31991L0068
L 046/19
JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE
DIRECTIVA CONSILIULUI
din 28 ianuarie 1991
privind condițiile de sănătate animală care reglementează schimburile intracomunitare de ovine și caprine
(91/68/CEE)
CONSILIUL COMUNITĂȚILOR EUROPENE,
având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Economice Europene, în special articolul 43,
având în vedere propunerea Comisiei (1),
având în vedere avizul Parlamentului European (2),
având în vedere avizul Comitetului Economic și Social (3),
întrucât funcționarea armonioasă a organizării comune a pieței în sectoarele ovin și caprin nu are efectele scontate atâta timp cât schimburile intracomunitare vor fi frânate de diferențele existente între statele membre în ceea ce privește condițiile de sănătate;
întrucât, pentru a favoriza aceste schimburi, ar trebui eliminate diferențele existente și ar trebui stabilite, la nivel comunitar, norme privind comercializarea ovinelor și caprinelor în cadrul schimburilor în cauză; întrucât acest obiectiv contribuie, în același timp, la realizarea pieței interne;
întrucât, pentru a putea face obiectul unor schimburi intracomunitare, ovinele și caprinele trebuie să răspundă anumitor cerințe de sănătate animală pentru a preveni răspândirea bolilor contagioase;
întrucât ar trebui să se stabilească diferite cerințe de sănătate animală, în conformitate cu scopurile comerciale cărora le sunt destinate aceste animale;
întrucât situația sănătății ovinelor și a caprinelor nu este omogenă pe teritoriul Comunității; întrucât ar trebui să se facă trimitere, pentru părțile de teritoriu în cauză, la noțiunea de „regiune”, astfel cum este definită de Directiva 64/432/CEE a Consiliului din 26 iunie 1964 privind problemele de inspecție veterinară care afectează schimburile intracomunitare cu bovine și porcine (4), astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva 90/425/CEE (5);
întrucât schimburile dintre regiunile care prezintă caracteristici echivalente din punct de vedere sanitar-veterinar nu trebuie frânate;
întrucât ar trebui să se prevadă ca, ținând seama de progresele făcute de un stat membru în eradicarea anumitor boli, Comisia să acorde garanții suplimentare, cel mult echivalente cu cele pe care statul membru le pune în aplicare la nivel național;
întrucât, pentru a se evita răspândirea bolilor contagioase, ar trebui stabilite condițiile privind transportul animalelor către locul de destinație;
întrucât, pentru a garanta respectarea cerințelor în cauză, ar trebui să se prevadă eliberarea de către un medic veterinar oficial a unui certificat de sănătate care să însoțească ovinele și caprinele până la locul de destinație;
întrucât, în ceea ce privește organizarea și urmările controalelor care trebuie efectuate de statele membre și măsurile de salvgardare care trebuie puse în aplicare, ar trebui să se facă trimitere la normele generale prevăzute de Directiva 90/425/CEE a Consiliului din 26 iunie 1990 privind controalele veterinare și zootehnice aplicabile în schimburile intracomunitare cu anumite animale vii și produse, în vederea realizării pieței interne;
întrucât ar trebui să se prevadă posibilitatea efectuării de controale de către Comisie;
întrucât ar trebui să se prevadă o procedură care să stabilească o cooperare strânsă și eficientă între statele membre și Comisie, în cadrul Comitetului permanent veterinar,
ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
Articolul 1
Prezenta directivă stabilește condițiile de sănătate animală care reglementează schimburile intracomunitare de ovine și caprine.
Articolul 2
În sensul prezentei directive, definițiile stabilite la articolul 2 din Directiva 64/432/CEE se aplică. În afară de acestea, se înțelege prin:
1.
„ovine sau caprine destinate sacrificării”: animalele din speciile ovină sau caprină care sunt destinate să fie duse, fie în mod direct, fie după trecerea lor printr-o piață sau un centru de colectare autorizat, pentru a fi sacrificate în condițiile prevăzute la articolul 6 din Directiva 64/432/CEE;
2.
„ovine sau caprine de reproducere, creștere și îngrășare”: animalele din speciile ovină sau caprină, altele decât cele menționate la punctul 1, destinate a fi transportate la locul de destinație, fie direct, fie după trecerea lor printr-o piață sau un centru de colectare autorizat;
3.
„exploatație”: exploatația, astfel cum este definită la articolul 2 alineatul (4) din Directiva 90/425/CEE;
4.
„exploatație de ovine sau caprine declarată oficial indemnă de bruceloză”: exploatație care îndeplinește condițiile stabilite la secțiunea I capitolul 1 din anexa A;
5.
„exploatație de ovine sau caprine indemnă de bruceloză”: exploatație care îndeplinește condițiile stabilite la capitolul 2 din anexa A;
6.
„schimburi”: schimburile dintre statele membre, în sensul articolului 9 alineatul (2) din tratat;
7.
„boli cu declarare obligatorie”: bolile enumerate la secțiunile I și II din anexa B și a căror apariție sau risc de apariție trebuie notificate autorității competente din statul membru;
8.
„medic veterinar oficial”: medicul veterinar desemnat de autoritatea centrală competentă din statul membru;
9.
„piață sau centru de colectare autorizat”: orice loc, altul decât exploatația, unde se vând și se cumpără sau unde sunt colectate, încărcate sau îmbarcate ovine sau caprine și care este în conformitate cu articolul 3 alineatul (7) din Directiva 64/432/CEE și articolul 5 alineatul (1) litera (b) punctul (i) din Directiva 90/425/CEE în ceea ce privește piețele sau centrele de colectare autorizate;
10.
„regiune”: o parte a teritoriului Comunității, astfel cum este definită la articolul 2 litera (o) din Directiva 64/432/CEE.
Articolul 3
(1) Ovinele și caprinele destinate sacrificării nu pot face obiectul schimburilor, decât în cazul în care îndeplinesc condițiile prevăzute la articolul 4.
(2) Ovinele și caprinele de reproducere, creștere sau îngrășare nu pot face obiectul schimburilor, decât în cazul în care îndeplinesc condițiile prevăzute la articolele 4, 5 și 6, fără a aduce atingere eventualelor garanții suplimentare cerute în conformitate cu articolele 7 și 8.
Cu toate acestea, autoritățile competente din statele membre de destinație pot acorda derogări generale sau limitate privind circulația ovinelor și caprinelor de reproducere, creștere sau îngrășare destinate exclusiv pășunatului temporar în apropierea frontierelor interne ale Comunității. Statele membre care fac uz de această derogare informează imediat Comisia cu privire la conținutul derogărilor acordate.
Articolul 4
(1) Ovinele și caprinele:
(a)
trebuie identificate și înregistrate în conformitate cu cerințele articolului 3 alineatul (1) litera (c) din Directiva 90/425/CEE; termenul de notificare a sistemelor naționale de identificare și înregistrare a ovinelor și caprinelor începe de la data adoptării prezentei directive;
(b)
nu trebuie să prezinte nici un semn clinic de boală în cursul inspecției efectuate de un medic veterinar oficial, iar această inspecție trebuie să aibă loc în intervalul de 48 de ore anterioare îmbarcării sau încărcării ovinelor și caprinelor;
(c)
nu trebuie să fi fost achiziționate dintr-o exploatație sau să fi venit în contact cu animale dintr-o exploatație care face obiectul unei interdicții din motive de sănătate animală, înțelegându-se că:
(i)
o asemenea interdicție este legată de apariția uneia dintre următoarele boli la care animalele sunt sensibile:
-
bruceloză,
-
turbare,
-
antrax;
(ii)
după sacrificarea ultimului animal atins sau care ar fi putut fi atins, durata interdicției trebuie să fie de cel puțin:
-
42 de zile în cazul brucelozei,
-
30 de zile în cazul turbării,
-
15 zile în cazul antraxului
și nu trebuie să provină dintr-o exploatație sau să fi venit în contact cu animalele dintr-o exploatație situată într-o zonă de protecție stabilită și din care ieșirile animalelor sunt interzise, în conformitate cu articolul 3 alineatul (2) litera (b) punctul (ii) din Directiva 64/432/CEE;
(d)
nu trebuie să facă obiectul unor măsuri de sănătate animală în sensul Directivei 85/511/CEE a Consiliului din 18 noiembrie 1985 de stabilire a măsurilor comunitare de combatere a febrei aftoase (6), astfel cum a fost modificată prin Directiva 90/423/CEE (7).
În afară de aceasta, dispozițiile articolului 4a din Directiva 64/432/CEE se aplică.
(2) Statele membre asigură, în afară de aceasta, excluderea schimburilor comerciale de ovine și caprine:
-
care ar trebui eliminate în cadrul unui program național de eradicare împotriva bolilor care nu sunt menționate în anexa C la Directiva 90/425/CEE sau în capitolul 1 din anexa B la prezenta directivă,
-
care nu se pot comercializa pe propriul teritoriu din motive de sănătate sau de sănătate animală justificate prin articolul 36 din tratat.
(3) Ovinele și caprinele trebuie, de asemenea:
-
fie să fi fost născute și crescute de la naștere pe teritoriul Comunității,
-
fie, în cazul în care au fost importate, să provină dintr-o țară terță care figurează pe lista stabilită în conformitate cu articolul 3 din Directiva 72/462/CEE a Consiliului din 12 decembrie 1972 privind problemele de sănătate și inspecție veterinară care apar cu ocazia importurilor de animale din speciile bovină și porcină, respectiv de carne proaspătă care provin din țările terțe (8), astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva 90/425/CEE și:
(i)
fie să îndeplinească condițiile de sănătate animală stabilite în conformitate cu articolul 8 din Directiva 72/462/CEE;
ii)
fie, în absența unor asemenea condiții, să fie supuse respectării condițiilor stabilite la articolul 7 alineatul (7) al doilea, al treilea și al patrulea paragraf din Directiva 90/425/CEE.
Articolul 5
Fără a aduce atingere garanțiilor suplimentare cerute în conformitate cu articolele 7 și 8, ovinele și caprinele de reproducere, creștere sau îngrășare trebuie, în afară de condițiile stabilite la articolul 4, să respecte - pentru a fi introduse într-o exploatație de ovine și caprine declarată oficial indemnă de bruceloză sau indemnă de bruceloză - cerințele capitolului 1 punctul D sau, respectiv, capitolului 2 punctul D din anexa A.
Articolul 6
Fără a aduce atingere garanțiilor suplimentare cerute în conformitate cu articolele 7 și 8, animalele de reproducere și creștere trebuie să respecte, în afară de acestea, următoarele cerințe:
(a)
trebuie să fi fost achiziționate dintr-o exploatație și să nu fi venit în contact decât cu animale dintr-o exploatație:
(i)
în care următoarele boli să nu fi fost constatate clinic:
-
în cursul ultimelor șase luni, agalaxia contagioasă a oilor (Mycoplasma agalactiae) și agalaxia contagioasă a caprelor (Mycoplasma agalactiae, M. capricolum, M. mycoïdes subsp. mycoïdes„large colony”),
-
în cursul ultimelor douăsprezece luni, paratuberculoza sau limfadenita cazeoasă,
-
în cursul ultimilor trei ani, adenomatoza pulmonară, Maedi Visna sau artrita encefalita virală caprină. Cu toate acestea, acest termen este redus la 12 luni, în cazul în care animalele atinse de Maedi Visna sau de artrita encefalita virală caprină au fost sacrificate și în cazul în care animalele rămase au reacționat negativ la două teste recunoscute în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 15;
sau care, fără a aduce atingere respectării cerințelor prevăzute pentru celelalte boli, oferă, pentru una sau mai multe din bolile menționate anterior, în cadrul unui program aprobat în conformitate cu articolele 7 și 8, garanții de sănătate care sunt echivalente pentru boala sau bolile în cauză;
(ii)
în care nici un fapt care să permită concluzia că nu au fost respectate cerințele de la punctul (i) să nu fi fost adus la cunoștința medicului veterinar oficial însărcinat cu eliberarea certificatului de sănătate;
(iii)
al cărei proprietar a declarat că nu a avut cunoștință de un asemenea fapt și care, în afară de aceasta, a declarat în scris că animalul sau animalele destinate schimburilor comerciale intracomunitare corespund criteriilor prevăzute la punctul (i);
(b)
în afară de aceasta, cu privire la scrapie, animalele trebuie:
(i)
să provină dintr-o exploatație care răspunde următoarelor cerințe:
-
exploatația se află sub supraveghere oficială, în conformitate cu articolul 3 alineatul (1) litera (b) din Directiva 90/425/CEE,
-
animalele trebuie marcate,
-
nici un caz de scrapie nu a fost confirmat de cel puțin doi ani,
-
trebuie să se efectueze un control prin prelevare de probe asupra oilor bătrâne destinate sacrificării, provenite din această exploatație, în măsura în care aceasta nu este situată într-o regiune sau un stat membru care beneficiază de condițiile care urmează să fie adoptate în conformitate cu articolul 8,
-
nu pot fi introduse femele, decât în cazul în care provin dintr-o exploatație care respectă aceleași cerințe;
(ii)
să fi fost ținute permanent într-o exploatație sau exploatații care respectă cerințele prevăzute la punctul (i) de la naștere sau cel puțin în ultimii doi ani;
(iii)
în cazul în care sunt destinate unui stat membru care beneficiază, pe întreg teritoriul său sau pe o parte din acesta, de dispozițiile prevăzute la articolele 7 sau 8, să respecte garanțiile oferite în conformitate cu aceste articole;
(c)
în ceea ce privește epididimita ovină contagioasă (B. ovis), berbecii necastrați de reproducere și de crescătorie trebuie:
-
să provină dintr-o exploatație în care nu s-a constatat nici un caz de epididimită ovină contagioasă (B. ovis) în cursul ultimelor douăsprezece luni,
-
să fi fost ținuți în permanență în această exploatație timp de șaizeci de zile înainte de expediere,
-
să fi fost, în cursul celor treizeci de zile înainte de expediere, supuși, cu un rezultat negativ, unui test serologic efectuat în conformitate cu anexa D sau să respecte garanțiile de sănătate echivalente care trebuie recunoscute în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 15;
(d)
să se menționeze respectarea acestor cerințe pe un certificat în conformitate cu modelul III din anexa E.
Articolul 7
(1) Un stat membru care dispune, pe întreg teritoriul său sau pe o parte a acestuia, de un program național, obligatoriu sau opțional, de combatere sau de un program național de supraveghere pentru una din bolile menționate la secțiunile II și III din anexa B, poate să îl prezinte Comisiei indicând în special:
-
distribuția bolii în statul membru,
-
motivația pentru elaborarea programului, ținând seama de gravitatea bolii și de beneficiul estimat al programului în raport cu costurile acestuia,
-
aria geografică în care programul se va pune în aplicare,
-
diferitele categorii de statut care se acordă exploatațiilor și standardele care trebuie atinse pentru fiecare categorie, precum și procedurile de testare,
-
procedurile de control al programelor,
-
acțiunile ce trebuie întreprinse în cazul în care, din orice motiv, o exploatație își pierde statutul,
-
măsurile care trebuie luate în cazul în care rezultatele controalelor, efectuate în conformitate cu dispozițiile programului, sunt pozitive.
(2) Comisia examinează programele prezentate de statele membre. Acestea se aprobă, în cazul în care respectă criteriile menționate la alineatul (1), în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 15. În conformitate cu aceeași procedură, garanții suplimentare, generale sau limitate, care se pot cere în cadrul schimburilor comerciale intracomunitare, sunt precizate în același timp sau după trei luni de la aprobarea programelor. Garanțiile în cauză trebuie să fie cel mult echivalente cu cele pe care le aplică statul membru la nivel național.
(3) Programele prezentate de statele membre se pot modifica sau completa în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 15. În conformitate cu aceeași procedură, se poate aproba o modificare sau o completare la un program aprobat anterior și la garanțiile definite în conformitate cu alineatul (2).
(4) Programele aprobate în conformitate cu prezentul articol beneficiază de finanțarea comunitară prevăzută la articolul 24 din Decizia 90/424/CEE a Consiliului din 26 iunie 1990 privind anumite cheltuieli în sectorul veterinar (9) pentru boli și în condițiile prevăzute.
Articolul 8
(1) Un stat membru care consideră că este total sau parțial indemn de una din bolile menționate la secțiunile II și III din anexa B, la care ovinele și caprinele sunt sensibile, prezintă Comisiei documentele justificative corespunzătoare, precizând în special:
-
natura bolii și istoricul apariției acesteia pe teritoriul său,
-
rezultatele testelor de supraveghere, bazate pe o cercetare serologică, microbiologică sau patologică și epidemiologică, precum și pe faptul că această boală trebuie obligatoriu declarată autorităților competente,
-
perioada în care s-a efectuat supravegherea,
-
după caz, perioada în care vaccinarea împotriva acestei boli a fost interzisă și zona geografică care a făcut obiectul acestei interdicții,
-
normele care permit controlul absenței bolii.
(2) Comisia examinează documentele justificative prezentate de statul membru. Garanțiile suplimentare, generale sau limitate, care se pot cere în cadrul schimburilor comerciale intracomunitare sunt precizate în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 15. Acestea trebuie să fie cel mult echivalente cu cele pe care statul membru le pune în aplicare la nivel național. În cazul în care documentele justificative sunt prezentate înainte de 1 ianuarie 1992, deciziile privind garanțiile adiționale trebuie adoptate înainte de 1 iulie 1992.
(3) Statul membru în cauză comunică Comisiei orice modificare a documentelor justificative privind bolile menționate la alineatul (1). În lumina informațiilor comunicate, garanțiile definite în conformitate cu alineatul (2) se pot modifica sau elimina în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 15.
Articolul 9
Ovinele și caprinele care fac obiectul schimburilor dintre statele membre trebuie să fie însoțite, în timpul transportului către locul de destinație, de un certificat conform cu anexa E (modelele I, II și III), semnat de un medic veterinar oficial, care trebuie redactat în ziua inspecției prevăzute la articolul 4 alineatul (1) litera (b), în cel puțin una din limbile oficiale din statul membru de destinație și care să fie valabil zece zile. Acest certificat trebuie să aibă o singură foaie.
Articolul 10
(1) Normele prevăzute de Directiva 90/425/CEE se aplică, în special în ceea ce privește controalele la origine, organizarea și urmările controlului care trebuie efectuat de statul membru de destinație și măsurile de salvgardare care trebuie puse în aplicare.
(2) La rubrica 1 din anexa A la Directiva 90/425/CEE, se adaugă următoarea trimitere:
„Directiva 91/68/CEE a Consiliului din 28 ianuarie 1991 privind condițiile de sănătate animală care reglementează schimburile intracomunitare de ovine și caprine,
JO L 46, 19.2.1991, p. 19)”
(3) În anexa B punctul A la Directiva 90/425/CEE, se elimină prima liniuță.
Articolul 11
(1) Experți veterinari de la Comisie pot, în măsura în care este necesar pentru aplicarea uniformă a prezentei directive, efectua, în colaborare cu autoritățile naționale competente, controale la fața locului. Statul membru pe teritoriul căruia se efectuează un control acordă tot sprijinul necesar experților la îndeplinirea misiunii lor. Comisia informează statele membre cu privire la rezultatul controalelor efectuate.
(2) Dispozițiile generale de aplicare a prezentului articol se adoptă în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 15.
În conformitate cu aceeași procedură, se stabilesc normele care trebuie urmate în timpul controalelor prevăzute la prezentul articol.
Articolul 12
Statele membre care pun în aplicare un regim alternativ de control, oferind garanții echivalente cu cele prevăzute la articolul 5 și la articolul 6 literele (a) și (c) pentru circulația pe teritoriul lor a ovinelor și caprinelor, pot să își acorde, pe bază de reciprocitate, o derogare de la inspecția prevăzută la articolul 4 alineatul (1) litera (b) și de la obligativitatea certificatului prevăzut la articolul 9. Statele membre informează Comisia cu privire la aceasta.
Articolul 13
Dispozițiile prezentei directive vor fi supuse unei revizuiri înainte de 1 ianuarie 1993, în cadrul propunerilor privind realizarea pieței interne, asupra cărora Consiliul se va pronunța cu majoritate calificată.
Articolul 14
Consiliul modifică anexa A, hotărând cu o majoritate calificată cu privire la propunerea Comisiei.
Anexele B, C, D și E se modifică în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 15.
Articolul 15
(1) În cazul în care se face trimitere la procedura definită la prezentul articol, Comitetul permanent veterinar, instituit prin Decizia 68/361/CEE (10), denumit în continuare „comitet”, este sesizat fără întârziere de către președintele său, fie la inițiativa acestuia, fie la cererea unui reprezentant al unui stat membru.
(2)
(a)
Reprezentantul Comisiei prezintă comitetului un proiect cu măsuri care urmează să fie luate. Comitetul își dă avizul cu privire la acest proiect în termenul pe care președintele îl stabilește în funcție de urgența subiectului în cauză. Avizul este emis cu majoritatea prevăzută la articolul 148 alineatul (2) din tratat pentru deciziile pe care Consiliul trebuie să le adopte la propunerea Comisiei. În cadrul comitetului, voturile reprezentanților statelor membre sunt ponderate în conformitate cu articolul menționat anterior. Președintele nu participă la vot.
Comisia adoptă măsurile preconizate, în cazul în care acestea sunt conforme cu avizul comitetului.
(b)
În cazul în care măsurile preconizate nu sunt conforme cu avizul comitetului sau în absența avizului, Comisia prezintă Consiliului, fără întârziere, o propunere cu privire la măsurile ce trebuie adoptate. Consiliul hotărăște cu majoritate calificată.
În cazul în care, la expirarea unui termen de trei luni de la data la care i-a fost prezentată propunerea, Consiliul nu hotărăște, măsurile propuse sunt adoptate de Comisie, cu excepția cazului în care Consiliul s-a pronunțat împotriva acestor măsuri cu majoritate simplă.
Articolul 16
Comisia adoptă, în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 15, pentru o perioadă de trei ani, măsurile tranzitorii necesare pentru a facilita trecerea la noul regim prevăzut de prezenta directivă.
Articolul 17
(1) Statele membre adoptă actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma:
(i)
articolelor 7 și 8 din prezenta directivă, în termen de două luni de la data notificării prezentei directive, fiind de la sine înțeles că dispozițiile de drept intern corespunzătoare continuă să se aplice până la aprobarea programelor și în lipsa programelor, până la data menționată la punctul (ii);
(ii)
celorlalte dispoziții ale prezentei directive, până la 31 decembrie 1992.
(2) Atunci când statele membre adoptă aceste acte, ele cuprind o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o asemenea trimitere în momentul publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.
Articolul 18
Prezenta directivă se adresează statelor membre.
Adoptată la Bruxelles, 28 ianuarie 1991.