie hotărâtă încă de la eliberarea aprobării.
(17)
La cererea Comisiei, autorităţile franceze au furnizat o defalcare, pe sectoare de activitate, a tuturor celor care cer aprobarea, dar şi a beneficiarilor efectivi ai sistemului în cauză
Sectoare de activitate
Cereri de aprobare prezentate
Decizii de aprobare acordate
Investiţii maritime
142
110
Investiţii aeronautice
32
18
Investiţii feroviare
5
2
Investiţii industriale
7
3
Investiţii spaţiale
3
0
(18)
În acest context, autorităţile franceze au indicat faptul că dintre cele 56 cereri care nu au făcut obiectul unei decizii de aprobare, 21 de cereri au făcut obiectul unei renunţări, 13 cereri au fost clasate fără consecinţă şi 22 de cereri au făcut obiectul unui refuz. Fiind vorba de 22 de cereri care au făcut obiectul unui refuz, autorităţile franceze au precizat faptul că 15 dintre ele priveau o operaţiune de finanţare a unui bun provenind din domeniul transportului maritim, iar celelalte 7 vizau finanţarea unui bun din domeniul transportului aerian.
(19)
De asemenea, autorităţile franceze au indicat faptul că au fost suspendate procedurile de aprobare conform articolului 39 CA din CGI încă de la 14 decembrie 2004, dată la care le-a fost făcută cunoscută decizia de începere a procedurii formale de investigare.
III. MOTIVELE CARE AU DUS LA INIŢIEREA PROCEDURII FORMALE DE INVESTIGARE
(20)
În decizia sa din 14 decembrie 2004, Comisia aprecia că un avantaj pare să fie acordat, conform articolului 39, investitorilor, membrilor GIE fiscale şi utilizatorilor de bunuri finanţate de GIE. Fiind vorba de selectivitatea măsurii în cauză, Comisia arăta, pe de o parte, că ministrul finanţelor pare să dispună de o putere discreţionară în aprecierea condiţiilor de acordare a aprobării şi care îi permite să selecţioneze, potrivit criteriilor subiective, beneficiarii sistemului în cauză. Pe de altă parte, reieşea că regimul fiscal de la articolul 39 CA din CGI constituie o măsură de ajutor în beneficiul sectorului de transport, în principal. În acest context, Comisia aprecia faptul că măsura în cauză nu pare să poată fi justificată de natura sau de regimul general al sistemului fiscal francez. Potrivit acesteia, avantajele în cauză antrenau şi o utilizare a resurselor de stat precum şi o distorsionare a concurenţei şi o afectare a schimburilor intracomunitare.
(21)
Pe de altă parte, fiind vorba de examinarea compatibilităţii sistemului în cauză cu piaţa comună, Comisia aprecia, în acest stadiu, că în prezentul context nu era pertinentă niciuna dintre derogările prevăzute la articolul 87 alineatele (2) şi (3), din tratat. Regimul fiscal citat nu părea să îndeplinească condiţiile liniilor directoare, ale cadrelor şi ale orientărilor comunitare adoptate în sectorul ajutoarelor de stat. Acesta apărea deci ca fiind incompatibil cu piaţa comună.
(22)
În consecinţă, Comisia a decis să înceapă procedura formală de investigare pentru a înlătura îndoielile în ceea ce priveşte calificarea naturii ajutorului de stat a sistemului în cauză şi în ceea ce priveşte compatibilitatea sa cu piaţa comună.
IV. COMENTARIILE AUTORITĂŢILOR FRANCEZE
(23)
În cadrul observaţiilor lor, autorităţile franceze susţin, în primul rând, că sistemul prevăzut de articolul 39 CA din CGI nu constituie un ajutor de stat. De fapt, ar fi doar o modalitate tehnică de aplicare a dreptului comun care să permită plasarea sub supravegherea puterilor publice a modului de finanţare vizat şi nu o derogare de la dreptul comun. Limitarea amortizării deductibile de la articolul 39 C alineatul (2) din CGI ar viza, instituind o prezumţie de evaziune fiscală, să împiedice recurgerea la acest mecanism de finanţare în scopul optimizării fiscale. Regimul articolului 39 CA din CGI ar viza şi lupta împotriva evaziunii fiscale. Mijloacele de producţie (echipamente grele) vizate de această dispoziţie prezentând totuşi un randament al investiţiilor relativ de lungă durată, recurgerea la leasing financiar ar corespunde, în această ipoteză, nu doar unei încercării de optimizare fiscală, ci şi unei necesităţi economice.
(24)
În acest context, autorităţile franceze sunt de părere că totalitatea condiţiilor care trebuie îndeplinite în scopul acordării aprobării ar permite efectuarea unui control, a priori, al operaţiunilor de finanţare pentru mijloace de producţie (echipament) prin intermediul închirierii cu opţiunea de cumpărare şi excluderea de la beneficiul regimului fiscal în cauză a tuturor finanţărilor motivate în principal de consideraţii de optimizare fiscală.
(25)
Acesta ar fi, în special, cazul condiţiei potrivit căreia investiţia trebuie să prezinte un interes economic şi social important, în special în ceea ce priveşte ocuparea forţei de muncă, condiţie a cărei îndeplinire presupune ca cererea de aprobare să fie armonizată cu angajamente în domeniul angajării. În această privinţă, autorităţile franceze precizează faptul că locurile de muncă create trebuie să fie menţinute pe perioada minimală de exploatare a bunului, adică durata contractului de locaţie sau de punere la dispoziţie, adică minimum 8 ani. Potrivit acestora, locurile de muncă create trebuie să permită o creştere netă a numărului de salariaţi în societatea care solicită aprobarea, iar aceştia trebuie să fie legaţi în mod direct de investiţie.
(26)
Din acest punct de vedere, autorităţile franceze precizează că anumite cereri de aprobare au făcut obiectul unui refuz pe motivul absenţei unui interes economic şi social important al proiectului de finanţare prezentat. Două tipuri de situaţii ar fi caracterizat absenţa unui asemenea interes. În primul rând, absenţa angajării sau a unei recrutări suficiente, atât în ceea ce priveşte cantitatea cât şi calitatea, care să consolideze sau să permită înfiinţarea unui centru de decizie şi de gestiune. În al doilea rând, ipoteza în care situaţia financiară a solicitantului i-ar fi permis să recurgă la alte mijloace de finanţare care nu au caracter motivant.
(27)
Condiţia legată de retrocedarea către utilizator a celei mai mari părţi a avantajului fiscal de care beneficiază membrii GIE conform articolului 39 CA din CGI ar permite şi să se lupte împotriva optimizării fiscale, excluzând din acest dispozitiv operaţiunile care nu ar fi destinate decât generării de câştiguri de trezorerie.
(28)
Pe de altă parte, autorităţile franceze susţin că sistemul de control astfel creat nu ar avea caracter discreţionar. În acest sens, fac referire la jurisprudenţa Consiliului Constituţional francez în virtutea căreia o aprobare, precum cea prevăzută la articolul 39 CA din CGI, nu ar fi de natură discreţionară, ci ar conferi doar ministrului de finanţe puterea de a se asigura că operaţiunea în cauză îndeplineşte condiţiile stabilite de lege (9).
(29)
În orice caz, avantajul fiscal ataşat deducerii sumei de amortizare nu ar avea puncte comune cu o pierdere de venituri fiscale, ci cu o repartizare diferită, în timp, a bazei de calcul impozabile. Mai mult, stabilirea părţii precise a avantajului păstrată de către investitori, membri ai GIE, ar avea puncte comune cu o remunerare a cărei sumă ar rezulta din condiţiile pieţei şi dintr-o negociere comercială clasică.
(30)
Ca răspuns la afirmaţia Comisiei cu privire la presupusa selectivitate a sistemului fiscal în cauză, autorităţile franceze invocă mai multe argumente.
(31)
Mai întâi, sistemul menţionat ar constitui o măsură de ordin general susceptibilă să vizeze în acelaşi timp sectorul industrial şi sectorul transporturilor. De exemplu, autorităţile franceze se referă la materialul de transformare a pastei de hârtie, la cuvele de stocare a hidrocarburilor, la presele de tipografie şi la grupurile frigorifice care ar fi bunuri industriale care pot fi amortizate urmând procedeul degresiv pe o durată de cel puţin opt ani. În plus, autorităţile franceze semnalează faptul că anumite mijloace de transport sunt excluse din sectorul dispoziţiilor, precum camioanele şi autobuzele, datorită duratei inferioare de amortizare. Durata de amortizare în cauză s-ar aplica deci tuturor bunurilor a căror compensare pe investiţie cere o perioadă destul de mare.
(32)
În al doilea rând, concentrarea beneficiului sistemului în cauză pe profitul materialului de transport ar rezulta, în realitate, din evoluţii independente de voinţa autorităţilor publice franceze şi anume, pe de o parte, din evoluţia situaţiei financiare a societăţilor industriale şi, pe de altă parte, din atragerea investitorilor pentru materialul de transport. De fapt, acesta din urmă ar conţine active foarte atractive în ochii investitorilor care, pentru a-şi limita riscurile, ar alege bunuri uşor negociabile în ipoteza în care operatorul ar întâlni dificultăţi.
(33)
În al treilea rând, sistemul în cauză nu ar favoriza întreprinderile franceze în măsura în care naţionalitatea nu ar fi un factor pertinent pentru a deveni membru GIE. Un investitor străin, în special o instituţie financiară, ar putea astfel să beneficieze de sistemul menţionat şi de câştigul de la trezorerie care rezultă de aici, indiferent de locul sediului său fiscal.
(34)
În orice caz, presupunând că sistemul prevăzut de articolul 39 CA din CGI constituie o derogare de la dreptul comun, acesta ar avea un domeniu de aplicare nelimitat, o durată de aplicare nelimitată şi ar fi fondat pe criterii obiective şi orizontale de luptă împotriva evaziunii fiscale. În consecinţă, s-ar sustrage calificării de ajutor de stat, ca şi sistemul de ajutoare în cauză din Decizia 96/369/CE a Comisiei din 13 martie 1996 privind un ajutor fiscal în materie de amortizare în favoarea companiilor aeriene germane (10).
(35)
Pe de altă parte, fiind vorba de câştiguri suplimentare provenite din transferarea titlului asupra bunului, autorităţile franceze indică faptul că avantajul pe care membrii GIE îl au din această exonerare trebuie, de asemenea, să fie cedat utilizatorului final al bunului în proporţie de cel puţin 2/3. Autorităţile susţin faptul că această exonerare, supusă unor condiţii, este justificată de natura şi de structura generală a sistemului fiscal francez. În cazul cedării anticipate, ar deveni necesară pentru a garanta menţinerea avantajului fiscal care rezultă din deducerea amortizării în condiţiile dreptului comun. În plus, autorităţile franceze susţin că această exonerare va corespunde dreptului comun, începând cu data de 1 ianuarie 2007. Într-adevăr, de la această dată, câştigurile suplimentare provenite din transferarea titlurilor de participare deţinute de mai mult de doi ani ar fi exonerate, cu excepţia unei cote-părţi a cheltuielilor şi a sarcinilor, egală cu 5 % din rezultatul net al câştigurilor suplimentare provenite din transfer luate în calcul pentru stabilirea rezultatului impozabil. Ţinând cont de data de finalizare a contractelor de punere la dispoziţie a bunurilor încheiate între GIE şi utilizatori, data la care transferul anticipat al acestor bunuri ar fi posibil va fi ulterioară datei de 1 ianuarie 2007, această cedare putând interveni doar la scadenţa celor 2/3 din executarea contractelor menţionate. În consecinţă, membrii GIE ar beneficia de această exonerare prin aplicarea dreptului comun.
(36)
De asemenea, autorităţile franceze remarcă faptul că exonerarea plusvalorii de transfer nu este automată. Una dintre condiţiile la această exonerare ar fi ca utilizatorul efectiv al bunului să demonstreze că, ţinând cont de costul acestuia, nu este în măsură să îl achiziţioneze în mod direct fără a compromite echilibrul său financiar. Or, potrivit raportului expertului Comisiei de finanţe din Adunarea Naţională din 25 martie 1998, această condiţie s-ar înscrie, printre altele, în perspectiva punerii în aplicare a mecanismelor alternative deducerii fiscale pentru subscrierea părţilor de coproprietari ai navelor, anulată de legea finanţelor pentru anul 1998 (numită în continuare „regimul proprietăţilor comune”).
(37)
Fiind vorba de compatibilitatea cu piaţa comună a regimului fiscal citat, autorităţile franceze susţin că, presupunând că acest regim constituie un ajutor de stat, este conform cu articolul 87 alineatul (3) din tratat întrucât facilitează dezvoltarea anumitor activităţi, fără ca condiţiile schimburilor să fie atinse într-o măsură contrarie interesului comun. Într-adevăr, dispoziţia articolului 39 CA din CGI nu i-ar avantaja pe operatorii economici naţionali în detrimentul operatorilor din celelalte state membre şi nu ar fi mai avantajoasă decât regimurile existente în celelalte state membre.
(38)
În acest sens, autorităţile se referă la situaţia particulară a transportului maritim, unde operatorii sunt principalii utilizatori ai regimului citat. În această privinţă, ele constată că acest regim este o măsură de efect echivalent cu regimul proprietăţilor comune - regim privitor la finanţarea de nave înmatriculate în Franţa - care fusese anterior notificat şi aprobat de către Comisie pe baza articolului 87 alineatul (3) din tratat (11). Regimul proprietăţilor comune ar fi fost abrogat în 1998 datorită costului său bugetar excesiv. Autorităţile indică şi faptul că legislatorul a decis să adapteze concesiunea fiscală într-un context marcat de stagnarea numărului de nave comerciale înmatriculate în Franţa şi de voinţa de a reduce cheltuiala fiscală. Intrarea în vigoare a articolului 39 CA din CGI nu ar fi determinat dezvoltarea sectorului maritim francez, ci o consolidare şi o întinerire a flotei sub pavilion francez. Or, în aceeaşi perioadă, flotele altor state membre ar fi crescut, atât în număr de unităţi cât şi ca tonaj. În concluzie, intrarea în vigoare a regimului menţionat nu ar fi prejudiciat dezvoltarea sectorului maritim al celorlalte state membre.
(39)
Mai mult, regimul articolului 39 CA din CGI s-ar înscrie perfect în cadrul orientărilor comunitare referitoare la ajutoarele de stat pentru transportul maritim (numite în continuare „orientările comunitare din 1997”) şi în cadrul comunicatului C al Comisiei (2004)43 - Orientări comunitare privind ajutoarele de stat pentru transportul maritim (numite în continuare „orientările comunitare din 2004”) (12). În mod special, regimul ar contribui la promovarea competitivităţii flotelor comunitare pe piaţa mondială a transporturilor maritime, la salvgardarea angajării comunitare atât pe apă cât şi pe uscat, la apărarea îndemânării maritime a Comunităţii şi la dezvoltarea aptitudinilor maritime (punctul 2.2 din orientările comunitare menţionate). Mai mult, ar contribui într-un mod eficient la ameliorarea securităţii şi a protecţiei mediului permiţând reînnoirea flotei. Mai exact, fiind vorba de menţinerea forţei de muncă de înaltă calitate a naviganţilor şi a forţei de muncă de pe uscat, autorităţile franceze amintesc că, printre contrapartidele cerute în vederea eliberării aprobării, figurează necesitatea de a dispune, pe teritoriul Uniunii, de un centru de decizie strategic privind gestionarea activităţilor maritime şi gestionarea navelor. Locurile de muncă legate de gestionarea directă a transportului maritim, dar şi cele legate de activităţile conexe, precum asigurarea, brockerajul şi finanţările, ar beneficia astfel indirect de regimul fiscal citat.
(40)
Cu toate acestea, remarcă faptul că nici orientările comunitare din 1997 (13), nici cele din 2004 (14) nu stabilesc o strânsă legătură între ajutoarele necesare menţinerii şi dezvoltării transportului maritim şi nivelul locurilor de muncă create. În plus, ar reieşi din orientările comunitare din 2004 că „în starea actuală de lucruri nimic nu indică că ar exista distorsiuni de concurenţă între statele membre într-o măsură opusă interesului comun” şi că „măsurile luate s-au dovedit a fi pozitive pentru a salva locurile de muncă de înaltă calitate […]” (punctul 3.1).
(41)
În concluzie, fiind vorba de aplicarea principiului încrederii legitime, autorităţile franceze fac referire la Decizia 2002/15/CE a Comisiei din 8 mai 2001, privind ajutorul de stat pus în aplicare de Franţa în favoarea societăţii „Bretagne Angleterre Irlande” („BAI” sau „Brittany Ferries”) (15), în care ar fi fost examinat regimul în cauză.
(42)
Autorităţile franceze fac referire şi la scrisoarea lor din 17 martie 1998 adresată Comisiei (A/32232) ţinând cont de introducerea articolului 39 C alineatul (2) şi a articolului 39 CA din CGI. Acestea consideră că, în pofida acestei scrisori, dar şi a diferitelor afaceri examinate de către Comisie (16) în cadrul cărora a fost menţionat articolul 39 din CGI, nu a fost angajată nicio procedură referitoare la acest regim pe durata celor 6 ani care au urmat intrării sale în vigoare.
(43)
În aceste împrejurări, tăcerea Comisiei ar fi creat o încredere legitimă în compatibilitatea articolului 39 CA din CGI cu piaţa comună, care ar fi opusă oricărei eventuale cereri de recuperare de pe lângă întreprinderile vizate.
V. COMENTARIILE TERŢILOR INTERESAŢI
(44)
Șaisprezece părţi interesate au transmis Comisiei observaţiile lor, conform articolului 88 alineatul (2) din tratat, în termenul care le fusese stabilit. Lista acestor părţi interesate este anexată la prezenta decizie.
(45)
Fiind vorba, în primul rând, de chestiunea calificării de ajutor a regimului în cauză, majoritatea părţilor interesate se opun poziţiei Comisiei în această privinţă.
(46)
Astfel, îndeosebi potrivit Casei Naţionale a Caselor de Economie şi de Prevedere (CNCE), Calyon Corporate and Investment Bank (numită în continuare „Calyon”) şi BNP Paribas (numită în continuare „BNP”), dispoziţia articolului 39 CA din CGI nu constituie un ajutor de stat, ci creează un regim de control al aplicării dreptului comun privitor la amortizările anumitor active. Combinaţia articolelor 39 C, alineatul (2) şi 39 CA din CGI ar avea ca obiectiv lupta împotriva pierderilor excesive de venituri fiscale, după cum stau mărturie lucrările parlamentare prealabile adoptării legii nr. 98-546 (raportul Comisiei de finanţe în Adunarea Naţională din 25 martie 1998).
(47)
Societatea Generală (SG), BNP şi Britanny Ferries remarcă, în ceea ce le priveşte, că articolul 39 CA din CGI nu creează un perimetru fiscal derogatoriu dreptului comun, ci constituie o revenire la dreptul comun în materie de amortizare. În acest caz, ar fi vorba de un regim de natură generală. Potrivit SG, avantajul economic care rezultă din amânarea de impozit conform articolului 39 CA din CGI trebuie să fie comparat cu dreptul comun al amortizărilor şi nu cu regimul restrictiv derogatoriu de la articolul 39 C alineatul (2) din CGI. Mai mult, sistemul în cauză ar fi deschis tuturor actorilor economici care operează pe teritoriul francez, iar articolul 39 CA din CGI nu ar face referire, de altfel, la niciun bun sau sector economic particular. Acordarea de avantaje care rezultă din aplicarea acestui articol nu ar fi astfel rezervată nici flotei comerciale maritime franceze nici instituţiilor bancare franceze.
(48)
De altfel, identitatea membrilor GIE nu ar constitui un criteriu de acordare a aprobării, iar sistemul în cauză nu ar conţine nicio restricţie privitoare la membrii GIE, depunători de capacitate fiscală. Potrivit acestor părţi interesate, nu poate fi deci considerat rezonabil ca dispoziţiile combinate ale articolelor 39 C şi 39 CA din CGI să confere un avantaj fiscal selectiv membrilor GIE.
(49)
Pe de altă parte, aprobarea prevăzută la articolul 39 CA din CGI nu ar fi acordată în mod discreţionar. Din contra, potrivit Gaz de France şi BNP, acordarea aprobării ministeriale este supusă unor condiţii obiective şi nu discriminatorii. BNP aminteşte, în acest sens, că, potrivit jurisprudenţei Curţii (17), Comisiei îi revine sarcina de a demonstra tratamentul discreţionar al actorilor economici în cadrul măsurilor individuale. Într-adevăr, existenţa unei marje de apreciere conferită administraţiei ar putea conduce la declararea naturii selective a unei măsuri doar atunci când este în cauză o măsură individuală şi nu regimul general pe care se bazează această măsură. În acest sens, ar trebui reamintit faptul că administraţia fiscală nu poate impune condiţii care nu sunt prevăzute de lege. Or, în speţă, legea prevede explicit care sunt criteriile aplicabile scopurilor de a aprecia existenţa unui „interes economic şi social semnificativ”. BNP, CNCE şi Calyon se referă, în acest context, la decizia Consiliului Constituţional (18) invocată de către autorităţile franceze. În orice caz, orice decizie de refuz de aprobare ar putea face obiectul unui recurs pentru excesul de putere în faţa judecătorului administrativ, care s-ar pronunţa în cazul motivaţiei aduse acestui refuz.
(50)
Potrivit, printre altele, Calyon şi BNP, selectivitatea regimului citat rezultă din practica pieţei şi din particularităţile activelor de transport (anumite garanţii de valorizare şi de lichiditate pe termen lung) şi nu în temeiul articolului 39 CA din CGI. Într-adevăr, bunurile de transport ar prezenta particularităţi care permit punerea în aplicare de finanţări pe termen lung. De altfel, chiar presupunând că articolul 39 CA din CGI nu cere o aprobare prealabilă a ministrului de finanţe, beneficiarii acestui dispozitiv ar fi aceiaşi ca şi în prezent.
(51)
Mai mult, potrivit BNP, condiţiile de aplicare a dispoziţiilor articolului 39 CA din CGI sunt justificate de natura şi economia sistemului fiscal francez, anumite sectoare având nevoie de investiţii considerabile.
(52)
De asemenea, CNCE susţine că avantajele financiare similare celor care rezultă din aplicarea articolului 39 CA din CGI pot fi obţinute prin punerea în aplicare a dispoziţiilor de drept comun. Într-adevăr, specificul articolului 39 CA din CGI nu ar crea o diferenţiere reală cu dreptul comun al amortizărilor din punctul de vedere al cuantumului consecinţelor fiscale. Potrivit CNCE, aceste trăsături specifice sunt, pe de o parte, beneficiul majorării cu un punct a coeficientului degresiv de amortizare, iar, pe de altă parte, sunt posibilitatea de a beneficia de exonerarea plus - valorii de transfer. Totuşi, BNP admite că statul calculează costul bugetar conform articolului 39 CA şi luând ca referinţă articolul 39 C alineatul (2) din CGI.
(53)
În ceea ce priveşte majorarea cu un punct a coeficientului de amortizare, avantajul ar fi compensat de faptul că deficitele înregistrate nu sunt deductibile, conform articolului 39 CA din CGI, decât la 1/4 din beneficiile impozabile cu caracter de impozit pe societăţile de drept comun pe care fiecare membru al GIE îl retrage din activităţile sale. În plus, acest avantaj fiscal ar viza compensarea constrângerilor sau restricţiilor specifice impozitate la finele acordării aprobării. În acest sens, BNP precizează că beneficiul pe care îl are GIE din majorarea cu un punct a coeficientului de amortizare este supus unei condiţii şi este relativ modest. În orice caz, nu ar putea induce un oarecare avantaj concurenţial. În acest context Air France indică că o finanţare realizată prin aplicarea regimului în cauză determină, comparat cu o finanţare realizată printr-un împrumut direct, o economie cuprinsă între 6 şi 10 % din preţul aeronavei. Susţine şi faptul că economia realizată de către locatar este comparabilă cu câştigul financiar care poate rezulta din recurgerea la alte montaje fiscale.
(54)
În ceea ce priveşte exonerarea plus-valorii de cesiune, CNCE observă că posibilitatea de a o cere rezultă din economia sistemului fiscal francez şi, prin urmare, nu ar putea fi calificată drept ajutor de stat. Organizarea sa ştiinţifică ar face-o necesară sau funcţională în raport cu eficienţa sistemului. Într-adevăr, exonerarea plus-valorii de cesiune ar fi justificată de necesitatea menţinerii avantajului de trezorerie care rezultă din primul grup al dispoziţiilor de la articolul 39 CA din CGI. Potrivit Calyon, în cazul particular al navelor, exonerarea permite ca armatorul să fie pus într-o situaţie comparabilă cu a sa dacă ar fi cumpărat nava direct şi dacă ar fi avut capacitatea financiară suficientă de a deduce amortizările pe cale fiscală. Potrivit BNP, exonerarea plusvalorii are drept obiect nepunerea în cauză a avantajului legat de amânarea de impozitare în caz de exercitare anticipată a opţiunii de cumpărare de către utilizator. În ceea ce o priveşte, SG indică faptul că exonerarea plus-valorii de transfer este doar contrapartida de constrângeri specifice legate de dispoziţiile fiscale în cauză, ca de exemplu, printre altele, interdicţia de a ceda părţile furnizorului, fără o cerere expresă în acest sens depusă în original de către utilizator. Or, sarcinile de exploatare majorate pentru utilizator ar compensa această exonerare.
(55)
În plus, potrivit Britanny Ferries, exonerarea plus-valorii prevăzută la articolul 39 CA din CGI nu este mai favorabilă decât cea care va rezulta din dispoziţiile de drept comun (sub rezerva unei cote - părţi de cheltuieli şi îndatoriri de 5 %) aplicabile începând cu anul 2007.
(56)
Air France remarcă faptul că economiile care rezultă din acest dispozitiv fiscal sunt comparabile cu cele realizate prin intermediul altor modalităţi de finanţare cu pârghii fiscale existente în lume. În plus, operaţiile finanţate conform articolului 39 CA din CGI ar fi potrivite cu contrapartidele de natură să relativizeze avantajele acestui dispozitiv. De altfel, Air France semnalează că, în anumite cazuri, GIE poate repercuta prin contract asupra locatarului riscurile fiscale şi cheltuielile anexe, ceea ce ar avea drept consecinţă reducerea în mod sensibil a economiei care poate fi realizată de către utilizatori.
(57)
În concluzie, mai multe părţi interesate, printre care Compania Meridională de Navigaţie, susţin că sistemul în cauză introduce, pentru armatori, numeroase constrângeri care constituie tot atâtea contrapartide cerute de către stat în vederea acordării aprobării. Astfel, avantajele care rezultă din acest regim fiscal ar compensa costurile suplimentare ale gestionării navelor sub pavilion francez, care este în principal datorat costului echipajului francez care rămâne unul dintre cele mai ridicate din Europa. În acest sens, Fouquet Sacop subliniază că regimul l-a determinat să facă alegerea unei dezvoltări accelerate sub pavilion francez, constrângerile şi supracosturile legate de acest pavilion fiind compensate de regimul fiscal în cauză. CMA CGM, Broström Tankers, Pétro Marine şi Louis Dreyfus Armateurs remarcă faptul că, în ceea ce le priveşte, fără beneficiul regimului menţionat, nu ar fi fost în măsură să îşi asigure investiţiile sub pavilion francez şi, astfel, să participe la dezvoltarea flotei comunitare. Bourbon Maritime semnalează că, în ceea ce o priveşte, dispoziţiile articolului 39 CA din CGI permit menţinerea slujbelor de înaltă calitate legate de gestionarea directă a transportului maritim, precum şi cele legate de activităţile sale conexe şi contribuie în mod eficient la ameliorarea securităţii şi a protecţiei mediului.
(58)
În al doilea rând, fiind vorba de clauza articolului 87 alineatul (1) din tratat, referitoare la afectarea schimburilor dintre statele membre, mai multe părţi interesate remarcă faptul că membrii GIE şi utilizatorii bunurilor vizate pot fi operatori străini sau filialele lor franceze. Mai mult, sistemul în cauză nu ar fi mai favorabil decât cele care există deja în celelalte state membre. În acest sens, SG precizează că clienţii săi vizaţi de aprobări sunt minoritar francezi.
(59)
În al treilea rând, în ceea ce priveşte compatibilitatea regimului în cauză cu piaţa comună, CNCE remarcă faptul că aprobările acordate operatorilor maritimi se înscriu în spiritul orientărilor comunitare din 1997 şi 2004 (19). Măsura în cauză ar fi astfel compatibilă cu piaţa comună în conformitate cu articolul 87 alineatul (3) litera (c) din tratat, interpretat în lumina principiilor enunţate în orientările comunitare menţionate.
(60)
Brittany Ferries susţine că regimul articolului 39 CA din CGI este compatibil cu piaţa comună, în temeiul articolului 87 alineatul (3) litera (c) din tratat, în măsura în care această dispoziţie vizează doar măsurarea provizorie a „slăbiciunilor pieţei” în materie de finanţare a investiţiilor de bunuri grele de echipament. În plus, majoritatea părţilor interesate subliniază că celelalte state membre au reacţionat în consecinţă instituind dispoziţii similare.
(61)
În al patrulea rând, fiind vorba, în speţă, de aplicarea principiului încrederii legitime, majoritatea părţilor interesate - beneficiare ai regimului - susţin că au fost mereu convinse că măsura în cauză nu este un ajutor de stat conform articolului 87 alineatul (1) din tratat. În concluzie, aplicarea, în speţă, a principiului anterior menţionat, s-ar opune acestei recuperări.
(62)
Din acest punct de vedere, SG indică faptul că, în baza regimului anterior celui în cauză, deficitele societăţilor în nume colectiv determinate de amortizări erau imputabile în totalitate rezultatelor fiscale ale asociaţilor acestor societăţi. Or, Comisia nu ar fi considerat niciodată că acest regim de drept comun ar fi putut constitui un ajutor de stat.
(63)
De asemenea, se susţine că Comisia s-a abţinut să intervină timp de şase ani. Potrivit Calyon, Comisia pare să fi trebuit să cunoască mai multe operaţiuni de finanţare de active în temeiul articolului 39 CA din CGI fără a fi ridicat vreodată problema validităţii lor în conformitate cu articolul 87 din tratat (20). În acest sens, CNCE susţine că termenul care s-a scurs de la data la care Comisia a trebuit să cunoască ajutorul până la data iniţierii procedurii formale de examinare este prea lung, iar Calyon califică acest termen ca fiind nesăbuit. De altfel, Comisia ar fi stabilit deja în mod excepţional existenţa unei încrederi legitime a beneficiarului care se opune rambursării ajutorului în momentul în care a trecut termenul de aproximativ trei ani de la luarea la cunoştinţă a măsurii de către Comisie şi până la adoptarea deciziei finale (21).
(64)
Unele părţi interesate subliniază şi faptul că anterior Comisia a aprobat regimul proprietăţilor comune - regim mai favorabil din punct de vedere fiscal decât sistemul în cauză în speţă - şi că această împrejurare ar fi constituit încrederea lor legitimă în legalitatea regimului citat. De altfel, potrivit CNCE, naşterea unei încrederi legitime a beneficiarilor nu ar presupune faptul ca Comisia să se fi pronunţat asupra regimului identic. Acceptarea unui regim similar ar putea da naştere unei asemenea încrederi. Astfel, în decizia sa din 8 mai 2001 (22), Comisia ar fi acceptat un regim similar. CNCE şi SG se referă şi la mai multe regimuri asemănătoare aprobate de către Comisie (23) precum şi la decizia Curţii RSV/Comisie (24).
(65)
Mai exact, Brittany Ferries consideră că Decizia Comisiei din 8 mai 2001 (25) a dat naştere unei încrederi legitime în ceea ce priveşte faptul că sistemul în cauză nu conţine ajutoare de stat.
(66)
De asemenea, CNCE subliniază că Franţa a adoptat legea nr. 98-546 la aproximativ trei luni după ce a informat Comisia, conform articolului 88 alineatul (3) din tratat. Întrucât Comisia s-a abţinut să răspundă la această notificare în următoarele două luni, măsura în cauză ar remarca regimul ajutoarelor existente în sensul jurisprudenţei Lorenz (26).
(67)
Pe de altă parte, cele două părţi interesate au supus Comisiei observaţii în cadrul procedurii formale de examinare, cerând ca identitatea să nu le fie dezvăluită.
(68)
În observaţiile pe care le-a transmis Comisiei în termenul impus, prima parte susţine că sistemul în cauză este ilegal. Ea cere Comisiei să extindă domeniul prezentei proceduri administrative la regimul proprietăţilor comune. După exemplul Comisiei în decizia sa de iniţiere a procedurii formale de examinare, această parte estimează, pe de o parte, că sistemul în cauză este selectiv în sensul că favorizează armatorii francezi, iar pe de altă parte, că afectează schimburile între statele membre, în special pe piaţa Trans - Marea Mânecii. În acest sens, remarcă faptul că regimul în cauză în speţă, ulterior regimului proprietăţilor comune, a fost introdus pentru a mulţumi industria maritimă franceză, după cum rezultă din raportul Comisiei de finanţe din 25 martie 1998.
(69)
Mai mult, favorizându-i pe operatorii francezi, dispoziţiile fiscale citate ar contribui la creşterea supracapacităţii pe piaţa Trans-Marea Mânecii permiţând achiziţionarea de noi nave de către operatorii din sector care nu au mijloace financiare. În plus, răsucirea concurenţei care rezultă din aplicarea acestui regim ar fi ilustrată de achiziţiile de nave, prin acest mecanism fiscal, de către companiile Seafrance şi Brittany Ferries. Aceste companii şi-ar fi văzut astfel crescută capacitatea în mod considerabil ca urmare a achiziţionării de noi nave.
(70)
Cea de-a doua parte interesată, care a cerut ca identitatea să nu îi fie dezvăluită, face referire, în cadrul observaţiilor sale, la poziţia concurenţială preferenţială de care beneficiază operatorii francezi, în fruntea cărora figurează Brittany Ferries, având în vedere finanţarea navelor sale datorită regimului citat. În acest sens, aceasta face referire la menţinerea Brittany Ferries pe liniile Trans - Marea Mânecii şi pe linia Franţa/Irlanda, în ciuda condiţiilor defavorabile de concurenţă care se bazează pe aceste linii care au condus de altfel la dispariţia P&O de pe piaţă.
VI. COMENTARIILE AUTORITĂŢILOR FRANCEZE PRIVIND COMENTARIILE TERŢILOR INTERESAŢI
(71)
Potrivit autorităţilor franceze, observaţiile majorităţii terţilor interesaţi confirmă poziţia lor în ceea ce priveşte aprecierea regimului citat, adică, printre altele:
-
articolul 39 CA din CGI este o măsură de ordin general, îndeosebi dar nu exclusiv utilizată pentru finanţarea navelor comerciale;
-
sistemul în cauză determină efecte comparabile fie cu măsurile de drept intern fie cu dispoziţiile existente în alte state membre;
-
aprobarea nu are caracter discreţionar, iar acordarea sa depinde de îndeplinirea criteriilor obiective;
-
regimul fiscal citat acoperă un interes major pentru economia comunitară, în special în termeni de localizare şi de durabilitate a locurilor de muncă;
-
în concluzie, majoritatea terţilor interesaţi invocă încrederea lor legitimă în ceea ce priveşte compatibilitatea dispoziţiilor în cauză cu reglementarea comunitară.
(72)
În ceea ce priveşte observaţiile supuse de către cele două părţi interesate a căror identitate a fost păstrată confidenţială, autorităţile franceze remarcă că acestea se bazează pe date inexacte sau imprecise.
(73)
Fiind vorba de argumentul potrivit căruia beneficiul, acordat societăţii Brittany Ferries, regimului GIE fiscal ar fi condus în mod indirect la retragerea P&O de pe Marea Mânecii partea de vest şi centrală, autorităţile franceze au replicat că doar două nave de la Brittany Ferries au beneficiat de ajutor, iar finanţarea navei sale „Mont St. Michel” prin intermediul acestui mecanism a fost aprobată prin Decizia Comisiei din 8 mai 2001 (27).
(74)
În acest sens, ar fi fost dusă o anchetă aprofundată de către autorităţile britanice ale concurenţei cu ocazia retragerii de pe piaţă a operatorului menţionat mai sus. Or, concluziile nu ar evoca drept cauza retragerii acestui operator o eventuală distorsiune a concurenţei. În plus, scăderea cifrei de afaceri a anumitor operatori ar rezulta din creşterea constantă a concurenţei companiilor aeriene cu preţuri scăzute şi nu din punerea în serviciu de către alţi armatori a navelor recente.
(75)
Fiind vorba de voinţa uneia dintre aceste părţi interesate de a vedea Comisia extinzându-şi sectorul de examinare la regimul proprietăţilor comune, autorităţile franceze amintesc faptul că acest regim a fost declarat compatibil cu regulile tratatului în decizia sa din 3 mai 1996.
(76)
În final, creşterea capacităţii Trans - Marea Mânecii nu ar fi datorată companiilor care au beneficiat de regimul GIE fiscale. În acest sens, ar trebui luate în considerare noile materii prime pe liniile pe care operau anterior operatorii istorici. De asemenea, autorităţile franceze semnalează, în acest context, că Eurotunelul a dublat capacitatea de transport a serviciului naval între 2000 şi 2003 şi că P&O a recumpărat părţile de la operatorul Stena - Line şi şi-a modernizat flota.
VII. EVALUAREA AJUTORULUI
(77)
În urma procedurii formale de examinare iniţiată pe baza articolului 88 alineatul (2) din tratat şi ţinând cont de argumentele prezentate în acest context de către autorităţile franceze şi de către părţile interesate, Comisia apreciază că regimul fiscal de la articolul 39 CA din CGI constituie un ajutor de stat conform articolului 87 alineatul (1) din tratat.
1. Existenţa unui ajutor de stat
(78)
În conformitate cu articolul 87 alineatul (1) din tratat, sunt „incompatibile cu piaţa comună, în măsura în care afectează schimburile între statele membre, ajutoarele acordate de către state sau cu ajutorul resurselor de stat, sub orice formă ar fi, care încalcă sau ameninţă să încalce concurenţa prin favorizarea anumitor întreprinderi sau a anumitor producţii”.
(79)
Calificarea unei măsuri de stat drept ajutor de stat presupune să fie îndeplinite următoarele condiţii cumulative: 1. măsura în cauză conferă un avantaj cu ajutorul resurselor de stat, 2. acest avantaj este selectiv şi 3. măsura în cauză încalcă sau ameninţă să încalce concurenţa şi este susceptibilă de afectarea schimburilor între statele membre (28).
(80)
Se cuvine să fie expuse motivele care permit să fie luat în considerare faptul că regimul articolului 39 CA din CGI, descris anterior, îndeplineşte aceste condiţii cumulative.
(81)
Este cazul să se amintească că, în temeiul articolului 39 C, alineatul (1), din CGI, amortizarea bunurilor date în locaţie sau puse la dispoziţie sub orice altă formă este repartizată pe durata normală de utilizare.
(82)
Articolul 39 C, alineatul (2), şi articolul 39 CA din CGI privesc regulile de amortizare aplicabile finanţării de bunuri închiriate sau puse la dispoziţie, în special de către GIE. Potrivit autorităţilor franceze, aceste două dispoziţii au fost introduse în vederea luptei împotriva unei recurgeri abuzive la această modalitate de finanţare.
(83)
Atât autorităţile franceze cât şi părţile interesate remarcă faptul că regimul articolului 39 CA din CGI corespunde unei reveniri la dreptul comun în materie de deducere a amortizărilor, adică la dispoziţiile articolului 39 alineatul (1) paragraful al doilea şi la dispoziţiile articolului 39 C alineatul (1) din codul menţionat şi, deci, nu constituie un ajutor de stat. Articolul 39 C alineatul (2), din CGI ar constitui o derogare de la dispoziţiile acestor articole.
(84)
Potrivit unei jurisprudenţe constante, aplicarea articolului 87 alineatul (1) din tratat impune doar să se stabilească dacă, în cadrul unui regim juridic dat, o măsură de stat este de natură să favorizeze „anumite întreprinderi sau anumite producţii” în raport cu altele, care s-ar găsi, în comparaţie cu obiectivul urmărit de către regimul menţionat, într-o situaţie factuală şi juridică comparabilă (29).
(85)
În consecinţă, pentru a identifica ceea ce constituie un avantaj, potrivit jurisprudenţei privitoare la noţiunea de ajutor de stat, este imperativ să fie determinată regula de referinţă sau regimul comun aplicabil, în cadrul unui regim juridic dat, cu ajutorul căruia va fi comparat acest avantaj (30). În acest sens, Curtea a judecat de altfel că hotărârea cadrului de referinţă are o importanţă deosebită în cazul măsurilor fiscale din moment ce existenţa însăşi a unui avantaj nu poate fi stabilită decât în raport cu o impozitare numită „normală”, şi anume procentul de impozitare în vigoare în zona geografică de referinţă (31).
(86)
Or, în speţă, pentru a stabili această regulă de referinţă în cadrul regimului de amortizare a bunurilor închiriate sau puse la dispoziţie, trebuie ţinut seama doar de dispoziţiile care au legătură cu finanţarea unor astfel de bunuri de către societăţi în nume colectiv, precum GIE. În lipsă, situaţia factuală şi cea juridică luate în consideraţie în vederea stabilirii avantajului nu ar fi comparabile, nici din punctul de vedere al membrilor GIE nici din cel al utilizatorilor bunurilor în cauză.
(87)
Astfel, regula de referinţă aplicabilă în speţă care priveşte stabilirea amortizării deductibile este limitarea de principiu a acestei amortizări pentru bunuri finanţate de către GIE, prevăzută la articolul 39 C, alineatul (2), din CGI (32). Nu ar putea fi vorba de articolul 39 C, alineatul (1), din CGI, această dispoziţie nefiind aplicabilă unei operaţiuni de finanţare de către GIE, adică de structuri care regrupează mai multe entităţi juridice, în general instituţii financiare, care împart astfel între ele riscurile inerente operaţiunii, în opoziţie cu o operaţiune de finanţare realizată de o singură instituţie financiară care suportă singură riscurile analizate. În acest sens, trebuie menţionat că, contrar modalităţilor de finanţare care nu fac apel la un GIE, o operaţiune de finanţare printr-o astfel de structură transparentă din punct de vedere fiscal permite o optimizare fiscală, rezultatele deficitare înregistrate de către GIE în cursul primilor săi ani de activităţi venind în deducerea beneficiilor impozabile realizate de către membrii săi datorită activităţilor lor curente.
(88)
În concluzie, Comisia apreciază că autorităţile franceze şi anumite părţi interesate nu sunt justificate să susţină că regimul articolului 39 CA din CGI constituie o revenire la dreptul comun al amortizărilor, iar articolul 39 C, alineatul (2), din codul menţionat constituie regimul de referinţă pe baza căruia trebuie evaluat avantajul fiscal care rezultă din aplicarea articolului 39 CA. De altfel, este adecvat să se sublinieze că articolul 39 CA din CGI prevede în mod expres că avantajul fiscal vizat este calculat plecând de la soldul valorilor actualizate pozitive sau negative aferente, respectiv al reducerilor sau cotizărilor suplimentare de impozit, în comparaţie cu cele care ar rezulta din aplicarea dispoziţiilor alineatului (2) din acest articol.
(89)
Fiind vorba de avantajul care rezultă din aplicarea articolului 39 CA din CGI, trebuie observat că doar membrii GIE (33), finanţând bunuri mobile a căror durată de amortizare este de cel puţin 8 ani, sunt susceptibili să beneficieze de avantaje fiscale care rezultă din aplicarea articolului 39 CA din CGI, adică: 1. de o derogare de la plafonul de principiu al amortizării deductibile, 2. de majorarea cu un punct a coeficientului de amortizare şi 3. de eventuala exonerare a plusvalorii de cesiune.
(90)
Pe de o parte, fiind vorba de deplafonarea amortizării deductibile potrivit articolului 39 CA din CGI, este cazul să amintim că fiecare dintre membrii GIE este în măsură, pe perioada de depreciere a bunului în care rezultatele GIE sunt deficitare, să impute deficitele GIE, pro rata drepturilor pe care le deţine, asupra propriilor beneficii impozabile. În acest context, nu se ţine cont de plafonul amortizării de la articolul 39 C alineatul (2) din CGI.
(91)
În consecinţă, aplicarea derogării prevăzute la articolul 39 CA din CGI permite, în faza deficitară, o reducere, pe fiecare membru al GIE, a bazei care ar fi impozabilă în mod normal în conformitate cu articolul 39 C alineatul (2) din CGI. Într-adevăr, faptul că suma totală a amortizării nu este limitată la suma totală a chiriei încasate, diminuată de celelalte obligaţii aferente bunului închiriat, permite o creştere a sumei totale a amortizării în timpul primelor exerciţii care sunt deficitare. În acest sens, circumstanţa că, potrivit articolului 39 CA din CGI, aceste deficite nu sunt deductibile decât în proporţie de 1/4 din beneficiile impozabile procentului de impozitare pe societăţile de drept comun pe care fiecare membru al GIE îl scoate din restul activităţilor sale, poate, cu siguranţă, să limiteze, dar nu să readucă în cauză existenţa acestui avantaj.
(92)
În acest context, autorităţile franceze remarcă faptul că economiile de impozit astfel obţinute în timpul primilor ani ai operaţiunii de finanţare sunt neutralizate de suplimentele de impozit care sunt constatate încă de când GIE începe să realizeze beneficii, chiriile datorate depăşind anuităţile de amortizare. Totuşi, Comisia apreciază că avantajul procurat constă în reportul plăţii impozitului şi corespunde soldului valorilor actualizate ale impozitelor vărsate în perioada totală de amortizare ţinând cont de taxele de interese aplicate.
(93)
De altfel, raportul Senatului nr. 413 (34) confirmă această analiză întrucât este menţionat că „[] economiile de impozit astfel obţinute de către asociaţi în timpul primilor ani de exploatare sunt compensate de suplimente de impozit care apar după aceea, în momentul în care structura de finanţare realizează beneficii”. Totuşi, acest decalaj în timp permite, potrivit acestui raport, să degajeze un câştig la trezorerie care corespunde diferenţei dintre valorile actualizate ale economiilor de impozit ale primelor exerciţii şi ale cotizaţiilor suplimentare de impozit din ultimele exerciţii. De asemenea, Comisia remarcă faptul că este indicat, în instruirea fiscală nr. 120 din 17 iunie 1999 (35) că avantajul fiscal care rezultă din aplicarea articolului 39 CA din CGI permite realizarea de economii de impozite.
(94)
În concluzie, reiese că regimul instaurat de articolul 39 CA din CGI vizează să permită membrilor GIE să beneficieze de un avantaj sub formă de amânare de impozitare.
(95)
În acest sens, nu ar putea să fie admis argumentul potrivit căruia utilizatorii de la care GIE nu obţine aprobarea prevăzută la articolul 39 CA din CGI au recurs la alte modalităţi de finanţare pentru a se sustrage de la plafonarea amortizării deductibile pe cale fiscală de la articolul 39 C, alineatul (2), din codul menţionat, şi deci nu sunt dezavantajaţi în raport cu cei cu care GIE este aprobat. Într-adevăr, mai întâi trebuie amintit că, fiind vorba de un regim de ajutoare, Comisia poate să se limiteze la studierea caracteristicilor generale ale regimului citat, fără a fi obligată să examineze fiecare caz particular de aplicare (36). Apoi, un asemenea argument duce la luarea în considerare a situaţiilor individuale distincte dintr-un punct de vedere factual şi juridic (37) şi, în plus, ipotetice.
(96)
În concluzie, nu ar fi exclus ca utilizatori care nu pot beneficia de dispoziţiile articolului 39 CA din CGI să se găsească în incapacitatea de a recurge la o modalitate de finanţare alternativă. De exemplu, acesta ar putea fi cazul dacă un organism bancar ar decide, în ceea ce priveşte situaţia financiară a întreprinderii vizate, să nu îşi asume singur riscurile inerente operaţiunii de finanţare (concesiune în proprietate particulară) sau dacă, din motive care ţin de structura bilanţului sau de capacitatea de finanţare a utilizatorilor, alte modalităţi de finanţare (investiţie directă recurgând la împrumut sau cu fonduri proprii) se dovedesc imposibile. În orice caz, presupunând chiar că aceşti utilizatori sunt efectiv în măsură să recurgă la o modalitate de finanţare alternativă şi îşi văd, în acest context, amortizarea deplafonată, nu este mai puţin adevărat că soluţia cea mai avantajoasă aleasă la început ar trebui să fie abandonată în profitul unei a doua alegeri în mod necesar mai puţin favorabilă şi ei nu ar beneficia de fiscalitatea specifică a concesiunii prin GIE (datorită obligaţiei de retrocedare publicată la articolul 39 CA din CGI).
(97)
Pe de altă parte, pe lângă deplafonarea sumei totale a amortizării deductibile, membrii GIE beneficiază de o majorare cu un punct a coeficientului de amortizare degresivă, iar în ipoteza unui transfer anticipat al bunului către utilizator şi în momentul în care sunt îndeplinite anumite condiţii, beneficiază şi de o exonerare a plus - valorii (38).
(98)
Acest coeficient majorat şi această eventuală exonerare a plus - valorilor de transfer constituie avantaje de care beneficiază membrii GIE prin aplicarea articolului 39 CA din CGI, dar de care nu ar beneficia prin aplicarea cadrului fiscal de referinţă, şi anume articolul 39 C alineatul (2) din codul menţionat. În orice caz, aplicarea articolului 39 CA din CGI în ceea ce priveşte aceste două avantaje nu ar constitui o revenire la dreptul comun al amortizărilor, după cum este invocat de către autorităţile franceze, articolul 39 C alineatul (1) din codul menţionat neprevăzând deloc asemenea avantaje fiscale.
(99)
În acest context, fiind vorba de argumentul potrivit căruia, începând cu anul 2007, exonerarea plus - valorii de transfer va fi de drept comun, trebuie constatat că acesta este, în orice caz, lipsit de pertinenţă, existenţa acestui avantaj trebuind să fie apreciată în comparaţie cu cadrul juridic în vigoare şi nu în raport cu o situaţie juridică viitoare (39). De altfel, nu este stabilit de către părţi ca o modificare a cadrului juridic aplicabil să ducă la dispariţia avantajului acordat anterior.
(100)
În ceea ce priveşte originea de stat a avantajelor care rezultă din aplicarea regimului în cauză, trebuie amintit că noţiunea de ajutor este mai generală decât cea de subvenţie deoarece cuprinde nu doar prestaţiile pozitive, precum subvenţiile însele, ci şi intervenţiile care, sub diverse forme, uşurează sarcinile care în mod normal grevează bugetul unei întreprinderi şi care, astfel, fără a fi subvenţii în sensul strict al cuvântului, sunt de aceeaşi natură şi au efecte identice (40). De aici rezultă că o măsură prin care autorităţile publice acordă anumitor întreprinderi o exonerare, o reducere sau un report de la plata impozitului datorat în mod normal care, deşi nu conţine un transfer de resurse de stat, plasează beneficiarii într-o situaţie financiară mai favorabilă decât alţi contribuabili, constituie un ajutor de stat în conformitate cu articolul 87 alineatul (1) din tratat (41). În consecinţă, în speţă, deşi măsurile care rezultă din articolul 39 CA din CGI nu constituie transferuri de resurse de stat, nu s-ar putea nega faptul că acestea antrenează o pierdere de resurse fiscale şi constituie, prin acest fapt, o finanţare de stat.
(101)
În aceste împrejurări, Comisia apreciază că membrii GIE beneficiază de avantaje, sub forma economiilor de impozite (deplafonare şi majorare a coeficientului de amortizare) şi, în ipoteza unui transfer anticipat al bunului realizat în anumite condiţii, de o exonerare de impozit, care reprezintă o cheltuială pentru bugetul statului francez.
(102)
În concluzie, fiind vorba de membrii GIE şi apreciindu-se că aceştia trebuie să retrocedeze utilizatorului bunului în cauză măcar cele 2/3 din avantajul fiscal global care rezultă din aplicarea articolului 39 CA din CGI, Comisia apreciază că avantajul de care aceştia beneficiază este, cel mult, de 1/3 din acest avantaj global. În acest context, Comisia aminteşte că membrii GIE sunt în principal instituţii financiare.
(103)
Fiind vorba de utilizatori de bunuri apreciate, retrocedarea unei părţi din avantajul fiscal global de care beneficiază membrii GIE se concretizează, potrivit dispoziţiei în litigiu, sub forma unei diminuări a sumei totale a chiriei lor sau sub forma unei micşorări a sumei totale a opţiunii de cumpărare. Acest avantaj transferat către utilizatori reduce, prin acest fapt, sarcinile care le grevează în mod normal bugetul în cadrul operaţiunilor de concesiune. Întrucât retrocedarea reprezintă cel puţin 2/3 din avantajul acordat membrilor GIE prin resurse de stat, trebuie observat că utilizatorii beneficiază, în această măsură, de un avantaj de stat în conformitate cu articolul 87 din tratat care se ridică la cel puţin 2/3 din avantajul global.
(104)
Totuşi autorităţile franceze precum şi anumite părţi interesate susţin că regimul fiscal instituit la articolul 39 CA din CGI constituie o măsură generală a dreptului fiscal francez. În concluzie, trebuie examinat dacă avantajul global de care beneficiază membrii GIE şi utilizatorii prezintă un caracter selectiv.
(105)
Trebuie amintit, cu titlu liminar, că specificul unei măsuri de stat, şi anume caracterul său selectiv, constituie una dintre caracteristicile noţiunii de ajutor de stat în conformitate cu articolul 87 alineatul (1) din tratat. Din acest motiv, trebuie verificat dacă regimul fiscal în cauză antrenează sau nu avantaje în beneficiul exclusiv al anumitor întreprinderi sau al anumitor sectoare de activitate (42).
(106)
În principiu, o măsură fiscală susceptibilă de a fi calificată drept ajutor de stat se distinge de o măsură fiscală generală prin caracterul limitat, în drept sau în fapt, al numărului beneficiarilor săi. Astfel, pentru ca o măsură să fie susceptibilă de a fi calificată drept ajutor de stat, întreprinderile beneficiare trebuie să aparţină unei categorii bine determinate prin aplicarea, în drept sau în fapt, a criteriului stabilit prin măsura în cauză (43).
(107)
În speţă, articolul 39 CA din CGI nu se aplică decât bunurilor mobile amortizabile potrivit unui mod degresiv pe o perioadă de cel puţin 8 ani şi achiziţionat de nou, cu excepţia navelor care pot fi de ocazie. De altfel, în raportul Senatului nr. 413 (44) este indicat că „[…] dispoziţiile au în mod clar ca obiect încurajarea investiţiilor grele datorită unei pârghii fiscale foarte incitative”.
(108)
În concluzie, de reducerea fiscală care rezultă din aplicarea acestei dispoziţii beneficiază, de drept, doar membrii GIE care finanţează asemenea bunuri (45) şi utilizatorii acestor bunuri datorită obligaţiei de retrocedare a cel puţin 2/3 din avantajul fiscal global de care beneficiază membrii GIE. Investitorii - membri ai GIE - nefinanţând bunurile vizate la articolul 39 CA din CGI şi utilizatorii de bunuri care au o durată de amortizare mai mică de 8 ani nu pot, dimpotrivă, să năzuiască la beneficiul acestui avantaj fiscal.
(109)
În acest sens, presupunând chiar că utilizatorii de bunuri care nu pot beneficia de regimul articolului 39 CA din CGI sunt interesaţi să încerce să recurgă la o formă de finanţare alternativă a GIE fiscal, aceştia se găsesc, la minimum, privaţi de acest mod de finanţare.
(110)
În plus, având în vedere durata de amortizare a bunurilor în cauză, prevăzută la articolul 39 CA din CGI, această dispoziţie aduce venit, de facto, în principal, întreprinderilor care operează în sectorul transportului, îndeosebi maritim şi aerian dar şi în GIE care finanţează bunuri provenind din acest sector.
(111)
Din acest punct de vedere, pe de o parte, reies informaţii furnizate de către autorităţile franceze potrivit cărora 182 din 189 cereri de aprobare depuse în conformitate cu articolul 39 CA din CGI priveau sectorul transportului. În plus, potrivit acestor date, sectorul maritim reprezintă, el singur, 75 % din cererile de aprobare depuse şi 82 % din aprobările acordate (în această privinţă, a se vedea tabelul de la considerentul 17).
(112)
Pe de altă parte, instaurarea acestui regim derogatoriu pentru plafonarea amortizării bunurilor finanţate de GIE a fost motivată, în principal, de voinţa legislatorului de a favoriza sectorul transportului, şi, mai exact, pe cel al transportului maritim.
(113)
Această stare de fapt depinde de mai multe elemente.
(114)
În primul rând, printre bunurile eligibile în conformitate cu articolul 39 CA din CGI, doar navele sunt vizate în mod expres de instruirea fiscală nr. 120 (46). Astfel, este prevăzut că singurele bunuri de ocazie susceptibile de a beneficia de regimul fiscal de la articolul 39 CA din CGI sunt navele. În ceea ce priveşte procedura de eliberare a aprobării, este, de asemenea, prevăzut, în cazul navelor, că cererile de aprobare care le vizează trebuie să intervină înaintea comenzii lor, din momentul în care sunt amortizate începând de la aşezarea lor pe cală (47).
(115)
În al doilea rând, rezultă lucrări de pregătire pentru adoptarea legii nr. 98-546 şi, mai cu seamă, pentru raportul Senatului nr. 413 (48) că dispoziţiile fiscale anterioare se aplicau tuturor sectoarelor economice în timp ce articolul 39 CA din CGI se aplică „doar bunurilor grele de echipament (avioane, TGV, nave…)”. Fiind vorba, mai exact, de sectorul maritim, raportul menţionat denunţă caracterul insuficient favorabil regimului citat în raport cu regimul proprietăţilor comune pentru a dinamiza investiţia în acest sector. De asemenea, este menţionat faptul că introducerea, în articolul 39 CA din CGI, a unei dispoziţii care prevede exonerarea plus - valorii în caz de transfer anticipat al bunului către utilizator, a fost motivată de caracterul mai puţin favorabil regimului în cauză pentru investiţia maritimă. În această privinţă, autorităţile franceze remarcă, în acelaşi mod, în cadrul observaţiilor lor din 3 mai 2004, că într-un context marcat de grija pentru a înfrâna stagnarea numărului de nave comerciale înmatriculate în Franţa şi prin voinţa de a reduce cheltuiala fiscală, în întregirea amânării de impozitare legată de amortizare, a fost prevăzut ca GIE să poată beneficia, în anumite condiţii, de o exonerare a plusvalorii de transfer al bunului.
(116)
În al treilea rând, raportul general nr. 66 privind proiectul de lege al finanţelor 1999 (49), afirmă că „legea nr. 98-546 […] a permis crearea unui nou dispozitiv fiscal în favoarea investiţiei maritime.” De asemenea, este menţionat faptul că, deşi regimul privilegiat de finanţare prin concesiune instaurat de articolul 39 CA din CGI nu se aplică doar navelor, în realitate, a fost conceput în principal pentru acestea.
(117)
Referitor la totalitatea consideraţiilor precedente, Comisia apreciază că regimul articolului 39 CA din CGI prezintă un caracter selectiv, întrucât favorizează anumiţi operatori economici activi în sectorul transportului precum şi în sectorul financiar. Deoarece acest regim nu se aplică tuturor operatorilor economici, nu ar putea fi considerat drept o măsură generală de politică fiscală.
(118)
Această apreciere nu ar putea fi pusă în cauză prin argumentele invocate de către autorităţile franceze.
(119)
Astfel, în primul rând, nu ar putea avea succes argumentul autorităţilor franceze scos din mulţimea de sectoare care pot fi vizate de măsura fiscală în cauză. Într-adevăr, în afară de faptul că doar anumite bunuri sunt vizate de regimul fiscal citat, nu s-ar putea analiza faptul ca numărul foarte marginal de cereri de aprobare pentru finanţarea de bunuri din alte sectoare decât cel al transportului (50) să fie capabil să incrimineze din nou specificul regimului citat. În această privinţă, s-a considerat că împrejurarea în care numărul de întreprinderi care pot pretinde să beneficieze de o măsură să fie foarte important sau ca aceste întreprinderi să aparţină unor sectoare de activităţi diverse, nu ar fi suficient pentru a incrimina caracterul său selectiv (51).
(120)
În al doilea rând, contrar a ceea ce invocă autorităţile franceze, argumentul potrivit căruia există măsuri fiscale echivalente în celelalte state membre este lipsit de pertinenţă pentru a justifica existenţa regimului articolului 39 CA din CGI. Într-adevăr, nu s-ar putea trece la o examinare comparativă a regulilor fiscale aplicabile în ansamblul statelor membre, respectiv în anumite state, fără a denatura vocaţia dispoziţiilor referitoare la controlul ajutoarelor de stat. În absenţa armonizării la nivel comunitar a dispoziţiilor fiscale din statele membre, această examinare ar compara din nou situaţii factuale şi juridice diferite care rezultă din discrepanţele legislative sau de reglementare dintre statele membre (52). De altfel, s-a considerat că circumstanţa în care un stat membru caută să apropie, prin măsuri unilaterale, condiţiile de concurenţă existente într-un anumit sector economic cu cele din alte state membre nu ar putea să ridice caracterul de ajutoare la aceste măsuri (53). În mod similar, faptul că concurenţi din alte state membre beneficiază de măsuri fiscale comparabile, chiar dacă sunt ilegale, este fără incidenţă asupra caracterului de ajutor al regimului citat (54).
(121)
În al treilea rând, Franţa şi părţile interesate invocă faptul că caracterul non-selectiv al regimului citat este stabilit din cauza lipsei de putere discreţionară de care ar dispune autorităţile franceze în scopul acordării aprobării în cauză.
(122)
Comisia aminteşte că, potrivit jurisprudenţei, chiar şi intervenţii care, la prima vedere, sunt aplicabile generalităţii întreprinderilor, pot prezenta o anumită selectivitate şi, aşadar, pot fi considerate drept măsuri destinate favorizării anumitor întreprinderi sau anumitor producţii. Acesta este cazul în care administraţia, chemată să aplice regula generală, dispune de o anumită putere discreţionară în ceea ce priveşte aplicarea actului (55).
(123)
În speţă, trebuie, dintr-o dată, amintit că, întrucât de dispoziţia fiscală în cauză nu pot beneficia decât utilizatorii de anumite bunuri şi membrii GIE care îi finanţează şi nu pot beneficia în principal, de facto, decât sectoarele de transport şi financiar, condiţia de specificitate este chiar de pe acum îndeplinită. Într-adevăr, alte proiecte de finanţare, privitoare la bunurile din alte sectoare decât transportul şi/sau prezentând o durată de amortizare de mai puţin de opt ani, ar putea prezenta garanţii de natură să excludă orice dorinţă de optimizare fiscală. În consecinţă, ţinând seama de aplicarea limitată a acestui dispozitiv fiscal, nu este necesar, în scopul stabilirii caracterului selectiv al măsurii în litigiu, să se stabilească faptul că autorităţile naţionale competente dispun de o putere discreţionară în aplicarea măsurii menţionate (56).
(124)
În orice caz, întrebate asupra distanţei de verificare la care se consideră ţinute când este vorba de condiţia pe care o prezintă investiţia în cauză, din punctul de vedere al interesului general şi în special în materie de ocupare a forţei de muncă, un interes economic şi social semnificativ (57), autorităţile franceze au indicat că acest interes se evalua urmând 6 criterii, dintre care cel care iese din „efectele investiţiei asupra mediului economic din zona în care va fi realizat şi în care evoluează utilizatorul”. Or, Comisia apreciază că îndeplinirea acestei condiţii le rezervă neapărat autorităţilor naţionale o marjă de apreciere discreţionară.
(125)
De altfel, în ciuda caracterului legitim al unui asemenea obiectiv, trebuie subliniată lipsa de legătură între această condiţie legată de existenţa unui interes economic al investiţiei şi finalitatea studiată de către legislator impunând acordarea prealabilă a unei aprobări ministeriale pentru realizarea investiţiei. Într-adevăr, condiţiile de acordare a aprobării trebuie să permită să se stabilească că recurgerea la modalitatea de finanţare de către GIE nu are drept obiectiv o optimizare fiscală. Or, condiţia legată de interesul economic al investiţiei nu este de natură să împiedice o asemenea optimizare. Astfel de operaţiuni de finanţare, în ciuda duratei de amortizare a bunurilor în cauză, ar putea să nu aibă drept obiectiv o optimizare fiscală fără a prezenta un interes economic şi social semnificativ, în principal în termeni de ocupare a forţei de muncă.
(126)
În acest context, trebuie din nou să se facă referire la raportul Senatului nr. 413 (58) de unde reiese că condiţia legată de existenţa unui interes economic şi social semnificativ este „un mijloc de a favoriza bunurile fabricate pe teritoriul naţional sau finanţările realizate pentru profitul utilizatorului francez”. Mai general, în acelaşi raport este de altfel indicat şi faptul că procedura de aprobare lasă administraţiei o prea mare marjă de evaluare.
(127)
În concluzie, inadecvarea condiţiei legate de interesul economic al investiţiei privitor la obiectivul urmărit consolidează, potrivit Comisiei, marja de apreciere de care dispun autorităţile naţionale în aplicarea sa.
(128)
Fiind vorba tot de marja de apreciere de care dispun autorităţile franceze în vederea acordării aprobării, trebuie constatat faptul că decizia Consiliului Constituţional din 30 decembrie 1987 (59), invocată de autorităţile franceze şi anumite părţi interesate, este lipsită de pertinenţă în prezentul context. În această afacere, era în cauză un dispozitiv fiscal care prevedea posibilitatea pentru o persoană morală nou ieşită din fuziunea a două societăţi de a relua pentru o perioadă limitată totul sau o parte din deficitul societăţilor fuzionate şi care permitea, la aprobarea ministrului însărcinat cu bugetul şi în limita acestei aprobări, în caz de contribuţie parţială de active la o societate a grupului, reportul deficitelor nededuse încă anterior la fuziunea asupra beneficiilor ulterioare. Consiliul Constituţional a fost chemat să se pronunţe asupra conformităţii acestei proceduri de aprobare la articolul 34 din Constituţie, care încredinţează legislatorului hotărârea câmpului de aplicare a unui avantaj fiscal. În acest context, a considerat că dispoziţia în cauză nu permitea legislatorului să subdelege puterea sa fiscală ministrului şi că acesta din urmă nu putea conferi decât puterea de a se asigura, în conformitate cu obiectivul legislatorului de a evita ca impozitul să nu fie ocolit, de respectarea condiţiilor fixate prin lege. În această decizie, Consiliul Constituţional a fost chemat să se pronunţe asupra respectării competenţelor respective ale puterilor legislativă şi de reglementare în materie fiscală, dar nicidecum asupra existenţei în puterea ministrului a unei capacităţi de apreciere în adoptarea de măsuri individuale necesare în aplicarea legii.
(129)
În orice caz, Comisia apreciază că condiţiile de la articolul 87 alineatul (1) din tratat nu ar putea fi reincriminate prin jurisprudenţa jurisdicţiilor naţionale.
(130)
În al patrulea rând, fiind vorba de argumentul potrivit căruia autorităţile naţionale nu ar dispune de o putere arbitrară din moment ce decizia lor ar putea face obiectul unor recursuri în faţa jurisdicţiilor naţionale pentru a fi incriminate motivele care au justificat refuzul de aprobare, trebuie reamintit că nu este necesar, pentru a îndepărta caracteristica de măsură generală, să se verifice dacă comportamentul administraţiei fiscale are un caracter arbitrar. De fapt, este suficient să se constate că administraţia menţionată dispune de o putere de evaluare discreţionară care îi permite să moduleze condiţiile de acordare a avantajului fiscal în chestiune în funcţie de caracteristicile proiectelor de investiţii supuse evaluării sale (60). Mai mult, s-a considerat că repunerile în funcţiune a obligaţiilor acordate în cadrul unei proceduri judiciare şi în conformitate cu dreptul naţional aplicabil prezentau un caracter selectiv deoarece nu decurgeau în mod automat din aplicarea legii ci din alegerea discreţionară a organismelor publice în cauză. În acest context, judecătorul comunitar a amintit că articolul 87 alineatul (1) din tratat nu distinge în funcţie de cauzele sau de obiectivele intervenţiilor de stat, ci le defineşte în funcţie de efectele lor (61). Or, în speţă, a fortiori, circumstanţa că deciziile care refuză aprobarea pot face obiectul unui recurs în faţa unei jurisdicţii naţionale nu ar putea reincrimina existenţa unei marje de apreciere a autorităţilor naţionale în cadrul aplicării condiţiilor de acordare a aprobării ministeriale.
(131)
În ultimul rând, Comisia apreciază că invocarea autorităţilor franceze care reiese din lipsa de distincţie fondată pe naţionalitatea membrilor GIE şi a utilizatorilor nu ar putea pune mai mult în cauză caracterul selectiv al regimului articolului 39 din CGI (62), cu atât mai mult cu cât raportul Senatului nr. 413 (63) indică faptul că condiţia legată de existenţa unui interes economic şi social semnificativ al investiţiei este „un mijloc de favorizare a bunurilor fabricate pe teritoriul naţional sau finanţările realizate în profitul unui utilizator francez”.
(132)
Referitor la cele precedente, Comisia consideră că regimul articolului 39 CA din CGI prezintă un caracter selectiv.
(133)
Autorităţile franceze remarcă faptul că dispoziţiile combinate ale articolelor 39 C, alineatul (2), şi 39 CA din CGI constituie un mijloc de control a priori de care dispune administraţia fiscală pentru a lupta împotriva evaziunii fiscale care rezultă dintr-o folosire abuzivă a operaţiunilor de finanţare de bunuri mobiliare de către structuri transparente din punct de vedere fiscal, precum GIE. Acestea consideră că regimul articolului 39 CA din CGI este, astfel, justificat de natura şi economia sistemului fiscal. În acest sens, precizează că regimul articolului 39 CA din CGI este „bazat pe criterii obiective şi orizontale de luptă împotriva evaziunii fiscale”.
(134)
Este adevărat că noţiunea de ajutor de stat nu vizează măsurile de stat care introduc o diferenţiere între întreprinderi atunci când această diferenţiere rezultă din natura şi economia sistemului de obligaţii în care ele se înscriu. Această justificare, bazată pe natura sau economia sistemului fiscal, face trimitere la coerenţa unei măsuri fiscale specifice cu logica internă a sistemului fiscal în general. Or, nu pot fi dictate diferenţieri fiscale de către finalităţile generale şi de către obiectivele pe care le urmăreşte statul prin adoptarea de măsuri în cauză (64).
(135)
În speţă, Comisia apreciază că articolul 39 C, alineatul (2), din CGI, prin limitarea sumei totale a amortizării deductibile, vizează efectiv lupta împotriva recurgerii abuzive la structuri transparente din punct de vedere fiscal în scopul realizării unui câştig fiscal în cadrul operaţiunilor de finanţare de bunuri aflate în locaţie sau puse la dispoziţie. Acest obiectiv apare ca fiind necesar şi raţional în scopul garantării eficienţei sistemului fiscal al amortizărilor de bunuri închiriate sau puse la dispoziţie şi trebuie, aşadar, să fie considerat ca inerent sistemului menţionat (65).
(136)
În schimb, regimul instaurat prin articolul 39 CA din CGI nu ar putea fi justificat de natura şi economia sistemului francez de amortizare a bunurilor date în locaţie sau puse la dispoziţie. Într-adevăr, deşi sunt admisibile derogările de la plafonul de principiu al amortizării prevăzut la articolul 39 C, alineatul (2), din CGI, aceste derogări ar trebui să fie bazate doar pe condiţiile a căror îndeplinire ar fi de natură să împiedice recurgerea, în scopul optimizării fiscale, la finanţarea bunurilor menţionate prin structuri transparente din punct de vedere fiscal precum GIE.
(137)
Or, pe de o parte, limitarea câmpului de aplicare a derogării în cauză de la finanţarea de bunuri amortizabile pe o durată cel puţin egală cu opt ani nu ar putea fi justificată, în ea însăşi sau în combinaţie cu celelalte condiţii de acordare a aprobării, în comparaţie cu obiectivul urmărit de către autorităţile franceze. De altfel, acestea din urmă nu au furnizat, în cadrul prezentei proceduri administrative, nicio explicaţie în ceea ce priveşte alegerea, în comparaţie cu obiectivul de luptă urmărit împotriva evaziunii fiscale, pentru a limita această derogare la bunurile care au o asemenea durată de amortizare.
(138)
Pe de altă parte, după cum s-a constatat anterior, printre condiţiile de acordare a aprobării ministeriale care ţin de existenţa unui interes economic şi social, în special în materie de ocupare a forţei de muncă, de operaţiune de finanţare, lasă autorităţilor naţionale o marjă de apreciere. De altfel, această condiţie este fără legătură cu scopul urmărit de Franţa, cel de a lupta împotriva evaziunii fiscale. În orice caz, un asemenea obiectiv social nu este de natură, singur, să facă regimul în cauză să scape de calificarea de ajutor în conformitate cu articolul 87 alineatul (1) din tratat, acest articol nefăcând distincţia în funcţie de cauzele sau de obiectivele intervenţiilor de stat, ci definindu-le funcţie de efectele lor (66). De altfel, s-a apreciat anterior că articolul 87 alineatul (1) din tratat ar fi privat de efectul util dacă motive privind crearea sau menţinerea de locuri de muncă ar face să se piardă măsuri specifice calificării de ajutor de stat, majoritatea ajutoarelor fiind acordate în vederea creării sau protecţiei locurilor de muncă (67).
(139)
În acest context, autorităţile franceze remarcă, de asemenea, că regimul fiscal de la articolul 39 CA din CGI a permis o înnoire şi o consolidare a flotei maritime. În mod similar, Air France menţionează că acest regim favorizează reînnoirea flotei sale, necesară datorită modificării normelor de mediu. Or, pe lângă faptul că asemenea afirmaţii necesită evaluarea Comisiei în ceea ce priveşte caracterul selectiv al regimului menţionat, nu se poate considera că urmărirea obiectivelor de politică economică sau industrială este de natură să piardă o măsură selectivă de la aplicarea articolului 87 alineatul (1) din tratat (68). Într-un context similar, s-a considerat, de altfel, că un regim care prevede o bonificaţie de interese pe creditele consfinţite pentru cumpărarea sau închirierea, cu opţiune de cumpărare, de vehicule în profitul persoanelor fizice, a IMM-urilor, a entităţilor publice teritoriale şi a entităţilor de prestări servicii publice locale era un ajutor şi nu putea fi justificată de împrejurarea pe care această măsură o viza, în preocuparea de protejare a mediului şi de securitate rutieră, pentru a permite reînnoirea parcului de vehicule industriale în Spania (69).
(140)
Totalitatea motivelor de interes general la care sistemul în cauză ar avea drept obiectiv contribuţia sau efectul, mai exact locul de muncă, reînnoirea sau consolidarea navelor sau a aeronavelor vizate, oricât de legitime ar fi, nu sunt justificate de natura şi de economia sistemului fiscal citat şi sunt chiar inoperante întrucât este vorba de calificarea unei măsuri de ajutor de stat în conformitate cu articolul 87 alineatul (1) din tratat.
(141)
De asemenea, Comisia consideră că este indiferent, în scopul aplicării articolului 87 alineatul (1) din tratat, ca regimul articolului 39 CA din CGI să fie mai puţin favorabil acestor beneficiari decât era regimul proprietăţilor comune, sistemul în cauză în speţă trebuind să fie apreciat de către Comisie în momentul punerii sale în aplicare (70).
(142)
Din cele anterioare rezultă faptul că Comisia apreciază că regimul articolului 39 CA din CGI nu este justificat prin natura şi economia sistemului fiscal citat, iar caracterul său selectiv nu ar putea, aşadar, să fie reincriminat.
(143)
După cum s-a constatat anterior, beneficiarii regimului fiscal de la articolul 39 CA din CGI sunt, pe de o parte, operatorii economici activi din sectoarele de transport şi industrie şi, pe de altă parte, membrii GIE care finanţează bunuri reieşind din aceste sectoare care sunt, în principal, instituţii financiare. Totalitatea acestor operatori sunt activi pe pieţele comunitare din sectoarele sus menţionate.
(144)
În acest context, trebuie amintit că ajutoarele care vizează să uşureze o întreprindere de costurile pe care ar fi trebuit să le suporte în mod normal în cadrul gestiunii sale curente sau în cadrul activităţilor sale normale forţează, în principiu, condiţiile de concurenţă (71). S-a crezut efectiv că această acordare de ajutoare unei întreprinderi care îşi exercită activităţile pe piaţa comunitară este susceptibilă să cauzeze distorsiuni de concurenţă şi să afecteze schimburile între statele membre (72).
(145)
Or, în speţă, ţinând cont de natura şi de dimensiunea internaţională a sectoarelor citate, Comisia apreciază că ajutorul citat consolidează poziţia operatorilor din aceste sectoare care participă la schimburi naţionale şi intracomunitare.
(146)
Astfel, beneficiarii regimului citat se află într-o poziţie privilegiată în raport atât cu concurenţii naţionali (73) cât şi cu concurenţii din alte state membre care nu pot beneficia de acest regim pe motivul că nu finanţează sau nu utilizează bunuri eligibile acestui regim sau că nu sunt supuşi impozitării în Franţa.
(147)
Referitor la acest ultim punct, dacă este adevărat că, dintr-un punct de vedere formal, niciun obstacol juridic nu împiedică operatorii economici din alte state membre decât Franţa să finanţeze sau să utilizeze bunurile vizate la articolul 39 CA din CGI, este incontestabil faptul că, în practică, sistemul în cauză favorizează operatorii cu domiciliul fiscal în Franţa. În acest sens, este pertinent să se constate că toate părţile interesate beneficiare ale regimului citat care au supus observaţii în cadrul procedurii formale de examinare sunt societăţi de drept francez. De asemenea, este oportun să se amintească că, întrucât este vorba de sectorul vizat în principal de dispozitivul fiscal în cauză, mai exact transportul maritim, autorităţile franceze au remarcat chiar ele că adoptarea acestui dispozitiv viza înfrânarea stagnării numărului de nave comerciale înmatriculate în Franţa şi reducerea cheltuielii fiscale. În concluzie, în prezentul context este pertinent să se amintească că raportul Senatului nr. 143 (74) indică faptul că acest regim este „un mijloc de favorizare a bunurilor fabricate pe teritoriul naţional sau finanţările realizate în profitul unui utilizator francez”.
(148)
În consecinţă, fără a se fi procedat la o analiză economică a situaţiei reale de pe pieţele vizate (75) şi ţinând cont de faptul că regimul fiscal instaurat de Franţa consolidează poziţia operatorilor economici care beneficiază de acesta în raport cu alţi operatori concurenţi din schimburile intracomunitare, Comisia apreciază că acest regim afectează schimburile între statele membre şi înfrânează concurenţa între aceşti operatori.
(149)
Ţinând seama de totalitatea consideraţiilor precedente, Comisia apreciază că regimul articolului 39 CA din CGI constituie un ajutor în conformitate cu articolul 87 alineatul (1) din tratat.
2. Cuantificarea şi repartizarea ajutorului între beneficiari
(150)
Anterior s-a constatat că avantajele fiscale care rezultă din aplicarea articolului 39 CA din CGI sunt, pe de o parte, deplafonarea amortizării deductibile, iar pe de altă parte, majorarea cu un punct a coeficientului de amortizare şi, în fine, eventuala exonerare a plus - valorii de transfer.
(151)
Pentru fiecare operaţiune de concesiune, suma totală a ajutorului corespunde diferenţei dintre valorile actualizate ale impozitelor vărsate pe perioada totală de amortizare, ţinând cont de majorarea cu un punct a coeficientului de amortizare, şi cele care ar fi rezultat din aplicarea dispoziţiilor articolului 39 C, alineatul (2), din CGI, diferenţă la care trebuie adăugată eventuala exonerare a plus - valorii de transfer (76). Pentru fiecare operaţiune de concesiune, această sumă totală este determinată, potrivit modalităţilor prevăzute la paragrafele 46 şi 47, de instruirea fiscală nr. 120 (77) în scopul retrocedării către utilizator a unei părţi a avantajului global.
(152)
Fiind vorba de repartizarea exactă a avantajului global perceput prin aplicarea articolului 39 CA din CGI, membrii unui GIE - beneficiari direcţi - trebuie să retrocedeze utilizatorului bunului considerat cel puţin 2/3 din acest avantaj. În cadrul fiecărei operaţiuni de concesiune, suma totală precisă a avantajului care trebuie retrocedată utilizatorului este totuşi stabilită, de la eliberarea aprobării, în conformitate cu dispoziţiile articolului 39 CA din CGI.
3. Calificarea regimului ca ajutor ilegal
(153)
În conformitate cu articolul 88 alineatul (3) din tratat, statul membru trebuie să notifice orice proiect care tinde să instituie sau să modifice ajutoare. Statul membru interesat nu poate pune în aplicare măsurile proiectate înainte ca această procedură să fi ajuns la o decizie finală.
(154)
În speţă, prin scrisoarea din 17 martie 1998 (A/32232), autorităţile franceze au informat Comisia asupra introducerii dispozitivului care limitează amortizarea bunurilor date în locaţie pentru a lupta împotriva utilizării acestui mecanism doar în scopul optimizării fiscale şi prevăzând o excepţie de la această limitare. În această scrisoare, autorităţile franceze indică faptul că acest dispozitiv nu pare să constituie un ajutor de stat care trebuie să facă obiectul unei notificări prealabile la Comisie în temeiul articolului 88 alineatul (3) din tratat.
(155)
Comisia apreciază că această scrisoare nu ar putea, în aceste împrejurări, să fie considerată drept o notificare în conformitate cu articolul 88 alineatul (3) din tratat. Cu titlu excesiv, Comisia subliniază că scrisoarea în chestiune nu respecta regulile de formă menţionate în scrisoarea Comisiei către statele membre SG (81) 12740, din 2 octombrie 1981, în vigoare la vremea faptelor. În concluzie, Franţa a acţionat în mod ilegal punând în aplicare regimul de ajutor citat, încălcând articolul 88 alineatul (3) din tratat.
4. Compatibilitatea regimului de ajutor cu piaţa comună
(156)
Întrucât regimul fiscal citat constituie un ajutor de stat în conformitate cu articolul 87 alineatul (1) din tratat, trebuie examinată eventuala sa compatibilitate la lumina derogărilor prevăzute la paragrafele 2 şi 3 din acest articol. În acest sens, trebuie amintit că beneficiarii efectivi ai regimului citat depind, potrivit informaţiilor transmise de autorităţile franceze, de sectoarele transportului maritim, aerian şi feroviar dar şi, secundar, de sectorul industrial (78). Aceşti beneficiari depind şi de sectorul financiar, membrii GIE fiind, în principal, instituţii financiare.
(157)
Fiind vorba de derogările prevăzute la articolul 87 alineatul (2) din tratat, referitoare la ajutoarele cu caracter social acordate consumatorilor individuali, la ajutoarele care vizează remedierea daunelor cauzate de calamităţi naturale şi de alte evenimente extraordinare, precum şi de ajutoarele acordate economiei din anumite regiuni ale Republicii Federale Germania, este suficient să se constate că sunt lipsite de orice pertinenţă în prezentul context, oricare ar fi identitatea beneficiarilor regimului citat.
(158)
În ceea ce priveşte derogarea de la articolul 87 alineatul (3) litera (b) din tratat, este suficient să se constate că regimul fiscal citat nu constituie un proiect important de interes european comun şi nu vizează remedierea unei perturbări grave a economiei franceze. Mai mult, nu vizează promovarea culturii şi a conservării patrimoniului în conformitate cu derogarea de la articolul 87 alineatul (3) litera (d) din tratat.
(159)
În acest sens, Comisia ţine să semnaleze faptul că nici autorităţile franceze nici părţile interesate nu au invocat derogările vizate anterior în procedura administrativă.
(160)
Examinarea derogărilor prevăzute la articolul 87 alineatul (3) literele (a) şi (c) din tratat cere o analiză pe sector vizat.
(161)
Fiind vorba de derogarea de la articolul 87 alineatul (3) litera (c) din tratat, care autorizează ajutoarele uşurând dezvoltarea anumitor activităţi atât cât să nu fie denaturate schimburile într-o măsură contrarie interesului comun, Comisia consideră că nimic nu permite să se menţioneze faptul că ajutoarele acordate sectorului transportului aerian în temeiul regimului citat sunt compatibile cu piaţa comună. Într-adevăr, în speţă, nu este aplicabilă niciuna dintre derogările prevăzute în acest sens de orientările Comisiei privitoare la aplicarea articolelor 92 şi 93 şi a articolului 61 din acordul SEE la ajutoarele de stat în sectorul aviaţiei (79).
(162)
Cu toate acestea, trebuie notat faptul că Comisia autorizează, în mod excepţional, anumite ajutoare în funcţiune în transportul aerian:
(a)
pe baza orientărilor privind ajutoarele de stat cu finalitate regională din 1998, modificate în 2000 (80), pentru linii aeriene operate plecând de la teritoriul regiunilor ultraperiferice, pentru a compensa supracosturile care rezultă din handicapurile permanente ale acestor regiuni, identificate la articolul 299 alineatul (2) din tratat,
(b)
pe baza orientărilor comunitare privind finanţarea aeroporturilor şi ajutoarele de stat la început pentru companiile aeriene de aeroporturi regionale la început (81), pentru liniile aeriene noi care pleacă de la aeroporturi regionale caracterizate de un trafic anual mai mic de 5 milioane de pasageri, până la concurenţa de 30 % din costurile strict legate de începutul lor pentru primii trei ani (40 % din costurile menţionate pe primii trei ani pentru aeroporturile regionale situate într-o regiune defavorizată în conformitate cu orientările).
(163)
Ţinând cont de cele menţionate anterior, Comisia acceptă ca Franţa să nu includă în calculul ajutoarelor de încasat sumele totale de ajutoare aferente dacă este cazul:
(a)
la aeronavele destinate în mod stabil liniilor aeriene operate plecând dintr-o regiune ultraperiferică, dacă poate demonstra că întreţinerea acestor aeronave era bine realizată în această regiune şi că ajutoarele sunt mai mici decât supracosturile constatate,
(b)
şi la aeronavele destinate liniilor aeriene noi plecând de la un aeroport regional la concurenţă din partea anterior citată a costurilor eligibile, dacă liniile vizate nu fac obiectul pe durata vizată unui contract de serviciu public cu compensaţii financiare în temeiul articolului 4 din reglementarea Consiliului (CEE) nr. 2408/92, din 23 iulie 1992, privind accesul transportatorilor aerieni comunitari la legăturile aeriene intracomunitare (82).
(164)
În toate celelalte cazuri, ajutoarele acordate întreprinderilor de transport aerian în temeiul regimului citat sunt incompatibile cu tratatul.
(165)
În temeiul articolului 87 alineatul (3) litera (c) din tratat, orientările comunitare din 1997, apoi cele din 2004 (83) definesc regimurile de ajutoare de stat care pot fi autorizate în vederea susţinerii intereselor întreprinderilor comunitare din transportul maritim în faţa concurenţei ţărilor terţe, urmărind obiectivele generale precum:
-
protejarea forţei de muncă comunitare (în acelaşi timp pe apă şi pe uscat);
-
îmbunătăţirea securităţii;
-
ocrotirea îndemânării maritime în Comunitate şi dezvoltarea capacităţilor maritime.
(166)
Or, având în vedere obiectivele sus vizate, orientările comunitare din 1997 şi din 2004 autorizează anumite măsuri fiscale în favoarea companiilor maritime, în vederea ameliorării competitivităţii lor (punctul 3.1).
(167)
Se aminteşte astfel că, în cadrul politicii comune a transporturilor maritime, obiectivul ajutoarelor de stat este promovarea competitivităţii flotei comunitare pe piaţa mondială. În consecinţă, regimurile de reducere fiscală trebuie să impună, într-un mod general, existenţa unei legături cu pavilionul comunitar.
(168)
În plus, avantajele oferite de aceste regimuri trebuie să faciliteze dezvoltarea transportului maritim şi a forţei de muncă din acest sector în interesul Comunităţii. În consecinţă, avantajele fiscale citate anterior trebuie să fie limitate cu stricteţe la activităţile de transport maritim. Astfel, când o companie de transport maritim exercită şi alte activităţi comerciale, trebuie o etanşeitate contabilă între cele două activităţi pentru a împiedica orice „revărsare” spre activităţile care nu răspund la definiţia transportului maritim.
(169)
Nu ar putea fi contestat că sistemul în cauză vizează favorizarea finanţării de nave sub pavilion francez şi tinde spre dezvoltarea sectorului maritim şi a forţei sale de muncă.
(170)
În plus, ajutoarele acordate în temeiul regimului citat facilitează finanţarea de nave şi contribuie astfel la reînnoirea flotei comunitare. În acest sens, Comisia împărtăşeşte părerea autorităţilor franceze potrivit cărora ajutoarele în cauză contribuie la o consolidare a flotei sub pavilion naţional precum şi la întinerirea sa (84). Aceasta subscrie în mod special la argumentul potrivit căruia, datorită mecanismului aprobării care subordonează aplicarea regimului citat la obligarea de a dispune, pe teritoriul Comunităţii, de un centru strategic de decizii privitor la gestionarea activităţilor maritime şi la gestionarea navelor şi care ia în considerare observaţii legate de forţa de muncă, regimul menţionat contribuie la păstrarea locului de muncă comunitar maritim atât pe uscat cât şi pe apă (85). De altfel, aceste elemente sunt confirmate de mai mulţi armatori, părţi interesate, care subliniază importanţa regimului citat pentru a compensa supracostul echipajelor sub acest pavilion, pentru a asigura păstrarea locurilor de muncă de înaltă calitate în transportul maritim şi pentru a contribui la menţinerea, adică la dezvoltarea, unei flote sub pavilionul unui stat membru (86). Totuşi Comisia precizează că, în temeiul orientărilor comunitare din 2004, dacă navele sunt remorchere sau dragheri, ajutoarele acordate pot fi considerate ca fiind compatibile cu piaţa comună doar dacă cel puţin 50 % din activitatea lor anuală corespunde definiţiei transportului maritim (87).
(171)
Ţinând cont de cele anterioare, poate fi deci remarcat că regimul fiscal de la articolul 39 CA din CGI, care corespunde punctului 3.1 din orientările comunitare din 2004, este favorabil sectorului maritim şi este conform cu obiectivele definite de orientările comunitare aplicabile.
(172)
Totuşi, pentru a putea beneficia de derogarea de la articolul 87 alineatul (3) litera (c) din tratat, ajutoarele acordate în temeiul acestui regim trebuie să fie strict proporţionate cu obiectivul urmărit şi să nu denatureze condiţiile schimburilor într-o măsură opusă interesului comun.
(173)
În acest sens, atenţia autorităţilor franceze este atrasă de regula în materie de limitare a ajutoarelor stabilită la punctul 11 din orientările comunitare din 2004 şi potrivit căreia: „Nivelul de ajutor maximal acceptabil este anularea sarcinilor fiscale şi sociale aplicabile marinarilor, şi o reducere a taxei pe cifra de afaceri a companiilor maritime. Pentru a evita orice distorsiune a concurenţei, nu ar putea fi acordate avantaje mai mari de către alte sisteme de ajutor. În consecinţă, chiar dacă fiecare sistem de ajutor notificat de către un stat membru este examinat în funcţie de propriile sale merite, Comisia apreciază că suma totală a ajutorului sub forma depunerilor directe în conformitate cu punctele 3, 4, 5 şi 6 nu trebuie să depăşească suma totală a taxelor şi cotizaţiilor sociale luate din activităţile de transport maritim şi de la marinari”. Pentru punerea în aplicare a acestei dispoziţii, autorităţile franceze vor trebui să verifice ca ajutoarele anuale de care a beneficiat un armator dat în temeiul prezentului regim, cumulate cu cele acordate în temeiul tuturor regimurilor vizate de secţiunile 3-6 din orientările comunitare din 1997 şi din 2004, printre care, de exemplu, sistemul de taxare forfetară pe tonaj în favoarea companiilor de transport maritim (88) şi scutirile de obligaţii sociale şi de la plata părţii maritime a taxei profesionale, să nu depăşească, pentru acest armator, suma totală a impozitelor, taxelor şi cotizaţiilor sociale care ar fi trebuit în mod normal să fie luate din activităţile de transport maritim şi de la marinari. Orice parte care eventual depăşeşte suma anterior vizată este incompatibilă cu piaţa comună şi va trebui să fie recuperată.
(174)
În consecinţă, Comisia apreciază că ajutoarele acordate întreprinderilor din transportul maritim, în temeiul regimului pus în aplicare de articolul 39 CA din CGI, sunt compatibile cu articolul 87 alineatul (3) litera (c) din tratat sub rezerva condiţiilor enunţate la considerentele 172 şi 173.
(175)
Comisia consideră că derogările prevăzute la articolul 87 alineatul (3) litera (a) din tratat, în ceea ce priveşte dezvoltarea anumitor regiuni, nu sunt aplicabile regimului citat dacă vizează finanţarea de bunuri din sectorul transportului feroviar. În schimb, Comisia a examinat compatibilitatea regimului menţionat în măsura anterior vizată cu articolul 87 alineatul (3) litera (c) din tratat.
(176)
Ţinând seama de situaţia istorică a întreprinderilor feroviare şi de diminuarea părţii de piaţă din transportul feroviar, este necesară accelerarea procesului de înlocuire a materialului rulant pentru a face faţă concurenţei cu alte modalităţi de transport. Pentru a evita o diminuare suplimentară a părţii de piaţă din transportul feroviar în raport cu alte modalităţi de transport mai puţin durabile şi mai dăunătoare mediului este necesar un efort mai serios şi mai rapid de modernizare şi/sau de reînnoire a materialului rulant.
(177)
Comisia consideră că înlocuirea materialului rulant este compatibilă cu politica comună de consolidare a interoperabilităţii. Mai mult, înlocuirea materialului rulant contribuie la securitatea şi la modernizarea serviciilor în condiţii de punctualitate, de fiabilitate şi de rapiditate. Întrucât înlocuirea materialului rulant este un element esenţial al politicii de consolidare a dezvoltării sectorului feroviar, Comisia consideră că măsurile propuse nu sunt împotriva interesului comun.
(178)
În consecinţă, Comisia apreciază că ajutoarele acordate întreprinderilor feroviare, în temeiul regimului pus în aplicare de articolul 39 CA din CGI, sunt compatibile cu articolul 87 alineatul (3) litera (c) din tratat.
(179)
Fiind vorba de derogarea de la articolul 87 alineatul (3) litera (c) din tratat, care autorizează ajutoarele care facilitează dezvoltarea anumitor activităţi astfel încât schimburile să nu fie denaturate într-o măsură contrarie interesului comun, trebuie observat faptul că nicio caracteristică a acestui regim nu permite să se aprecieze că măsurile de ajutoare în sectorul industrial acordate în temeiul acestui regim ar fi compatibile cu piaţa comună.
(180)
Totuşi, Comisia nu ar putea exclude uşor ipoteza potrivit căreia anumite bunuri, provenind din sectorul industrial, finanţate în temeiul articolului 39 CA din CGI, au fost finanţate respectând condiţiile prescrise de orientările privind ajutoarele de stat cu finalitate regională (89), şi anume, de exemplu, că investiţia a fost realizată într-o regiune eligibilă potrivit articolului 88 alineatul (3) litera (a) sau (c) din tratat şi că aportul beneficiarilor destinat finanţării în cauză atinge minimum 25 %. În orice caz, plafoanele de intensitate de ajutoare regionale vor trebui respectate în ipoteza în care întreprinderea a beneficiat de cumulul de ajutoare în cauză şi de ajutoare cu finalitate regională aprobate.
(181)
Sub rezerva acestor condiţii, Comisia apreciază că măsurile de ajutor acordate astfel acestui sector sunt compatibile cu piaţa comună.
(182)
Fiind vorba de sectorul financiar, Comisia apreciază că derogările non sectoriale luate în considerare anterior sunt lipsite de pertinenţă în scopul aprecierii compatibilităţii cu piaţa comună a măsurilor de ajutor de care beneficiază membrii GIE.
(183)
Totuşi, ţinând cont de caracterul global al operaţiunii de finanţare prin concesiune, Comisia consideră că întrucât măsurile de sprijin pentru sectorul transporturilor maritim, aerian şi feroviar precum şi pentru sectorul industrial pot fi declarate compatibile cu piaţa comună, acestea vor fi compatibile nu doar în ceea ce priveşte utilizatorii bunurilor analizate, ci şi în ceea ce priveşte membrii GIE vizaţi. De fapt, este important să nu fie penalizaţi membrii GIE pe motivul că nu ar aparţine sectoarelor anterior vizate, din momentul în care intermedierea lor a fost indispensabilă realizării operaţiunilor de finanţare analizate, şi pentru a-i face pe utilizatori să beneficieze de derogările menţionate anterior. Comisia apreciază că această analiză este consolidată de faptul că partea precisă a avantajului global care trebuie retrocedată utilizatorului şi care reprezintă cel puţin 2/3 din avantajul global în conformitate cu articolul 39 CA din CGI rezultă dintr-o negociere comercială între membrii GIE şi utilizatori, după cum au remarcat autorităţile franceze. Această împrejurare atestă faptul că este păstrată de către membrii GIE doar partea din avantajul global indispensabilă realizării obiectivelor urmărite, în conformitate cu regulile privind evaluarea compatibilităţii măsurilor de ajutor vizate anterior.
5. Recuperarea
(184)
Comisia reaminteşte că orice ajutor considerat ca fiind incompatibil cu piaţa comună şi acordat în conformitate cu sistemul în cauză trebuie să fie recuperat în temeiul articolului 14 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 659/1999 al Consiliului din 22 martie 1999 referitor la modalităţile de aplicare a articolului 93 din tratat [devenit articolul 88 din tratat] (90).
(185)
Totuşi, în temeiul articolului menţionat 14 alineatul (1) „Comisia nu cere recuperarea ajutorului dacă, prin aceasta, era împotriva unui principiu general de drept comunitar”. În acest sens, s-a considerat că Comisia este obligată să ia în considerare din oficiu circumstanţele excepţionale care justifică, în conformitate cu articolul menţionat 14 alineatul (1) că ea renunţă să ordoneze recuperarea ajutoarelor acordate ilegal dacă această recuperare este opusă unui principiu general de drept comunitar (91).
(186)
În acest context, trebuie reamintit că exigenţa fundamentală de securitate juridică vizează garantarea previzibilităţii situaţiilor şi relaţiilor juridice aparţinând dreptului comunitar şi, prin urmare, se opune astfel încât Comisia poate întârzia la infinit exercitarea puterilor sale (92).
(187)
În speţă, deşi nu se poate considera că a fost încălcat principiul încrederii legitime (93), Comisia apreciază, în ceea ce priveşte circumstanţele foarte specifice ale speciei, că principiul de securitate juridică a fost contestat faţă de beneficiarii regimului fiscal citat.
(188)
Într-adevăr, Comisia apreciază că există un grup de indicii excepţionale care permit să se analizeze, pe de o parte, că Comisia a întârziat exercitarea puterilor sale în ceea ce priveşte examinarea regimului citat iar, pe de altă parte, că beneficiarii regimului menţionat au fost induşi în eroare în ceea ce priveşte regularitatea sa.
(189)
Trebuie amintit că prin scrisoarea lor din 17 martie 1998, autorităţile franceze au informat Comisia asupra existenţei mecanismului articolului 39 C alineatul (2) şi al articolului 39 CA din CGI. Este adevărat că această scrisoare nu constituie o notificare conform articolului 88 alineatul (3) din tratat (94) şi că lipsa reacţiei Comisiei la această scrisoare nu ar putea deci constitui, în sine şi doar pentru sine, o violare a principiului de securitate juridică, numai dacă privează dispoziţiile articolelor 87 şi 88 din tratat de orice efect util. La această dată, a fost atrasă atenţia Comisiei asupra regimului citat. (95)
(190)
În plus, în cadrul anchetei celor două plângeri introduse în faţa sa şi care denunţau măsuri de ajutor de care ar fi beneficiat companiile maritime Sea France respectiv BAI, Comisia a interogat, în două reprize, autorităţile franceze asupra subiectului modalităţii de finanţare a anumitor nave. Or, atât în răspunsul lor din 10 iulie 2000 cât şi în cel din 2 aprilie 2003, autorităţile franceze s-au bazat în mod clar pe regimul articolului 39 CA din CGI (96), expunând în mod net susţinerea.
(191)
În consecinţă, întrucât Comisia nu a dat curs acestor mesaje transmise de autorităţile franceze la cererea sa şi la termenele la care era descris regimul în cauză, trebuie apreciat că ea a întârziat exercitarea puterilor sale, deschiderea procedurii formale de examinare intervenind doar la 14 decembrie 2004 şi, concomitent, a lăsat să planeze îndoiala în ceea ce priveşte regularitatea regimului menţionat.
(192)
În ceea ce priveşte referinţa autorităţilor franceze la Decizia Comisiei din 8 mai 2001 privind ajutorul de stat pus în aplicare de către Franţa în favoarea Brittany Ferries (97), trebuie arătat faptul că Comisia a constatat că regimul care era atunci în cauză constituia o măsură generală întrucât era deschis tuturor sectoarelor economiei şi ţinea de dreptul comun. Dacă este adevărat că sistemul în cauză în această afacere era cel în vigoare înainte de 1998, totuşi trebuie constatat că acest fapt nu reieşea în mod clar din motivele acestei decizii şi că această circumstanţă a putut, prin aceasta, să contribuie la inducerea în eroare a beneficiarilor regimului citat.
(193)
Rezultă că combinaţia elementelor citate anterior este de natură să demonstreze caracterul excepţional al circumstanţelor citate în speţă şi justifică, în scopul respectării principiului de securitate juridică privitor la beneficiarii regimului citat, limitarea recuperării ajutoarelor, făcând distincţia în funcţie de data de acordare.
(194)
În concluzie, Comisia consideră că Franţa nu trebuie să recupereze ajutoarele incompatibile acordate în mod ilegal de la intrarea în vigoare, în 1998, a Legii nr. 98-546 în cadrul operaţiunilor de finanţare potrivit cărora autorităţile naţionale competente s-au angajat să acorde beneficiul regimului articolului 39 CA din CGI în virtutea unui act de constrângere din punct de vedere juridic (98) anterior publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene, la 13 aprilie 2005, a Deciziei Comisiei din 14 decembrie 2004 de iniţiere a procedurii formale de examinare în temeiul articolului 88 alineatul (2) din tratat.
(195)
În schimb, pentru fiecare dintre operaţiunile de finanţare potrivit cărora autorităţile naţionale competente s-au angajat să acorde beneficiul regimului articolului 39 CA din CGI doar în virtutea unui act de constrângere din punct de vedere juridic ulterior publicării sus menţionate, ajutorul incompatibil va fi recuperat de la beneficiari. În acest context, se va ţine cont de suma avantajului păstrat în final de către membrii GIE şi de suma retrocedată utilizatorului (99). În caz de compatibilitate parţială a ajutorului în ceea ce priveşte utilizatorul bunului în cauză, suma de recuperat de la membrii GIE va fi decisă în aceeaşi proporţie ca cea aplicată părţii avantajului retrocedat utilizatorului bunului.
(196)
În acest context, Comisia apreciază oportun să precizeze faptul că riscurile fiscale şi juridice ale membrilor GIE ar fi putut să fie, în anumite cazuri, repercutate, prin contract, asupra utilizatorilor bunurilor, nu ar contraveni principiului potrivit căruia obiectivul urmărit de către Comisie atunci când cere, dacă este cazul, recuperarea unui ajutor ilegal este de a-i face pe beneficiarii diferiţi să piardă avantajul de care au beneficiat pe piaţa lor în raport cu concurenţii lor şi să restabilească situaţia anterioară depunerii ajutorului menţionat. Această realizare nu ar depinde de stipulările contractuale convenite de către beneficiarii ajutorului nu mai mult cu cât îndeplinirea acestui obiectiv nu ar putea depinde de forma în care a fost acordat ajutorul (100).
VIII. CONCLUZIE
(197)
Comisia constată că Franţa a pus în aplicare în mod ilegal regimul de ajutoare de la articolul 39 CA din CGI, încălcând articolul 88 alineatul (3) din tratat.
(198)
În consecinţă, Franţa trebuie să ia toate măsurile necesare pentru a recupera aceste ajutoare, cu excepţia celor pe care autorităţile naţionale competente s-au angajat să le acorde în temeiul unui act juridic de constrângere anterior publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene , la 13 aprilie 2005, a deciziei de iniţiere a procedurii formale de examinare, cu excepţia celor referitoare la bunurile din sectorul feroviar iar, pentru celelalte operaţiuni, după deducerea sumelor maximale de ajutor admisibile în temeiul regulilor sectoriale aplicabile în materie de ajutoare de stat şi ţinând cont de ajutoarele acordate deja cu alte titluri. Aceste reguli sectoriale sunt orientările comunitare privind ajutoarele de stat pentru transportul maritim din 1997 şi din 2004, orientările vizând ajutoarele de stat cu finalitate regională din 1998, modificate în 2000, şi orientările comunitare privind finanţarea aeroporturilor şi ajutoarele de stat la început de drum pentru companiile aeriene de pe aeroporturi regionale la început de drum din 2005 şi, în sfârşit, pentru finanţarea de bunuri care ţin de sectorul industrial, orientările privind ajutoarele de stat cu finalitate regională.
(199)
Trebuie să se treacă la recuperarea de la beneficiarii lor a bunurilor incompatibile citate anterior, pe care autorităţile naţionale competente s-au angajat să le acorde doar în temeiul unui act juridic de constrângere ulterior publicării sus menţionate, în conformitate cu considerentele 151, 152 şi 194-196.
(200)
În cazul acordării unor asemenea ajutoare, Comisia cere Franţei să i se transmită formularul anexat privind starea de avansare a procedurii de recuperare şi să alcătuiască o listă a beneficiarilor vizaţi de recuperare.
ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:
Articolul 1
Regimul articolului 39 CA din codul general al impozitelor, pus în aplicare de Franţa prin încălcarea articolului 88 alineatul (3) din tratat, este incompatibil cu piaţa comună, cu excepţia măsurilor vizate la articolul 2.
Articolul 2
Măsurile de sprijin acordate în temeiul regimului vizat la articolul 1 sunt compatibile cu piaţa comună:
1.
în sectorul transportului maritim şi în sectorul transportului aerian, la concurenţa maximului de ajutor permis, în funcţie de caz, de orientările comunitare privind ajutoarele de stat în transportul maritim sau cele aplicabile în sectorul transportului aerian, şi ţinând cont de altfel de ajutoarele acordate deja pe perioada vizată;
2.
în sectorul feroviar şi
3.
în sectorul industrial, la concurenţa maximului de ajutor permis de orientările privind ajutoarele de stat cu finalitate regională.
Ţinând cont de caracterul global al operaţiunii de finanţare în temeiul regimului menţionat, măsurile de ajutor pentru sectoarele transporturilor maritim, aerian şi feroviar, precum şi pentru sectorul industrial care pot fi declarate compatibile cu piaţa comună, sunt compatibile nu doar în ceea ce priveşte utilizatorii bunurilor analizate, ci şi în ceea ce priveşte operatorii din sectorul financiar membri ai GIE vizaţi.
Articolul 3
Franţa pune un termen regimului de ajutor vizat la articolul 1 în limitele incompatibilităţii sale şi, prin urmare, nu mai acordă o nouă aprobare în această măsură.
Articolul 4
(1) Franţa ia toate măsurile necesare în vederea recuperării de la beneficiarii ajutoarelor acordate ilegal pe baza regimului vizat la articolul 1, cu excepţia celor acordate în cadrul operaţiunilor de finanţare privindu-le pe cele cărora autorităţile naţionale competente s-au angajat să le acorde beneficiul regimului menţionat în temeiul unui act juridic de constrângere adoptat anterior datei de 13 aprilie 2005 şi de cele vizate la articolul 2.
(2) Recuperarea are loc fără întârziere, în conformitate cu procedurile dreptului naţional astfel încât să permită executarea imediată şi efectivă a prezentei decizii. Măsurile de ajutoare de recuperat cuprind dobânzile care decurg de la data la care au fost puse la dispoziţia beneficiarilor până la data recuperării lor efective. Dobânzile sunt calculate în conformitate cu dispoziţiile de la capitolul V din Regulamentul (CE) nr. 794/2004 al Comisiei (101).
Articolul 5
Franţa informează Comisia, în termen de două luni de la data notificării prezentei decizii, asupra măsurilor luate şi avute în intenţie pentru a se conforma acestei decizii.
Franţa furnizează Comisiei aceste informaţii pe baza formularului care figurează la anexa II şi alcătuieşte o listă exhaustivă a întreprinderilor care au beneficiat de măsurile de ajutor în temeiul regimului vizat la articolul 1 şi acordate în condiţiile articolului 4 alineatul (1) al activelor mobile de transport vizate şi a sumelor depuse în fiecare caz.
De asemenea, Franţa alcătuieşte o listă a întreprinderilor care au beneficiat de măsurile de ajutoare vizate la articolul 4 alineatul (1) şi precizează sumele de ajutor de care a beneficiat fiecare dintre aceste întreprinderi. Pentru îndeplinirea acestora, Franţa utilizează formularele care figurează la anexa III.
Articolul 6
Destinatarul prezentei decizii este Republica Franceză.
Adoptată la Bruxelles, 20 decembrie 2006.