DECIZIA COMISIEI
din 25 septembrie 2007
privind măsurile C 47/2003 (ex NN 49/2003) aplicate de Spania în favoarea Izar
[notificată cu numărul C(2007) 4298]
(Numai versiunea în limba spaniolă este autentică)
(Text cu relevanță pentru SEE)
(2008/141/CE)
COMISIA COMUNITĂȚILOR EUROPENE,
având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolul 88 alineatul (2) primul paragraf,
având în vedere Acordul privind Spațiul Economic European, în special articolul 62 alineatul (1) litera (a),
după ce părțile interesate au fost invitate să își prezinte observațiile în conformitate cu dispozițiile menționate anterior (1) și ținând seama de observațiile acestora,
întrucât:
I. PROCEDURĂ
(1)
În martie 2000, Comisia a aflat că holdingul public spaniol Sociedad Estatal de Participaciones Industriales (denumit în continuare „SEPI”) a acordat întreprinderii Repsol/Gas Natural (denumită în continuare „Repsol”) trei garanții de livrare în legătură cu construirea și livrarea a trei nave transportatoare de gaze contractate cu două șantiere navale publice care făceau parte, la momentul respectiv, din Astilleros Españoles (denumită în continuare „AESA”) și care au fost ulterior transferate grupului Izar. AESA și Izar erau deținute în întregime de SEPI.
(2)
Prin scrisoarea din 9 iulie 2003, Comisia a adus la cunoștința Spaniei decizia sa de a iniția procedura prevăzută la articolul 88 alineatul (2) din Tratatul CE în legătură cu cele trei măsuri care nu au fost notificate.
(3)
Prin scrisorile din 5 august 2003 și 22 octombrie 2003, autoritățile spaniole și-au prezentat observațiile referitoare la scrisoarea Comisiei. Comisia a primit observațiile unei părți interesate (Repsol) în octombrie 2003 și februarie 2004. Aceste observații au fost comunicate Spaniei, căreia i s-a oferit ocazie să își prezinte observațiile. Aceste observații au fost primite prin scrisorile din 12 ianuarie 2004 și respectiv 10 mai 2004.
(4)
În cadrul a două decizii privind ajutoare de stat fără legătură cu prezenta procedură (2), adoptate în 2004 (adică înainte de inițierea procedurii de investigație formale privind garanțiile pentru navele transportatoare de gaze), Comisia a considerat că ajutorul de stat în valoare de 864 milioane EUR pe care Spania îl acordase întreprinderii Izar era incompatibil cu tratatul și a ordonat recuperarea acestuia.
(5)
Prin scrisoarea din 5 august 2004, Spania a invocat articolul 296 din tratat (3) în scopul de a salva activitățile militare ale șantierului de falimentul previzibil al Izar, în urma ordinului de recuperare menționat anterior. Într-o corespondență ulterioară, autoritățile spaniole au explicat, de asemenea, Comisiei modul de funcționare al noii întreprinderi de construcții navale militare, succesoare a întreprinderii Bazán (denumită în continuare „Navantia”), au subliniat angajamentele pe care și le-au asumat în materie de probleme de concurență și au propus o metodă de urmărire a acestor angajamente.
(6)
Între timp, ordinele de recuperare în curs de executare de către Izar, cu o valoare totală de 1 200 milioane EUR (4), au adus întreprinderea într-o situație de sold negativ al fondurilor proprii și de faliment tehnic. În acest context, la data de 1 aprilie 2005, Spania a declanșat procedura de lichidare a șantierelor civile care aparțineau în continuare întreprinderii Izar (și anume, șantierele care se aflau în afara perimetrului întreprinderii nou-create Navantia: Gijón, Sestao, Manises și Sevilla) și a inițiat o procedură de privatizare a șantierelor respective.
II. DESCRIEREA MĂSURILOR DE AJUTOR
(7)
În 1999, Repsol a atribuit contracte de navlosire pentru o navă transportatoare de gaze în beneficiul a trei armatori, cu posibilitatea ca fiecare dintre aceștia să navlosească o navă-cisternă suplimentară, în conformitate cu sistemul contractelor de „navlosire temporară” pe termen lung.
(8)
Ulterior, au fost inițiate negocieri între armatori și constructori navali, inclusiv șantiere coreene, în vederea construirii celor trei nave transportatoare de gaze. La 31 iulie 2000, cele trei contracte pentru construirea navelor transportatoare de gaze au fost atribuite la două șantiere publice spaniole care tocmai fuseseră transferate din proprietatea AESA în proprietatea Izar (5) și au fost semnate contractele finale de construcții navele.
(9)
În aceeași zi, AESA a semnat o clauză suplimentară la contractele de construcții navele, prin care se angaja să acorde despăgubiri în beneficiul Repsol pentru costurile specifice care i-ar putea reveni acesteia în cazul în care, din vina șantierelor navale, navele nu ar fi fost livrate conform dispozițiilor contractului.
(10)
Tot în aceeași zi (31 iulie 2000), SEPI a acordat întreprinderii Repsol garanții de livrare pentru fiecare dintre cele trei contracte de construcții navale, care acopereau aceleași daune și prejudicii pentru care AESA se angajase să acorde despăgubiri în beneficiul Repsol (6). S-a stabilit o limită maximă a pierderilor în jurul valorii de 180 milioane EUR pentru fiecare navă, adică o valoare totală maximă de aproximativ 540 milioane EUR. Garanțiile au fost acordate pentru o perioadă începând cu 31 iulie 2000 și terminându-se după 12 luni de la livrarea fiecărei nave (7).
III. MOTIVELE CARE AU CONDUS LA INIȚIEREA PROCEDURII
(11)
În decizia din 9 iulie 2003 de inițiere a procedurii de investigație formală (denumită în continuare „decizia de inițiere”), Comisia a concluzionat că cele trei măsuri de ajutor constituie ajutor de stat în sensul articolului 87 alineatul (1) din tratat și a pus sub semnul întrebării compatibilitatea acestuia cu piața comună. Comisia a considerat că beneficiarii ajutorului erau șantierele navale, fără să excludă însă posibilitatea ca Repsol să fi beneficiat, de asemenea, de ajutor, și a decis că procedura prevăzută la articolul 88 alineatul (2) ar trebui să includă și întreprinderea Repsol, în scopul de a permite prezentarea de informații suplimentare necesare pentru înlăturarea îndoielilor respective.
IV. OBSERVAȚIILE PRIMITE ÎN URMA INIȚIERII PROCEDURII FORMALE
(12)
În observațiile sale, Repsol insistă asupra necesității de a face distincție între poziția sa de beneficiar contractual al garanțiilor și orice beneficiu presupus a fi derivat din ajutorul de stat. Din punctul de vedere al Repsol:
-
Garanțiile din partea SEPI acopereau beneficiile la care Repsol avea dreptul în conformitate cu dreptul civil sau comercial spaniol. Garanțiile corespundeau statutului său de creditor față de proprietarii navelor, Izar și șantierele navale. Repsol nu trebuia să plătească nicio primă pentru aceste garanții, având în vedere că practicile pieței nu prevăd ca întreprinderile care obțin o garanție de respectare a obligațiilor contractuale să plătească pentru această garanție;
-
În plus, garanțiile nu acordau întreprinderii Repsol niciun avantaj economic în sensul articolului 87 alineatul (1) din tratat. Asemenea garanțiilor primite din partea societăților-mamă ale armatorilor, contragaranțiile oferite de SEPI garantau exclusiv respectarea dispozițiilor contractuale prevăzute în contractele de navlosire temporară și în contractele de construcții navale, permițând astfel întreprinderii Repsol să își respecte contractele de transport al gazelor semnate cu alți parteneri;
-
Repsol ar fi avut nevoie de garanții suplimentare față de cele oferite de Izar, indiferent dacă acestea ar fi provenit de la SEPI sau altă entitate. Astfel de garanții sunt necesare în conformitate cu practicile pieței, având în vedere volumul și riscul investițiilor și angajamentelor comerciale în joc.
(13)
Observațiile Spaniei coincideau cu argumentele citate în ceea ce privește poziția Repsol. Prin urmare, autoritățile spaniole au concluzionat că Repsol nu putea fi considerată beneficiar al unui ajutor de stat.
V. EVALUARE
(14)
Unul dintre motivele care au stat la baza deciziei de inițiere consta în identificarea beneficiarului oricărui tip de ajutor de stat prezent în garanțiile de livrare acordate de SEPI.
(15)
Comisia observă că, în conformitate cu dreptul civil, furnizorul unui bun sau al unui serviciu este responsabil pentru executarea contractului semnat cu cumpărătorul. Această responsabilitate include atât calitatea produsului, cât și termenul de livrare acordat. În consecință, dacă nu se respectă un acord contractual și, ca urmare a acestei nerespectări, cumpărătorul suportă pierderi, acesta poate solicita despăgubiri. În cazul de față, despăgubirile ar fi trebuit plătite de șantier sau de societatea-mamă a acestuia, Izar.
(16)
În acest context, se pare că Repsol, care închiria navele construite de (șantierele aflate în proprietatea) Izar, se afla în situația de creditor față de proprietarii navelor și față de Izar. Pin urmare, Repsol nu poate fi considerată responsabilă în temeiul contractelor de navlosire temporară și de construcție navală, inclusiv al clauzei suplimentare.
(17)
Având în vedere cele de mai sus și în conformitate cu observațiile prezentate de Repsol și Spania, Comisia ajunge la concluzia că Repsol nu poate fi considerată beneficiar al ajutorului, deoarece nu a obținut niciun beneficiu la care nu ar fi avut dreptul în temeiul normelor generale de drept civil sau comercial.
(18)
Comisia consideră că lichidarea voluntară a activelor întreprinderii Izar a fost o măsură adecvată în vederea aplicării de către Spania a celor trei decizii de recuperare în curs de executare. Comisia estimează, în special, că angajamentele asumate și acțiunile întreprinse de Spania au fost suficiente pentru a garanta absența oricărei denaturări a concurenței.
(19)
Comisia consideră, de asemenea, că Spania a organizat în mod satisfăcător licitația pentru vânzarea celor patru șantiere navale civile, printr-o procedură deschisă, transparentă și necondiționată. În special, la 3 noiembrie 2006, Consiliul de miniștri a autorizat vânzarea șantierelor Sestao, Gijón și Sevilla ofertanților câștigători. Contractele de privatizare au fost semnate la 30 noiembrie 2006. În ceea ce privește șantierul care a rămas (Manises), s-a ajuns la concluzia că opțiunea care maximiza valoarea de lichidare era închiderea șantierului și transferarea activelor restante întreprinderii SEPI.
(20)
În urma procesului de lichidare și vânzare a întreprinderii Izar, aceasta și-a încetat în mod definitiv activitatea economică. Singurul motiv pentru care Izar există în continuare este încheierea sarcinilor legate de încetarea activității, în special concedierea angajaților. Odată finalizate aceste sarcini, Izar va fi lichidată. Aceste activități nu sunt de natură să justifice aplicarea normelor în materie de concurență prevăzute de tratat. De aceea, chiar și în eventualitatea în care măsurile în cauză ar fi implicat un beneficiu pentru Izar și o denaturare a concurenței, Comisia consideră că orice astfel de denaturare a încetat în momentul în care Izar și-a încetat activitatea economică și șantierele au fost închise. În aceste condiții, o decizie a Comisiei privind clasificarea acestor măsuri drept ajutoare și eventuala compatibilitate a acestora nu ar avea niciun efect practic.
(21)
Prin urmare, investigația formală inițiată în temeiul articolului 88 alineatul (2) din tratat este nefondată.
VI. CONCLUZII
(22)
Pe baza considerațiilor menționate anterior, Comisia a ajuns la concluzia că Repsol nu poate fi considerată beneficiar al ajutorului contestat și că procedura împotriva șantierelor Izar este nefondată.
ADOPTĂ URMĂTOAREA DECIZIE:
Articolul 1
Procedura de investigație formală inițiată în temeiul articolului 88 alineatul (2) din tratat trebuie considerată închisă.
Articolul 2
Prezenta decizie se adresează Spaniei.
Adoptată la Bruxelles, 25 septembrie 2007.