31999L0037
L 138/57
JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE
DIRECTIVA 1999/37/CE A CONSILIULUI
din 29 aprilie 1999
privind documentele de înmatriculare pentru vehicule
CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolul 75 alineatul (1) litera (d),
având în vedere propunerea Comisiei (1),
având în vedere avizul Comitetului Economic și Social (2),
în conformitate cu procedura stabilită la articolul 189c din tratat (3),
(1)
întrucât Comunitatea adoptă un anumit număr de măsuri destinate să creeze o piață internă constând dintr-o zonă fără frontiere în interiorul căreia libera circulație a mărfurilor, persoanelor, serviciilor și a capitalului este garantată în conformitate cu dispozițiile tratatului;
(2)
întrucât toate statele membre solicită conducătorului unui vehicul înregistrat într-un alt stat membru să dețină certificatul de înmatriculare corespunzător acelui vehicul, pentru a permite acestuia folosirea căilor rutiere de pe teritoriul lor;
(3)
întrucât armonizarea formei și a conținutului certificatului de înmatriculare va ușura înțelegerea acestuia, ajutând în acest fel la libera circulație, pe căile rutiere de pe teritoriul altor state membre, a vehiculelor înregistrate într-un stat membru;
(4)
întrucât conținutul certificatului de înmatriculare trebuie să ofere posibilitatea verificării faptului că posesorul unui permis de conducere eliberat după intrarea în vigoare a Directivei 91/439/CEE a Consiliului din 29 iulie 1991 privind permisele de conducere (4) conduce doar acele categorii de vehicule pentru care este autorizat; întrucât o astfel de verificare ajută la îmbunătățirea siguranței rutiere;
(5)
întrucât, ca o condiție prealabilă pentru înregistrarea vehiculului care a fost înmatriculat anterior într-un alt stat membru, toate statele membre solicită un document care să certifice acea înmatriculare și caracteristicile tehnice ale vehiculului;
(6)
întrucât armonizarea certificatului de înmatriculare va facilita reintrarea în serviciu a vehiculelor care au fost înmatriculate în prealabil într-un alt stat membru și va contribui la funcționarea corespunzătoare a pieței interne;
(7)
întrucât statele membre folosesc un certificat de înmatriculare care constă fie dintr-o singură parte, fie din două părți separate, și întrucât este indicat în mod curent să se permită ca ambele sisteme să coexiste;
(8)
întrucât între statele membre rămân deosebiri cu privire la interpretarea datelor cuprinse în certificatul de înmatriculare; întrucât, în interesul bunei funcționări a pieței interne și a liberei circulații cât și a verificărilor pe care acestea le implică, este indicat să se specifice în ce calitate persoanele nominalizate în certificat pot folosi vehiculul pentru care acest certificat a fost eliberat;
(9)
întrucât, în scopul facilitării acelor verificări special destinate să combată frauda și comerțul ilegal cu vehicule furate, este indicat să se stabilească o cooperare strânsă între statele membre, bazată pe schimbul efectiv de informații;
(10)
întrucât este indicat să se prevadă o procedură simplificată pentru adaptarea aspectelor tehnice cuprinse în anexele I și II,
ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
Articolul 1
Prezenta directivă se aplică documentelor emise de statele membre în momentul înmatriculării vehiculelor.
Aceasta nu aducere atingere dreptului statelor membre de a folosi, pentru înmatriculări temporare ale vehiculelor, documente care pot să nu satisfacă din toate punctele de vedere cerințele formulate în prezenta directivă.
Articolul 2
În înțelesul prezentei directive:
(a)
„vehicul” înseamnă orice vehicul așa cum este definit la articolul 2 din Directiva 70/156/CEE a Consiliului din 6 februarie 1970 privind armonizarea legislației statelor membre referitoare la omologarea de tip pentru autovehicule și remorci (5) și la articolul 1 din Directiva 92/61/CEE a Consiliului din 30 iunie 1992 referitoare la omologarea de tip pentru autovehicule cu două sau trei roți (6);
(b)
„înmatriculare” înseamnă autorizarea administrativă pentru înscrierea unui vehicul în traficul rutier, fapt care implică identificarea acestuia din urmă și eliberarea pentru acesta a unui număr de serie, care să fie cunoscut ca număr de înmatriculare;
(c)
„certificat de înmatriculare” înseamnă documentul care certifică faptul că vehiculul este înmatriculat într-un stat membru;
(d)
„posesor al certificatului de înmatriculare” înseamnă persoana pe numele căreia s-a înmatriculat vehiculul.
Articolul 3
(1) Statele membre eliberează un certificat de înmatriculare pentru vehiculele supuse înmatriculării în temeiul legislației interne. Acest certificat constă fie dintr-o singură parte, în conformitate cu anexa I, fie din două părți, în conformitate cu anexele I și II.
Statele membre pot autoriza serviciile pe care le desemnează în acest scop, în special pe cele ale producătorilor, să completeze rubricile tehnice ale certificatului de înmatriculare.
(2) Dacă se emite un certificat de înmatriculare nou pentru un vehicul înmatriculat anterior punerii în aplicare a prezentei directive, statele membre folosesc modelul de certificare definit în prezenta directivă și pot limita specificațiile cuprinse în acesta la datele solicitate care sunt disponibile.
(3) Datele cuprinse în certificatul de înmatriculare, în conformitate cu anexele I și II, sunt reprezentate de codurile armonizate ale Comunității prezentate în respectivele anexe.
Articolul 4
În sensul prezentei directive, certificatul de înmatriculare emis de un stat membru este recunoscut de celelalte state membre pentru identificarea vehiculului în traficul internațional sau pentru re-înmatricularea acestuia în alt stat membru.
Articolul 5
(1) În vederea identificării unui vehicul în traficul rutier, statele membre pot solicita conducătorului auto să aibă asupra sa partea I din certificatul de înmatriculare.
(2) În vederea re-înmatriculării unui vehicul înmatriculat anterior în alt stat membru, autoritățile competente solicită prezentarea în orice situație a părții I din certificatul de înmatriculare și prezentarea părții II în cazul în care aceasta a fost emisă. Aceste autorități retrag partea (părțile) din certificatul de înmatriculare înaintat anterior și îl păstrează pe cel din urmă pe o perioadă de cel puțin șase luni. În decurs de două luni, acestea informează autoritățile din statele membre care au emis certificatul privind retragerea acestuia. La cerere, acestea înapoiază în termen de șase luni, către autoritățile respective, certificatul retras.
Dacă certificatul de înmatriculare constă din părțile I și II, iar partea II lipsește, autoritățile competente din statele membre în care s-a solicitat noua înmatriculare pot decide, în cazuri excepționale, re-înmatricularea vehiculului, dar numai după ce au obținut din partea autorităților competente din statele membre în care vehiculul a fost înmatriculat anterior, confirmarea, în scris sau prin mijloace electronice, a faptului că solicitantul este îndreptățit să re-înmatriculeze vehiculul în alt stat membru.
Articolul 6
Orice modificări necesare adaptării anexelor din prezenta directivă la progresul tehnic se adoptă în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 7.
Articolul 7
(1) Atunci când se face trimitere la procedura prevăzută în prezentul articol, Comisia va fi asistată de comitetul instituit prin articolul 8 din Directiva 96/96/CE a Consiliului din 20 decembrie 1996 privind armonizarea legislației statelor membre referitoare la testele de bună stare de funcționare pentru autovehicule și remorci (7), în continuare denumit „comitetul”, care este format din reprezentanții statelor membre și este prezidat de un reprezentant al Comisiei.
(2) Reprezentantul Comisiei înaintează comitetului un proiect de măsuri ce trebuie adoptate. Comitetul își dă avizul cu privire la acest proiect în termenul pe care președintele îl poate stabili în funcție de urgența subiectului în cauză. Avizul este emis cu majoritatea prevăzută la articolul 148 alineatul (2) din tratat pentru deciziile pe care Consiliul trebuie să le adopte la propunerea Comisiei. Voturile reprezentanților statelor membre sunt determinate în conformitate cu dispozițiile prevăzute la articolul menționat anterior. Președintele nu participă la vot.
(3)
(a)
Comisia adoptă măsurile preconizate, dacă acestea corespund cu avizul comitetului.
(b)
Dacă măsurile preconizate nu corespund cu avizul comitetului sau în absența avizului, Comisia înaintează Consiliului, fără întârziere, o propunere cu privire la măsurile ce trebuie adoptate. Consiliul hotărăște cu majoritate calificată.
Dacă, în termen de trei luni de la înaintarea propunerii, Consiliul nu a luat încă o hotărâre, măsurile propuse sunt adoptate de Comisie.
Articolul 8
(1) Statele membre pun în aplicare actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive până la 1 iunie 2004. Ele informează imediat Comisia cu privire la aceasta.
La adoptarea de către statele membre a acestor dispoziții, acestea includ o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o astfel de trimitere în momentul publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de realizare a acestei trimiteri.
(2) Statele membre transmit Comisiei textul principalelor dispoziții de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.
Comisia comunică statelor membre toate modelele de certificate de înmatriculare utilizate de administrația națională.
Articolul 9
Statele membre își acordă reciproc asistență la punerea în aplicare a prezentei directive. Statele membre pot face schimb de informații atât la nivel bilateral cât și, în special, la nivel multilateral în scopul de a verifica, înaintea înmatriculării vehiculului, statutul legal al acestuia din urmă, acolo unde este necesar, în statul membru în care a fost înmatriculat anterior. O astfel de verificare poate include, în special, utilizarea unei rețele electronice.
Articolul 10
Prezenta directivă intră în vigoare în ziua publicării în Jurnalul Oficial al Comunităților Europene.
Articolul 11
Prezenta directivă se adresează statelor membre.
Adoptată la Luxemburg, 29 aprilie 1999.