31998R2330
L 291/4
JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE
REGULAMENTUL (CE) NR. 2330/98 AL CONSILIULUI
din 22 octombrie 1998 privind acordarea unei indemnizații anumitor producători de lapte sau de produse lactate care au fost supuși unor restricții temporare în exercitarea activității lor
CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolul 43,
având în vedere propunerea Comisiei (1),
având în vedere avizul Parlamentului European (2),
având în vedere avizul Comitetului Economic și Social (3),
întrucât, în momentul instaurării, în 1984, a regimului de prelevare suplimentară în sectorul laptelui și produselor lactate, reglementarea comunitară nu a ținut cont, la stabilirea normelor privind atribuirea unor cantități de referință individuale, de situația producătorilor care, executând un angajament luat în conformitate cu Regulamentul (CEE) nr. 1078/77 din 17 mai 1977 de instaurare a unui regim de prime de necomercializare a laptelui și produselor lactate și de reconversie a șeptelului de vaci de lapte (4), nu au livrat sau vândut lapte în timpul anului de referință reținut de statul membru sau li s-a impus un nivel limitat de livrare sau vânzare în decursul anului respectiv;
întrucât, în urma hotărâri Curții de Justiție din 19 mai 1992 privind cauzele conexe C-104/89 și C-37/90, instituțiile comunitare s-au angajat să aplice pe deplin respectiva hotărâre în cazul tuturor producătorilor în cauză, a căror situație corespunde condițiilor stabilite în hotărârea menționată, în ceea ce privește responsabilitatea Comunității de a repara pagubele cauzate respectivilor producători în măsura în care reglementarea comunitară de origine nu a prevăzut atribuirea unei cantități de referință individuale pentru aceștia; întrucât producătorii în cauză erau în principal cei care aveau dreptul să ceară o cantitate de referință specifică în conformitate cu prevederile adăugate la Regulamentul (CEE) nr. 857/84 al Consiliului din 31 martie 1984 privind normele generale de punere în aplicare a prelevării menționate la articolul 5c din Regulamentul (CEE) nr. 804/68 din sectorul laptelui și produselor lactate (5) de Regulamentul (CEE) nr. 764/89 (6) sau de Regulamentul (CEE) nr. 1639/91 (7); întrucât Regulamentul (CEE) nr. 2187/93 al Consiliului din 22 iulie 1993 privind acordarea unei indemnizații anumitor producători de lapte sau de produse lactate care au fost împiedicați temporar să își exercite activitatea (8) a instaurat un regim de indemnizare pentru acești producători în temeiul căruia se putea face o ofertă, calculată pe o bază forfetară, care putea fi acceptată drept sold al oricărui cont sau putea fi refuzată, tuturor producătorilor eligibili care au înaintat o cerere;
întrucât, la solicitarea a doi producători, Tribunalul de Primă Instanță, prin hotărârea din 9 decembrie 1997 în cauzele conexe T-195/94 și T-202/94, a cerut Comunității să repare prejudiciul adus respectivilor producători în măsura în care reglementarea comunitară de origine de stabilire a regimului de prelevare suplimentară nu a prevăzut atribuirea unei cantități de referință individuale pentru exploatațiile supuse unui angajament în conformitate cu Regulamentul (CEE) nr. 1078/77 și în măsura în care modificările ulterioare ale reglementării au exclus atribuirea unor cantități de referință specifice cesionarilor unei prime acordate în temeiul articolului 2 și/sau articolului 6 din Regulamentul (CEE) nr. 857/84;
întrucât există un număr mare de alți producători a căror situație corespunde condițiilor stabilite în hotărârea privind responsabilitatea Comunității și care, fie au inițiat deja o procedură împotriva Consiliului și a Comisiei, fie au înaintat cereri de indemnizație pe lângă instituțiile comunitare; întrucât producătorii în cauză sunt în principal cei care aveau dreptul să ceară o cantitate de referință specifică în conformitate cu Regulamentul (CEE) nr. 2055/93 al Consiliului din 19 iulie 1993 de acordare a unei cantități de referință specifice anumitor producători de lapte sau de produse lactate (9); întrucât trebuie așadar adoptate niște dispoziții pentru a da curs acestor cereri;
întrucât, ținând cont de numărul producătorilor potențial eligibili, este imposibil ca cererea fiecărui producător să fie evaluată cu titlu individual; întrucât este așadar necesar să se folosească o abordare forfetară; întrucât trebuie respectate, în măsura posibilului, prevederile din Regulamentul (CEE) nr. 2187/93;
întrucât trebuie stabilită o legătură directă între acceptarea dreptului la o cantitate de referință specifică în conformitate cu Regulamentul (CEE) nr. 2055/93 și existența unui prejudiciu care constă în limitarea producției de lapte contrar voinței producătorului în cauză; întrucât, pentru a garanta că un producător nu poate beneficia, în obținerea unei cantități de referință specifice doar în sensul speculației asupra valorii patrimoniale presupuse din cantitatea de referință acordată, trebuie să se țină cont de acțiunile ulterioare ale producătorului pe perioada de restricție prevăzută în Regulamentul (CEE) nr. 2055/93;
întrucât este necesar să se stabilească, în cazul cesionarilor unei părți dintr-o exploatație supusă unui angajament luat în conformitate cu Regulamentul (CEE) nr. 1078/77, baza pornind de la cantitatea anuală care trebuie să se calculeze; întrucât cantitatea anuală va fi în general stabilită ținându-se cont de suprafața de teren cedată ca proporție din suprafața totală a exploatației inițiale; întrucât, totuși, în urma hotărârii Curții de Justiție din 16 octombrie 1997 în cauza C-165/95, când exploatația inițială era o exploatație mixtă, stabilirea trebuie să se facă, atunci când există probe necesare, proporțional cu partea din exploatație care este consacrată direct sau indirect producției de lapte sau de produse lactate în momentul în care a fost luat angajamentul în conformitate cu Regulamentul (CEE) nr. 1078/77; întrucât aceleași principii trebuie aplicate în cazul în care cesionarul unei exploatații întregi supuse unui astfel de angajament sau cesionarul unei părți dintr-o astfel de exploatație a cedat ulterior o parte din exploatație înaintea atribuirii unei cantități de referință specifice;
întrucât, ținând cont de cele menționate anterior, cantitatea care trebuie indemnizată trebuie calculată conform principiilor stabilite în alineatele din hotărârea Curții de Justiție din 19 mai 1992 și din hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 9 decembrie 1997;
întrucât trebuie indicată perioada pentru care trebuie acordată o indemnizație; întrucât se poate considera, conform principiilor menționate anterior, că prejudiciul adus producătorilor în cauză a luat sfârșit la data adoptării Regulamentului (CEE) nr. 2055/93 sau, dacă aceasta este anterioară, la data atribuirii cantității de referință specifice; întrucât trebuie aplicate dispozițiile articolului 43 din Statutul Curții de Justiție de stabilire a prescrierii acțiunii judiciare în cinci ani; întrucât, ca răspuns la cererile unor producători primite după data hotărârii Tribunalului de Primă Instanță din 9 decembrie 1997, instituțiile au renunțat temporar la dreptul lor de a invoca termenul de prescripție; întrucât, în consecință, trebuie precizate condițiile în care termenul de prescripție începe din nou să curgă;
întrucât, din motive administrative, trebuie stabilit un termen pentru introducerea pe lângă autoritățile competente a cererilor de indemnizație de către producători astfel încât acestea să fie primite, precum și termenele pentru transmiterea ofertelor și acceptarea lor; întrucât Comisia ar trebui autorizată să proroge termenele pentru transmiterea ofertelor în circumstanțe corespunzătoare;
întrucât, în sensul punerii în aplicare a prezentului regulament, statele membre își vor asuma sarcinile administrative necesare conform dispozițiilor regulamentului, în temeiul unui mandat specific limitat la executarea acestor sarcini; întrucât, deoarece o condiție pentru acceptarea unei oferte trebuie să fie renunțarea la orice acțiune împotriva Comunității privind cantități de referință care nu au fost atribuite, oferta de indemnizare către producători trebuie făcută de autoritatea competentă din statul membru care acționează în numele și pentru Consiliu și Comisie;
întrucât Regulamentul (CEE) nr. 2187/93 stabilește nivelul indemnizațiilor în ecu/100 kg de lapte pentru fiecare campanie de la cea din 1984/1985 până la campania din 1990/1991, variind în funcție de dimensiunea exploatației în termeni de producție lactată; întrucât aceste sume reprezintă estimarea globală pe campanie și pe dimensiune de exploatație a diferenței între veniturile pe care producătorii în cauză le-ar fi putut obține din comercializarea laptelui, dacă n-ar fi fost excluși de la aceasta, și veniturile pe care le-au obținut, sau pe care le-ar fi putut obține, făcând eforturi rezonabile pe parcursul aceleiași perioade; întrucât, în lumina experienței câștigate prin punerea în aplicare a prezentului regulament, putem trage concluzia că a fost demonstrată obiectivitatea metodei utilizate pentru calcularea sumelor și că acestea constituie o evaluare acceptabilă a pierderilor suportate de producători;
întrucât, în consecință, trebuie reținute aceleași sume în scopul indemnizării producătorilor conform prezentului regulament; întrucât, totuși, diferențierea în funcție de dimensiunea exploatației nu este pertinentă în cazul producătorilor care sunt concesionari ai unei prime de necomercializare sau ai unei părți dintr-o exploatație supusă unui angajament de necomercializare; întrucât se poate admite că, în general, astfel de producători gestionau exploatații în care producția de lapte era în expansiune, iar cantitățile de referință erau superioare mediei; întrucât, în consecință, trebuie folosite cifrele care se referă la exploatația cea mai mare; întrucât trebuie să se stabilească și sumele pentru campaniile 1991/1992 - 1993/1994; întrucât aceste sume pot fi calculate pe baza sumelor reținute pentru anii precedenți adaptându-le astfel încât să se țină cont de fluctuațiile prețului la lapte în statele membre pe teritoriul cărora își au exploatațiile majoritatea producătorilor;
întrucât neacceptarea de către producător a ofertei făcute de către autoritatea competentă din statul membru conform prevederilor din prezentul regulament ar constitui un refuz al ofertei comunitare; întrucât, din acel moment, acțiunea judiciară care ar fi ulterior continuată sau angajată de către producător ar fi de competența jurisdicției comunitare;
întrucât experiența câștigată din punerea în aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 2187/93 a arătat că este de dorit să se prevadă o putere de autorizare a transmiterii unor oferte de indemnizare pentru producătorii care nu îndeplinesc anumite condiții prevăzute în dispozițiile din regulament, dar a căror situație corespunde totuși condițiilor stabilite în hotărârile Curții de Justiție sau ale Tribunalului de Primă Instanță în ceea ce privește responsabilitatea Comunității,
ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT:
Articolul 1
Se acordă, în condițiile prevăzute în prezentul regulament, o indemnizație producătorilor care au cedat întreaga sau o parte dintr-o exploatație supusă unui angajament luat în conformitate cu Regulamentul (CEE) nr. 1078/77 („exploatație SLOM”) și care au suferit pierderi, în urma limitării livrărilor sau vânzărilor de lapte sau produse lactate, în executarea angajamentului menționat, în cursul anului de referință ales de statul membru în cauză drept consecință a aplicării regimului de prelevare suplimentară în sectorul laptelui și produselor lactate.
Articolul 2
O cerere de indemnizație e declarată eligibilă atâta timp cât provine de la un producător care a primit atribuirea unei cantități de referință specifice în temeiul articolului 1 alineatul (1) din Regulamentul (CEE) nr. 2055/93 sau care, în temeiul articolului 1 alineatul (2) din regulamentul menționat, a primit atribuirea unei părți dintr-o cantitate de referință specifică atribuită anterior în conformitate cu articolul 3a din Regulamentul (CEE) nr. 857/84 sau a unei cantități echivalente provenind din rezerva națională prevăzută la articolul 5 din Regulamentul (CEE) nr. 3950/92 al Consiliului din 28 decembrie 1992 de stabilire a unei prelevări suplimentare în sectorul laptelui și produselor lactate (10), atunci când un stat membru a hotărât, în conformitate cu articolul 1 alineatul (2) al treilea paragraf, să acorde drepturile cesionarului în acest mod.
Articolul 3
Cererea este introdusă de beneficiarul cantității de referință specifice prevăzute la articolul 2 sau de către moștenitorul sau moștenitorii acestuia, fără a aduce atingere aplicării dispozițiilor de drept intern din statele membre.
Articolul 4
Prin derogare de la articolul 2, cererea nu este acceptată dacă producătorul care a primit atribuirea cantității de referință specifice în conformitate cu Regulamentul (CEE) nr. 2055/93 fie a participat înainte de 1 octombrie 1996 la un program de abandonare definitivă a cantităților de referință, fie și-a vândut sau închiriat exploatația în întregime, înainte de această dată.
Articolul 5
(1) Autoritatea competentă prevăzută la articolul 9 stabilește cantitatea anuală care dă dreptul la indemnizație pe baza cantității care a servit la calcularea primei acordate în aplicarea Regulamentului (CEE) nr. 1078/77, mărită cu 1 % și redusă cu un procent reprezentativ din reducerile aplicate în fiecare stat membru la cantitățile de referință ale producătorilor stabilite în conformitate cu articolele 2 și 6 din Regulamentul (CEE) 857/84.
(2) Pentru producătorii care au cedat întreaga exploatație SLOM, cantitatea anuală e calculată conform alineatului (1), redusă, dacă este cazul, conform alineatului (4).
(3) Pentru producătorii care au cedat o parte din exploatația SLOM, cantitatea anuală se calculează conform alineatul (1), redusă proporțional cu suprafața inițială a exploatației SLOM care nu a fost cedată. Dacă exploatația SLOM inițială era o exploatație mixtă, reducerea se calculează pe baza suprafețelor de la exploatația SLOM inițială care au fost utilizate direct sau indirect pentru producția de lapte sau produse lactate în măsura în care această utilizare poate fi stabilită spre satisfacția autorității competente. Cantitatea rezultată mai este redusă, dacă este cazul, conform alineatului (4).
(4) Dacă producătorul a cedat o parte din exploatația SLOM sau din partea de exploatație SLOM care i-a fost cedată pe perioada angajamentului de necomercializare și înaintea atribuirii unei cantități de referință specifice în conformitate cu Regulamentul (CEE) nr. 2055/93, cantitatea anuală pentru care trebuie acordată indemnizația prevăzută la alineatul (2) și, respectiv, la alineatul (3), se reduce proporțional cu suprafața cedată. Dacă exploatația SLOM inițială era o exploatație mixtă, reducerea se calculează ținând cont numai de suprafețele care erau utilizate direct sau indirect pentru producția de lapte sau produse lactate în măsura în care această utilizare poate fi stabilită spre satisfacția autorității competente.
Articolul 6
Dacă o parte din exploatația producătorului a fost vândută sau închiriată după atribuirea cantității de referință specifice și înainte de 1 octombrie 1996, cantitatea anuală pentru care trebuie acordată indemnizația stabilită în conformitate cu articolul 5 se reduce din totalul cantității de referință specifice restituite rezervei naționale.
Articolul 7
(1) Indemnizația nu se acordă decât pe perioada în care dreptul la indemnizație nu este prescris.
(2) Pentru stabilirea perioadei pentru care se acordă indemnizația:
(a)
se reține ca dată de întrerupere a termenului de prescripție de cinci ani, în conformitate cu articolul 43 din statutul Curții de Justiție a Comunităților Europene, data evenimentului care a intervenit primul dintre următoarele:
-
dacă este vorba de o acțiune introdusă în fața Curții de Justiție sau în fața Tribunalului de Primă Instanță, data înscrierii cererii în registru,
-
dacă este vorba de o cerere adresată unei instituții comunitare, data primirii respectivei cereri de către Consiliu sau de către Comisie (prima fiind reținută), fie că solicitantul a introdus mai apoi o acțiune în fața Tribunalului de primă instanță în termenul de două luni prevăzut la articolul 43 din statutul Curții de Justiție a Comunităților Europene, fie că instituția comunitară a admis în scris că cererea întrerupea termenul de prescripție;
(b)
data care marchează începutul perioadei de indemnizare este cu cinci ani anterioară datei de întrerupere a prescripției, dar nu anterioară datei de 2 aprilie 1984 sau datei la care s-a încheiat angajamentul de necomercializare sau de reconversie;
(c)
data care marchează sfârșitul perioadei de indemnizare este fie 1 august 1993, fie data la care producătorul a primit o cantitate de referință specifică, dacă aceasta este anterioară primei date.
Articolul 8
Dacă, pe parcursul perioadei de indemnizare și înainte de atribuirea cantității de referință specifice, producătorul și-a mărit producția dincolo de cantitatea de referință de care dispunea, cantitatea pentru care trebuie să se acorde o indemnizație se reduce pentru perioada în cauză din cantitățile livrate sau vândute direct care depășesc această cantitate de referință. Cantitățile livrate sau vândute direct și cantitatea de referință disponibilă sunt stabilite, pentru o parte dintr-o perioadă de douăsprezece luni, proporțional cu livrările totale sau cu vânzările directe și cu cantitatea de referință disponibilă pentru întreaga perioadă de douăsprezece luni. Cantitățile de referință prevăzute la articolul 2 al doilea paragraf din Regulamentul (CEE) nr. 2055/93 nu sunt luate în considerare la stabilirea cantității de referință disponibile.
Articolul 9
Cererea de indemnizație trebuie adresată, în fiecare stat membru în cauză, autorității competente desemnate în acest scop de către acesta, printr-un formular stabilit în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 30 din Regulamentul (CEE) nr. 804/68 (11). Pentru a fi primit, acesta trebuie să ajungă la autoritatea competentă până la 31 ianuarie 1999 cel târziu.
Articolul 10
Autoritatea competentă prevăzută la articolul 9 verifică exactitatea informațiilor furnizate de producător și calculează nivelul indemnizației în funcție de cantitatea și de perioada care dă dreptul la indemnizație conform nivelurilor stabilite în anexă.
Articolul 11
Nivelul indemnizației crește cu dobânzi moratorii de 6 % pe an începând de la 9 decembrie 1997 până la data plății indemnizației. Totuși, dacă plata indemnizației este întârziată deoarece producătorul a omis să furnizeze informațiile sau documentele referitoare la cererea de indemnizație solicitate de autoritatea competentă sau dovada desistării acțiunii prevăzute la articolul 13 alineatul (3) al doilea paragraf, nu se plătește nici o dobândă pentru perioada de întârziere.
Articolul 12
Suma totală a indemnizației este convertită în moneda națională conform ratei de conversie agricole aplicabile la data intrării în vigoare a prezentului regulament.
Articolul 13
(1) În termen de patru luni de la primirea cererii de indemnizație, autoritatea competentă prevăzută la articolul 9 trimite solicitantului o ofertă de indemnizație calculată în conformitate cu dispozițiile din prezentul regulament însoțită de o chitanță de soldare a tuturor conturilor. Această perioadă poate fi prelungită de Comisie în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 16 la cererea justificată a unui stat membru. Oferta e făcută în numele Consiliului și al Comisiei.
(2) Dacă solicitantul este cesionarul unei părți din exploatația SLOM, iar cantitatea de referință specifică atribuită în temeiul articolului 1 alineatele (1) sau (2) din Regulamentul (CEE) nr. 2055/93 este supusă unei reevaluări de către autoritățile naționale, termenul prevăzut la alineatul (1) este de patru luni de la data deciziei definitive a autorităților naționale privind reevaluarea cantității de referință specifice, dacă această decizie intervine după primirea cererii de indemnizație.
(3) Oferta este acceptată prin trimiterea către autoritatea competentă a chitanței semnate corespunzător. Aceasta trebuie să ajungă la autoritatea competentă la cel mult trei luni după data de trimitere a ofertei pentru a se putea impune.
Indemnizația este plătită imediat după acceptarea ofertei. Totuși, în cazul producătorilor care au inițiat o acțiune împotriva instituțiilor comunitare, înainte de plata indemnizației, aceștia trebuie să prezinte autorității competente și dovada desistării acțiunii.
Neacceptarea ofertei în termenul stabilit duce la eliberarea Consiliului și Comisiei de obligații în acest sens.
Acceptarea ofertei implică renunțarea la orice acțiune împotriva Comunității pentru orice prejudiciu în sensul articolului 1, inclusiv dobânzi și cheltuieli.
Articolul 14
Perioada de prescripție în conformitate cu articolul 43 din statutul Curții de Justiție a Comunităților Europene reîncepe să curgă de la 1 februarie 1999 pentru toți producătorii prevăzuți la articolul 1 care nu au introdus o cerere de indemnizație conform articolului 9, dacă nu a fost întreruptă prin introducerea unei cereri încă în curs.
Pentru producătorii care au primit o ofertă de indemnizație conform prevederilor articolului 13 alineatele (1) sau (2), perioada de prescripție reîncepe să curgă începând cu ziua următoare celei în care se încheie perioada de acceptare a ofertei menționate la articolul 13 alineatul (3), dacă nu a fost întreruptă prin introducerea unei cereri încă în curs.
Articolul 15
Comisia poate hotărî, în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 16, să autorizeze transmiterea de oferte de indemnizație către producătorii a căror situație corespunde condițiilor care permit stabilirea responsabilității Comunității, dar care nu au primit indemnizație în conformitate cu Regulamentul (CEE) nr. 2187/93 sau conform dispozițiilor precedente din prezentul regulament. Nivelul indemnizației oferite se calculează în conformitate cu dispozițiile din Regulamentul (CEE) nr. 2187/93 sau din prezentul regulament sau conform criteriilor stabilite în hotărârea privind prejudiciile emisă de Curtea de Justiție în cauzele conexe C-104/89 și C-37/90, după caz. Rata dobânzii care trebuie adăugată și perioada pentru care trebuie calculată pot fi adaptate ținând cont de situațiile specifice. Se stabilesc de asemenea termenele necesare în ceea ce privește ofertele de indemnizație și acceptarea acestora.
Articolul 16
Normele de punere în aplicare a prezentului regulament, în special dispozițiile privind plata cheltuielilor mandatarilor producătorilor, sunt stabilite de Comisie în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 30 din Regulamentul (CEE) nr. 804/68.
Articolul 17
Finanțarea plăților efectuate conform prezentului regulament se consideră ca fiind o intervenție în sensul articolului 3 din Regulamentul (CEE) nr. 729/70 (12).
Articolul 18
Prezentul regulament intră în vigoare în a treia zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Comunităților Europene.
Prezentul regulament este obligatoriu în toate elementele sale și se aplică direct în toate statele membre.
Adoptat la Luxemburg, 22 octombrie 1998.