32004R0805
L 143/15
JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE
REGULAMENTUL (CE) NR. 805/2004 AL PARLAMENTULUI EUROPEAN ȘI AL CONSILIULUI
din 21 aprilie 2004
privind crearea unui Titlu Executoriu European pentru creanțele necontestate
PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolul 61 litera (c) și articolul 67 alineatul (5) a doua liniuță,
având în vedere propunerea Comisiei (1),
având în vedere avizul Comitetului Economic și Social European (2),
hotărând în conformitate cu procedura menționată la articolul 251 din tratat (3),
întrucât:
(1)
Comunitatea și-a stabilit ca obiectiv menținerea și dezvoltarea unui spațiu de libertate, securitate și justiție, în cadrul căruia se asigură libera circulație a persoanelor. În acest scop, Comunitatea adoptă, în special, în domeniul cooperării judiciare în materie civilă, dispozițiile care sunt necesare bunei funcționări a pieței interne.
(2)
La 3 decembrie 1998, Consiliul adoptă un plan de acțiune al Consiliului și al Comisiei privind normele optime de punere în practică a dispozițiilor Tratatului de la Amsterdam privind instituirea unui spațiu de libertate, securitate și justiție (4) (plan de acțiune de la Viena).
(3)
În cursul întrunirii de la Tampere din 15 și 16 octombrie 1999, Consiliul European a aprobat principiul recunoașterii reciproce a hotărârilor judecătorești ca piatră de temelie pentru crearea unui adevărat spațiu judiciar.
(4)
La 30 noiembrie 2000, Consiliul adoptă un program privind măsurile de punere în practică a principiului recunoașterii reciproce a hotărârilor în materie civilă și comercială (5). Acest program prevede într-o primă fază eliminarea procedurii de exequatur, anume crearea unui titlu executoriu european, pentru creanțele necontestate.
(5)
Noțiunea de „creanțe necontestate” ar trebui să cuprindă toate situațiile în care un creditor, în lipsa stabilită a oricărei contestații din partea debitorului cu privire la natura și valoarea unei creanțe pecuniare, a obținut fie o hotărâre judecătorească împotriva acestui debitor, fie un act executoriu care necesită o acceptare expresă a debitorului, indiferent că este vorba despre o tranzacție judiciară sau de un act autentic.
(6)
Lipsa de obiecții din partea debitorului, astfel cum se prevede la articolului 3 alineatul (1) litera (b), poate lua forma unei neprezentări la o ședință de judecată sau a faptului de a nu da curs unei invitații făcute de instanță de a notifica în scris intenția de a se apăra în cauza respectivă.
(7)
Prezentul regulament ar trebui să se aplice hotărârilor judecătorești, tranzacțiilor judiciare și actelor autentice privind creanțele necontestate, precum și hotărârilor pronunțate ca urmare a acțiunilor introduse împotriva hotărârilor judecătorești, tranzacțiilor judiciare și actelor autentice certificate ca fiind titluri executorii europene.
(8)
În concluziile întrunirii sale de la Tampere, Consiliul European a considerat că este necesară accelerarea și simplificarea executării în alt stat membru altul decât cel în care s-a pronunțat hotărârea judecătorească prin eliminarea tuturor măsurilor intermediare care se iau înaintea executării în statul membru în care se solicită aceasta. O hotărâre judecătorească care a fost certificată ca titlu executoriu european de către instanța judecătorească de origine ar trebui tratată, în scopul executării, ca și cum aceasta ar fi fost pronunțată în statul membru în care s-a solicitat executarea. De exemplu, în Regatul Unit, înregistrarea unei hotărâri străine certificate se va face conform acelorași norme precum cele care reglementează înregistrarea unei hotărâri pronunțate într-o altă parte a Regatului Unit și nu va trebui să implice o revizuire pe fond a hotărârii străine. Procedura de executare a acestor hotărâri ar trebui să rămână reglementată de dreptul intern.
(9)
O astfel de procedură ar trebui să prezinte avantaje importante în raport cu procedura de exequatur prevăzută de Regulamentul (CE) nr. 44/2001 al Consiliului din 22 decembrie 2000 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor judecătorești în materie civilă și comercială (6), căci aceasta va permite să nu mai fie necesar acordul autorităților judiciare ale unui al doilea stat membru cu întârzierile și cheltuielile care rezultă din acestea.
(10)
Atunci când instanța judecătorească dintr-un stat membru a pronunțat o hotărâre cu privire la o creanță necontestată în lipsa participării debitorului la procedură, eliminarea oricărui control în statul membru de executare este indisolubil legată și subordonată garanției suficiente a respectării drepturilor apărării.
(11)
Prezentul regulament vizează promovarea drepturilor fundamentale și ține seama de principiile care sunt recunoscute în special de Carta drepturilor fundamentale ale Uniunii Europene. În special, acesta vizează asigurarea respectării pe deplin a dreptului de acces la o instanță imparțială, recunoscut prin articolul 47 din Cartă.
(12)
Este necesară stabilirea standardelor minime pe care trebuie să le îndeplinească procedura în urma căreia se pronunță hotărârea, pentru a garanta că debitorul este informat, în timp util și astfel încât să își poată pregăti apărarea, cu privire la acțiunea în justiție introdusă împotriva sa, cu privire la condițiile participării sale active procedură pentru a contesta creanța în cauză și cu privire la consecințele neparticipării.
(13)
Având în vedere diferențele dintre statele membre în ceea ce privește normele de procedură civilă, în special cele care reglementează notificarea și comunicarea actelor, este necesar să se dea o definiție precisă și detailată acestor standarde minime. În special, un mod de notificare sau de comunicare bazat pe o ficțiune juridică în ceea ce privește respectarea acestor standarde minime nu poate fi considerat suficient în scopul certificării unei hotărâri judecătorești ca titlu executoriu european.
(14)
Toate modurile de notificare și comunicare prevăzute la articolele 13 și 14 se caracterizează fie printr-o certitudine absolută (articolul 13), fie printr-un grad foarte ridicat de probabilitate (articolul 14) că actul notificat sau comunicat a ajuns la destinatarul său. În cel de al doilea caz, o hotărâre judecătorească nu ar trebui certificată ca titlu executoriu european decât în cazul în care statul membru de origine dispune de un mecanism corespunzător care permite debitorului să solicite revizuirea completă a hotărârii în condițiile prevăzute la articolul 19, în acele cazuri excepționale în care, cu toate că dispozițiile articolului 14 au fost respectate, actul nu a ajuns la destinatar.
(15)
Notificarea sau comunicarea către o altă persoană sau alte persoane decât debitorul, în conformitate cu articolul 14 alineatul (1) literele (a) și (b) nu ar trebui considerată conformă cu cerințele acestor dispoziții decât în cazul în care persoanele menționate au acceptat/primit efectiv actul respectiv.
(16)
Articolul 15 nu ar trebui să se aplice decât situațiilor în care debitorul nu se poate reprezenta el însuși în justiție, de exemplu în cazul unei persoane juridice, iar o persoană fizică chemată să-l reprezinte este desemnată prin lege, precum și situațiilor în care debitorul a autorizat o altă persoană, în special un avocat, să-l reprezinte în procedura judiciară propriu-zisă.
(17)
Instanțele judecătorești competente să examineze respectarea deplină a standardelor minime de procedură ar trebui să elibereze, în cazul în care aceste standarde sunt respectate, un certificat de titlu executoriu european standardizat care face ca această examinare și rezultatele sale să fie transparente.
(18)
Încrederea reciprocă în administrarea justiției în statele membre face ca instanța judecătorească dintr-un stat membru să poată considera că toate condițiile certificării ca titlu executoriu european sunt îndeplinite pentru a permite executarea unei hotărâri în toate celelalte state membre, fără control jurisdicțional al aplicării corecte a standardelor minime de procedură în statul membru în care hotărârea trebuie executată.
(19)
Prezentul regulament nu impune statelor membre obligația adaptării legislației lor interne la standardele minime de procedură pe care acesta le prevede. Prezentul regulament le stimulează în acest sens, permițând o executare mai eficientă și mai rapidă a hotărârilor în celelalte state membre, numai în cazul în care aceste standarde minime sunt respectate.
(20)
Cererea de certificare ca titlu executoriu european pentru creanțele necontestate ar trebui să fie facultativă pentru creditor, care poate să opteze, de asemenea, pentru sistemul de recunoaștere și de executare prevăzut de Regulamentul (CE) nr. 44/2001 sau de alte instrumente comunitare.
(21)
Atunci când un act trebuie transmis dintr-un stat membru în altul pentru ca acesta din urmă să efectueze notificarea sau comunicarea, prezentul regulament și în special normele privind notificarea și comunicarea din prezentul regulament ar trebui să se aplice întocmai ca Regulamentul (CE) nr. 1348/2000 al Consiliului din 29 mai 2000 privind notificarea și comunicarea în statele membre a actelor judiciare și extrajudiciare în materie civilă și comercială (7), în special articolul 14 privind comunicările făcute de statele membre în temeiul articolului 23.
(22)
Dat fiind că obiectivele acțiunii prevăzute nu pot fi suficient realizate de către statele membre, dar pot fi, prin urmare, din cauza dimensiunilor sau efectelor acțiunii, mai bine realizate la nivel comunitar, Comunitatea poate lua măsuri în conformitate cu principiul subsidiarității prevăzut la articolul 5 din tratat. În conformitate cu principiul proporționalității, astfel cum este enunțat la articolul respectiv, prezentul regulament nu depășește ceea ce este necesar pentru îndeplinirea acestor obiective.
(23)
Ar trebui să se ia măsurile necesare pentru punerea în aplicare a prezentului regulament în conformitate cu Decizia 1999/468/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 de stabilire a procedurilor pentru exercitarea competențelor de executare conferite Comisiei (8).
(24)
În conformitate cu articolul 3 din Protocolul privind poziția Regatului Unit și a Irlandei anexat la Tratatul privind Uniunea Europeană și la Tratatul de instituire a Comunității Europene, Regatul Unit și Irlanda au notificat dorința lor de a participa la adoptarea și aplicarea prezentului regulament.
(25)
În conformitate cu articolele 1 și 2 din Protocolul privind poziția Danemarcei anexat la Tratatul privind Uniunea Europeană și la Tratatul de instituire a Comunității Europene, Danemarca nu participă la adoptarea prezentului regulament, nu are obligații în temeiul acestuia și nu se supune aplicării sale.
(26)
În temeiul articolului 67 alineatul (5) a doua liniuță din tratat, procedura de codecizie se aplică de la 1 februarie 2003 măsurilor prevăzute de prezentul regulament,
ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT:
CAPITOLUL I
OBIECT, DOMENIU DE APLICARE ȘI DEFINIȚII
Articolul 1
Obiect
Prezentul regulament are ca obiect crearea unui titlu executoriu european pentru creanțele necontestate în vederea asigurării, prin stabilirii unor standarde minime, a liberei circulații a hotărârilor judecătorești, tranzacții judiciare și actelor autentice în toate statele membre, fără a fi necesar să se recurgă la o procedură intermediară în statul membru de executare înainte de recunoaștere și executare.
Articolul 2
Domeniu de aplicare
(1) Prezentul regulament se aplică în materie civilă și comercială și oricare ar fi natura instanței de judecată. Acesta nu reglementează, în special, chestiunile de domeniul fiscal, vamal sau administrativ, nici răspunderea statului pentru acte sau omisiuni comise în exercitarea autorității publice („acta jure imperii”).
(2) Prezentul regulament nu se aplică în ceea ce privește:
(a)
starea și capacitatea persoanelor fizice, regimurile matrimoniale, testamentele și succesiunile;
(b)
falimentele, procedurile de dizolvare a societăților comerciale sau a altor persoane juridice insolvente, concordatele și alte proceduri similare;
(c)
securitatea socială;
(d)
arbitrajul.
(3) În prezentul regulament, prin „stat membru” se înțeleg toate statele membre cu excepția Danemarcei.
Articolul 3
Titlurile executorii care trebuie certificate ca titlu executoriu european
(1) Prezentul regulament se aplică hotărârilor judecătorești, tranzacțiilor judiciare și actelor autentice privind creanțe necontestate.
O creanță se consideră necontestată:
(a)
în cazul în care debitorul a recunoscut-o în mod expres acceptând-o sau recurgând la o tranzacție care a fost aprobată de o instanță judecătorești sau încheiată în fața unei instanțe judecătorești în cursul unei proceduri judiciare; sau
(b)
în cazul în care debitorul nu i s-a opus niciodată, în conformitate cu normele de procedură ale statului membru de origine, în cursul procedurii judiciare; sau
(c)
în cazul în care debitorul nu s-a prezentat sau nu a fost reprezentat în cadrul unei ședințe de judecată privind această creanță după ce a contestat-o inițial în cursul procedurii judiciare, cu condiția ca atitudinea sa să fie asimilabilă unei recunoașteri tacite a creanței sau a faptelor invocate de creditor în temeiul legislației statului membru de origine; sau
(d)
în cazul în care debitorul a recunoscut-o în mod expres într-un act autentic.
(2) De asemenea, prezentul regulament se aplică hotărârilor pronunțate ca urmare a acțiunilor introduse împotriva hotărârilor judecătorești, tranzacțiilor judiciare sau actelor autentice certificate ca fiind titluri executorii europene.
Articolul 4
Definiții
În sensul prezentului regulament, se aplică următoarele definiții:
1.
„hotărâre judecătorească” înseamnă orice hotărâre pronunțată de o instanță judecătorească dintr-un stat membru, oricare ar fi denumirea care i se dă, precum „decizie”, „sentință”, „ordonanță” sau „hotărâre de executare”, precum și stabilirea de către grefier a sumei reprezentând cheltuielile de judecată;
2.
„creanță” înseamnă dreptul la o sumă de bani determinată care a devenit exigibilă sau a cărei dată scadentă a fost indicată în hotărâre, în tranzacția judiciară sau în actul autentic;
3.
„act autentic” înseamnă
(a)
un act întocmit sau înregistrat în mod formal ca act autentic și a cărui autenticitate:
(i)
se referă la semnătura și conținutul actului autentic și
(ii)
a fost stabilită de către o autoritate publică sau orice autoritate împuternicită în acest sens de către statul membru de origine;
sau
(b)
o convenție în materie de obligații de întreținere încheiată cu autoritățile administrative sau autentificată de acestea;
4.
„stat membru de origine” înseamnă statul membru în care hotărârea judecătorească, tranzacția judiciară sau actul autentic care urmează să fie certificat(ă) ca titlu executoriu european a fost pronunțată, aprobată sau încheiată, sau, respectiv, întocmit sau înregistrat;
5.
„stat membru de executare” înseamnă statul membru în care se solicită executarea hotărârii judecătorești, a tranzacției judiciare sau a actului autentic care urmează să fie certificat ca titlu executoriu european;
6.
„instanță judecătorească de origine” înseamnă instanța judecătorească la care s-a introdus acțiunea în momentul în care au fost îndeplinite condițiile menționate la articolul 3 alineatul (1) literele (a), (b) sau (c);
7.
în Suedia, în procedurile sumare privind ordinele de plată (betalningsföreläggande), termenul „instanțe judecătorești” include serviciul public suedez de executare silită (kronofogdemyndighet).
CAPITOLUL II
TITLUL EXECUTORIU EUROPEAN
Articolul 5
Eliminarea procedurii de exequatur
O hotărâre judecătorească care a fost certificată ca titlu executoriu european în statul membru de origine este recunoscută și executată în celelalte state membre, fără a fi necesară încuviințarea executării și fără a fi posibilă contestarea recunoașterii sale.
Articolul 6
Condițiile de certificare ca titlu executoriu european
(1) O hotărâre judecătorească privind o creanță necontestată pronunțată într-un stat membru este certificată, la cererea adresată în orice moment instanței de origine, ca titlu executoriu european în cazul în care se îndeplinesc următoarele condiții:
(a)
hotărârea este executorie în statul membru de origine;
(b)
hotărârea nu este incompatibilă cu dispozițiile în materie de competență prevăzute de Regulamentul (CE) nr. 44/2001 capitolul II secțiunile 3 și 6;
(c)
procedura judiciară din statul membru de origine a îndeplinit cerințele prevăzute de capitolului III în cazul unei creanțe necontestate în sensul articolului 3 alineatul (1) literele (b) sau (c); și
(d)
hotărârea a fost pronunțată în statul membru în care debitorul își are domiciliul în sensul articolului 59 din Regulamentul (CE) nr. 44/2001, în cazul:
-
în care este vorba de o creanță necontestată în sensul articolului 3 alineatul (1) litera (b) sau (c) din prezentul regulament; și
-
în care aceasta se raportează la un contract încheiat de o persoană, consumatorul, pentru o utilizare care se poate considera ca fiind străină de activitatea sa profesională; și
-
în care debitorul este consumatorul.
(2) În cazul în care hotărârea judecătorească certificată ca titlu executoriu european a încetat să fie executorie sau în cazul în care s-a suspendat sau limitat caracterul său executoriu, se eliberează un certificat care precizează suspendarea sau limitarea forței executorii, pe bază de cerere adresată în orice moment instanței de origine, utilizând formularul tip prevăzut în anexa IV.
(3) Fără a aduce atingere articolului 12 alineatul (2), în cazul în care s-a hotărât, ca urmare a unei acțiuni introduse împotriva unei hotărâri judecătorești certificate ca titlu executoriu european în conformitate cu alineatul (1) din prezentul articol, se eliberează un certificat de înlocuire, pe bază de cerere adresată în orice moment, utilizând formularul tip prevăzut în anexa V, în cazul în care respectiva hotărâre pronunțată în calea de atac este executorie în statul membru de origine.
Articolul 7
Cheltuielile de judecată
În cazul în care o hotărâre judecătorească cuprinde o hotărâre executorie privind cheltuielile de judecată, inclusiv dobânzile, aceasta se certifică, de asemenea, ca titlu executoriu european în ceea ce privește cheltuielile cu excepția cazului în care, în cursul procedurii în justiție, debitorul s-a opus în mod special obligației sale de a-și asuma cheltuielile respective, în conformitate cu legislația statului membru de origine.
Articolul 8
Certificatul de titlu executoriu european parțial
În cazul în care numai anumite părți din hotărâre sunt conforme cu cerințele prezentului regulament, se eliberează un certificat de titlu executoriu european parțial pentru aceste părți.
Articolul 9
Eliberarea certificatului de titlu executoriu european
(1) Certificatul de titlu executoriu european se eliberează utilizând formularului tip prevăzut în anexa I.
(2) Certificatul de titlu executoriu european se completează în limba hotărârii judecătorești.
Articolul 10
Rectificarea sau retragerea certificatului de titlu executoriu european
(1) Pe bază de cerere adresată instanței judecătorești de origine, certificatul de titlu executoriu european este
(a)
rectificat, în cazul în care, ca urmare a unei erori materiale, există o neconcordanță între hotărâre și certificat;
(b)
retras, în cazul în care este evident că certificatul a fost eliberat în mod neîntemeiat, având în vedere cerințele prevăzute de prezentul regulament.
(2) Legislația statului membru de origine se aplică rectificării și retragerii certificatului de titlu executoriu european.
(3) Rectificarea sau retragerea unui certificat de titlu executoriu european se poate solicita utilizând formularul tip prevăzut în anexa VI.
(4) Eliberarea unui certificat de titlu executoriu european nu poate fi supusă nici unei căi de atac.
Articolul 11
Efectele certificatului de titlu executoriu european
Certificatul de titlu executoriu european nu produce efecte decât în limitele forței executorii a hotărârii.
CAPITOLUL III
STANDARDE MINIME APLICABILE PROCEDURILOR PRIVIND CREANȚELE NECONTESTATE
Articolul 12
Domeniul de aplicare a normelor minime
(1) O hotărâre privind o creanță necontestată în sensul articolului 3 alineatul (1) litera (b) sau (c) nu poate fi certificată ca titlu executoriu european decât dacă procedura judiciară din statul membru de origine a îndeplinit condițiile de procedură menționate de prezentul capitol.
(2) Același condiții se aplică și eliberării certificatului de titlu executoriu european sau certificatului de înlocuire în sensul articolului 6 alineatul (3), unei hotărâri pronunțate ca urmare a unei acțiuni intentate împotriva altei hotărâri în cazul în care, la momentul pronunțării hotărârii în calea de atac, erau îndeplinite condițiile menționate la articolul 3 alineatul (1) litera (b) sau (c).
Articolul 13
Notificarea sau comunicarea însoțită de confirmarea de primire de către debitor
(1) Actul sesizare a instanței sau un act echivalent poate fi notificat sau comunicat debitorului prin una din următoarele căi:
(a)
notificare sau comunicare personală, debitorul semnând o confirmare de primire cu data primirii;
(b)
notificare sau comunicare personală utilizând un document semnat de persoana competentă care a efectuat notificarea sau comunicarea, specificând că debitorul a primit actul sau că a refuzat să-l primească fără nici un motiv legitim, precum și data la care actul a fost notificat sau comunicat;
(c)
notificare sau comunicare pe cale poștală, debitorul semnând și trimițând o confirmare de primire cu data primirii;
(d)
notificare sau comunicare pe cale electronică, precum faxul sau poșta electronică, debitorul semnând și trimițând o confirmare de primire cu data primirii.
(2) Orice citație în vederea prezentării poate fi notificată sau comunicată debitorului în conformitate cu alineatul (1) sau verbal în cursul unei ședințe anterioare privind aceeași creanță și consemnată în procesul verbal al respectivei ședințe.
Articolul 14
Notificarea sau comunicarea neînsoțită de confirmarea primirii sale de către debitor
(1) Actul sesizare a instanței sau un act echivalent, precum și orice citație în vederea prezentării poate fi notificat sau comunicat debitorului, de asemenea, prin una din următoarele căi:
(a)
notificare sau comunicare personală, la adresa personală a debitorului, către persoanele care locuiesc la aceeași adresă cu acesta sau angajate la această adresă;
(b)
în cazul în care debitorul este un lucrător care desfășoară o activitate independentă sau o persoană juridică, notificarea sau comunicarea personală, la incintele comerciale ale debitorului, către persoanele angajate de către debitor;
(c)
depunerea actului în cutia poștală a debitorului;
(d)
depunerea actului la oficiul poștal sau la o autoritate publică competentă și comunicarea scrisă a acestei depuneri în cutia poștală a debitorului, cu condiția ca respectiva comunicare scrisă să menționeze clar natura judiciară a actului sau faptul că valorează notificare sau comunicare și are ca efect curgerea termenelor;
(e)
pe cale poștală, fără dovada prevăzută în alineatul (3), atunci când debitorul are o adresă în statul membru de origine;
(f)
prin mijloace electronice, cu confirmare de primire automată, cu condiția ca debitorul să fi acceptat în prealabil, în mod expres, prezentul mod de notificare sau comunicare.
(2) În sensul prezentului regulament, notificarea sau comunicarea în temeiul alineatului (1) nu se admite în cazul în care adresa debitorului nu este cunoscută cu certitudine.
(3) Notificarea sau comunicarea unui act în conformitate cu alineatul (1) literele (a)-(d) se atestă prin:
(a)
un act semnat de persoana competentă care a efectuat înștiințarea sau notificarea menționând următoarele elemente:
(i)
modul de notificare sau de comunicare utilizat;
(ii)
data notificării sau comunicării și
(iii)
în cazul în care actul a fost notificat sau comunicat unei alte persoane decât debitorul, numele acestei persoane și legătura sa cu debitorul,
sau
(b)
o confirmare de primire emanând de la persoana care a primit notificarea sau comunicarea, pentru aplicarea alineatului (1) literele (a) și (b).
Articolul 15
Notificarea sau comunicarea către reprezentanții debitorului
Notificarea sau comunicarea conformă cu articolul 13 sau cu articolul 14 poate fi făcută, de asemenea, unui reprezentant al debitorului.
Articolul 16
Informarea în bună și cuvenită formă a debitorului cu privire la creanță
Pentru a garanta că debitorul este informat în bună și cuvenită formă cu privire la creanță, actul de sesizare a instanței sau actul echivalent trebuie să cuprindă următoarele informații:
(a)
numele și adresele părților;
(b)
valoarea creanței;
(c)
în cazul în care se percep dobânzi, rata dobânzii și perioada pentru care se percep aceste dobânzi, cu excepția cazului în care dobânzile legale se adaugă automat principalului în temeiul legislației statului membru de origine;
(d)
o declarație cu privire la cauza cererii.
Articolul 17
Informarea în bună și cuvenită formă a debitorului cu privire la formalitățile procedurale care trebuie îndeplinite pentru contestarea creanței
Următoarele elemente trebuie să reiasă clar din actul de sesizare a instanței, din actul echivalent, din orice citație în vederea prezentării sau din documentele care le însoțesc:
(a)
cerințele procedurale care trebuie îndeplinite pentru contestarea creanței, inclusiv termenele prevăzute pentru contestarea sa în scris sau, după caz, data ședinței, numele și adresa instituției căreia trebuie adresat răspunsul sau, după caz, în fața căreia trebuie să se prezinte debitorul, precum și necesitatea de a fi reprezentat de un avocat atunci când acest lucru este obligatoriu;
(b)
consecințele lipsei de obiecții sau ale neprezentării, în special, după caz, posibilitatea pronunțării unei hotărâri sau a unei proceduri de executare a acesteia împotriva debitorului și obligația privind cheltuielile de judecată.
Articolul 18
Moduri de remediere a nerespectării standardelor minime
(1) În cazul în care procedura din statul membru de origine nu a îndeplinit cerințele prevăzute la articolele 13-17, se remediază nerespectarea acestor cerințe, iar o hotărâre poate fi certificată ca titlu executoriu european în cazul în care se îndeplinesc următoarele condiții:
(a)
hotărârea a fost notificată sau comunicată debitorului în conformitate cu articolul 13 sau cu articolul 14;
(b)
debitorul a avut posibilitatea să conteste hotărârea printr-o acțiune care prevede o revizuire completă, iar acesta a fost informat în mod corespunzător în hotărâre sau în documentul însoțitor cu privire la cerințele procedurale privind calea de atac, inclusiv numele și adresa instituției la care trebuie introdusă calea de atac și, după caz, termenele și
(c)
debitorul a omis introducerea unei acțiuni împotriva hotărârii în conformitate cu normele de procedură relevante.
(2) În cazul în care procedura din statul membru de origine nu îndeplinește cerințele menționate la articolul 13 sau la articolul 14, se remediază nerespectarea acestor prevederi în cazul în care se dovedește, prin atitudinea debitorului în cursul procedurii judiciare, că acesta a primit personal actul care trebuia notificat sau comunicat, în timp util pentru a-și putea pregăti apărarea.
Articolul 19
Standarde minime pentru revizuire în cazuri excepționale
(1) Fără a aduce atingere articolelor 13-18, o hotărâre judecătorească poate fi certificată ca titlu executoriu european numai în cazul în care debitorul are dreptul, în temeiul legislației statului membru de origine, de a solicita o revizuire a hotărârii în cauză, atunci când sunt îndeplinite următoarele condiții:
(a)
(i)
actul de sesizare a instanței sau un act echivalent sau, după caz, citația în vederea prezentării a fost notificată sau comunicată prin una din modalitățile prevăzute la articolul 14, și
(ii)
notificarea sau comunicarea nu a intervenit în timp util pentru a-i permite să-și pregătească apărarea, fără să aibă vreo vină în acest sens;
sau
(b)
debitorul a fost împiedicat să conteste creanța din motive de forță majoră sau ca urmare a unor circumstanțe extraordinare, fără să aibă vreo vină în acest sens,
cu condiția ca acesta să acționeze rapid în ambele cazuri.
(2) Prezentul articol nu aduce atingere posibilității pe care le au statele membre de a permite o revizuire a hotărârii judecătorești în condiții mai favorabile decât cele prevăzute la alineatul (1).
CAPITOLUL IV
EXECUTAREA
Articolul 20
Procedura de executare
(1) Fără a aduce atingere dispozițiilor prezentului capitol, procedurile de executare sunt reglementate de legislația statului membru de executare.
O hotărâre judecătorească certificată ca titlu executoriu european se execută în aceleași condiții ca și o hotărâre pronunțată în statul membru de executare.
(2) Creditorul se obligă să furnizeze autorităților însărcinate cu executarea din statul membru de executare:
(a)
o copie a hotărârii, care întrunește condițiile necesare pentru a-i stabili autenticitatea;
(b)
o copie a certificatului de titlu executoriu european, care întrunește condițiile necesare pentru a-i stabili autenticitatea și
(c)
după caz, o transcriere a certificatului de titlu executoriu european sau o traducere a acestuia în limba oficială a statului membru de executare sau, în cazul în care respectivul stat membru are mai multe limbi oficiale, în limba oficială sau într-una din limbile oficiale ale procedurii judiciare a locului în care se solicită executarea, în conformitate cu legislația acestui stat membru, sau într-o altă limbă pe care statul membru de executare va declara că o poate accepta. Fiecare stat membru poate indica limba (limbile) oficială (oficiale) a(le) instituțiilor Comunității Europene, altele decât a(le) sa (sale), în care acesta acceptă ca certificatul să fie completat. Traducerea este certificată pentru conformitate de o persoană autorizată în acest sens în unul din statele membre.
(3) Nici o cauțiune, nici o garanție, oricare ar fi denumirea, nu poate fi impusă, din cauza calității de resortisant al unui stat terț sau din lipsa domiciliului sau reședinței în statul membru de executare, părții care solicită executarea într-un stat membru a unei hotărâri certificate ca titlu executoriu european în alt stat membru.
Articolul 21
Refuzul executării
(1) La cererea debitorului, executarea este refuzată de către instanța competentă din statul membru de executare în cazul în care hotărârea certificată ca executoriu european este incompatibilă cu o hotărâre pronunțată anterior în orice stat membru sau într-o țară terță atunci când:
(a)
hotărârea anterioară s-a pronunțat între aceleași părți într-un litigiu având aceeași cauză și
(b)
hotărârea anterioară s-a pronunțat în statul membru de executare sau a întrunit condițiile necesare recunoașterii sale în statul membru de executare și
(c)
ireconciabilitatea hotărârilor nu a fost și nu ar fi putut fi invocată în cursul procedurii judiciare în statul membru de origine.
(2) Hotărârea judecătorească sau certificarea sa ca titlu executoriu european nu poate face, în nici un caz, obiectul unei revizuiri pe fond în statul membru de executare.
Articolul 22
Acordurile cu țările terțe
Prezentul regulament nu aduce atingere acordurilor prin care statele membre s-au angajat, înaintea intrării în vigoare a Regulamentului (CE) nr. 44/2001, în temeiul articolului 59 din Convenția de la Bruxelles privind competența și executarea hotărârilor judecătorești în materie civilă și comercială, să nu recunoască o hotărâre pronunțată, în special într-un alt stat contractant parte la convenția respectivă, împotriva unui pârât care își are domiciliul sau reședința obișnuită într-o țară terță atunci când, într-un caz prevăzut la articolul 4 din această convenție, hotărârea nu s-a putut întemeia decât pe o competență menționată la articolul 3 al doilea paragraf din aceeași convenție.
Articolul 23
Suspendarea sau limitarea executării
În cazul în care debitorul:
-
a intentat o acțiune împotriva unei hotărâri judecătorești certificate ca titlu executoriu european, inclusiv o cerere de revizuire în sensul articolului 19, sau
-
a solicitat rectificarea sau retragerea unui certificat de titlu executoriu european în conformitate cu articolul 10,
instanța judecătorească sau autoritatea competentă din statul membru de executare poate, la cererea debitorului:
(a)
să limiteze procedura de executare la măsuri asiguratorii; sau
(b)
să condiționeze executarea de constituirea unei garanții pe care aceasta o stabilește; sau
(c)
în cazuri excepționale, să suspende procedura de executare.
CAPITOLUL V
TRANZACȚIILE JUDICIARE ȘI ACTELE AUTENTICE
Articolul 24
Tranzacțiile judiciare
(1) O tranzacție judiciară privind o creanță în sensul articolului 4 alineatul (2), aprobată de către o instanță judecătorească sau încheiată în fața unei instanțe în cursul unei proceduri judiciare și executorii în statul membru în care a fost aprobată sau încheiată, este, pe bază de cerere adresată instanței prin care a fost aprobată sau în fața căreia a fost încheiată, certificată ca titlu executoriu european utilizând formularul tip prevăzut în anexa II.
(2) O tranzacție judiciară certificată ca titlu executoriu european în statul membru de origine se execută în celelalte state membre fără să fie necesară încuviințarea executării și fără să fie posibilă opoziția la forța sa executorie.
(3) Dispozițiile capitolului II, cu excepția articolului 5, articolului 6 alineatul (1) și articolului 9 alineatul (1) și ale capitolului IV, cu excepția articolului 21 alineatul (1) și articolului 22, se aplică în mod corespunzător.
Articolul 25
Actele autentice
(1) Un act autentic privind o creanță în sensul articolului 4 alineatul (2), executoriu într-un stat membru, este, pe bază de cerere adresată autorității desemnate de statul membru de origine, certificat ca titlu executoriu european utilizând formularul tip prevăzut în anexa III.
(2) Un act autentic certificat ca titlu executoriu european în statul membru de origine se execută în celelalte state membre fără să fie necesară încuviințarea executării și fără să fie posibilă opoziția la forța sa executorie.
(3) Dispozițiile capitolului II, cu excepția articolului 5, articolului 6 alineatul (1) și articolului 9 alineatul (1) și ale capitolului IV, cu excepția articolului 21 alineatul (1) și articolului 22, se aplică în mod corespunzător.
CAPITOLUL VI
DISPOZIȚIE TRANZITORIE
Articolul 26
Dispoziție tranzitorie
Prezentul regulament nu se aplică decât hotărârilor judecătorești pronunțate, tranzacțiilor judiciare aprobate sau încheiate și actelor autentice întocmite sau înregistrate ulterior intrării în vigoare a prezentului regulament.
CAPITOLUL VII
RAPORTURILE CU ALTE INSTRUMENTE COMUNITARE
Articolul 27
Raporturi cu Regulamentul (CE) nr. 44/2001
Prezentul regulament nu aduce atingere posibilității de a solicita recunoașterea și executarea, în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 44/2001, a unei hotărâri judecătorești, a unei tranzacții judiciare sau a unui act autentic privind o creanță necontestată.
Articolul 28
Raporturi cu Regulamentul (CE) nr. 1348/2000
Prezentul regulament nu aduce atingere aplicării Regulamentului (CE) nr. 1348/2000.
CAPITOLUL VIII
DISPOZIȚII FINALE ȘI GENERALE
Articolul 29
Informații privind procedurile de executare și autoritățile
Statele membre colaborează în vederea asigurării informării publicului și a mediilor profesionale privind:
(a)
modalitățile și procedurile de executare în statele membre; și
(b)
autoritățile competente în materie de executare în statele membre,
în special prin intermediul Rețelei Judiciare Europene în materie civilă și comercială instituită în conformitate cu Decizia 2001/470/CE (9).
Articolul 30
Informații privind căile de atac, regimul lingvistic și autoritățile
(1) Statele membre notifică Comisia cu privire la:
(a)
procedurile de rectificare și de retragere prevăzute la articolul 10 alineatul (2) și procedura de revizuire prevăzută la articolul 19 alineatul (1);
(b)
regimul lingvistic acceptat în temeiul articolului 20 alineatul (2) litera (c);
(c)
listele cu autorități prevăzute la articolul 25;
și toate modificările ulterioare ale acestora.
(2) Comisia pune la dispoziția publicului informațiile notificate în conformitate cu alineatul (1) prin publicarea în Jurnalul Oficial al Uniunii Europeneși prin orice alt mijloc corespunzător.
Articolul 31
Modificări ale anexelor
Orice modificare a formularelor tip prevăzute în anexe se adoptă în conformitate cu procedura de consultare menționată la articolul 32 alineatul (2).
Articolul 32
Comitet
(1) Comisia este asistată de comitetul înființat prin articolul 75 din Regulamentul (CE) nr. 44/2001.
(2) În cazul în care se face trimitere la prezentul alineat, se aplică articolul 3 și articolul 7 din Decizia 1999/468/CE, cu respectarea dispozițiilor articolului 8 din aceasta.
(3) Comitetul își adoptă regulamentul de procedură.
Articolul 33
Intrare în vigoare
Prezentul regulament intră în vigoare la 21 ianuarie 2005.
Se aplică de la 21 octombrie 2005, cu excepția articolelor 30, 31 și 32, care se aplică de la 21 ianuarie 2005.
Prezentul regulament este obligatoriu în toate elementele sale și se aplică direct în toate statele membre în conformitate cu Tratatul de instituire a Comunității Europene.
Adoptat la Strasburg, 21 aprilie 2004.