DECIZIA COMISIEI
din 5 iulie 2005
privind ajutorul prevăzut de Italia pentru sectorul zootehnic şi sectorul de cultivare a măslinelor în conformitate cu articolele 4 şi 5 din Legea nr. 290/99, articolul 15 alineatul (16) din Legea nr. 67/88 şi Legea nr. 252/91
[notificată cu numărul C(2004) 4769]
(Numai textul în limba italiană este autentic)
(2007/655/CE)
COMISIA COMUNITĂŢILOR EUROPENE,
având în vedere Tratatul de instituire a Comunităţii Europene, în special articolul 88 alineatul (2) primul paragraf,
după ce părţile implicate au fost invitate să-şi prezinte observaţiile în conformitate cu dispoziţiile menţionate anterior (1) şi având în vedere aceste observaţii,
întrucât:
I. PROCEDURA
(1)
Prin scrisoarea din 6 august 1998, înregistrată la 12 august 1998, Reprezentanţa Permanentă a Italiei pe lângă Uniunea Europeană a notificat Comisia, în conformitate cu articolul 88 alineatul (3) din Tratatul CE, cu privire la un proiect de lege de prelungire a termenelor limită din sectorul agricol. Această lege a fost înregistrată ca ajutorul nr. N 490/1998.
(2)
Prin scrisoarea din 30 noiembrie 1998, înregistrată la 4 decembrie 1998, autorităţile italiene au răspuns cererii de informaţii a Comisiei din 1 octombrie 1998.
(3)
Prin scrisoarea din 13 septembrie 1999, Comisia a cerut autorităţilor italiene să transmită informaţiile solicitate de aceasta în scrisoarea din 28 ianuarie 1999, care nu i-au parvenit încă. În aceeaşi scrisoare, Comisia a invitat autorităţile italiene să confirme informaţiile publicate în presă potrivit cărora proiectul de lege fusese modificat de Parlament în Legea nr. 290 din 17 august 1999, publicată în Monitorul Oficial nr. 195 al Republicii Italiene din 20 august 1999.
(4)
Prin scrisoarea din 25 octombrie 1999, înregistrată la 5 noiembrie 1999, autorităţile italiene au confirmat faptul că proiectul de lege a fost transformat în Legea nr. 290/99. Această scrisoare avea anexat textul legii adoptate şi oferea, în plus, o parte din informaţiile solicitate de Comisie prin scrisoarea din 28 ianuarie 1999.
(5)
Pe baza informaţiilor de mai sus, sistemul de ajutoare a fost înscris în registrul de ajutoare nenotificate cu numărul NN 155/99.
(6)
Prin scrisoarea din 24 februarie 2000 (2), Comisia a informat Italia asupra deciziei sale de a iniţia procedura prevăzută la articolul 88 alineatul (2) din Tratatul CE în ceea ce priveşte articolele 4 şi 5 din Legea nr. 290/99, articolul 15 alineatul (16) din Legea nr. 67/88 din 11 martie 1988 (Legea finanţelor din 1988) şi Legea nr. 252/91 din 8 august 1991. De asemenea, în această scrisoare, Comisia informa Italia că nu ridică obiecţii în ceea ce priveşte celelalte articole (articolele 1, 2, 3, 6, 7 şi 8) din Legea nr. 290/99 care nu prevedeau un ajutor în sensul articolului 87 alineatul (1) din Tratatul CE.
(7)
Prin aceeaşi scrisoare, Comisia solicita Italiei să furnizeze, în conformitate cu articolul 10 alineatele (2) şi (3) din Regulamentul (CE) nr. 659/1999 al Consiliului (3), în termen de o lună de la primirea acestei scrisori, toate documentele, informaţiile şi elementele necesare în scopul evaluării compatibilităţii măsurilor în cauză.
(8)
Decizia Comisiei de a iniţia procedura menţionată a fost publicată în Jurnalul Oficial al Comunităţilor Europene (4). Comisia a invitat părţile implicate să îşi prezinte observaţiile.
(9)
Prin scrisoarea din 23 martie 2000, autorităţile italiene au solicitat o prelungire cu 30 de zile a termenului stabilit de către Comisie pentru prezentarea informaţiilor cerute în momentul iniţierii procedurii.
(10)
Prin scrisoarea din 18 mai 2000, autorităţile italiene au prezentat Comisiei propriile observaţii în ceea ce priveşte iniţierea procedurii.
(11)
Prin scrisoarea din 13 octombrie 2000, autorităţile italiene au transmis informaţiile solicitate de Comisie prin scrisoarea din 17 iulie 2000.
(12)
Prin scrisoarea din 31 ianuarie 2001, autorităţile italiene au solicitat o prelungire a termenului stabilit de către Comisie pentru prezentarea informaţiilor cerute prin scrisoarea din 13 decembrie 2000.
(13)
Prin scrisoarea din 12 iulie 2001, autorităţile italiene au transmis informaţiile solicitate.
(14)
Prin scrisoarea din 30 iunie 2000, Comisia a primit, de asemenea, observaţii din partea părţilor terţe. Aceasta a transmis aceste observaţii Italiei, care a avut posibilitatea să-şi exprime propria părere. Autorităţile italiene nu au transmis Comisiei observaţii speciale în ceea ce priveşte această scrisoare.
(15)
La data de 12 martie 2002, având în vedere diversitatea şi absenţa relaţiilor dintre măsurile de ajutor prevăzute la articolul 4 din Legea nr. 290/99, pe de o parte, şi cele prevăzute la articolul 5 din aceeaşi lege şi de articolul 15 alineatul (16) din Legea nr. 67/88 şi de Legea nr. 252/91, Comisia a decis să scindeze cazul în două dosare separate, şi anume C/7A/2000 şi C/7B/2000, care vizează articolul 4 din Legea nr. 290/99, respectiv articolul 5 din Legea nr. 290/99, articolul 15 alineatul (16) din Legea nr. 67/88 şi Legea nr. 252/91.
(16)
Prin scrisoarea din 5 aprilie 2002 (5), Comisia a informat Italia că a adoptat o decizie finală negativă privind măsurile de ajutor prevăzute la articolul 4 din Legea nr. 290/99. De asemenea, în aceeaşi scrisoare, Comisia a informat Italia că decizia în cauză nu viza şi nici nu avea incidenţă asupra operaţiunilor de credit agricol, împrumuturi de funcţionare şi de îmbunătăţire, valabile până la 31 martie 1998, pentru care articolul 4 din Legea nr. 290/99 prevedea o prelungire a termenului limită. În mod similar, decizia în cauză nu viza articolul 5 din Legea nr. 290/99, nici articolul 15 alineatul (16) din Legea nr. 67/88 şi nici Legea nr. 252/91, adică temeiul juridic pentru acordarea ajutoarelor prevăzute de articolul 5 din Legea nr. 290/99, care sunt examinate în cadrul ajutorului de stat nr. C/7B/2000.
(17)
Autorităţile italiene au transmis informaţii ulterioare prin scrisoarea din 27 februarie 2003, înregistrată la 28 februarie 2003, care conţinea informaţiile solicitate de către Comisie în scrisoarea sa din 8 mai 2002.
(18)
Ca urmare a rezultatului reuniunii funcţionarilor Comisiei şi a autorităţilor italiene din 24 martie 2004 şi în urma diferitelor discuţii informale referitoare la acest subiect, autorităţile italiene au solicitat, prin scrisoarea din 20 mai 2004, înregistrată la 14 iunie 2004, un termen suplimentar pentru a furniza informaţiile încă necesare în scopul examinării dosarului.
(19)
Prin scrisoarea din 29 octombrie 2004, înregistrată la 3 noiembrie 2004, autorităţile italiene au transmis informaţii suplimentare. În aceeaşi scrisoare se indica faptul că acestea ar fi solicitat păstrarea caracterului confidenţial al informaţiilor financiare, intervenţiilor efectuate şi rapoartelor societăţilor implicate.
(20)
Prin scrisoarea din 24 noiembrie 2004, înregistrată la 3 decembrie 2004, autorităţile italiene au transmis informaţii suplimentare. De asemenea, acestea au precizat că nu fusese prezentată până în acel moment nicio cerere de tratament confidenţial.
(21)
Prin scrisoarea din 4 aprilie 2005, înregistrată la 7 aprilie 2005, au fost transmise informaţii suplimentare.
II. DESCRIEREA AJUTORULUI
II.1. Domeniul de aplicare al prezentei decizii
(22)
Legea nr. 290/99 prevede o prelungire a termenelor pentru diverse operaţiuni din sectorul agricol. Această lege este împărţită în opt articole. În decizia sa din 24 februarie 2000, Comisia hotărâse să nu ridice obiecţii în ceea ce priveşte articolele 1, 2, 3, 6, 7 şi 8 din legea menţionată anterior, în măsura în care acestea nu prevedeau acordarea unui ajutor în sensul articolului 87 alineatul (1) din Tratatul CE. Decizia de a iniţia procedura prevăzută de articolul 88 alineatul (2) viza, de altfel, articolele 4 şi 5 din aceeaşi lege, dar şi articolul 15 alineatul (16) din Legea nr. 67/88 şi Legea nr. 252/91, care constituie temeiul juridic pentru acordarea ajutoarelor prevăzute de articolul 5 din Legea nr. 290/99.
(23)
La 5 aprilie 2002, Comisia a adoptat o decizie finală negativă privind articolul 4 din Legea nr. 290/99. Prezenta decizie vizează articolul 15 alineatul (16) din Legea nr. 67/88, Legea nr. 252/91, articolul 4 (doar pentru operaţiunile de credit agricol, împrumuturi de funcţionare şi de îmbunătăţire valabile până la 31 martie 1998) şi articolul 5 din Legea nr. 290/99.
II.2. Context
(24)
Pe baza informaţiilor transmise, la sfârşitul anilor ’80, sectorul zootehnic din Italia a fost afectat de o fragmentare excesivă a producţiei, care a condus la structuri învechite, neadaptate unei producţii de calitate. În scopul modernizării întregului sistem, Legea nr. 87/90, modificată ulterior prin Legea nr. 252/91, prevedea ajutoare în sprijinul proiectelor integrate, adică proiecte care reuneau mai multe întreprinderi într-un grup. Proiectele erau incluse într-un program aprobat de Comitetul Interministerial pentru Programare Economică (CIPE), pe baza criteriului conform căruia trebuiau finanţate doar proiectele realizate de un grup de întreprinderi interconectate, capabile să garanteze executarea întregului proiect. De asemenea, acest lucru înseamnă că orice societate participantă era responsabilă de executarea întregului proiect, garantând (printr-o clauză specială) un angajament solidar al tuturor societăţilor asociate. Mai mult decât atât, tuturor societăţilor li s-a solicitat o participare financiară importantă la proiecte, printr-o nouă capitalizare, iar în cazul cooperativelor, şi sub forma unui împrumut pe zece ani. Garanţiile solicitate de stat (garanţia pentru întregul proiect şi capitalizarea societăţilor) pentru acordarea ajutorului reprezentau o importantă constrângere financiară pentru societăţile implicate.
(25)
Având în vedere că resursele alocate pentru executarea proiectelor integrate nu erau suficiente pentru a acoperi necesarul financiar global din sector, au fost utilizate resurse suplimentare prevăzute de Legea nr. 67/88 pentru a finanţa aceleaşi proiecte integrate. Intervenţiile în cauză au fost efectuate în cadrul programului global de raţionalizare şi restructurare din sectorul cărnii de vită, care, în Italia, spre deosebire de alte ţări europene, a fost lansat abia la începutul anilor ’90. Alte ţări din Uniunea Europeană, precum Franţa, lansaseră programele de restructurare şi raţionalizare a liniilor tehnologice de sacrificare a animalelor din anii ’70 (6). Numărul mare de linii tehnologice de sacrificare prezente în Italia şi distribuţia lor inadecvată pe teritoriul naţional impuneau o drastică reorganizare a sectorului, care, potrivit autorităţilor italiene, putea fi realizată doar cu un puternic sprijin public şi pe baza unui program destinat modernizării întregului sector. Pentru a putea supravieţui, întreprinderile italiene trebuiau să accelereze procesul de inovare tehnologică şi de restructurare organizatorică, urmând două linii directoare:
(a)
raţionalizarea sistemelor de reproducţie prin adoptarea de metode de îmbunătăţire tehnologică pentru a obţine producţii standardizate la costuri competitive;
(b)
diversificarea producţiilor de un înalt nivel de calitate şi raţionalizarea produselor de o calitate constantă şi omogenă.
Atribuţia de punere în aplicare a Legii nr. 67/88 a revenit unui grup de experţi care răspundea de elaborarea unui program de acţiuni urgente, definirea unei abordări strategice şi hotăra dacă proiectele prezentate puteau fi eligibile pentru finanţare.
Având în vedere gravitatea crizei din sectorul cărnii de vită, acţiunile prevăzute de program vizau în principal acest sector şi, într-o mică măsură, sectoarele cărnii de porc şi de oaie.
II.3. Măsuri
(26)
Legea nr. 67/88, care prevede subvenţii pentru credit în conformitate cu articolul 5 din Legea nr. 290/99, stabileşte dispoziţiile pentru bugetul de stat anual şi plurianual şi constituie legea finanţelor din Italia din anul 1988. Articolul 15 alineatul (16) din lege prevede faptul că cooperativele agricole şi consorţiile acestora pot contracta împrumuturi în limita maximă a 700 miliarde ITL pentru construcţia, restructurarea şi extinderea instalaţiilor tehnologice de sacrificare a animalelor (7). Mai mult decât atât, legea prevede ca, în limita a 100 miliarde ITL în anul 1988 şi a 50 miliarde ITL în anul 1989, împrumuturile menţionate să poată fi destinate operaţiunilor de consolidare a datoriilor existente în ceea ce priveşte structurile şi liniile tehnologice indicate mai sus. Pentru aceste împrumuturi se acordă o subvenţie pentru rata dobânzii de maximum 10 %. Dispoziţiile prevăzute la alineatul respectiv se aplică şi pentru finanţarea proiectelor privind consolidarea şi dezvoltarea producţiei de lapte şi carne din cooperativele agricole şi consorţiile acestora. Această lege nu a fost notificată niciodată Comisiei în conformitate cu articolul 88 alineatul (3) din tratat.
(27)
Articolul 5 din legea notificată stabileşte cazurile în care subvenţiile pentru credit pentru împrumuturile contractate în conformitate cu articolul 1 alineatul (16) din Legea nr. 67/88 rămân valabile şi atunci când unele dintre condiţiile stabilite iniţial nu au fost respectate. Mai exact, articolul 5 alineatul (2) precizează că subvenţiile pentru credit pentru împrumuturile contractate în conformitate cu articolul 15 alineatul (16) pentru acţiunile comune de dezvoltare şi consolidare a datoriilor rămân valabile şi în cazul realizării parţiale a proiectului integrat aprobat în temeiul articolului 1 din Legea nr. 87/90, înlocuit cu articolul 1 din Legea nr. 252/91, cu condiţia ca beneficiarul împrumutului să finalizeze proiectul integrat. Articolul 5 alineatul (3) stabileşte că subvenţiile pentru credit pentru împrumuturile contractate doar pentru consolidarea datoriilor rămân valabile şi în cazul nerealizării, parţiale sau totale, a proiectului integrat doar dacă beneficiarul împrumutului în cauză prezintă un proiect propriu de investiţie care urmează a fi realizat cu o parte a împrumutului contractat. Mai mult decât atât, alineatul (4) prevede că întreprinderile asociate în scopul realizării unui proiect integrat de dezvoltare de importanţă naţională în sectorul zootehnic, deja admise pentru finanţare în conformitate cu articolul 1 din Legea nr. 87/90, înlocuit cu articolul 1 din Legea nr. 252/91, îşi păstrează drepturile şi caracterul eligibil pentru acordarea subvenţiilor pentru credit şi în cazul în care proiectul original integrat nu este realizat în totalitate, sub rezerva finalizării la termen a părţii corespunzătoare din proiect.
(28)
Articolul 4 prevede măsuri directe pentru facilitarea operaţiunilor de credit agricol. În mod special, acesta prelungeşte până la douăsprezece luni ratele operaţiunilor de credit agricol, ale împrumuturilor de funcţionare şi de îmbunătăţire, valabile până la 31 martie 1998. Beneficiarii sunt exploataţii agricole, cu preponderenţă din sectorul cultivării măslinelor, din regiunile Puglia, Calabria şi Sicilia, administrate de cultivatori direcţi şi de întreprinzători agricoli cu titlu principal, precum şi cooperative de cultivare a măslinelor, care au suferit pagube de pe urma gravei crize de pe piaţa măslinelor şi uleiului. Aceste măsuri, prin aceleaşi proceduri şi modalităţi, se aplică şi în cazul întreprinderilor agricole şi al asociaţiilor de cooperative de cultivare a măslinelor din alte regiuni cu zone cu tradiţie în cultivarea măslinelor, în care s-a înregistrat criza gravă de pe piaţa măslinelor şi a uleiului de măsline. Articolul defineşte exploataţiile agricole şi cooperativele de cultivare a măslinelor axate, în special, pe activităţi de cultivare a măslinelor, care obţin din aceste producţii cel puţin 50 % din producţia brută vandabilă.
(29)
La 3 aprilie 2002 (8), Comisia a adoptat o decizie finală negativă privind ajutoarele prevăzute la articolul 4 din Legea nr. 290/99. Această decizie, după cum se indică în mod clar în textul acesteia, nu viza şi nici nu avea incidenţă asupra operaţiunilor de credit agricol, a împrumuturilor de funcţionare şi de îmbunătăţire valabile până la 31 martie 1998, pentru care articolul 4 din Legea nr. 290/99 prevedea o prelungire a termenului. În consecinţă, aceste operaţiuni încă trebuie să facă obiectul unei evaluări.
(30)
Articolul 5 menţionează ca temei juridic pentru acordarea diferitelor forme de ajutor Legea nr. 252/91, care modifică Legea nr. 87/90 privind măsurile urgente pentru sectorul zootehnic. Această lege prevede diverse măsuri extraordinare pentru sectorul zootehnic sub formă de proiecte integrate de importanţă naţională, autorizând finanţările corespunzătoare. De asemenea, legea promovează constituirea unei societăţi pe acţiuni cu capital subscris, din care un procent minim de 51 % este deţinut de Ministerul Politicilor Agricole şi Forestiere, care răspunde de îndeplinirea următoarelor atribuţii:
(a)
acordarea de garanţii pentru operaţiunile de creditare;
(b)
efectuarea de operaţiuni de finanţare destinate operaţiunilor de creditare a investiţiilor;
(c)
acordarea de finanţări pentru ajutoarele privind alte acţiuni de redresare şi lichidare a întreprinderilor;
(d)
achiziţionarea de cote de participaţie la societăţi constituite în scopul realizării de proiecte speciale.
II.4. Beneficiari
(31)
Agricultorii din sectorul zootehnic care operează în producţia, transformarea şi comercializarea produselor din carne.
II.5. Buget
(32)
Bugetul total actualizat destinat executării de proiecte integrate se ridică la:
Legea nr. 252/91: 97 015 515 581 ITL (cca 50 milioane EUR),
Legea nr. 67/88 (împrumuturi pentru dezvoltare): 6 349 660 726 ITL (circa 3,280 milioane EUR),
Legea nr. 67/88 (împrumuturi pentru consolidare): 1 968 222 804 (circa 1,016 milioane EUR).
III. MOTIVELE DECIZIEI DE INIŢIERE A PROCEDURII
(33)
Articolul 5 din Legea nr. 290/99 stabileşte condiţiile în care subvenţiile pentru credit pentru împrumuturile contractate în temeiul actelor legislative specifice rămân valabile chiar şi în cazul în care condiţiile stabilite iniţial nu au fost respectate. În momentul în care Comisia hotărâse să iniţieze procedura prevăzută de articolul 88 alineatul (2) din Tratatul CE, nu erau disponibile informaţiile privind legile la care face referire articolul 5 şi care sunt strâns legate de evaluarea articolului menţionat. Autorităţile italiene au transmis Comisiei textele celor două legi (Legea nr. 252/91 şi Legea nr. 67/88), la cererea sa expresă. Totuşi, atunci când Comisia a decis să iniţieze procedura prevăzută de articolul 88 alineatul (2) din Tratatul CE, autorităţile italiene nu furnizaseră încă informaţii ulterioare sau date suplimentare privind legile respective sau măsurile de ajutor prevăzute de acestea. Astfel, Comisia nu era în măsură să stabilească dacă articolul 5 din Legea nr. 290/99 făcea referire la ajutor în sensul articolului 87 alineatul (1) din Tratatul CE, întrucât autorităţile italiene nu furnizaseră informaţii exacte în acest sens. Cu toate acestea, permiţând anumitor întreprinderi agricole să beneficieze în continuare de ajutoare specifice chiar şi în cazurile în care acestea nu erau capabile să îndeplinească toate cerinţele iniţiale de eligibilitate pentru acordarea acestor ajutoare, măsura părea să favorizeze aceste întreprinderi în raport cu altele care, în aceeaşi situaţie, demonstraseră că erau în măsură să respecte toate obligaţiile asumate iniţial. În consecinţă, măsura prevăzută de articolul 5 conferea cel puţin o prezumţie de ajutor care, în lipsa informaţiilor din partea autorităţilor italiene, putea fi clarificată doar prin iniţierea procedurii prevăzute de articolul 88 alineatul (2) din Tratatul CE.
(34)
Mai mult decât atât, articolul 5 din Legea nr. 290/99 nu putea fi evaluat făcându-se abstracţie de actele legislative care constituiau temeiul juridic pentru acordarea beneficiilor specifice (subvenţii pentru credit şi finanţări) la care face referire: şi anume articolul 15 alineatul (16) din Legea nr. 67/88 şi Legea nr. 252/91. Textele acestor instrumente au fost transmise Comisiei de către autorităţile italiene, la cererea expresă a acesteia. Ambele acte legislative prevăd în mod clar ajutoare de stat în sensul articolului 87 alineatul (1) din Tratatul CE. Mai exact, articolul 15 alineatul (16) din Legea nr. 67/88 prevede acordarea de împrumuturi preferenţiale cooperativelor agricole şi consorţiilor pentru care poate fi acordată o subvenţie la dobânzi de maximum 10 %. În schimb, acordarea acestei subvenţii anulează, pentru întreprinderile agricole beneficiare, obligaţia reprezentată de plata întregii rate a dobânzii în vigoare pe piaţă în momentul acordării împrumutului şi care, de altfel, ar trebui plătită de orice altă întreprindere agricolă care nu beneficiază de ajutor. Subvenţiile în cauză ar fi, în acest caz, similare cu diferenţa dintre rata dobânzii de pe piaţă (9), în vigoare în momentul acordării împrumutului, şi rata dobânzii (mai mică) plătită efectiv de către beneficiari datorită ajutorului public acordat. În schimb, Legea nr. 252/91 autorizează alocarea de fonduri publice pentru realizarea de diverse tipuri de proiecte din sectorul zootehnic şi, astfel, favorizează beneficiarii acestor fonduri în raport cu alte întreprinderi agricole care trebuie să realizeze proiecte asemănătoare bazându-se doar pe propriile resurse financiare. Prin definiţie, cele două măsuri menţionate anterior erau reglementate de domeniul de aplicare al articolului 87 alineatul (1) din Tratatul CE.
(35)
În momentul iniţierii procedurii, Comisia nu era în măsură să stabilească legitimitatea acestor măsuri de ajutor. În ciuda cererilor specifice repetate în acest sens (10), autorităţile italiene nu indicaseră, de fapt, în mod clar Comisiei dacă aceste acte legislative fuseseră notificate în conformitate cu articolul 88 alineatul (3) din Tratatul CE şi dacă, astfel, măsurile prevăzute făceau parte din sistemele de ajutor existente evaluate de către Comisie în baza articolelor 87, 88 şi 89 din Tratatul CE, sau dacă nu fuseseră niciodată notificate Comisiei.
(36)
Din punct de vedere material, Comisia avea îndoieli cu privire la compatibilitatea dintre unele aspecte ale sistemelor de ajutor prevăzute de actele legislative menţionate şi piaţa comună. Pe baza informaţiilor disponibile în acel moment, deduse dintr-o analiză a textelor transmise Comisiei, unele dintre măsurile prevăzute de articolul 15 alineatul (16) din Legea nr. 67/88 şi în Legea nr. 252/91 puteau efectiv constitui ajutoare de funcţionare. Lipsa unor informaţii mai precise şi mai detaliate în măsură să infirme această abordare preliminară nu putea decât să determine Comisia să adopte o poziţie negativă cu privire la aceste ajutoare.
(37)
În ceea ce priveşte articolul 4 din Legea nr. 290/99, în decizia sa de a iniţia procedura vizată de articolul 88 alineatul (2) din tratat, Comisia a invitat Italia să ofere toate informaţiile disponibile privind condiţiile (ratele dobânzilor, eventuale garanţii ...) în temeiul cărora fuseseră iniţial acordate împrumuturile pentru care articolul 4 din Legea nr. 290/99 prevedea o prelungire a termenului şi valoarea totală a împrumuturilor acordate, dar şi să indice dacă ajutoarele în cauză se încadrau într-un sistem de ajutoare deja existent (iar în caz afirmativ, să precizeze sistemul respectiv). Întrucât decizia finală privind articolul 4 din Legea nr. 290/99 nu viza şi nici nu avea efecte asupra operaţiunilor de credit agricol, a împrumuturilor de funcţionare şi de îmbunătăţire valabile până la 31 martie 1998, pentru care articolul 4 din Legea nr. 290/99 prevedea o prelungire a termenului, aceste împrumuturi încă trebuiau să facă obiectul unei verificări pentru a stabili dacă ajutoarele în cauză au fost acordate în condiţiile pieţei (în acest caz, ar fi fost necesară stabilirea acestor condiţii) sau dacă se încadrau în sistemele de ajutoare deja existente aprobate de Comisie (în acest caz, ar fi fost necesară stabilirea acestor sisteme).
IV. INFORMAŢII OFERITE DE ITALIA CA URMARE A INIŢIERII PROCEDURII
(38)
Ca urmare a iniţierii procedurii şi ca răspuns la solicitările specifice adresate de Comisie, autorităţile italiene au oferit informaţii detaliate prin scrisorile din 18 mai 2000, 13 octombrie 2000, 5 iulie 2001, 27 februarie 2003 şi prin scrisoarea din 29 octombrie 2004, înregistrată la 3 noiembrie 2004. Informaţiile furnizate în aceste scrisori trebuie citite integral, în măsura în care autorităţile italiene, ca urmare a unei cercetări aprofundate, au revăzut anumite date furnizate iniţial, în special în ceea ce priveşte datele financiare globale. În consecinţă, informaţiile transmise sunt rezumate în partea III.3, cu referiri la scrisoarea vizată.
V. OBSERVAŢII ALE PĂRŢILOR TERŢE
(39)
Comisia a primit o singură scrisoare de la părţile terţe. Această scrisoare, din 30 iunie 2000, a fost trimisă de CONAZO, în calitate de lider al unui grup de întreprinderi care beneficiase de fondurile acordate de autorităţile italiene în baza Legilor nr. 252/91 şi 67/88, făcând obiectul procedurii Comisiei.
(40)
În scrisoarea sa, CONAZO îşi exprima, în special, surprinderea în legătură cu faptul că, la iniţierea procedurii, Comisia declarase în mod explicit că nu fusese informată de existenţa Legii nr. 252/91 şi a Legii nr. 67/88 şi de faptul că autorităţile italiene acordaseră ajutoarele în baza legilor menţionate mai sus.
(41)
Potrivit acestei cooperative, Comisia nu putea ignora programul drastic de reorganizare a sectoarelor zootehnic şi de sacrificare, iniţiat de autorităţile italiene încă din 1986. În aceeaşi scrisoare, CONAZO face referire la programul amplu de restructurare a celor două sectoare menţionate mai sus, proiectat de Comitetul Interministerial pentru Programare Economică (CIPE) în anul 1991. În plus, societatea aminteşte că iniţiativele drastice întreprinse în sectorul de sacrificare au determinat o reducere semnificativă a numărului de linii tehnologice de sacrificare, care a scăzut de la peste 8 500 de unităţi în anii ’80 la 3 000 în prezent.
VI. EVALUARE
(42)
În conformitate cu articolul 87 alineatul (1) din tratat, sunt incompatibile cu piaţa comună, în măsura în care afectează schimburile dintre statele membre, ajutoarele acordate de către state sau prin intermediul resurselor de stat, indiferent de forma acestora, care, prin favorizarea unor întreprinderi sau a producţiei de anumite bunuri, denaturează sau ameninţă să denatureze concurenţa.
(43)
Articolele 87 şi 88 din tratat se aplică producţiei şi schimburilor de produse în favoarea cărora autorităţile italiene au decis să acorde un ajutor. În realitate, articolul 40 din Regulamentul (CE) nr. 1254/1999 al Consiliului din 17 mai 1999 privind organizarea comună a pieţei în sectorul cărnii de vită (11) stabileşte că, cu excepţia dispoziţiilor contrarii din regulament, articolele 87, 88 şi 89 din tratat se aplică producţiei şi comercializării de produse în sectorul cărnii de vită şi mânzat. O dispoziţie similară figurează la articolul 21 din Regulamentul (CEE) nr. 2759/75 al Consiliului din 29 octombrie 1975 privind organizarea comună a pieţei în sectorul cărnii de porc (12) şi la articolul 23 din Regulamentul (CE) nr. 2529/2001 al Consiliului din 19 decembrie 2001 privind organizarea comună a pieţei în sectorul cărnii de oaie şi de capră (13).
VI.1. Existenţa ajutorului
(44)
Articolul 5 din Legea nr. 290/99 stabileşte cazurile în care subvenţiile pentru credit pentru împrumuturile contractate în temeiul acestor acte legislative rămân valabile chiar şi în cazul în care condiţiile fixate iniţial nu au fost respectate. Permiţând anumitor întreprinderi agricole să beneficieze în continuare de ajutoarele specifice şi în cazul în care acestea nu erau capabile să îndeplinească toate condiţiile de eligibilitate fixate iniţial, măsura părea să favorizeze aceste întreprinderi în raport cu altele care, în aceeaşi situaţie, demonstraseră că erau capabile să respecte toate obligaţiile asumate iniţial.
(45)
Mai mult decât atât, acest articol nu poate fi evaluat făcându-se abstracţie de actele legislative care constituie temeiul juridic pentru acordarea de beneficii specifice (subvenţii pentru credit şi finanţări), la care face referire: adică articolul 15 alineatul (16) din Legea nr. 67/88 şi Legea nr. 252/91. După cum s-a precizat deja la considerentele 37-39 de mai sus, ambele acte legislative prevăd în mod clar ajutoare de stat în sensul articolului 87 alineatul (1) din Tratatul CE. Mai exact, articolul 15 alineatul (16) din Legea nr. 67/88 prevede acordarea de împrumuturi preferenţiale cooperativelor agricole şi consorţiilor pentru care se poate acorda o subvenţie la dobânzi de maxim 10 %. Acest lucru înseamnă că statul scuteşte, astfel, întreprinderile agricole beneficiare de obligaţia reprezentată de plata ratei dobânzii întregi în vigoare pe piaţă în momentul acordării împrumutul şi care, de altfel, ar trebui plătită de orice altă întreprindere agricolă care nu beneficiază de ajutor. În acest caz, subvenţia este similară cu diferenţa dintre rata dobânzii de pe piaţă în vigoare în momentul acordării împrumutului şi rata dobânzii plătită efectiv de către beneficiari datorită contribuţiei publice acordate.
(46)
Legea nr. 252/91 autorizează alocarea de fonduri publice pentru realizarea unor diverse tipuri de proiecte în sectorul zootehnic şi, astfel, favorizează beneficiarii acestor fonduri în raport cu alte întreprinderi agricole care trebuie să realizeze proiecte similare bazându-se doar pe propriile resurse financiare. Potrivit jurisprudenţei Curţii de Justiţie, consolidarea poziţiei concurenţiale a unei întreprinderi ca urmare a unui ajutor financiar de stat determină o posibilă denaturare a concurenţei în raport cu alte întreprinderi concurente care nu beneficiază de acest ajutor. Mai mult decât atât, există un volum mare de schimburi intracomunitare în sectorul zootehnic (14), iar măsura poate să denatureze concurenţa şi să afecteze schimburile dintre statele membre.
(47)
Prin urmare, Comisia concluzionează că măsura în cauză este reglementată de interdicţia prevăzută la articolul 87 alineatul (1) din Tratatul CE.
VI.1. (a) Compatibilitatea ajutorului
(48)
Interdicţia de la articolul 87 alineatul (1) este urmată de derogările prevăzute de articolul 87 alineatele (2) şi (3).
(49)
Derogările prevăzute de articolul 87 alineatul (2) sunt, în mod evident, inaplicabile, având în vedere natura ajutorului în cauză şi obiectivele acestuia. Pe de altă parte, Italia nu a afirmat că articolul 87 alineatul (2) este aplicabil.
(50)
Articolul 87 alineatul (3) precizează circumstanţele în care un ajutor de stat poate fi considerat compatibil cu piaţa comună. Compatibilitatea cu piaţa comună trebuie evaluată din perspectiva Comunităţii, şi nu din perspectiva unui singur stat membru.
(51)
Articolul 87 alineatul (3) litera (a) este, în mod evident, inaplicabil, în măsura în care ajutorul nu vizează să favorizeze dezvoltarea economică a regiunilor în care standardul de viaţă este anormal de scăzut sau în care se înregistrează un nivel ridicat de şomaj parţial.
(52)
În ceea ce priveşte articolul 87 alineatul (3) litera (b), ajutorul respectiv nu este destinat promovării realizării unui important proiect de interes comun european sau remedierii unei grave probleme economice din Italia.
(53)
Ajutorul nu este destinat şi nici nu este adaptat promovării obiectivelor prevăzute de articolul 87 alineatul (3) litera (d).
(54)
În temeiul articolului 87 alineatul (3) litera (c) din tratat, un ajutor care vizează să faciliteze dezvoltarea unei anumite activităţi sau a anumitor regiuni economice poate fi considerat compatibil cu piaţa comună sub rezerva ca acesta să nu afecteze condiţiile schimburilor într-o măsură care contravine interesului comun. Prin urmare, sistemul de ajutoare notificat trebuie apreciat în contextul acestui articol şi al dispoziţiilor specifice aplicabile în cazul respectiv.
(55)
Toate proiectele integrate care au beneficiat de ajutoarele prevăzute de Legea nr. 67/88 şi de Legea nr. 252/91 au fost aprobate înainte de 31 decembrie 1992 (15). Obligaţiile financiare corespunzătoare au fost aprobate înainte de această dată. Ajutoarele în cauză nu au fost notificate niciodată Comisiei şi, în consecinţă, sunt ilegale în sensul articolului 1 litera (f) din Regulamentul (CE) nr. 659/1999. În conformitate cu punctul 23.3 din liniile directoare comunitare pentru ajutoarele de stat din sectorul agricol (16), ajutoarele ilegale în sensul articolului 1 litera (f) din Regulamentul (CE) nr. 659/1999 trebuie evaluate potrivit regulilor şi liniilor directoare în vigoare la data la care au fost acordate.
(56)
Potrivit autorităţilor italiene, toate ajutoarele acordate vizau investiţii efectuate în cadrul celor cinci proiecte integrate aprobate (17). Investiţiile au fost efectuate fie la nivelul producţiei primare (zootehnie), fie la nivelul transformării şi comercializării produselor agricole.
(57)
Investiţiile considerate eligibile pentru acordarea unui ajutor vizau în principal: modernizarea tehnologică şi sanitară, consolidarea liniilor tehnologice de sacrificare a animalelor, eliminarea şi utilizarea de subproduse, liniile tehnologice pentru prelucrarea şi ambalarea cărnii, adaptarea spaţiilor şi a utilajelor pentru o mai bună prezentare a produselor, achiziţionarea de structuri de producţie şi de utilaje de transformare şi comercializare în scopul îmbunătăţirii tehnologiei de producţie, achiziţionarea de utilaje directe pentru favorizarea dezvoltării proceselor calitative. Evaluarea proiectelor globale a luat în considerare şi investiţiile în imobilizări necorporale, precum comercializarea şi brevetele, însă aceste investiţii nu au fost finanţate niciodată.
(58)
Nu erau considerate eligibile pentru acordarea unui ajutor următoarele tipuri de cheltuieli:
-
activităţile promoţionale şi publicitare,
-
investiţiile necorporale, precum mărcile comerciale,
-
costurile de proiectare şi de construcţie,
-
cheltuielile legale, administrative şi fiscale.
VI.1. (a) 1. Investiţii legate de transformarea şi comercializarea produselor agricole
(59)
În momentul în care proiectele şi atribuţiile respective au fost aprobate, Comisia considera compatibile cu piaţa comună toate investiţiile în care cuantumul ajutorului nu depăşea plafonul maxim de ajutor admis în mod normal de către Comisie pentru sector, adică 55 % (75 % în regiunile reglementate de Obiectivul 1), în cazul proiectelor în conformitate cu programele sectoriale sau cu criteriile generale stabilite în Regulamentul (CEE) nr. 866/90 (18), 35 % (50 % în regiunile reglementate de Obiectivul 1) pentru toate celelalte proiecte, sub rezerva ca acestea să corespundă criteriilor de selecţie stabilite în anexa la Decizia Comisiei din 7 iunie 1990 privind investiţiile care pot fi finanţate în cadrul Regulamentelor (CEE) nr. 866/90 şi (CEE) nr. 867/90, utilizate cu modificările necesare în temeiul articolului 87 din tratat.
(60)
În concluzie, este necesar să se verifice dacă investiţiile care au beneficiat de ajutoare au respectat efectiv cerinţele Regulamentului (CEE) nr. 866/90, precum şi restricţiile sectoriale prevăzute de Decizia Comisiei din 7 iunie 1990. Punctul 2.10 din anexa la decizia menţionată mai sus, care vizează în mod evident sectorul cărnii şi al ouălor, stabileşte investiţiile prioritare, şi anume acele investiţii care sunt susţinute de Comisie, întrucât se consideră că acestea favorizează mai mult decât altele dezvoltarea unui sector specific.
(61)
În ceea ce priveşte investiţiile prioritare, Comisia se pronunţă în favoarea creării de instalaţii de tranşare asociate abatoarelor, în special în sectoarele de producţie în care nu există instalaţii de acest tip. De altfel, acelaşi punct exclude toate investiţiile care duc la o creştere a capacităţii de sacrificare a porcilor, vitelor, oilor sau a păsărilor de curte, numai dacă o structură de capacitate echivalentă încetează să mai fie utilizată de aceeaşi întreprindere sau de o alta sau dacă, în cazul porcilor, vitelor, oilor şi păsărilor de curte, altele decât puii, nivelul de producţie din regiune indică o reducere a capacităţii de producţie.
(62)
După cum indică autorităţile italiene, doar unele dintre investiţiile efectuate de acestea vizau crearea de instalaţii de tranşare. Întrucât autorităţile italiene nu sunt în măsură să precizeze cota de investiţii destinată instalaţiilor de tranşare, este necesar să se stabilească dacă investiţiile în cauză se încadrează în tipul de investiţii exclus în mod clar de la punctul 2.10, adică dacă acestea au dus la o creştere a capacităţii de sacrificare, cu excepţia cazului în care o structură de capacitate echivalentă a fost abandonată de aceeaşi întreprindere sau de o alta (19).
(63)
În scrisoarea din 12 iulie 2001, autorităţile italiene au subliniat faptul că investiţiile din sectorul sacrificării, transformării şi comercializării produselor agricole au fost realizate în cadrul a şapte proiecte. S-au prezentat date care demonstrează că, pentru orice instalaţie participantă la proiect, capacitatea de sacrificare ex post este în mod global inferioară capacităţii ex ante cu 30 capete/oră. Cerinţa punctului 2.10 din anexa la Decizia 90/342/CEE este, astfel, respectată.
(64)
Cuantumul ajutorului, exprimat ca echivalent al subvenţiei brute de ajutor, potrivit metodei descrise în liniile directoare în materie de ajutoare de stat cu finalitate regională (20) şi incluzând toate formele de ajutor public acordate în temeiul Legilor nr. 252/91 şi nr. 67/88 (Legea nr. 290/1999 nu modifica cuantumul ajutorului, volumul ajutorului şi nici beneficiarii ajutorului în temeiul Legilor nr. 252/91 şi nr. 67/88) nu depăşea procentul de 75 % de ajutor (pentru investiţiile situate în regiunile reglementate de Obiectivul 1), iar cuantumul de 55 % de ajutor, autorizat în acel moment în cazul investiţiilor asociate transformării şi comercializării de produse agricole pentru suprafeţele situate în afara zonei de reglementare a Obiectivului 1. Independent de situarea geografică a investiţiilor, toate investiţiile examinate au respectat, în consecinţă, cuantumurile maxime ale ajutorului autorizate de legislaţia comunitară în vigoare în acea perioadă, astfel cum se indică în tabelul 1:
Tabelul 1
Investiţiile în sectorul transformării şi comercializării
Costuri eligibile (ITL)
Contribuţie totală (ITL)
%
CONAZO
Investiţii în zone defavorizate
4 972 623 097
3 729 467 323
75,00 %
Investiţii în alte zone
48 753 248 149
26 480 183 539
54,31 %
FIORUCCI
Investiţii
39 831 488 798
14 170 000 000
35,57 %
GUARDAMIGLIO
Investiţii
15 296 548 104
5 477 000 000
35,81 %
INALCA
Investiţii
139 597 581 320
42 502 000 000
30,45 %
PRUNOTTO
Investiţii
4 243 327 136
1 930 000 000
45,48 %
CAMALLEVAMENTI
Investiţii
4 667 623 201
2 567 192 000
55,00 %
C.L.S.M.
Investiţii
6 067 000 000
3 260 533 100
53,74 %
(65)
În conformitate cu articolul 11 din Regulamentul (CEE) nr. 866/90, măsurile în cauză vizează raţionalizarea şi dezvoltarea condiţionării, conservării, tratării şi transformării produselor agricole sau a reciclării subproduselor sau a reziduurilor de fabricaţie pentru îmbunătăţirea circuitelor comerciale, inclusiv îmbunătăţirea transparenţei formării preţurilor, pentru aplicarea de noi tehnici de transformare, inclusiv dezvoltarea de noi produse şi subproduse sau deschiderea de noi pieţe, dar şi pentru investiţii inovatoare şi pentru îmbunătăţirea calităţii produselor.
(66)
Cheltuielile eligibile, în conformitate cu articolul 11 alineatul (3) din Regulamentul (CEE) nr. 866/90, se limitează la:
-
achiziţionarea de bunuri imobiliare, cu excepţia achiziţionării de terenuri;
-
achiziţionarea de noi maşini şi echipamente, inclusiv programe de informatică şi software;
-
cheltuielile generale, în particular onorariul arhitecţilor, inginerilor, consultanţilor, cheltuielile pentru studii de fezabilitate în limita a 12 % din cheltuielile de mai sus.
(67)
După cum se va clarifica în continuare (a se vedea considerentele 80-98), cerinţele în materie de echilibru financiar au fost excluse din cheltuielile eligibile, care au fost recalculate doar pe baza cheltuielilor legate direct de investiţiile şi de costurile eligibile pentru acordarea ajutorului. Mai mult decât atât, programul CIPE viza în mod explicit să asigure coerenţa şi conformitatea cu normele OCP.
(68)
Pe baza observaţiilor anterioare, ajutoarele acordate de către autorităţile italiene, ajutoare care vizau efectuarea investiţiilor prevăzute în cadrul proiectelor integrate descrise mai sus, sunt compatibile cu piaţa comună în conformitate cu articolul 87 alineatul (3) litera (c) din Tratatul CE. Totuşi, acest lucru este valabil doar pentru ajutoarele acordate în scopul concretizării efective a investiţiilor, prin excluderea eventualelor ajutoare acordate pentru redresarea financiară a societăţilor interesate şi a ajutoarelor asociate împrumuturilor pentru consolidare, care vor fi analizate în următoarele paragrafe.
VI.1. (a) 2. Investiţii în exploataţii agricole
(69)
După cum s-a explicat deja, sistemul în cauză a prevăzut, de asemenea, ajutoare destinate investiţiilor la nivelul producţiei primare efectuate de grupuri de societăţi în conformitate cu motivarea fundamentală a întregului proiect.
(70)
A fost acordat un ajutor societăţilor CONAZO, GEA şi Val di Cesola (21). Cheltuielile eligibile şi ajutorul total primit sunt incluse în tabelul 2:
Tabelul 2
Investiţiile în sectorul producţiei
Totalul costurilor eligibile ITL
Contribuţia totală ITL
%
CONAZO
7 652 930 000
2 678 525 500
35,00 %
G E A
2 368 708 000
558 831 181
23,59 %
Val di Cesola
553 923 850
278 830 197
50,34 %
(71)
La data aprobării diferitelor proiecte şi a acordării resurselor corespunzătoare, ajutoarele pentru investiţiile în întreprinderi au fost evaluate pe baza dispoziţiilor din Regulamentul (CE) nr. 2328/91 al Consiliului privind îmbunătăţirea eficienţei structurilor agricole (22). Regulamentul, care introdusese un sistem de finanţare parţial direct în vederea îmbunătăţirii eficienţei întreprinderilor agricole, a fost aplicat exploataţiilor individuale. Acesta instituise un cadru de acţiune comună care autoriza sau obliga statele membre să pună în aplicare un anumit număr de sisteme de ajutor care beneficiau de o finanţare parţială la nivel comunitar. În acelaşi timp, regulamentul instituise un cadru privind acordarea unor anumite tipuri de ajutoare naţionale din partea statelor membre. Articolul 35 din Regulamentul (CEE) nr. 2328/91 definea condiţiile în care statele membre erau autorizate să acorde ajutoare de stat care vizau atingerea aceloraşi obiective din regulament. Mai exact, articolul 35 prevedea că regulamentul „nu prejudicia capacitatea statelor membre de a adopta, în sectorul prevăzut de regulament, cu excepţia sectorului reglementat de articolul 2, articolele 6-9, articolul 11, articolul 12 alineatele (2), (3) şi (4) şi articolul 17, măsuri de ajutor suplimentare, ale căror condiţii sau modalităţi de acordare diferă de cele prevăzute de acestea sau ale căror costuri depăşesc plafoanele prevăzute de acestea, cu condiţia ca aceste măsuri să fie adoptate în conformitate cu articolele 92, 93 şi 94 din tratat”. Articolul 35 alineatul (2) prevedea că, „cu excepţia articolului 92 alineatul (2) din tratat, dispoziţiile articolelor 92, 93 şi 94 din tratat nu se aplică măsurilor de ajutor reglementate de articolul 2, articolele 6-9, articolul 11, articolul 12 alineatele (2), (3) şi (4) şi articolul 17”.
(72)
Tipurile de ajutoare pe care statele membre erau autorizate să le acorde erau, astfel, definite în mod clar de dispoziţiile articolului 35, care limita domeniul de intervenţie al statelor membre în materie de ajutoare acordate exclusiv de stat. În practică, statele membre trebuiau să notifice Comisiei orice decizie de acordare de ajutoare pentru iniţiative vizate în domeniul de aplicare al regulamentului, în cadrul procedurii prevăzute chiar de regulament pentru acordarea cofinanţării comunitare sau în cadrul articolelor 87 şi 88 din tratat privind ajutoarele de stat. Autorităţile italiene nu au notificat Comisiei ajutoarele în cauză în cadrul procedurii prevăzute de Regulamentul (CEE) nr. 2328/91 în scopul de a obţine o cofinanţare comunitară sau de a beneficia de ajutoare în conformitate cu articolul 12 alineatele (2), (3) şi (4) din acelaşi regulament. În consecinţă, aceste ajutoare trebuie evaluate în lumina articolelor 87, 88 şi 89 din tratat, în limitele şi în condiţiile prevăzute de regulament.
(73)
Articolul 12 din Regulamentul (CEE) nr. 2328/91 precizează tipurile de investiţii pe care statele membre erau autorizate să le finanţeze doar din resurse proprii. După cum se prevede la articolul 35, articolele 87, 88 şi 89 din tratat nu se aplică articolului 12 alineatele (2), (3) şi (4). În consecinţă, ajutoarele în cauză pot fi evaluate doar pe baza articolului 12 alineatele (1) şi (5) din Regulamentul (CEE) nr. 2328/91.
(74)
Ajutoarele prevăzute de articolul 12 alineatul (1) reprezintă măsuri de ajutor suplimentare care, definite în condiţii precise, pot fi acordate de statele membre în completare la sistemul de ajutoare cofinanţate de către Comunitate, acordate în conformitate cu Regulamentul (CEE) nr. 2328/91. Aceste ajutoare suplimentare pot fi acordate doar întreprinderilor care îndeplinesc toate condiţiile stabilite de regulament (articolele 5-9) pentru eligibilitatea pentru acordarea ajutoarelor comunitare şi doar în scopul completării ajutoarelor cofinanţate aprobate anterior. Ajutoarele vizate depăşesc cadrul de aplicare a prezentului alineat, întrucât acesta vizează doar ajutoarele destinate completării ajutoarelor cofinanţate aprobate anterior.
(75)
Articolul 12 alineatul (5) preciza tipurile de ajutoare pentru investiţiile care nu fac obiectul restricţiilor şi limitelor prevăzute de alte dispoziţii ale articolului şi care puteau fi, în principiu, autorizate:
-
măsurile de ajutor pentru achiziţionarea de terenuri,
-
creditele gestionare subvenţionate pentru o perioadă de maximum o campanie agricolă,
-
măsurile de ajutor pentru achiziţionarea de masculi pentru reproducţie,
-
garanţiile pentru împrumuturile contractate, inclusiv dobânzile aferente,
-
măsurile de ajutor pentru investiţiile privind protecţia şi îmbunătăţirea mediului, cu condiţia să nu determine o creştere a producţiei,
-
măsurile pentru investiţiile care vizează îmbunătăţirea condiţiilor de igienă din crescătorii, dar şi respectarea normelor comunitare în materie de bunăstarea animalelor sau a normelor naţionale, acolo unde acestea sunt mai stricte decât normele comunitare, pentru ca investiţiile menţionate să nu determine o creştere a producţiei şi cu condiţia ca acestea să fie în conformitate cu dispoziţiile articolelor 87 şi 88 (atunci 92 şi 93) din tratat.
(76)
Prin scrisoarea din 13 octombrie 2000, autorităţile italiene au declarat că s-au acordat ajutoare, în conformitate cu Legea nr. 252/91, pentru investiţiile din producţia primară doar pentru trei proiecte. Investiţiile în cauză aveau ca finalitate restructurarea şi îmbunătăţirea centrelor de reproducţie în scopul reducerii costurilor de producţie, al îmbunătăţirii calităţii, a igienei şi bunăstării animalelor. În general, investiţiile au permis îmbunătăţirea ventilaţiei clădirilor, reducerea densităţii animalelor, îmbunătăţirea iluminatului, distribuţia hidrică etc. Autorităţile italiene au confirmat că ajutorul a fost acordat pentru realizarea investiţiilor care depăşeau cadrul normelor comune în materie de igienă şi de bunăstare a animalelor, stabilite în Directiva 91/629/CEE (23) şi în Directiva 91/630/CEE (24). În scrisoarea din 24 noiembrie 2004, înregistrată la 3 decembrie 2004, autorităţile italiene au furnizat lista investiţiilor pentru a demonstra că acestea vizau îmbunătăţirea igienei şi bunăstării animalelor şi depăşeau cadrul normelor pe atunci în vigoare în domeniu. Fiecare proiect finanţat a făcut obiectul controalelor efectuate de o comisie de inspecţie a ministerului şi a regiunii competente pentru a se verifica dacă au fost îndeplinite obiectivele proiectelor.
(77)
Nu s-a depăşit cuantumul maxim de ajutor prevăzut de regulament (35 % şi 75 % în zonele defavorizate), incluzând toate resursele publice de ajutor transferate investiţiilor în cauză.
(78)
În plus, autorităţile au confirmat că numărul total de animale nu a crescut ca urmare a completării investiţiilor şi că toate investiţiile au fost efectuate în conformitate cu dispoziţiile articolului 6 din Regulamentul (CEE) nr. 2328/91.
(79)
După cum se va preciza în secţiunea VI.1. (a) 3, cheltuielile eligibile nu includ nici aşa-numitele cerinţe de redresare financiară, nici împrumuturile pentru consolidarea datoriilor.
(80)
În baza observaţiilor anterioare, ajutoarele acordate de către autorităţile italiene destinate investiţiilor în producţia primară menţionate mai sus sunt compatibile cu piaţa comună în sensul articolului 87 alineatul (3) litera (c) din Tratatul CE.
VI.1. (a) 3. Ajutoare pentru redresarea financiară a societăţilor şi pentru consolidarea datoriilor
(81)
Astfel cum s-a menţionat în secţiunea anterioară, articolul 5 alineatul (2) din Legea nr. 290/99 stabileşte că subvenţiile pentru credite pentru împrumuturile contractate în temeiul articolului 15 alineatul (16) din Legea nr. 67/88 pentru acţiunile comune de dezvoltare şi consolidare a datoriilor rămân valabile şi în cazul realizării parţiale a proiectului integrat aprobat în baza articolului 1 din Legea nr. 87/90, înlocuit cu articolul 1 din Legea nr. 252/91, sub rezerva ca proiectul integrat al beneficiarului împrumutului să fie dus la îndeplinire. Articolul 5 alineatul (3) stabileşte ca subvenţiile pentru credite pentru împrumuturile contractate în conformitate cu legea menţionată mai sus doar pentru consolidarea datoriilor să rămână valabile şi în cazul nerealizării, parţiale sau totale, a proiectului integrat, sub rezerva ca beneficiarul împrumutului să prezinte un proiect propriu de investiţie care să fie realizat cu o parte din împrumutul acordat.
(82)
Subvenţiile pentru credite vizate de articolul 5 din Legea nr. 290/99, care fac obiectul evaluării iniţiale a Comisiei, sunt prevăzute de Legea nr. 67/88. Articolul 15 alineatul (16) din legea menţionată mai sus, pentru care Comisia decisese să iniţieze procedura, stabileşte că cooperativele agricole şi consorţiile acestora pot contracta împrumuturi în limita maximă totală a 700 miliarde ITL pentru construcţia, restructurarea şi extinderea liniilor tehnologice de sacrificare a animalelor. De asemenea, acesta prevede ca împrumuturile menţionate să poată fi acordate, în limita a 100 miliarde ITL în anul 1988 şi a 50 miliarde ITL în anul 1989, chiar şi operaţiunilor de consolidare a datoriilor existente în favoarea beneficiarilor pentru structurile şi instalaţiile indicate mai sus.
(83)
Atât articolul 5 din Legea nr. 290/99, cât şi articolul 15 alineatul (16) din Legea nr. 67/88 oferă, în consecinţă, posibilitatea utilizării finanţărilor prevăzute chiar şi în scopul consolidării datoriilor.
(84)
Totuşi, în baza informaţiilor transmise de aceleaşi autorităţi italiene în scrisoarea lor de răspuns la iniţierea procedurii de către Comisie (25), în cadrul Legii nr. 252/91, statul a ţinut cont, de asemenea, de ceea ce este definit drept „cerinţe de redresare financiară”. Potrivit aceloraşi autorităţi, executarea proiectului necesita un important angajament financiar atât în ceea ce priveşte realizarea efectivă a „proiectului de dezvoltare”, cât şi redresarea angajamentului financiar care decurge din acesta (26). Cerinţele de „redresare financiară” au fost considerate un element suplimentar în raport cu investiţiile, întrucât acestea erau strâns legate de costul financiar generat de investiţiile menţionate.
(85)
Având în vedere considerentele anterioare, se deduce că o parte din finanţările acordate de către autorităţile italiene societăţilor pentru proiectele respective erau, în realitate, destinate să permită acestor societăţi să facă faţă obligaţiei financiare care derivă din acestea, dar nu sunt strict legate de acestea.
(86)
Comisia şi-a exprimat întotdeauna rezerva cu privire la compatibilitatea dintre piaţa comună şi ajutoarele pentru consolidarea datoriilor prevăzute de Legea nr. 67/88 şi a celor pentru redresarea financiară acordate în temeiul Legii nr. 252/91. În scrisoarea lor de răspuns la iniţierea procedurii din 18 mai 2000, autorităţile italiene au susţinut că ambele ajutoare fuseseră acordate în raport cu investiţiile efectuate în cadrul proiectelor integrate prevăzute. De fapt, autorităţile italiene au declarat că aceeaşi Lege nr. 67/88 corelase recunoaşterea consolidării datoriilor cu realizarea efectivă a proiectelor de investiţii. Din perspectiva acestora, împrumutul pentru consolidare viza pur şi simplu furnizarea de lichidităţi cooperativelor şi, în acest sens, îndeplinea rolul unei subvenţii. Acest împrumut reprezenta o operaţiune financiară permanent asociată unui proiect de investiţii.
(87)
În ciuda acestor afirmaţii, Comisia şi-a exprimat rezerva cu privire la ajutoarele menţionate anterior, declarând că, în ciuda celor susţinute de către autorităţile italiene, a descrierii oferite şi a textelor legilor, ajutoarele păreau să vizeze salvarea beneficiarilor de la dificultăţile financiare, fără nicio legătură cu realizarea efectivă a investiţiilor. Mai mult decât atât, în aceeaşi scrisoare în care îşi exprima propriile rezerve, Comisia invita autorităţile să precizeze dacă ajutoarele în cauză respectau eventualele dispoziţii aplicabile în momentul acordării acestora.
(88)
În răspunsul lor la scrisoarea de mai sus (27), autorităţile italiene au declarat că, în ceea ce priveşte redresarea financiară, iniţiativele financiare prevăzute ţineau cont de necesarul financiar global pentru fiecare proiect integrat. Acest necesar financiar global consta în investiţiile propriu-zise şi echilibrul financiar care nu putea depăşi 50 % din necesarul financiar global. În consecinţă, redresarea financiară garanta plata obligaţiilor financiare conexe investiţiilor efectuate.
(89)
Ca urmare a observaţiilor formulate de Comisie în acest sens, autorităţile italiene, în scrisoarea lor din 29 octombrie 2004, înregistrată la 3 noiembrie 2004, au prevăzut separarea cerinţelor de redresare financiară de cheltuielile eligibile. În consecinţă, cerinţele de redresare financiară a societăţilor, iniţial incluse în cheltuielile conexe investiţiilor, au fost respinse. Acest lucru înseamnă că doar cheltuielile eligibile menţionate pentru alocarea de fonduri sunt cele direct legate de realizarea investiţiilor care au beneficiat de finanţare în condiţiile de mai sus. Într-adevăr, redresarea financiară nu s-a tradus niciodată prin transferul suplimentar de resurse financiare de la stat spre societăţile care au iniţiat proiecte integrate, dar a fost adăugată iniţial la cheltuielile eligibile.
(90)
Potrivit noului calcul (care exclude cerinţele de redresare financiară din cheltuielile eligibile), cuantumul ajutorului pentru cele două cooperative care au beneficiat de acest ajutor (CONAZO şi Consorzio latterie sociali mantovane) încă este limitat la 35 % pentru producţia primară, este mai mic de 55 % pentru sectorul transformării şi comercializării din zonele normale şi este limitat la 75 % în zonele defavorizate, după cum se indică în tabelul următor:
Tabelul 3
Redresare financiară
Costurile eligibile ITL
Contribuţia publică (Legea nr. 252/91)
%
CONAZO
Producţia
7 652 930 000
2 678 525 500
35,00
Transformarea în zonele defavorizate
4 972 623 097
3 729 467 323
75,00
Transformarea
48 753 248 149
20 700 797 658
42,46
Total CONAZO
61 378 801 246
27 108 790 481
44,16
Consorzio Latterie Sociali Mantovane
Transformarea în zonele nefavorizate
6 067 000 000
3 260 533 100
53,74
(91)
În ceea ce priveşte consolidarea datoriilor, autorităţile italiene au precizat că aşa-numitele finanţări pentru consolidarea datoriilor erau destinate să finanţeze aşa-numitele „împrumuturi pentru dezvoltare”, adică împrumuturile legate de realizarea proiectelor integrate pentru care resursele prevăzute de Legea nr. 252/91 s-au dovedit a fi insuficiente, şi „împrumuturile pentru consolidare” pentru finanţarea investiţiilor precedente.
(92)
„Împrumuturile pentru dezvoltare” sunt acordate în cadrul proiectelor integrate finanţate de Legea nr. 252/91 şi în aceleaşi condiţii. Aceste împrumuturi au fost acordate societăţilor CONAZO, GEA şi Val di Cesola. Subvenţia brută echivalentă a acestor împrumuturi a fost inclusă în intensitatea totală a ajutorului, în timp ce subvenţia maximă echivalentă este cea care derivă din cumulul ajutoarelor sub formă de subvenţii în conformitate cu Legea nr. 252/91 şi sub formă de împrumuturi pentru dezvoltare în conformitate cu Legea nr. 67/88. Cuantumul total al ajutorului era în conformitate cu cuantumul autorizat în acel moment de Comisie (astfel cum se indică în tabelul 2 de mai sus).
(93)
În schimb, „împrumuturile de consolidare”, care vizează doar CONAZO, sunt legate de investiţiile efectuate anterior şi sunt destinate reducerii costului împrumuturilor de finanţare contractate pentru investiţiile precedente. Aceste împrumuturi sunt acordate în condiţiile stabilite în scrisoarea Comisiei din 7 martie 1989 (28), şi anume:
-
ajutoarele (de exemplu, asumarea obligaţiei de plată a dobânzilor) trebuie să vizeze reducerea obligaţiilor financiare care decurg din împrumuturi contractate anterior pentru finanţarea investiţiilor;
-
subvenţia echivalentă cumulată a eventualelor ajutoare acordate anterior în momentul contractării împrumuturilor, precum şi a noului ajutor nu poate depăşi procentele admise în general de Comisie pentru investiţiile realizate la nivelul producţiei primare: 35 % sau 75 % în zonele defavorizate în conformitate cu Directiva 75/268/CEE; pentru investiţiile în sectorul transformării sau comercializării: 55 % (75 % în zonele reglementate de Obiectivul 1);
-
noile ajutoare trebuie acordate ca urmare a ajustării ratelor aferente noilor împrumuturi efectuate pentru a lua în considerare modificarea valorii banilor - valoarea ajutoarelor trebuie să fie mai mică sau egală cu modificarea ratelor pentru noile împrumuturi - sau atribuite exploataţiilor agricole care prezintă garanţii de rentabilitate, în special în cazurile în care obligaţiile financiare care decurg din împrumuturile acordate anterior sunt astfel încât subminează viabilitatea exploataţiilor agricole, cu riscul unui eventual faliment.
(94)
În cazul de faţă, prin scrisoarea din 12 iulie 2001 şi prin scrisoarea din 29 octombrie 2004, înregistrată la 3 noiembrie 2004, autorităţile italiene au precizat că împrumuturile pentru consolidarea datoriilor au fost acordate unei singure societăţi, CONAZO, care se confrunta cu dificultăţi financiare. Ajutorul acordat pentru consolidarea datoriilor era destinat a o salva de datoriile pe care le contractase pentru investiţii anterioare, în scopul de a permite cooperativei să întreprindă noi investiţii pentru modernizarea sectorului zootehnic. Împrumuturile pentru consolidare au fost acordate pentru finanţarea proiectelor realizate între 1986 şi 1993 privind realizarea de linii tehnologice de sacrificare, construcţia de clădiri, achiziţionarea de diverse echipamente şi a unui centru pentru reproducţie, reprezentând o valoare totală de12 396 406 733 ITL (aproximativ 6 milioane EUR). Subvenţia brută echivalentă a acestei contribuţii în raport cu cheltuielile eligibile globale este de aproximativ 9 % (1 198 351 597 ITL), nedepăşind, astfel, valoarea cuantumului ajutorului admisă de Comisie, după cum se precizează mai sus.
(95)
Ajutorul a fost acordat pentru a sprijini cooperativa să se confrunte cu dificultăţile care decurg din ratele foarte ridicate ale dobânzilor, de la 17,80 % în anul 1986 la 14,75 % în anul 1993. Chiar dacă poziţia economică a cooperativei în cauză era solidă, ratele ridicate ale dobânzilor impuse de bănci afectau în mod grav situaţia financiară. În plus, cooperativa realizase noi investiţii în cadrul proiectelor integrate finanţate în temeiul Legii nr. 252/91. Pentru a putea participa la aceste proiecte, cooperativa trebuia să respecte condiţia sine qua non conform căreia partea necesarului financiar global care nu este inclusă în ajutorul de stat să fie asigurată de către întreprinderile beneficiare în două moduri:
(a)
printr-o creştere a capitalului vărsat de acţionarii întreprinderii sau printr-un împrumut pe zece ani la ratele de pe piaţă pentru a acoperi o cotă egală cu minimum 20 %;
(b)
printr-o garanţie care să acopere întregul proiect. În plus, garanţia trebuia să fie însoţită de o clauză de răspundere solidară, în temeiul căreia orice participant la proiectul integrat este responsabil în faţa celorlalţi parteneri în cazul în care nu era realizată o parte a proiectului sau totalitatea acestuia.
(96)
Potrivit autorităţilor italiene, cumularea noilor obligaţii financiare cu cele vechi (care decurg din ratele mari ale dobânzilor pentru completarea investiţiilor precedente) ar fi avut consecinţe grave chiar şi pentru societăţile viabile din punct de vedere financiar, precum cea vizată de această măsură. În plus, „împrumuturile pentru consolidare” au fost mereu legate de un plan de dezvoltare a societăţii care atesta situaţia financiară, investiţiile efectuate sau care urmau a fi efectuate, dar şi respectarea condiţiilor indicate la considerentul 94.
(97)
Investiţiile pentru care s-au acordat împrumuturi pentru consolidarea datoriilor sunt diferite şi complet independente de cele finanţate în temeiul Legii nr. 252/91, iar contribuţia publică pentru consolidarea datoriilor (în condiţiile indicate mai sus) nu are incidenţă asupra cuantumului ajutorului investiţiilor finanţate în temeiul Legii nr. 252/91.
(98)
În plus, autorităţile italiene au subliniat măsura în care nu a fost aplicat niciodată articolul 5 alineatul (3) din Legea nr. 290/99 (care stabileşte că subvenţiile pentru credit pentru împrumuturile contractate în temeiul Legii nr. 67/88 doar pentru consolidarea datoriilor rămân valabile şi în cazul nerealizării, parţiale sau totale, a proiectului integrat, numai dacă beneficiarul împrumutului prezintă un proiect propriu de investiţie care urmează a fi realizat cu o parte a împrumutului contractat). Nu s-a acordat niciodată niciun ajutor (sub formă de împrumut pentru consolidarea datoriilor) pentru investiţiile care nu au fost realizate integral.
(99)
Pe baza informaţiilor oferite de autorităţile italiene, Comisia poate, în consecinţă, concluziona că:
-
împrumuturile pentru consolidarea datoriilor acordate în temeiul Legii nr. 67/88 sunt compatibile cu dispoziţiile privind ajutoarele de stat aplicabile în momentul acordării împrumutului;
-
resursele financiare acordate în temeiul Legii nr. 67/88 sub formă de împrumuturi pentru dezvoltare au fost incluse în pachetul financiar global al oricărui proiect şi au fost evaluate în lumina dispoziţiilor privind ajutoarele de stat aplicabile investiţiilor în producţia primară sau în sectorul transformării şi al comercializării [a se vedea capitolele VI.1. (a) 1 şi VI.1. (a) 2];
-
cerinţele de redresare financiară nu au determinat niciodată transferuri de resurse publice, iar valoarea totală a fost dedusă din cheltuielile admisibile.
VI.2. (d) În ceea ce priveşte împrumuturile vizate de articolul 4 din Legea nr. 290/99
(100)
În scrisoarea lor din 27 februarie 2003, autorităţile italiene au indicat în mod clar că măsura prevăzută de articolul 4 din Legea nr. 290/99 nu a fost niciodată aplicată, întrucât nu a fost posibilă identificarea operaţiunilor de credit pe care legea viza să le finanţeze (adică: operaţiunile de credit agricol, împrumuturi de funcţionare şi de îmbunătăţire valabile până la 31 martie 1998). Aceste operaţiuni de creditare erau, de fapt, inexistente şi, în consecinţă, nu a fost acordat niciun ajutor de stat în temeiul articolului 87 alineatul (1) din tratat în cadrul articolului 4 din Legea nr. 290/99 şi al măsurilor conexe.
VI.3. FINAGRA
VI.3.1. Existenţa ajutorului
(101)
După cum se precizează la alineatul anterior, Legea nr. 252/91 prevede, în plus, constituirea unei companii holding de drept privat (società finanziaria di partecipazioni di diritto privato), cu un capital subscris şi vărsat de 70,114 milioane ITL. Principalul acţionar este Ministerul Politicilor Agricole şi Forestiere, care deţine o cotă de 92,79 % din societate. Restul de 7,21 % aparţine celor 13 instituţii diferite de credit.
(102)
Atribuţiile instituţionale ale societăţii sunt următoarele: asistenţa în pregătirea programelor economico-financiare de restructurare şi dezvoltare, acordarea de garanţii pentru operaţiunile de creditare, operaţiunile de aprovizionare cu fonduri prin intermediul pieţei, achiziţionarea şi cesionarea de cote de participaţie la societăţi, cooperative, consorţii, organisme şi asociaţii şi acordarea de finanţări.
(103)
Prin Decretul-lege nr. 1 din 9 ianuarie 1999„Riordino degli ente e delle società di promozione e istituzione della società Sviluppo Italia S.p.A”, FINAGRA a fuzionat cu Sviluppo Italia S.p.A. (29)
(104)
Autorităţile italiene au afirmat în mod repetat că operaţiunile societăţii FINAGRA nu au necesitat niciodată elemente de ajutor de stat şi că FINAGRA a acţionat întotdeauna în condiţiile normale ale economiei de piaţă în sensul comunicării Comisiei privind aplicarea articolelor 92 şi 93 (în prezent, articolele 87-89) din Tratatul CE privind întreprinderile publice (30).
(105)
În scopul demonstrării faptului că FINAGRA a acţionat întotdeauna în condiţii normale de piaţă, la cererea Comisiei, autorităţile italiene au prezentat detalii ale tuturor celor douăsprezece operaţiuni (din întreprinderi în sensul articolului 5) aprobate de societate la 31 decembrie 1998 (31).
(106)
O analiză a activităţilor desfăşurate de FINAGRA indică faptul că această societate a acţionat pe trei niveluri:
-
achiziţia de participaţii,
-
acordarea de împrumuturi,
-
acordarea de garanţii.
(107)
În scrisoarea lor din 13 octombrie 2000, autorităţile italiene au subliniat că, deşi statutul societăţii prevede operaţiuni de salvgardare şi de restructurare, FINAGRA nu a întreprins niciodată operaţiuni de acest tip.
VI.3.1. (a) Achiziţia de participaţii
(108)
Poziţia Comisiei privind achiziţia de participaţii publice în societăţile private este indicată în comunicarea Comisiei privind aplicarea articolelor 92 şi 93 din Tratatul CE privind participaţiile publice. Potrivit comunicării de mai sus, prin „participaţie publică” se înţelege o participaţie directă a administraţiei centrale, regionale sau locale sau o participaţie directă a instituţiilor financiare sau a altor organisme naţionale, regionale sau industriale care sunt finanţate din resurse de stat în temeiul articolului 87 alineatul (1) din Tratatul CE sau asupra cărora administraţia centrală, regională sau locală exercită o influenţă dominantă.
(109)
Prin Ministerul Politicilor Agricole, Italia deţine o cotă de aproximativ 92 % din FINAGRA; în consecinţă, această participaţie se poate defini ca fiind „publică” în sensul comunicării de mai sus.
(110)
Tratatul stabileşte principiul de imparţialitate în ceea ce priveşte sistemul proprietăţii private (ex articolo 222) şi principiul de egalitate între întreprinderile publice şi private. Acest lucru înseamnă că acţiunea Comisiei nu poate nici să penalizeze, nici să favorizeze autorităţile publice care procedează la transferuri de capital către societăţi. Comisiei îi revine responsabilitatea de a se pronunţa asupra alegerii pe care o vor face societăţile în ceea ce priveşte metodele de finanţare - împrumut sau capital propriu - independent de faptul că fondurile ar fi de origine publică sau privată. În acest sens, Comisia trebuie să verifice dacă participaţiile achiziţionate de FINAGRA în diferitele societăţi care operează în sectorul agricol ar constitui, în realitate, ajutoare de stat în sensul articolului 87 alineatul (1) din Tratatul CE şi trebuie, prin urmare, să fie evaluate pe baza articolelor 87, 88 şi 89 din Tratatul CE sau dacă, aşa cum susţin autorităţile italiene, aceste intervenţii nu constituiau ajutoare de stat, în sensul comunicării menţionate mai sus.
(111)
Comunicarea distinge patru situaţii în care autorităţile publice pot avea ocazia să achiziţioneze o participaţie la capitalul societăţilor:
(a)
constituirea unei societăţi;
(b)
transferul parţial sau total de proprietate din sectorul privat în cel public;
(c)
într-o întreprindere publică deja existentă, aportul de capital nou sau conversia de fonduri de dotare în capital;
(d)
într-o întreprindere privată deja existentă, participaţia la o mărire de capital.
(112)
Achiziţionarea directă, parţială sau totală, a unei participaţii la capitalul unei societăţi existente, fără niciun aport de capital nou, nu constituie ajutor de stat pentru societatea în cauză.
(113)
Pe baza informaţiilor transmise de către autorităţile italiene, intervenţiile FINAGRA în societăţi existente din sectorul privat au luat forma unei măriri a capitalului de acţiuni al societăţii respective şi de aceea nu se poate exclude imediat că acestea ar constitui un ajutor de stat în sensul articolului 87 alineatul (1) din Tratatul CE.
(114)
Aportul de capital nou într-o societate privată nu poate fi, totuşi, considerat în mod evident cu titlu de ajutor de stat atunci când capitalul este pus la dispoziţie de către stat în împrejurări care ar fi fost acceptabile pentru un investitor privat care operează în condiţii normale de piaţă. În schimb, putem vorbi de ajutor de stat atunci când principiul „investitorului privat” nu este respectat, iar aportul de capital nou se produce în împrejurări care nu ar fi acceptabile pentru un investitor privat care operează în condiţii normale de piaţă (32). Punctul 3.2 din comunicare enumeră şase cazuri corespunzătoare acestei situaţii.
(115)
În scrisoarea lor din 13 octombrie 2000, autorităţile italiene declară că participaţiile au fost întotdeauna efectuate cu titlu temporar pentru o perioadă de maximum cinci ani. Astfel, pe baza unei analize preliminare, participaţiile ar fi reglementate de domeniul de aplicare al punctului 3.3 litera (iii) din comunicare, care prevede că există ajutor de stat atunci când participaţia este pe termen scurt, durata şi preţul de vânzare sunt stabilite anticipat, astfel încât investitorul să obţină un rezultat în mod sensibil inferior celui la care s-ar fi putut aştepta în cazul unei investiţii efectuate pe piaţa de capital pentru aceeaşi perioadă. Totuşi, informaţiile transmise de autorităţile italiene au demonstrat că similarităţile cu ipoteza prevăzută la punctul 3.3 litera (iii) privind existenţa unui ajutor de stat se limitează la acest aspect. De fapt, o achiziţie temporară nu fusese prevăzută niciodată în niciun document juridic şi a fost decisă de către Consiliul de administraţie, în care erau reprezentaţi şi ceilalţi 13 membri. După cum se va preciza mai jos (a se vedea considerentul 120), FINAGRA a achiziţionat participaţii în cooperative în calitatea sa de „membru finanţator” (soccio sovventore), obţinând beneficii mai mari în raport cu un investitor obişnuit. Obligaţia care se impunea fiecărui membru finanţator viza păstrarea acţiunilor pentru o perioadă minimă de timp, însă fără nicio obligaţie de a le vinde la data scadentă a acestei perioade. După cum se precizează mai jos, FINAGRA era unul dintre numeroşii membri finanţatori (printre care figurau instituţii de credit) şi respecta exact aceleaşi reguli/obligaţii valabile pentru oricare alt investitor privat. În cazul altor societăţi, perioada medie de participare a FINAGRA oscila între 3 şi 3,5 ani, iar vânzarea s-a făcut la valoarea pieţei. Autorităţile italiene au afirmat cu diverse ocazii că preţul de vânzare al acţiunilor nu a fost niciodată stabilit în mod anticipat, ci a fost fixat la valoarea de pe piaţă. Acestea au negat existenţa oricărui element (document juridic, acord scris sau verbal sau înţelegere implicită de orice tip) care ar putea indica stabilirea anticipată a preţului de vânzare al participaţiei, care, în schimb, a fost stabilit pe baza valorii de pe piaţă în momentul vânzării (a se vedea scrisoarea din 27 februarie 2003).
(116)
Într-adevăr, potrivit autorităţilor italiene, acest lucru este demonstrat de faptul că în toate cazurile, cu excepţia unuia, FINAGRA a obţinut un câştig pozitiv prin vânzarea acţiunilor. Unica excepţie este constituită de achiziţionarea de acţiuni ale unei cooperative (ARA) care a solicitat administraţie judiciară, cu o pierdere de 500 000 000 ITL (aproximativ 250 000 EUR). Pierderea suferită într-o operaţiune de achiziţionare de acţiuni nu putea fi considerată per se o indicaţie a faptului că FINAGRA nu a acţionat ca orice alt investitor privat, atunci când decizia de a achiziţiona acţiuni în societate era corectă şi fondată pe perspective solide economice şi financiare şi fuseseră implicate toate mijloacele pentru recuperarea capitalului investit. În cazul de faţă, în momentul în care este decisă achiziţia, cooperativa începea un proces de restructurare şi de modernizare în scopul creşterii producţiei şi al raţionalizării proceselor industriale. Cooperativa prezenta un potenţial ridicat de dezvoltare, întrucât era bine înrădăcinată în realitatea din contextul geografic în care îşi desfăşura activitatea. Aceasta înregistrase o creştere constantă a veniturilor din anul 1990 până în anul 1994 şi indica o îmbunătăţire a prestaţiilor sale economice. Totuşi, cooperativa s-a aflat în dificultate atunci când a trebuit să facă faţă costurilor ridicate de modernizare şi scăderii preţului cărnii. De aceea, în 1996, aceasta a intrat în administrare judiciară. Cooperativa, care participa şi la un proiect integrat finanţat în temeiul Legii nr. 252/92, a finalizat partea proiectului aflată în responsabilitatea acesteia. După finalizarea procedurii de administrare judiciară, statul a recuperat totalitatea cheltuielilor alocate pentru investiţiile finanţate. Totuşi, participaţia deţinută de FINAGRA s-a pierdut ca urmare a administrării judiciare a societăţii, chiar dacă au fost activate toate procedurile de recuperare. În scrisoarea lor din 24 noiembrie 2004, autorităţile italiene au precizat că fusese solicitată o garanţie pentru un total de 125 000 000 ITL şi, în consecinţă, soldul de 375 000 000 ITL constituia un credit deţinut de FINAGRA. În prezent, procedura de recuperare este încă în curs de desfăşurare, iar FINAGRA va putea recupera (ca urmare a procedurilor normale de recuperare) cel puţin 40 % din creditul în cauză.
(117)
Potrivit celor de mai sus, participaţia temporară a societăţii FINAGRA nu poate fi considerată în sine cu titlu de ajutor de stat în sensul articolului 87 alineatul (1).
(118)
Este necesar să se ţină cont şi de alte elemente ale participaţiei. În special, în scrisoarea din 12 iulie 2001, autorităţile italiene au prezentat un studiu aprofundat pentru a demonstra că intervenţiile lor sub formă de achiziţionare de participaţii au fost efectuate potrivit principiilor de piaţă, după o atentă evaluare a situaţiei financiare a societăţii şi în special a structurii şi a volumului datoriei sale. Nu a fost efectuată nicio investiţie atunci când situaţia financiară a societăţii nu permitea să se prevadă o restituire normală a capitalului investit într-o perioadă de timp rezonabilă. După cum au declarat în mod explicit autorităţile italiene, în toate cazurile respective, intervenţiile FINAGRA s-au bazat pe o analiză aprofundată a situaţiei financiare a societăţii (evaluarea situaţiei financiare în momentul operaţiunii) care viza verificarea posibilităţii de a obţine restituiri normale ale investiţiilor efectuate. Poziţia financiară a societăţii a fost întotdeauna solidă. Criteriile utilizate pentru evaluarea eficienţei economice a unei societăţi înainte de a decide achiziţia de acţiuni erau următoarele:
-
poziţia societăţii pe piaţă (contextul geografic, nivelul de diversificare, procentul de vânzări pe piaţa mondială şi locală);
-
capacitatea societăţii de a genera profit/câştiguri şi o analiză critică a motivelor care determină aceste profituri;
-
marja operativă brută, profitul marginal şi activul net;
-
eficienţa gestionării financiare în utilizarea resurselor totale.
Aceste criterii au fost detaliate şi codificate în cadrul regulamentul intern al FINAGRA.
Autorităţile italiene au oferit detaliile achiziţiilor de acţiuni în cinci societăţi/cooperative, precizând situaţia societăţilor în cauză în raport cu fiecare dintre parametrii menţionaţi mai sus (a se vedea scrisorile din 5 februarie 2001 şi 26 noiembrie 2004).
(119)
Participaţia FINAGRA într-o societate nu a reprezentat, în general, mai mult de 30 % din capitalul net al societăţii care a făcut obiectul achiziţiei şi nu a depăşit niciodată 10 % din capitalul FINAGRA în momentul în care a fost luată decizia de a se trece la achiziţia participaţiei, astfel cum se indică în tabelul următor:
Tabelul 4
Cotele deţinute de FINAGRA din capitalul net total al societăţilor (33)
Societatea
MCLC
Capitalul net
FINAGRA
%
1994
28 412 481 648
1 240 200 000
4,36
1995
28 458 138 741
2 479 800 000
8,71
1996
30 546 834 954
2 479 800 000
8,12
1997
32 191 589 226
2 479 800 000
7,70
1998
33 957 143 898
2 479 800 000
7,30
1999
32 090 948 834
1 239 600 000
3,86
2000
34 682 267 274
1 239 600 000
3,57
Unicarni
Capitalul net
FINAGRA
%
1994
12 669 243 845
2 000 000 000
15,79
1995
13 416 526 526
2 000 000 000
14,91
1996
14 558 518 843
2 060 000 000
14,15
1997
51 844 215 895
1 060 000 000
2,04
1998
51 918 316 470
1 075 000 000
2,07
1999
57 568 500 113
765 899 344
1,33
2000
60 804 913 354
795 580 426
1,31
2001
63 879 483 570
778 153 996
1,22
2002
64 931 137 640
799 164 462
1,23
Ultrocchi
Capitalul net
FINAGRA
%
1995
46 033 965 272
1 805 200 000
3,92
1996
46 202 537 881
1 805 200 000
3,91
1997
46 376 056 268
1 805 200 000
3,89
Guardamiglio
Capitalul net
FINAGRA
%
1995
9 807 056 542
0
0,00
1996
17 688 327 264
3 000 000 000
16,96
1997
17 457 904 625
3 000 000 000
17,18
1998
17 703 648 203
3 000 000 000
16,95
(120)
Societăţile au prezentat întotdeauna perspective de investiţii normale şi o marjă suficientă de autofinanţare. În operaţiunile desfăşurate, FINAGRA a definit criteriile pentru întreruperea investiţiilor efectuate şi a obţinut garanţii de la parteneri în conformitate cu principiile stabilite în comunicarea menţionată mai sus. După cum prevede statutul FINAGRA, Consiliul de administraţie era constituit din cinci membri, care reprezentau şi asociaţii în minoritate (bănci, instituţii de credit şi întreprinderi private). Toate hotărârile consiliului au fost luate în majoritate şi independent de guvern. Aceste decizii nu erau supuse ratificării sau controlului din partea administraţiei publice. Toate intervenţiile erau evaluate în deplină autonomie de către Consiliul de administraţie, care îşi exercita propria activitate în conformitate cu normele aplicabile oricărei bănci comerciale (Decretul-lege nr. 385/93). Consiliul a desfăşurat activităţi financiare şi de creditare ale societăţii FINAGRA în deplină autonomie faţă de stat, bazându-şi propriile decizii pe trei elemente: riscul, randamentul preconizat şi eficienţa economică a întreprinderii. Aceste proceduri sunt definite în regulamentul intern al FINAGRA.
(121)
În afară de aceasta, atunci când participaţia viza cooperativele, FINAGRA participa în calitate de membru finanţator. Acest lucru înseamnă că, în conformitate cu legislaţia italiană, aceasta ocupa o poziţie specială în raport cu asociaţii obişnuiţi ai cooperativelor, şi anume:
-
obţinea un profit mai mare decât asociaţii obişnuiţi (în medie, cu 2 % mai mult);
-
putea numi un membru al Consiliului de administraţie şi un membru al Comisiei de cenzori;
-
prin achiziţionarea unei participaţii într-o cooperativă în calitate de membru finanţator, FINAGRA obţinea garanţii pentru 50 % din capitalul investit sub formă de gaj. Această garanţie nu era solicitată de ceilalţi asociaţi şi constituia o garanţie extraordinară subordonată participaţiei FINAGRA.
(122)
În acest fel, achiziţionând participaţii în cooperative în calitate de membru finanţator, FINAGRA acţiona ca orice alt asociat privat, în majoritate bănci şi instituţii de credit, în aceleaşi condiţii. Autorităţile italiene au oferit dovezi în acest sens, transmiţând lista tuturor instituţiilor de credit şi a particularilor/societăţilor participante în calitate de membri finanţatori în cooperativele în care FINAGRA deţinea acţiuni (34) (a se vedea tabelul 5 de la considerentul 136). Mai mult, aceste autorităţi au prezentat şi documentaţia privind intervenţia unei bănci în una din aceste cooperative, MCLC, pentru a demonstra că FINAGRA a acţionat în aceleaşi condiţii ca oricare alt membru finanţator privat, cu singura diferenţă că FINAGRA solicita garanţii mai mari înainte de a decide dacă finanţează o cooperativă în calitate de membru finanţator. În plus, autorităţile italiene au comunicat deciziile pentru emiterea de acţiuni destinate membrilor finanţatori ai Unicarni şi cererile (şi acordul) mai multor instituţii private de credit care doreau să devină membri finanţatori.
(123)
Garanţia suplimentară solicitată de FINAGRA consta într-un gaj în favoarea FINAGRA pentru 50 % din acţiuni. De exemplu, în cazul MCLC, gajul sub forma unor titluri de stat se ridica la 1 240 000 000 ITL (dintr-un total de acţiuni deţinute de FINAGRA în valoare de 2 479 800 000 ITL), iar în cazul Unicarni, acesta se ridica la 674 000 000 ITL (dintr-un total de acţiuni deţinute de FINAGRA în valoare de 2 825 900 000 ITL). Autorităţile italiene au subliniat că această garanţie suplimentară (care este o garanţie substanţială în raport cu acţiunile societăţilor deţinute de FINAGRA) nu era solicitată de ceilalţi membri finanţatori privaţi şi constituie, din perspectiva lor, o dovadă ulterioară că FINAGRA aplica criterii (şi chiar mai severe) similare celor aplicate de investitorii privaţi.
(124)
Ca element suplimentar, autorităţile italiene au observat, de asemenea, că bilanţul final al societăţii FINAGRA a înregistrat întotdeauna o rentabilitate pozitivă a capitalului.
(125)
Având în vedere elementele precizate anterior, Comisia poate concluziona că, prin achiziţionarea de participaţii, FINAGRA a acţionat ca orice alt operator privat, în condiţiile pieţei. În cazul achiziţiei respective nu erau totuşi implicate elemente de ajutor de stat, în sensul articolului 87 alineatul (1) din tratat.
VI.3. 1. (b) Acordarea împrumuturilor
(126)
După cum se indică la considerentul 106 de mai sus, activităţile FINAGRA includeau şi acordarea de împrumuturi întreprinderilor care operau în sectorul agriculturii. În baza informaţiilor transmise de către autorităţile italiene, FINAGRA a acordat împrumuturi în valoare totală de 17 800 milioane ITL.
(127)
În scrisoarea din 13 octombrie 2000, autorităţile italiene au declarat că împrumuturile au fost acordate întotdeauna în condiţiile pieţei, aplicându-se o rată a dobânzii care reflecta riscul asociat împrumutului acordat şi care nu era niciodată mai mică decât cea în vigoare în momentul acordării împrumuturilor.
(128)
Împrumuturile erau acordate la o rată a dobânzii echivalentă cu cea aplicată titlurilor de stat (Rendistato) pentru operaţiunile cu o durată mai mare de 18 luni, minus 5 puncte. Rata minimă a dobânzii este fixată, totuşi, la 3 %. În general, rata dobânzii pentru titlurile de stat este considerată ca un punct de referinţă pentru stabilirea rentabilităţii economice a investiţiilor financiare. O investiţie este considerată rentabilă dacă se estimează că randamentul său previzibil este cel puţin egal cu cel care poate fi obţinut prin investirea aceleiaşi sume în titluri de stat. Totuşi, reducerea cu 5 puncte în raport cu rata Rendistato constituie un semnal că FINAGRA poate să fi acceptat rate mai mici decât cele de pe piaţă în acordarea împrumuturilor.
(129)
În acest sens, autorităţile italiene au observat că întreprinderile cărora le erau acordate împrumuturile erau selectate cu extremă atenţie în scopul minimalizării riscului de insolvabilitate. Într-adevăr, pentru acordarea împrumuturilor, FINAGRA a acţionat asemenea oricărei instituţii financiare care operează în condiţiile pieţei, examinând posibilitatea de a acorda împrumuturi beneficiarilor menţionaţi mai sus. Împrumuturile erau acordate pe baza investiţiilor prezentate de către solicitanţi, iar contractele prevedeau întotdeauna condiţii de acordare şi rambursare a împrumuturilor compatibile cu obligaţiile societăţilor care solicitau împrumutul. Contractele prevedeau întotdeauna o rambursare a împrumuturilor în termen de 48 de luni sau rambursare imediată în caz de nerespectare a contractului sau de întârzieri ale rambursării. Împrumuturile erau acordate întotdeauna pentru a susţine proiecte viabile din punct de vedere economic şi pentru a favoriza asocierea între diverse părţi implicate în gestionarea de proiecte bazate pe programe industriale concrete cu perspective realiste de dezvoltare. Capacitatea de rambursare a fost evaluată de FINAGRA pe baza documentelor puse la dispoziţie (situaţii financiare, proiecte de investiţie, planuri trianuale) şi pe baza analizelor ulterioare aprofundate coerente cu cercetările efectuate în acelaşi scop de către instituţii de credit. Mai mult decât atât, toate societăţile interesate au restituit în mod regulat sumele datorate, pe baza termenelor scadente stabilite, ceea ce demonstrează, potrivit autorităţilor italiene, că selectarea societăţilor era fondată pe criterii strict economice, care vizau minimalizarea riscului de insolvabilitate.
(130)
Rata dobânzii minime percepute de FINAGRA era de 3 % până în luna mai 1999 şi de 2 % după această perioadă (până în iunie 2000, când FINAGRA a fuzionat cu Sviluppo Italia). În mod evident, este vorba de rate mai mici decât ratele de referinţă ale Comisiei aplicabile în perioada în cauză.
(131)
Totuşi, se poate face o distincţie între cooperativele şi întreprinderile private care au beneficiat de împrumuturi. Doar două cooperative au primit împrumuturi de la FINAGRA (MCLC şi Unicarni) în valoare totală de 8,3 miliarde ITL.
(132)
În cazul cooperativelor, împrumuturile au fost acordate de FINAGRA în condiţiile stabilite pentru membrii finanţatori, un tip special de membri de cooperativă prevăzut în mod explicit de Legea nr. 59/92 (a se vedea descrierea anterioară, considerentul 120). Decizia de a acorda împrumuturi a fost luată de FINAGRA pe baza rentabilităţii împrumuturilor, în funcţie de ratele corespunzătoare stabilite în statutele cooperativelor. Aceste decizii au fost acceptate de Consiliul de administraţie al FINAGRA, în care sunt reprezentaţi toţi membrii finanţatori şi ceilalţi asociaţi (printre care, astfel cum s-a explicat mai înainte, diverse bănci, instituţii de credit şi investitori privaţi).
(133)
Ratele dobânzilor percepute făceau parte din randamentul aşteptat pentru investiţiile de capital, pentru care FINAGRA, în calitate de membru finanţator, obţinea un randament mai mare în raport cu asociaţii obişnuiţi, asociat astfel strategiei de investiţie globală a FINAGRA. Într-adevăr, FINAGRA putea nu doar controla în mod direct gestionarea societăţilor care beneficiau de împrumuturi (35) şi obţine profituri mai mari, dar putea şi să reducă costurile de gestionare, având ca asociaţi bănci şi instituţii de credit renumite. Autorităţile italiene au declarat că ceilalţi membri finanţatori privaţi, acordând împrumuturi cooperativelor la care erau asociaţi, aplicau aceleaşi rate ale dobânzilor, în măsura în care era vorba de ratele stabilite în regulamentul privind strângerea de împrumuturi de la asociaţi, aprobate de cooperative.
(134)
În concluzie, potrivit autorităţilor italiene, ratele dobânzilor percepute pentru împrumuturi, aplicate de FINAGRA, ar trebui evaluate în lumina altor condiţii legate de acordarea de împrumuturi, şi anume:
-
raportul dintre statutul de membru finanţator de cooperative şi cel de creditor;
-
faptul că ratele aplicate împrumuturilor au fost aceleaşi pentru toţi membrii finanţatori;
-
participarea directă a FINAGRA la gestionarea cooperativelor beneficiare ale împrumuturilor prin participarea sa în Consiliile lor de administraţie;
-
randamentul capitalului cu 2 % mai mare decât cel al oricărui alt asociat „obişnuit” al cooperativelor;
-
faptul că FINAGRA acorda împrumuturi doar cooperativelor care ofereau suficiente garanţii de rambursare, aplicând reguli mai stricte pentru acordarea împrumuturilor;
-
costurile scăzute de gestionare ale FINAGRA, datorate participaţiei deţinute de bănci, care îi permiteau să obţină rate mai scăzute;
-
regulamentul intern pentru strângerea de capital, care prevedea o rată minimă de 3 % până în luna mai 1999, chiar şi când aplicarea ratei Rendistato minus 5 puncte ar fi dus la valori apropiate de zero şi chiar negative în unele cazuri.
(135)
Pentru a demonstra că FINAGRA era unul dintre numeroşii membri finanţatori ai acestor întreprinderi, autorităţile italiene au transmis textul cererii (şi răspunsul pozitiv) prezentate de multe instituţii de credit pentru a deveni membri finanţatori ai MCLC şi Unicarni, în aceleaşi condiţii precum FINAGRA.
(136)
Numărul membrilor finanţatori ai MCLC şi Unicarni figurează în următorul tabel:
Tabelul 5
Membri finanţatori ai MCLC şi Unicarni
Membri finanţatori ai MCLC şi Unicarni
1994
23
1995
35
1996
39
1997
52
1998
55
1999
58
2000
61
2001
79
2002
93
2003
103
În anul 2004, Unicarni avea 10 membri finanţatori a căror contribuţie financiară se ridica la 5 918 000 EUR, iar MCLC avea 64 de membri finanţatori a căror contribuţie financiară se ridica la 1 559 286 EUR.
(137)
Pentru acordarea de împrumuturi, toţi membrii finanţatori trebuiau să respecte regulile privind strângerea de împrumuturi aprobate de administratorii cooperativelor. Aceste reguli prevedeau o rată a dobânzii echivalentă cu cea pentru titlurile de stat (Rendistato) pentru operaţiuni cu o durată mai mare de 18 luni, minus 5 puncte. Rata dobânzii minime cerute era fixată la 3 % până în luna mai 1999. În concluzie, FINAGRA acţiona asemenea oricărui alt membru finanţator (privat) pentru acordarea de împrumuturi cooperativelor.
(138)
Membrii finanţatori furnizau o parte importantă din fondurile obţinute de cele două cooperative. După cum se indică în tabelul următor, în perioada cuprinsă între 1996 şi 2003, MCLC şi Unicarni au primit împrumuturi de la FINAGRA şi de la alţi investitori privaţi, în calitate de membri finanţatori.
Tabelul 6
Împrumuturile acordate întreprinderilor MCLC şi Unicarni de către toţi membrii finanţatori în perioada 1996-2003
Anul
Totalul împrumuturilor primite de la membrii finanţatori (ITL)
Numărul membrilor finanţatori
Valoarea împrumuturilor acordate de FINAGRA (ITL)
1996
6 390 361 001
39
3 500 000 000 (36)
1997
6 727 572 001
48
1998
10 366 345 007
51
33 000 000 000 (37)
1999
10 274 854 007
53
2000
8 342 949 006
53
2001
8 520 314 006
54
2002
6 603 670 715
91
2003
7 491 842 237
98
(139)
Faptul că aceste împrumuturi erau acordate în aceleaşi condiţii precum condiţiile celorlalţi investitori privaţi, care investeau considerabil în aceleaşi cooperative în care FINAGRA a intrat în calitate de membru finanţator, demonstrează respectarea principiului egalităţii de tratament.
(140)
Pe baza observaţiilor precedente, Comisia poate concluziona că, pentru acordarea de împrumuturi cooperativelor, FINAGRA a acţionat, în aceleaşi condiţii, asemenea oricărui alt investitor privat care operează pe piaţă. Preferinţa manifestată de FINAGRA faţă de anumiţi beneficiari de împrumuturi din sectorul agricol se explică prin intenţia FINAGRA şi obligaţia legală de a interveni în întreprinderile agricole. În acest sens, împrumuturile acordate de FINAGRA cooperativelor nu constituie un ajutor de stat în sensul articolului 87 alineatul (1) din tratat.
(141)
În cazul altor întreprinderi private, nu se poate exclude faptul că diferenţa dintre cuantumul ajutorului la care au fost acordate împrumuturile şi ratele de referinţă ale Comisiei poate fi considerată un ajutor de stat în sensul articolului 87 alineatul (1) din tratat, chiar dacă au fost respectate toate condiţiile menţionate anterior la considerentele 125-129. Într-adevăr, diferenţa dintre rentabilitatea împrumuturilor acordate întreprinderilor private şi cea a împrumuturilor acordate cooperativelor în care FINAGRA era membru finanţator este incontestabilă şi a fost sintetizată la considerentele 131-133 de mai sus. În cazul cooperativelor, FINAGRA, chiar şi atunci când percepea rate mai mici decât ratele de referinţă ale Comisiei, acţiona ca oricare alt investitor privat în aceeaşi situaţie, aşteptând o rentabilitate mai mare a operaţiunilor de capital cărora împrumuturile acordate erau asociate. Situaţia caracterizată prin această rentabilitate suplimentară şi prin politica de piaţă a FINAGRA, politică care poate fi comparabilă cu cea a oricărui alt operator privat în aceeaşi situaţie, nu se aplică în mod clar în cazul împrumuturilor acordate altor întreprinderi private.
(142)
Autorităţile italiene au declarat că FINAGRA a acordat împrumuturi doar pentru două întreprinderi private (Guardamiglio şi Ultrocchi) şi că diferenţa dintre ratele aplicate pentru aceste împrumuturi şi rata de referinţă a Comisiei aplicabilă în acel moment varia de la -3,18 la -5,20 puncte procentuale. Potrivit autorităţilor italiene, această diferenţă poate fi considerată un ajutor pentru realizarea investiţiilor privind proiectele integrate prevăzute de Legea nr. 252/91, dar în mod clar diferite de cele finanţate de legea menţionată mai sus. În consecinţă, investiţiile, deşi respectau toate criteriile pentru acordarea finanţării în cadrul Legii nr. 252/91, nu au beneficiat de nicio finanţare în temeiul legii menţionate mai sus şi nici de alte fonduri publice. Aceste proiecte, deşi proveneau din proiectele integrate, erau independente de acestea din punct de vedere funcţional. În concluzie, împrumuturile erau parte a unei strategii directe care viza finalizarea proiectelor integrate, dar prin utilizarea unor diverse instrumente de finanţare (chiar şi fără a fi cumulate, precum în cazul de faţă). Cuantumul ajutorului exprimat în echivalentul subvenţiei brute a celor două împrumuturi acordate pentru realizarea investiţiilor în sectorul transformării şi al comercializării este de 0,96 % şi de 4,51 %, astfel cum se indică în tabelul următor:
Tabelul 7
Împrumuturile acordate de FINAGRA întreprinderilor private
Beneficiarul
Costurile admisibile (nereglementate de Legea nr. 252/91) (ITL)
Diferenţa de dobânzi (ITL)
% de ajutor
1
2
3
4 = 3/2
Guardamiglio
9 162 000 000
413 508 030
4,51 %
Ultrocchi
42 940 033 423
415 954 000
0,96 %
(143)
Având în vedere că toate investiţiile subvenţionate respectă normele aplicabile investiţiilor din sectorul transformării şi comercializării indicate în capitolul VI.1. (a) şi că cuantumul ajutorului (calculat ca echivalent al subvenţiei brute a diferenţei dintre rata aplicată pentru aceste împrumuturi şi rata de referinţă a Comisiei în vigoare în acel moment) respectă cuantumul maxim de ajutor aplicabil pentru acest tip de investiţii, Comisia poate concluziona că ajutoarele acordate de FINAGRA întreprinderilor private constituie un ajutor de stat în sensul articolului 87 alineatul (1) din tratat. Aceste ajutoare sunt compatibile cu piaţa comună în conformitate cu articolul 87 alineatul (3) litera (c) din Tratatul CE.
VI.3.1. (c) Acordarea de garanţii
(144)
În scrisoarea din 29 octombrie 2004, înregistrată la 3 noiembrie 2004, şi în scrisoarea din 23 noiembrie 2004, autorităţile italiene au precizat că FINAGRA a oferit o singură garanţie privind împrumuturile bancare, în favoarea Guardamiglio.
(145)
Garanţia bancară în favoarea Guardamiglio (fideiusiune), în valoare de 2 miliarde ITL, a fost acordată pentru un împrumut de 17 miliarde ITL, pe care Guardamiglio l-a rambursat integral fără executarea garanţiei.
(146)
În momentul constituirii garanţiei, acordarea de garanţii de stat a fost examinată în conformitate cu principiile stabilite în scrisoarea Comisiei SG(89) D/4328 din 5 aprilie 1989, în scrisoarea Comisiei către statele membre SG(89) D/12772 din 12 octombrie 1989 şi în comunicarea Comisiei către statele membre privind aplicarea articolelor 92 şi 93 din Tratatul CE şi a articolului 5 din Directiva 80/723/CEE a Comisiei privind întreprinderile publice din industria prelucrătoare (38). Pe baza acestor documente, Comisia accepta garanţiile doar dacă executarea acestora era asociată, prin contract, unor condiţii specifice care puteau interveni până la declaraţia obligatorie de insolvabilitate a întreprinderii beneficiare sau a oricărei alte proceduri similare. Evaluarea elementului de ajutor al garanţiilor implica o analiză a situaţiei financiare a beneficiarului împrumutului. Elementul de ajutor al acestor garanţii corespundea diferenţei dintre rata pe care beneficiarul împrumutului o plăteşte pe piaţa liberă şi cea obţinută efectiv prin intermediul garanţiei, în urma unei eventuale prime plătite pentru aceasta din urmă.
(147)
În cazul de faţă, potrivit autorităţilor italiene, garanţia nu constituie un ajutor de stat în sensul articolului 87 alineatul (1) din tratat din următoarele motive:
-
beneficiarul nu se găseşte în dificultate financiară;
-
debitorul a obţinut un împrumut de 17 miliarde ITL pe piaţa financiară, ceea ce demonstrează că societatea este considerată de încredere, iar investiţia, rentabilă;
-
garanţia vizează o operaţiune financiară specifică, pentru o sumă totală fixă şi pentru o perioadă limitată de timp. Garanţia acoperă doar aproximativ 11 % din valoarea totală a împrumutului;
-
debitorul nu a primit împrumutul în condiţii mai favorabile decât rata normală a pieţei, ca o consecinţă a intervenţiei garanţiei FINAGRA;
-
executarea garanţiei este asociată unor condiţii specifice pentru recuperarea creditului, fie printr-o soluţionare extrajudiciară sau, în conformitate cu dispoziţiile Codului civil italian, prin executarea silită a creditului pentru activităţile debitorului garantat;
-
prima solicitată de FINAGRA este o rată anuală de 0,40 % şi reprezintă, potrivit autorităţilor italiene, preţul de piaţă în vigoare pentru garanţiile suplimentare (39) în acel moment, având în vedere situaţia financiară solidă a beneficiarului, perspectivele sale economice şi investiţiile care urmau a fi realizate. Preţul de piaţă al unei garanţii primare în acel moment era, potrivit autorităţilor italiene, de 0,70 %. În cazul unei garanţii suplimentare, rata de piaţă se situa între 0,40 % şi 0,70 %, în funcţie de situaţia financiară a beneficiarului. În cazul unui împrumut acordat unei societăţi evaluate pozitiv de un grup de bănci şi cu bune perspective economice, implicată într-un profund proces de modernizare, rata anuală de 0,40 % reflectă, după cum au declarat autorităţile italiene, rata de piaţă aplicabilă acestui tip de operaţiune. Garanţia este asociată unei operaţiuni subiacente (realizarea de investiţii) parţial finanţate prin resurse publice prin Legea nr. 252/91 şi, în consecinţă, în conformitate cu normele privind ajutoarele de stat.
(148)
În lumina informaţiilor menţionate anterior, Comisia poate concluziona că garanţia acordată de FINAGRA nu constituie un ajutor de stat în sensul articolului 87 alineatul (1) din tratat.
VII. CONCLUZII
(149)
Comisia constată că Italia a pus în aplicare în mod ilegal ajutorul în cauză prin încălcarea articolului 88 alineatul (3) din tratat. Cu toate acestea, din observaţiile anterioare este evident că:
-
măsurile de ajutor prevăzute de articolul 15 alineatul (16) din Legea nr. 67/88, articolul 5 din Legea nr. 290/99 şi de Legea nr. 252/91 (proiecte integrate) sunt compatibile cu piaţa comună în sensul articolului 87 alineatul (3) litera (c) din tratat;
-
măsurile prevăzute de articolul 4 din Legea nr. 290/99 (şi anume operaţiunile de credit agricol, împrumuturi de funcţionare şi de îmbunătăţire valabile până la 31 martie 1998) nu au fost niciodată puse în aplicare şi, în consecinţă, nu avut drept rezultat un ajutor de stat în sensul articolului 87 alineatul (1) din tratat;
-
intervenţiile efectuate de FINAGRA în baza Legii nr. 252/91 privind achiziţia de participaţii, acordarea de împrumuturi cooperativelor şi acordarea de garanţii nu constituie un ajutor de stat în sensul articolului 87 alineatul (1) din tratat;
-
intervenţiile FINAGRA în temeiul Legii nr. 252/91 privind acordarea de împrumuturi întreprinderilor private constituie ajutoare de stat în sensul articolului 87 alineatul (1) din tratat. Acestea sunt compatibile cu piaţa comună în sensul articolului 87 alineatul (3) litera (c) din tratat.
ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:
Articolul 1
(1) Măsurile de ajutor puse în aplicare de Italia pentru sectorul zootehnic, prevăzute de articolul 15 alineatul (16) din Legea nr. 67/88, articolul 5 din Legea nr. 290/99 şi de Legea nr. 252/91 (proiecte integrate) şi intervenţiile FINAGRA în temeiul Legii nr. 252/91 privind acordarea de împrumuturi întreprinderilor private sunt compatibile cu piaţa comună în sensul articolului 87 alineatul (3) litera (c) din tratat.
(2) Măsurile prevăzute de articolul 4 din Legea nr. 290/99 privind operaţiunile de credit agricol, împrumuturi de funcţionare şi de îmbunătăţire valabile până la 31 martie 1998 nu au fost niciodată puse în aplicare şi, în consecinţă, nu au avut drept rezultat un ajutor de stat în sensul articolului 87 alineatul (1) din tratat.
(3) Intervenţiile FINAGRA în temeiul Legii nr. 252/91 privind achiziţionarea de participaţii de acţiuni, acordarea de împrumuturi cooperativelor şi acordarea de garanţii nu constituie un ajutor de stat în sensul articolului 87 alineatul (1) din tratat.
Articolul 2
Prezenta decizie se adresează Republicii Italiene.
Adoptată la Bruxelles, 5 iulie 2005.