31995L0021
L 157/1
JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE
DIRECTIVA 95/21/CE A CONSILIULUI
din 19 iunie 1995
privind punerea în aplicare, în ceea ce privește navele care fac escală în porturile comunitare sau în apele care intră sub jurisdicția statelor membre, a standardelor internaționale privind siguranța maritimă, prevenirea poluării și condițiile de viață și de muncă de la bordul navelor (controlul statului de port)
CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolul 84 alineatul (2),
având în vedere propunerea Comisiei (1),
având în vedere avizul Comitetului Economic și Social (2),
hotărând în conformitate cu articolul 189c din tratat (3),
întrucât Comunitatea este serios preocupată de dezastrele maritime și poluarea mărilor și a coastelor maritime ale statelor membre;
întrucât Comunitatea este de asemenea preocupată de condițiile de viață și de muncă de la bordul navelor;
întrucât Consiliul, în reuniunea sa din 25 ianuarie 1993, adoptă concluziile care determină Comunitatea și statele membre să asigure o intrare în vigoare și aplicare mai eficiente a standardelor internaționale adecvate privind siguranța maritimă și protecția mediului și să pună în aplicare noile măsuri când sunt adoptate;
întrucât, prin Rezoluția sa din 8 iunie 1993 privind politica comună de siguranță maritimă (4), Consiliul a îndemnat Comisia să prezinte cât mai repede Consiliului propuneri de acțiuni specifice și propuneri oficiale privind criteriile de inspecție a navelor, inclusiv armonizarea condițiilor de reținere și posibilitatea publicării rezultatelor inspecțiilor și refuzul accesului în porturile comunitare;
întrucât siguranța, prevenirea poluării și condițiile de viață și de muncă la bordul navelor se pot îmbunătăți eficient prin reducerea drastică a numărului navelor care nu corespund standardelor de navigație în apele comunitare, prin aplicarea strictă a convențiilor, codurilor, rezoluțiilor internaționale;
întrucât monitorizarea conformității navelor cu standardele internaționale privind siguranța, prevenirea poluării și condițiile de viață și de muncă la bord ar trebui să fie, în primul rând, de competența statului de pavilion; întrucât, oricum, un număr tot mai mare de state de pavilion întâmpină serioase dificultăți în a pune în aplicare standardele internaționale; întrucât, de acum, monitorizarea conformității cu standardele internaționale privind siguranța, prevenirea poluării și condițiile de viață și de muncă la bord trebuie, de asemenea, asigurată de statul de port;
întrucât o abordare armonizată a punerii în vigoare eficiente de către statele membre a standardelor internaționale privind navigarea în apele lor teritoriale și folosirea porturilor lor va evita perturbări la nivelul concurenței;
întrucât un cadru legal comunitar pentru armonizarea procedurilor de inspecție este fundamental pentru asigurarea aplicării omogene a principiilor de siguranță a navigației și prevenirea poluării, care sunt în centrul politicilor comunitare de transport și mediu;
întrucât poluarea mărilor este prin natura sa un fenomen transfrontalier; întrucât, în conformitate cu principiul subsidiarității, dezvoltarea mijloacelor de prevenire în acest domeniu, în ceea ce privește mările vecine ale statelor membre, se realizează cel mai bine la nivel comunitar, deoarece statele membre nu pot lua separat măsuri adecvate și eficiente;
întrucât adoptarea directivei Consiliului este procedura corespunzătoare pentru stabilirea cadrului legal și a normelor și criteriilor armonizate pentru controlul statului de port;
întrucât ar trebui să se profite de experiența dobândită în timpul aplicării Memorandumului de înțelegere de la Paris (MOU) privind controlul statului de port (PSC), semnat la Paris la 26 ianuarie 1982;
întrucât inspectarea de către fiecare stat membru a cel puțin 25 % din numărul de nave străine care intră în porturile sale în cursul unui an dat, în practică, înseamnă că un număr mare de nave ce operează în cadrul Comunității în orice moment au fost supuse unei inspecții;
întrucât trebuie să se depună mai multe eforturi pentru punerea la punct a unui sistem de descoperire mai bun;
întrucât normele și procedurile pentru inspecțiile statului de port, inclusiv criteriile de reținere a navelor, trebuie armonizate pentru a asigura o eficiență constantă în toate porturile, ceea ce ar reduce radical folosirea selectivă a unor porturi de destinație pentru a evita rețeaua de control conform;
întrucât statisticile privind dezastrele, reținerea și anomaliile, publicate în comunicarea Comisiei intitulată „Politica comună de siguranță maritimă” și în raportul anual al MOU, arată că anumite categorii de nave trebuie să fie supuse unor inspecții amănunțite;
întrucât neconformitatea cu dispozițiile convențiilor pertinente trebuie corectată; întrucât navele obligate să adopte măsuri corective trebuie, în cazul în care deficiențele privind conformitatea prezintă un risc clar pentru siguranță, sănătate sau mediu, să se rețină până când neconformitatea a fost corectată;
întrucât ar trebui să existe dreptul de acțiune împotriva deciziilor de reținere luate de autoritățile competente, pentru a preveni decizii iresponsabile care pot cauza rețineri necuvenite sau întârzieri;
întrucât utilajele din portul de inspecție pot fi de asemenea natură încât autoritatea competentă să fie obligată să autorizeze nava să se îndrepte spre un șantier de reparații corespunzător, doar în cazul în care se îndeplinesc condițiile pentru transfer; întrucât navele neconforme ar continua să reprezinte un pericol pentru siguranță, sănătate sau mediu și să se bucure de avantaje comerciale, nefiind adaptate conform dispozițiilor pertinente ale convențiilor, și ar trebui, prin urmare, să li se refuze accesul în orice port din cadrul Comunității;
întrucât există circumstanțe în care unei nave căreia i s-a refuzat accesul în porturile din Comunitate, trebuie să i se acorde totuși permisiunea de a intra; întrucât, în aceste circumstanțe, ar trebui ca navei să i se permită accesul într-un anumit port, doar după ce s-au luat toate măsurile de precauție pentru a asigura intrarea acesteia în port în condiții de siguranță;
întrucât, având în vedere complexitatea dispozițiilor cuprinse în convenții în ceea ce privește construcția navelor, echipamentul și echipajul, consecințele grave ale deciziilor luate de inspectori și necesitatea ca inspectorii să ia decizii absolut imparțiale, inspecțiile trebuie să fie efectuate de către inspectori ce sunt funcționari sau alte persoane abilitate corespunzător sau alte asemenea persoane, cu vaste cunoștințe și experiență;
întrucât piloții și autoritățile portuare pot fi în măsură să furnizeze informații utile privind deficiențele unor astfel de nave și echipaje;
întrucât este necesară cooperarea între autoritățile competente ale statelor membre și alte autorități sau organizații pentru a asigura o urmărire atentă în ceea ce privește navele cu deficiențe cărora li s-a permis înaintarea și pentru schimbul de informații privind navele din port;
întrucât sistemul informațional denumit Sirenac E stabilit în conformitate cu MOU oferă un volum mare de informații suplimentare necesare aplicării prezentei directive;
întrucât publicarea informațiilor privind navele care nu respectă standardele internaționale privind siguranța, sănătatea și protecția mediului maritim poate fi un mijloc eficient de descurajare a încărcătorilor de a folosi asemenea nave și un stimulent pentru proprietarii acestora de a lua măsuri corective fără a fi constrânși;
întrucât toate costurile de inspecție a navelor ce justifică reținerea trebuie suportate de proprietar sau de operator;
întrucât, în scopul punerii în aplicare a prezentei directive ar trebui să se utilizeze comitetul instituit conform articolul 12 din Directiva 93/75/CEE a Consiliului din 13 septembrie 1993 privind cerințele minime pentru navele care au ca destinație sau punct de plecare porturile Comunității și transportă mărfuri periculoase sau poluante (5), pentru a asista Comisia în adaptarea obligațiilor statelor membre privind inspecția pe baza experienței dobândite, ținând seama de evoluțiile MOU, precum și în adoptarea anexelor, în cazul în care este necesar, în temeiul modificărilor convențiilor, protocoalelor, codurilor și rezoluțiilor organismelor internaționale pertinente și ale MOU,
ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
Articolul 1
Scopul
Scopul prezentei directive este de a sprijini reducerea drastică a numărului navelor care nu corespund standardelor și care navighează în apele care intră în jurisdicția statelor membre prin:
-
sporirea conformității cu legislația internațională și comunitară pertinentă privind siguranța maritimă, protecția mediului maritim și condițiile de viață și de muncă la bordul vaselor aflate sub orice pavilion;
-
stabilirea unor criterii comune pentru controlul navelor de către statul de port și armonizarea procedurilor de inspecție și reținere, ținând seama în mod corespunzător de angajamentele luate de autoritățile maritime ale statelor membre în conformitate cu Memorandumul de înțelegere privind controlul statului de port de la Paris (MOU).
Articolul 2
Definiții
În înțelesul prezentei directive, inclusiv al anexelor la aceasta:
1.
„Convenții” înseamnă:
-
Convenția internațională privind liniile de încărcare, 1966 (LL 66);
-
Convenția internațională pentru protecția vieții pe mare, 1974 (Solas 74);
-
Convenția internațională pentru prevenirea poluării în urma navigării, 1973, și Protocolul din 1978 cu privire la aceasta (Marpol 73/78);
-
Convenția internațională privind standardele de pregătire a navigatorilor, atestare și efectuare a serviciului de cart, 1978 (STEW 78);
-
Convenția privind regulamentele internaționale pentru prevenirea coliziunilor pe mare, 1972 (Colreg 72);
-
Convenția internațională privind măsurarea tonajului navelor, 1969 și
-
Convenția privind navele comerciale (standardele minime), 1976 (OIM 147),
alături de protocoalele și modificările acestor convenții și codurile aferente obligatorii, în vigoare la data adoptării prezentei directive.
2.
„MOU” înseamnă Memorandumul de înțelegere privind controlul statului de port, semnat la Paris la 26 ianuarie 1982, în versiunea în vigoare la data adoptării prezentei directive.
3.
„Navă” înseamnă orice vas maritim pentru care se aplică una sau mai multe convenții, ce se află sub pavilionul altui stat decât al statului de port.
4.
„Instalație marină” înseamnă o platformă fixă sau plutitoare ce operează pe sau deasupra platformei continentale a unui stat membru.
5.
„Inspector” înseamnă un angajat din sectorul public sau altă persoană, autorizată corespunzător de către autoritatea competentă a unui stat membru să efectueze inspecțiile de control al statului de port și responsabilă în fața autorității competente respective.
6.
„Inspecție” înseamnă o vizită la bordul unei nave pentru a verifica atât validitatea certificatelor pertinente și a altor documente, cât și starea navei, a echipamentelor și a echipajului, precum și condițiile de viață și de muncă ale echipajului.
7.
„Inspecție mai detaliată” înseamnă o inspecție în care nava, echipamentele și echipajul, luate integral sau parțial, sunt supuse, în circumstanțele menționate în articolul 6 alineatul (3), unei inspecții aprofundate ce acoperă construcția navei, echipamentele, încadrarea cu personal, condițiile de viață și de muncă și conformitatea cu procedurile operaționale la bord.
8.
„Inspecție extinsă” înseamnă o inspecție în conformitate cu articolul 7.
9.
„Reținere” înseamnă interdicția oficială a navigării pe mare a unei nave, din cauza deficiențelor constatate, care, individual sau împreună, fac nava nesigură.
10.
„Oprirea unei operațiuni” înseamnă interzicerea continuării unei operațiuni de către o navă, din cauza deficiențelor constatate care, individual sau împreună, ar face continuarea operațiunii riscantă.
Articolul 3
Domeniul de aplicare
(1) Prezenta directivă se aplică oricărei nave și echipajului ei:
-
care fac escală într-un port al unui stat membru sau la o instalație marină sau
-
care ridică ancora din asemenea port sau instalație.
Nici una din dispozițiile prezentului articol nu aduce atingere drepturilor de intervenție de care dispune un stat membru în conformitate cu convențiile internaționale aplicabile.
(2) În cazul navelor cu tonaj brut sub 500 de tone, statele membre aplică dispozițiile din convenția pertinentă care sunt aplicabile și, în măsura în care o convenție nu se aplică, adoptă măsurile necesare pentru a se asigura că navele în cauză nu prezintă un pericol serios pentru siguranță, sănătate sau mediu. În aplicarea prezentului alineat, statele membre se orientează după anexa 1 la MOU.
(3) Când inspectează o navă ce se află sub pavilionul unui stat care nu este parte a unei convenții, statele membre se asigură că tratamentul acordat unei asemenea nave și echipajului acesteia nu este mai favorabil decât cel acordat unei nave ce se află sub pavilionul unui stat care este parte în convenția în cauză.
(4) Navele de pescuit, navele de război, navele auxiliare, navele din lemn de o construcție primitivă, navele autorităților publice folosite în scopuri necomerciale și iahturile de agrement ce nu sunt angajate în schimburi comerciale se exclud din sfera de aplicare a prezentei directive.
Articolul 4
Organismul însărcinat cu inspecția
Statele membre înființează administrații maritime naționale corespunzătoare, denumite în continuare „autorități competente”, pentru inspectarea navelor și iau măsurile necesare pentru a se asigura că autoritățile competente își îndeplinesc îndatoririle stabilite în prezenta directivă.
Articolul 5
Obligațiile privind inspecția
(1) Autoritatea competentă a fiecărui stat membru efectuează un număr anual total de inspecții reprezentând cel puțin 25 % din numărul de nave individuale ce au intrat în porturile sale în cursul unui an calendaristic.
(2) La selectarea navelor pentru inspecție, autoritatea competentă acordă prioritate navelor prevăzute în anexa I.
(3) Statele membre se abțin de la inspectarea navelor care au fost inspectate de alt stat membru în cele șase luni anterioare, cu condiția ca:
-
nava să nu fie inclusă în anexa I;
-
nici o deficiență să nu fi fost raportată în urma unei inspecții anterioare și
-
să nu existe motive întemeiate pentru efectuarea unei inspecții.
(4) Dispozițiile alineatului (3) nu se aplică nici unui control operațional prevăzut în mod special în convenții.
(5) Statele membre și Comisia cooperează în vederea stabilirii priorităților și practicilor care vor permite ca navele susceptibile de a avea deficiențe să fie descoperite mai eficient.
Orice modificare ulterioară a prezentului articol, cu excepția cifrei 25 % din alineatul (1), se face conform dispozițiilor articolului 19.
Articolul 6
Procedura de inspecție
(1) Autoritatea competentă se asigură că inspectorul realizează următoarele operații, cel puțin:
(a)
verifică certificatele și documentele cuprinse în anexa II, în măsura aplicabilității;
(b)
este mulțumit de starea generală a navei, în special de sala mașinilor și spațiile de locuit, precum și de condițiile de igienă.
(2) Inspectorul poate examina toate certificatele și documentele pertinente, altele decât cele cuprinse în anexa II, ce trebuie păstrate la bord, în conformitate cu convențiile în cauză.
(3) Ori de câte ori există motive întemeiate de a crede că, după inspecția prevăzută în alineatele (1) și (2), starea navei sau a echipamentelor sale sau a echipajului nu întrunește în totalitate cerințele pertinente ale unei convenții, se procedează la o inspecție mai detaliată, inclusiv verificarea suplimentară a conformității cu cerințele operaționale la bord.
„Motive întemeiate” există când un inspector găsește elemente probatoare care, după experiența sa profesională, justifică o inspecție mai detaliată a navei, a echipamentelor sau a echipajului.
Exemple de „motive întemeiate” sunt enumerate în anexa III.
(4) Se respectă, de asemenea, procedurile și liniile directoare pertinente pentru controlul navelor, prevăzute în anexa IV.
Articolul 7
Inspecția extinsă a anumitor nave
(1) În cazul în care există motive întemeiate în favoarea inspecției detaliate a unei nave aparținând categoriilor cuprinse în anexa V, statele membre asigură efectuarea unei inspecții extinse.
(2) În anexa V, secțiunea B conține liniile directoare neobligatorii pentru inspecție extinsă.
(3) Navele prevăzute la alineatul (1) sunt supuse unei inspecții extinse de către oricare dintre autoritățile competente ale statelor membre doar o dată într-o perioadă de 12 luni. Totuși, navele respective se supun inspecției prevăzute în articolul 6 alineatele (1) și (2).
(4) În cazul navelor de pasageri care circulă conform unui program regulat dinspre sau către un port al unui stat membru, autoritatea competentă a statului membru în cauză efectuează o inspecție extinsă a fiecărei nave. În cazul în care o navă de pasageri circulă conform unui program regulat între porturile statelor membre, unul dintre statele între care circulă nava efectuează inspecția extinsă.
Articolul 8
Raportul inspecției către căpitanul vasului
(1) La finalizarea unei inspecții, a unei inspecții detaliate sau a unei inspecții extinse, căpitanul vasului primește din partea inspectorului un document în formatul indicat în anexa 3 la MOU, în care sunt prezentate rezultatele inspecției și detaliile tuturor deciziilor luate de către inspector și ale măsurilor corective ce trebuie luate de către căpitan, proprietar sau operator.
(2) În cazul unor deficiențe care justifică reținerea navei, documentul ce trebuie înaintat căpitanului, conform alineatului (1), include informații privind publicarea ulterioară a ordinului de reținere, în conformitate cu dispozițiile prezentei directive.
Articolul 9
Corectarea deficiențelor și reținerea
(1) Autoritatea competentă trebuie să se asigure că orice deficiență confirmată sau descoperită în urma inspecției prevăzute în articolele 6 și 7 este sau urmează să fie corectată în conformitate cu convențiile.
(2) În cazul deficiențelor ce prezintă un pericol clar privind siguranța, sănătatea sau mediul, autoritatea competentă din statul de port unde se inspectează nava se asigură că nava este reținută sau că operațiunea în cursul căreia s-au descoperit deficiențele este oprită. Ordinul de reținere sau oprirea unei operațiuni nu se ridică decât în momentul în care pericolul este eliminat sau până când o astfel de autoritate stabilește că nava, sub rezerva condițiilor necesare impuse de către aceasta, poate naviga sau că operațiunea se poate relua fără vreun risc pentru siguranța și sănătatea pasagerilor sau a echipajului, vreun risc pentru alte nave sau fără să prezinte un pericol deosebit pentru mediul marin.
(3) Inspectorul aplică criteriile stabilite în anexa VI pentru a stabili dacă o navă ar trebui să fie sau nu reținută.
(4) În cazuri excepționale, când starea generală a navei nu este, în mod evident, conformă cu standardele, autoritatea competentă poate suspenda inspecția navei în cauză până când părțile responsabile au luat măsurile necesare pentru a se asigura că aceasta întrunește cerințele pertinente ale convențiilor.
(5) În cazul în care inspecțiile prevăzute în articolele 6 și 7 impun reținerea unei nave, autoritatea competentă informează imediat, în scris, administrația statului sub al cărui pavilion se află nava (denumită în continuare „administrația de pavilion”) sau consulul sau, în absența acestuia, cea mai apropiată reprezentanță diplomatică a statului respectiv, cu privire la toate circumstanțele în care intervenția respectivă s-a considerat necesară. În plus, dacă este cazul, aceasta se notifică, de asemenea, observatorilor desemnați sau organismelor acreditate, care au responsabilitatea eliberării certificatelor navei.
(6) Dispozițiile prezentei directive nu aduc atingere cerințelor suplimentare din convențiile privind procedurile de notificare și raportare în ceea ce privește controlul statului de port.
(7) Când se exercită controlul statului de port conform prezentei directive, se depun toate eforturile pentru evitarea reținerii necorespunzătoare a unei nave sau întârzierea ei. În cazul în care o navă este reținută sau întârziată necorespunzător, proprietarul sau operatorul este îndreptățit să ceară compensații pentru orice pierdere sau pagubă suferită. În orice situație de pretinsă reținere sau întârziere nejustificată, responsabilitatea dovezii revine proprietarului sau operatorului navei în cauză.
Articolul 10
Drept de acțiune
(1) Proprietarul sau operatorul navei sau reprezentantul acestuia în statul membru are un drept de acțiune împotriva deciziei de reținere luate de autoritatea competentă. Exercitarea căii de acțiune nu implică și suspendarea deciziei de reținere.
(2) Statele membre stabilesc și mențin procedurile corespunzătoare în acest scop în conformitate cu legislația lor internă.
(3) Autoritatea competentă informează în mod corespunzător căpitanul navei, conform alineatului (1), cu privire la dreptul lui de acțiune.
Articolul 11
Monitorizarea inspecțiilor și reținerile
(1) Când deficiențele prevăzute în articolul 9 alineatul (2) nu se pot corecta în portul de inspecție, autoritatea competentă a statului membru respectiv poate permite navei în cauză să se îndrepte spre cel mai apropiat șantier de reparații disponibil, ales de căpitanul navei și de autoritățile în cauză, cu condiția de a se îndeplini condițiile determinate de autoritatea competentă a statului de pavilion și autorizate de statul membru în cauză. Respectivele condiții asigură că nava poate naviga în continuare fără riscuri privind siguranța și sănătatea pasagerilor sau a echipajului, fără riscuri pentru celelalte nave sau fără a constitui o amenințare deosebită pentru mediul marin.
(2) În circumstanțele prevăzute în alineatul (1), autoritatea competentă a statului membru în portul de inspecție notifică autorității competente a statului unde se află șantierul de reparații, părților menționate în articolul 9 alineatul (5) și oricărei alte autorități, dacă este cazul, cu privire la toate condițiile de călătorie.
(3) Notificarea părților prevăzute în alineatul (2) se face în conformitate cu anexa 2 la MOU.
Autoritatea competentă a statului membru care primește o asemenea notificare informează autoritatea care a emis notificarea cu privire la măsurile luate.
(4) Statele membre iau măsuri pentru a se asigura ca navelor prevăzute în alineatul (1) care navighează pe mare:
(i)
fără a respecta condițiile stabilite de autoritatea competentă a oricărui stat membru din portul de inspecție; sau
(ii)
care refuză să respecte cerințele aplicabile ale convențiilor, neintrând în șantierul de reparații indicat;
să le fie refuzat accesul în orice port din cadrul Comunității, până când proprietarul sau operatorul aduce dovezi satisfăcătoare pentru autoritatea competentă a statului membru în care nava a fost declarată cu deficiențe, că nava corespunde în totalitate tuturor cerințelor aplicabile ale convențiilor.
(5) În circumstanțele prevăzute în alineatul (4) punctul (i), autoritatea competentă a statului membru unde nava a fost găsită cu deficiențe alertează imediat autoritățile competente ale celorlalte state membre.
În circumstanțele prevăzute în alineatul (4) punctul (ii), autoritatea competentă a statului membru unde se află șantierul de reparații informează imediat autoritățile competente ale celorlalte state membre.
Înainte de a refuza accesul în port, statul membru poate solicita consultări cu administrația statului de pavilion a navei în cauză.
(6) Fără să aducă atingere dispozițiilor alineatului (4), accesul într-un port anume poate fi autorizat de o autoritate competentă a respectivului stat de port în cazuri de forță majoră sau de ignorare a considerațiilor de siguranță, pentru a reduce sau a minimiza riscul poluării sau pentru a corecta deficiențele, cu condiția ca operatorul, proprietarul sau căpitanul navei să ia măsuri adecvate și satisfăcătoare pentru autoritatea competentă a statului membru respectiv, în scopul asigurării unei intrări în deplină siguranță.
Articolul 12
Competența profesională a inspectorilor
(1) Inspecțiile trebuie efectuate doar de inspectorii care îndeplinesc criteriile de calificare menționate în anexa VII.
(2) În cazul în care autoritatea competentă a statului de port nu deține cunoștințele profesionale necesare, inspectorul autorității competente în cauză poate fi asistat de orice persoană cu competența necesară în materie.
(3) Inspectorii care efectuează controlul statului de port și persoanele care îi asistă nu trebuie să urmărească obținerea unor avantaje comerciale nici în cadrul portului de inspecție, nici pe navele inspectate și nu sunt angajați sau nu lucrează în numele organizațiilor neguvernamentale care emit certificate obligatorii și certificate de clasificare sau care realizează cercetările prealabile pentru emiterea certificatelor respective pentru nave.
(4) Fiecare inspector poartă asupra sa un document personal sub forma unei cărți de identitate, emis de propria autoritate competentă, în conformitate cu legislația internă pertinentă, indicând că inspectorul este autorizat să efectueze inspecții.
Se instituie un model comun pentru o asemenea carte de identitate în conformitate cu procedura de la articolul 19.
Articolul 13
Rapoarte întocmite de către piloți și autoritățile portuare
(1) Piloții statelor membre care ancorează sau ridică ancora sau aflați pe o navă ce se îndreaptă spre un port din cadrul unui stat membru informează imediat autoritatea competentă a statului de port sau a statului de coastă, dacă este cazul, ori de câte ori constată, în timpul programului lor normal de lucru, deficiențe care pot prejudicia siguranța navigării navei respective sau care pot constitui un pericol pentru mediul marin.
(2) În cazul în care autoritățile portuare, cu ocazia exercitării propriilor atribuții, constată că o navă din portul lor are deficiențe care pot prejudicia siguranța navei sau constituie un pericol deosebit pentru mediul marin, autoritățile respective informează imediat autoritatea competentă a statului de port în cauză.
Articolul 14
Cooperarea
(1) Fiecare stat membru prevede cooperarea între propria autoritate competentă, autoritățile sale portuare și alte autorități corespunzătoare sau organizații comerciale pentru a se asigura că autoritatea sa competentă poate să obțină toate informațiile relevante privind navele ce se îndreaptă spre porturile sale.
(2) Fiecare stat membru menține dispozițiile privind schimbul de informații și cooperarea între propria autoritate competentă și autoritățile competente ale celorlalte state membre și menține relația operațională stabilită între propria autoritate competentă, Comisie și sistemul informațional Sirenac E, creat în St. Malo, Franța.
(3) Informațiile prevăzute în alineatul (2) sunt cele menționate în anexa 4 la MOU și cele necesare aducerii la îndeplinire a articolului 15 din prezenta directivă.
Articolul 15
Publicarea reținerilor
Fiecare autoritate competentă publică cel puțin trimestrial informațiile privind navele reținute în cele trei luni anterioare și care au fost reținute de cel puțin două ori în ultimele 24 de luni. Informațiile publicate conțin următoarele precizări:
-
numele navei;
-
numele proprietarului sau al operatorului navei;
-
numărul OMI;
-
statul de pavilion;
-
societatea de clasificare, dacă este necesar, și, dacă este cazul, orice altă parte care a emis certificate navei în cauză în conformitate cu convențiile în numele statului de pavilion;
-
motivele reținerii;
-
portul și data reținerii.
Articolul 16
Rambursarea cheltuielilor
(1) În cazul în care inspecțiile prevăzute în articolele 6 și 7 confirmă sau descoperă deficiențe în conformitate cu cerințele unei convenții, justificând reținerea unei nave, toate costurile legate de inspecții, în orice perioadă contabilă normală, sunt acoperite de proprietarul navei, operator sau de reprezentantul acestuia în statul de port.
(2) Toate cheltuielile legate de inspecțiile realizate de autoritatea competentă a unui stat membru, în conformitate cu dispozițiile articolului 11 alineatul (4), revin proprietarului sau operatorului navei.
(3) Reținerea nu se ridică decât în momentul plății integrale a cheltuielilor sau al depunerii unei garanții suficiente pentru rambursarea cheltuielilor.
Articolul 17
Informații necesare pentru monitorizarea punerii în aplicare
(1) Statele membre furnizează următoarele informații Comisiei și secretariatului MOU:
-
numărul inspectorilor care lucrează în numele lor în cadrul inspecției efectuate de către statul de port, în conformitate cu prezenta directivă. Pentru autoritățile în care inspectorii efectuează inspecțiile statului de port cu normă parțială, totalul trebuie convertit într-un număr de inspectori angajați cu normă întreagă;
-
numărul navelor individuale care intră în porturile lor într-un an calendaristic pe o perioadă de cinci ani.
(2) Informațiile menționate în alineatul (1) se transmit în cursul celor trei luni care urmează după intrarea în vigoare a prezentei directive și, după aceea, la 1 octombrie o dată la trei ani.
Articolul 18
Comitetul de reglementare
Comisia este asistată de comitetul instituit în temeiul articolului 12 din Directiva 93/75/CEE, în conformitate cu procedura stabilită în articolul în cauză.
Articolul 19
Procedura de modificare
Prezenta directivă se poate modifica în conformitate cu procedura stabilită în articolul 18, pentru:
(a)
a adapta obligațiile de inspecție și de publicare ale statelor membre menționate în articolul 5 [cu excepția cifrei de 25 % prevăzute în alineatul (1)] și în articolele 6, 7 și 15, pe baza experienței dobândite în urma punerii în aplicare a prezentei directive și ținând seama de evoluțiile din cadrul MOU;
(b)
a adapta anexele pentru a ține seama de modificările care au intrat în vigoare aduse convențiilor, protocoalelor, codurilor și rezoluțiilor organizațiilor internaționale relevante și MOU.
Articolul 20
Punerea în aplicare
(1) Statele membre adoptă actele cu putere de lege și actele administrative necesare punerii în aplicare a prezentei directive până cel târziu la 30 iunie 1996 și informează imediat Comisia cu privire la aceasta.
(2) Când statele membre adoptă aceste măsuri, ele conțin o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o astfel de trimitere în momentul publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.
(3) Statele membre comunică Comisiei textul dispozițiilor de drept intern pe care le-au adoptat în domeniul reglementat de prezenta directivă.
Articolul 21
Prezenta directivă intră în vigoare în a douăzecea zi de la publicare.
Articolul 22
Prezenta directivă se adresează statelor membre.
Adoptată la Luxemburg, 19 iunie 1995