31993L0006
L 141/1
JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE
DIRECTIVA 93/6/CEE A CONSILIULUI
din 15 martie 1993
privind rata de adecvare a capitalului întreprinderilor de investiții și al instituțiilor de credit
CONSILIUL COMUNITĂȚILOR EUROPENE,
având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Economice Europene, în special articolul 57 alineatul (2) prima și a treia teză,
având în vedere propunerea Comisiei (1),
în cooperare cu Parlamentul European (2),
având în vedere avizul Comitetului Economic și Social (3),
întrucât obiectivul principal al Directivei 93/22/CEE a Consiliului din 10 mai 1993 privind serviciile de investiții în domeniul valorilor mobiliare (4) este să permită întreprinderilor de investiții autorizate și supravegheate de autoritățile competente din statul membru de origine să înființeze sucursale și să furnizeze servicii în mod liber în alte state membre; întrucât directiva menționată anterior prevede, prin urmare, coordonarea normelor de autorizare a întreprinderilor de investiții și a desfășurării activității acestora;
întrucât directiva menționată anterior nu stabilește însă norme privind fondurile proprii ale întreprinderilor de investiții și nici nu stabilește valoarea capitalului lor inițial; întrucât nu stabilește un cadru comun pentru supravegherea riscurilor la care sunt expuse întreprinderile menționate; întrucât directiva menționată anterior face trimitere, în câteva din prevederile sale, la altă inițiativă comunitară al cărei obiectiv îl reprezintă tocmai adoptarea de măsuri coordonate în domeniile menționate;
întrucât abordarea adoptată constă în armonizarea esențială, necesară și suficientă pentru a asigura recunoașterea reciprocă a acordurilor și a sistemelor de supraveghere prudențială; întrucât adoptarea de măsuri de coordonare a definițiilor fondurilor proprii ale întreprinderilor de investiții, a stabilirii valorii capitalului lor inițial și a stabilirii unui cadru comun pentru supravegherea riscurilor la care sunt expuse întreprinderile de investiții sunt aspecte esențiale ale armonizării necesare realizării recunoașterii reciproce în cadrul pieței financiare interne;
întrucât este adecvat să se stabilească valori diferite ale capitalului inițial în funcție de paleta de activități pe care întreprinderile de investiții sunt autorizate să le desfășoare;
întrucât întreprinderile de investiții existente trebuie să fie autorizate să își continue în anumite condiții activitatea, chiar în cazul în care nu respectă valoarea minimă a capitalului inițial stabilită pentru întreprinderile nou înființate;
întrucât statele membre pot stabili norme mai stricte decât cele prevăzute în prezenta directivă;
întrucât prezenta directivă se înscrie într-un efort internațional mai larg întreprins în vederea apropierii normelor în vigoare privind supravegherea întreprinderilor de investiții și instituțiilor de credit (denumite în continuare colectiv „instituții”);
întrucât normele de bază comune privind fondurile proprii ale instituțiilor reprezintă un element cheie al pieței interne în sectorul serviciilor de investiții, deoarece fondurile proprii permit asigurarea continuității activității acestor instituții și protejarea investitorilor;
întrucât, pe o piață financiară comună, instituțiile, fie ele întreprinderi de investiții, fie instituții de credit, sunt în concurență directă între ele;
întrucât este, prin urmare, de dorit aplicarea unui tratament egal instituțiilor de credit și întreprinderilor de investiții;
întrucât, în ceea ce privește instituțiile de credit, au fost deja stabilite norme comune privind controlul și supravegherea riscurilor creditului în Directiva 89/647/CEE a Consiliului din 18 decembrie 1989 privind rata solvabilității instituțiilor de credit (5);
întrucât este necesară elaborarea de norme comune privind riscurile de piață la care sunt expuse instituțiile de credit și instituirea unui cadru complementar pentru supravegherea riscurilor la care sunt expuse instituțiile, mai ales a riscurilor de piață și, în special, a riscurilor de poziție, a riscurilor de regularizare/contrapartidă și a riscurilor de schimb valutar;
întrucât este necesară introducerea conceptului de „portofoliu privind tranzacțiile cu titluri (instrumente) financiare”, care să conțină pozițiile în titluri și în alte instrumente financiare deținute în scopuri comerciale și care sunt expuse în principal riscurilor de piață și riscurilor privind anumite servicii financiare furnizate clientului;
întrucât este de dorit ca instituțiile al căror portofoliu privind tranzacțiile cu titluri (instrumente) financiare este modest, în termeni atât absoluți, cât și relativi, să poată aplica mai degrabă Directiva 89/647/CEE decât dispozițiile anexelor I și II la prezenta directivă;
întrucât este important ca la supravegherea riscului de regularizare/livrare să se țină cont de existența sistemelor care oferă o protecție adecvată ce diminuează acest risc;
întrucât, în toate cazurile, instituțiile trebuie să se conformeze dispozițiilor prezentei directive în ceea ce privește acoperirea riscurilor de schimb valutar în toate activitățile lor; întrucât cerințele de capital trebuie să fie mai reduse în cazul pozițiilor exprimate în valute strâns legate între ele, fie că acestea sunt confirmate statistic, fie că decurg din acorduri interguvernamentale obligatorii, în special din cele încheiate în vederea instituirii uniunii monetare europene;
întrucât existența în toate instituțiile a unui sistem intern de supraveghere și control a riscurilor de rată a dobânzii aferente tuturor operațiunilor lor este o modalitate extrem de importantă de minimalizare a acestor riscuri; întrucât este necesar, prin urmare, ca aceste sisteme să facă obiectul unei supravegheri de către autoritățile competente;
întrucât Directiva 92/121/CEE a Consiliului din 21 decembrie 1992 privind supravegherea și controlul riscurilor majore ale instituțiilor de credit (6) nu urmărește stabilirea de norme comune privind supravegherea riscurilor majore aferente activităților care sunt în principal expuse riscurilor de piață; întrucât directiva menționată anterior face trimitere la o altă inițiativă comunitară, al cărei obiect îl reprezintă instituirea coordonării metodelor necesară în acest domeniu;
întrucât este necesară adoptarea de norme privind supravegherea și controlul riscurilor majore la care sunt expuse întreprinderile de investiții;
întrucât fondurile proprii ale instituțiilor de credit au fost deja definite în Directiva 89/299/CEE a Consiliului din 17 aprilie 1989 privind fondurile proprii ale instituțiilor de credit (7);
întrucât definirea fondurilor proprii ale instituțiilor ar trebui să se bazeze pe definiția menționată anterior;
întrucât, cu toate acestea, în sensul prezentei directive, există motive să nu se ia în considerare definiția prevăzută în directiva menționată anterior, pentru a se ține seama de caracteristicile specifice activităților desfășurate de instituțiile care prezintă în principal riscuri de piață;
întrucât Directiva 92/30/CEE a Consiliului din 6 aprilie 1992 privind supravegherea instituțiilor de credit pe o bază consolidată (8) enunță principiul consolidării; întrucât directiva menționată anterior nu stabilește norme privind consolidarea instituțiilor financiare ce desfășoară activități expuse în principal riscurilor de piață; întrucât directiva menționată anterior face trimitere la altă inițiativă comunitară al cărei obiect îl reprezintă adoptarea de măsuri coordonate în acest domeniu;
întrucât dispozițiile Directivei 92/30/CEE din 6 aprilie 1992 nu se aplică grupurilor care includ una sau mai multe întreprinderi de investiții, dar nici o instituție de credit; întrucât s-a estimat, cu toate acestea, că ar fi de dorit să se creeze un cadru comun pentru instituirea supravegherii întreprinderilor de investiții pe o bază consolidată;
întrucât adaptările tehnice la normele stabilite în prezenta directivă vor putea fi necesare la anumite intervale de timp pentru a ține seama de evoluția situației în domeniul serviciilor de investiții; întrucât Comisia va propune, dacă va fi cazul, adaptările necesare;
întrucât Consiliul ar trebui să adopte, ulterior, dispoziții privind adaptarea prezentei directive la progresul tehnic în conformitate cu Directiva 87/373/CEE a Consiliului din 13 iulie 1987, care stabilește normele de exercitare a competențelor de punere în aplicare conferite Comisiei (9); întrucât, între timp, Consiliul însuși ar trebui să opereze această modificare, la propunerea Comisiei;
întrucât este oportun să se prevadă revizuirea prezentei directive într-un termen de trei ani de la punerea sa în aplicare, ținând seama de experiența, de evoluția piețelor financiare și de activitățile din cadrul forurilor internaționale ale autorităților de reglementare; întrucât această revizuire ar trebui să includă și o revizuire a listei domeniilor în care sunt necesare adaptări tehnice;
întrucât prezenta directivă și Directiva 93/22/CEE privind serviciile de investiții în domeniul valorilor mobiliare sunt atât de strâns legate încât intrarea lor în vigoare la date diferite ar putea duce la denaturarea concurenței,
ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
Articolul 1
(1) Statele membre aplică dispozițiile prezentei directive întreprinderilor de investiții și instituțiilor de credit în sensul articolului 2.
(2) Un stat membru poate impune cerințe suplimentare sau mai stricte întreprinderilor de investiții și instituțiilor de credit pe care le-a agreat.
DEFINIȚII
Articolul 2
În sensul prezentei directive:
1.
instituție de credit înseamnă o instituție de credit, în sensul articolului 1 prima liniuță din prima Directivă 77/780/CEE a Consiliului din 12 decembrie 1977 privind coordonarea actelor cu putere de lege și a actelor administrative de începere și desfășurare (10) a activității instituțiilor de credit și care face obiectul dispozițiilor Directivei 89/647/CEE;
2.
întreprindere de investiții înseamnă o instituție în sensul articolului 1 alineatul (2) din Directiva 93/22/CEE care face obiectul cerințelor prevăzute în directiva menționată anterior, cu excepția:
-
instituțiilor de credit;
-
întreprinderilor locale definite la alineatul (20) și
-
întreprinderilor care se limitează la a primi și transmite ordine de la investitori fără a deține ele însele fonduri și titluri aparținând clienților lor și care, din acest motiv, nu riscă în nici un caz să devină debitoare față de clienții lor;
3.
instituții înseamnă instituțiile de credit și întreprinderile de investiții;
4.
întreprinderi de investiții recunoscute dintr-o țară terță înseamnă întreprinderi care, în cazul în care ar fi avut sediul în Comunitate, s-ar fi încadrat în definiția dată întreprinderilor de investiții la alineatul (2), care sunt autorizate într-o țară terță și care fac obiectul și îndeplinesc cerințele normelor prudențiale considerate de către autoritățile competente ca fiind cel puțin la fel de stricte ca cele prevăzute în prezenta directivă;
5.
instrument financiar înseamnă orice instrument în sensul secțiunii B a Anexei la Directiva 93/22/CEE;
6.
portofoliu privind tranzacțiile cu titluri (instrumente) financiare al unei instituții înseamnă un portofoliu care cuprinde:
(a)
pozițiile proprii în instrumente financiare care sunt deținute de instituție în vederea revinderii lor și care sunt achiziționate de instituție cu intenția de a beneficia pe termen scurt de diferențele actuale și viitoare între prețul de cumpărare și de vânzare sau de variația altor prețuri sau de dobânzi și pozițiile ce rezultă din cumpărări și vânzări simultane efectuate în cont propriu (matched principal broking) sau pozițiile deținute în vederea acoperirii altor elemente ale portofoliului și
(b)
riscurile datorate operațiunilor nederulate, tranzacțiilor incomplete și instrumentelor derivate extrabursiere menționate la punctele 1, 2, 3 și 5 din anexa II, riscurile datorate acordurilor de răscumpărare și împrumuturilor de titluri bazate pe titluri incluse în portofoliul privind tranzacțiile cu titluri (instrumente) financiare în sensul literei (a) menționate anterior, prevăzut la punctul 4 din anexa II și, cu condiția autorizării de către autoritățile competente, riscurile aferente acordurilor de primire în pensiune și împrumutului de titluri, prevăzute tot la punctul 4, care îndeplinesc fie condițiile menționate la punctele (i), (ii), (iii) și (v), fie cele de la (iv) și (v), de mai jos:
(i)
riscurile sunt evaluate zilnic la prețul pieței, în conformitate cu procedurile prevăzute în anexa II;
(ii)
garanția este adaptată astfel încât să țină cont de variațiile semnificative ale valorii titlurilor care fac obiectul operațiunii sau tranzacției respective, în conformitate cu o normă considerată acceptabilă de către autoritățile competente;
(iii)
operațiunea sau tranzacția prevede faptul că creanțele instituției sunt compensate automat și de îndată cu creanțe ale contrapartidei în cazul în care aceasta din urmă nu își îndeplinește obligațiile;
(iv)
operațiunea sau tranzacția în cauză este interprofesională;
(v)
asemenea operațiuni și tranzacții sunt folosite numai în scopurile pentru care sunt acceptate și corespunzătoare, tranzacțiile artificiale, în special cele care nu sunt pe termen scurt, fiind excluse;
(c)
riscurile sub formă de drepturi de brokeraj, comisioane, dobânzi, dividente și de depozit de marjă privind instrumente derivate tranzacționate la bursă, care sunt direct legate de elementele cuprinse în portofoliu și prevăzute la punctul 6 din anexa II.
Includerea unor anumite elemente în portofoliul privind tranzacțiile cu titluri (instrumente) financiare sau excluderea lor se efectuează în conformitate cu proceduri obiective, care cuprind, după caz, normele contabile ale instituției respective; aceste proceduri, precum și punerea lor în aplicare pe o bază continuă, fac obiectul unei evaluări de către autoritățile competente,
7.
întreprindere mamă, filială și instituție financiară înseamnă o întreprindere mamă, o filială și o instituție financiară, astfel cum sunt acestea definite la articolul 1 din Directiva 92/30/CEE;
8.
holding financiar înseamnă o instituție financiară ale cărei filiale sunt exclusiv sau în principal instituții de credit, întreprinderi de investiții sau alte instituții financiare, dintre care cel puțin una este o instituție de credit sau o întreprindere de investiții;
9.
ponderarea riscurilor înseamnă gradele riscului de credit aplicabile contrapartidelor respective, conform dispozițiilor Directivei 89/647/CEE. Cu toate acestea, activelor care reprezintă creanțe și celorlalte riscuri ale întreprinderilor de investiții sau ale întreprinderilor de investiții recunoscute din țări terțe și riscurile asumate cu privire la casele de compensație și la bursele recunoscute li se vor atribui aceeași pondere ca în cazul în care contrapartida respectivă este o instituție de credit;
10.
instrumente derivate extrabursiere înseamnă contractele privind rata dobânzii sau rata de schimb valutar menționate în anexa II la Directiva 89/647/CEE și contractele privind titlurile de capital care nu sunt incluse în bilanț, cu condiția ca aceste contracte să nu fi fost încheiate pe o piață organizată sau să se supună unor cerințe de marjă zilnice și, în cazul contractelor privind rata de schimb, să aibă o valabilitate inițială mai mare de 14 zile calendaristice;
11.
piață reglementată înseamnă o piață care corespunde definiției date în articolul 1 alineatul (13) din Directiva 93/22/CEE;
12.
elemente eligibile înseamnă poziții lungi și scurte în activele menționate la articolul 6 alineatul 1 litera (b) din Directiva 89/647/CEE și în titluri de creanță emise de către întreprinderile de investiții sau de întreprinderile de investiții recunoscute din țări terțe. De asemenea, se face referire și la pozițiile lungi și scurte în titluri de creanță, cu condiția ca aceste titluri să îndeplinească următoarele condiții: în primul rând, să fie cotate pe cel puțin una dintre piețele reglementate ale unui stat membru sau la o bursă de valori dintr-o țară terță, cu condiția ca această bursă să fie recunoscută de către autoritățile competente ale statului membru respectiv; în al doilea rând, să fie considerate de către instituția respectivă ca fiind suficient de lichide și ca prezentând, datorită solvabilității emitentului, un grad de risc de incapacitate de plată comparabil cu sau mai mic decât cel al activelor menționate la articolul 6 alineatul 1 litera (b) din Directiva 89/647/CEE; modalitatea de evaluare a titlurilor face obiectul evaluării de către autoritățile competente, care nu acceptă decizia instituției în cazul în care consideră că titlurile în cauză prezintă un grad de risc de incapacitate de plată prea mare pentru ca aceste elemente să fie considerate eligibile.
Prin excepție de la cele menționate anterior și până la o coordonare ulterioară, este la latitudinea autorităților competente să recunoască eligibilitatea titlurilor care sunt suficient de lichide și care prezintă, datorită solvabilității emitentului, un grad de risc de incapacitate de plată comparabil cu sau mai mic decât cel al activelor menționate la articolul 6 alineatul (1) litera (b) din Directiva 89/647/CEE. Riscul de incapacitate de plată atribuit acestor titluri trebuie să fi fost evaluat la acest nivel de cel puțin două organisme de evaluare recunoscute de către autoritățile competente sau de către numai un astfel de organism, cu condiția ca alt organism de evaluare recunoscut de autoritățile competente să nu le fi atribuit un rang inferior.
Cu toate acestea, autoritățile competente pot renunța la condiția enunțată în teza precedentă, în cazul în care nu o consideră potrivită, având în vedere, de exemplu, caracteristicile pieței, emitentul sau de o combinație a acestor două caracteristici.
Pe lângă acestea, autoritățile competente impun instituțiilor să aplice ponderarea maximă, indicată în tabelul 1 de la punctul 14 al anexei I, titlurilor care prezintă un risc special datorită solvabilității și lichidității insuficiente a emitentului.
Autoritățile competente din fiecare stat membru furnizează în mod periodic Consiliului și Comisiei informații privind metodele utilizate pentru evaluarea elementelor eligibile, mai ales cu privire la metodele utilizate pentru evaluarea gradului de lichiditate a emisiunii și a solvabilității emitentului;
13.
elemente ale administrațiilor centrale înseamnă pozițiile lungi și scurte în activele menționate la articolul 6 alineatul (1) litera (a) din Directiva 89/647/CEE și cele afectate de o ponderare de 0 %, în conformitate cu articolul 7 din directiva menționată anterior;
14.
titlu convertibil înseamnă un titlu pe care posesorul îl poate schimba cu un altul, de obicei cu o acțiune a emitentului;
15.
warant înseamnă un instrument care îi conferă posesorului dreptul de a cumpăra un anumit număr de acțiuni sau de obligațiuni la un preț determinat până la data expirării warant-ului. Warantele pot fi lichidate prin livrarea titlurilor de credit sau a echivalentului lor în numerar;
16.
warant acoperit înseamnă un instrument emis de o entitate alta decât emitentul instrumentului subiacent, care îi dă posesorului dreptul de a cumpăra un număr de acțiuni sau obligațiuni la un preț anume sau dreptul de a-și asigura un profit sau de a evita o pierdere în raport cu fluctuațiile unui indice privind unul din instrumentele financiare menționate în secțiunea B a anexei la Directiva 93/22/CEE până la data expirării warant-ului.
17.
acord de dare în pensiune și acord de primire în pensiune înseamnă o operațiune prin care o instituție sau contrapartida sa transferă titluri sau drepturi garantate privind proprietatea titlurilor, în cazul în care această garanție este emisă de către o bursă recunoscută care deține drepturile asupra titlurilor, operațiunea nepermițând transferul sau darea în gaj a unui anumit titlu către mai mult de o contrapartidă la un moment dat și prin care se angajează să le răscumpere (sau să răscumpere titluri care prezintă aceleași caracteristici) la un preț determinat și la o dată ulterioară stabilită sau care urmează a fi stabilită de către instituția care efectuează transferul. Operațiunea reprezintă un acord de dare în pensiune pentru instituția care vinde titlurile și un acord de primire în pensiune pentru instituția care le cumpără.
Un acord de primire în pensiune este considerat o tranzacție interprofesională în cazul în care contrapartida face obiectul coordonării prudențiale la nivel comunitar sau este o instituție de credit din zona A în sensul Directivei 89/647/CEE sau este o întreprindere de investiții recunoscută dintr-o țară terță sau în care acordul este încheiat cu o casă de compensație sau cu o bursă recunoscută;
18.
dare de titluri cu împrumut și luare de titluri cu împrumut înseamnă o tranzacție prin care o instituție sau contrapartida sa transferă titluri contra unei garanții corespunzătoare, împrumutatul angajându-se să restituie titlurile echivalente la o dată viitoare sau atunci când i se va solicita acest lucru de către instituția care transferă titlurile. Tranzacția reprezintă dare de titluri cu împrumut pentru instituția care transferă titlurile și luare de titluri cu împrumut pentru instituția căreia îi sunt transferate.
Luarea de titluri cu împrumut este considerată o tranzacție interprofesională în cazul în care contrapartida face obiectul unei coordonării prudențiale la nivel comunitar sau este o instituție de credit din zona A, în sensul Directivei 89/647/CEE, sau este o întreprindere de investiții recunoscută dintr-o țară terță sau tranzacția este încheiată cu o casă de compensație recunoscută sau cu o bursă recunoscută;
19.
membru compensator înseamnă un membru al bursei sau al casei de compensație care are o relație contractuală directă cu contrapartida centrală (garantul pieței); persoanele care nu sunt membri compensatori trebuie să își desfășoare activitatea comercială prin intermediul unui membru compensator;
20.
întreprindere locală înseamnă o întreprindere care acționează numai în nume propriu la o bursă de contracte futures sau de opțiuni sau în numele altor membri ai aceleași burse sau pentru a stabili prețul pentru alți membri ai aceleași burse, întreprinderea fiind garantată de un membru compensator al bursei. Responsabilitatea îndeplinirii obligațiilor contractuale ale unei asemenea întreprinderi trebuie asumată de un membru compensator al aceleiași burse, aceste contracte trebuind a fi luate în considerare la calcularea cerințelor de capital totale ale membrului compensator, atât timp cât pozițiile întreprinderii locale sunt complet separate de cele ale membrului compensator;
21.
delta înseamnă variația prognozată a prețului unei opțiuni în raport cu o variație mică a prețului instrumentului suport al opțiunii;
22.
în sensul punctului 4 din anexa II, poziție lungă înseamnă o poziție a unei instituții care a stabilit rata dobânzii pe care o va primi la un anumită dată în viitor; iar poziție scurtă înseamnă o poziție a unei instituții care a stabilit rata dobânzii pe care o va plăti la o anumită dată în viitor;
23.
fonduri proprii înseamnă fondurile proprii în sensul Directivei 89/299/CEE; cu toate acestea, această definiție poate fi modificată în cazurile prevăzute în anexa V;
24.
capital inițial înseamnă elementele prevăzute la articolul 2 alineatul (1) punctele 1 și 2 din Directiva 89/299/CEE;
25.
fonduri proprii de bază înseamnă elementele prevăzute la articolul 2 alineatul (1) punctele 1, 2 și 4 din Directiva 89/299/CEE, din care se scad cele menționate la punctele 9, 10 și 11 din alineatul menționat anterior;
26.
capital înseamnă fondurile proprii;
27.
durata modificată înseamnă durata calculată folosind formula prezentată la punctul 26 al anexei I.
CAPITALUL INIȚIAL
Articolul 3
(1) Întreprinderile de investiții care dețin fondurile și titlurile clienților și care furnizează unul sau mai multe din următoarele servicii vor avea un capital inițial de 125 000 ECU:
-
primirea și transmiterea ordinelor investitorilor cu privire la instrumentele financiare;
-
executarea ordinelor investitorilor cu privire la instrumentele financiare;
-
gestionarea portofoliilor de investiții individuale în instrumente financiare,
cu condiția ca aceste întreprinderi să nu efectueze operațiuni în nume propriu privind vreunul dintre instrumentele financiare și să nu își ia angajamentul de garantare fermă a emisiunilor de instrumente financiare.
Deținerea de poziții în instrumente financiare, altele decât cele cuprinse în portofoliul privind tranzacțiile cu titluri (instrumente) financiare, în vederea investirii fondurilor proprii nu este considerată operațiune în sensul dispozițiilor primului paragraf sau în contextul alineatului (2).
Cu toate acestea, autoritățile competente pot permite întreprinderilor de investiții care execută ordinele investitorilor privind instrumente financiare să dețină asemenea instrumente în nume propriu, cu condiția îndeplinirii următoarelor cerințe:
-
asemenea poziții să provină numai din faptul că întreprinderea de investiții nu este în măsură să asigure o acoperire exactă a ordinului primit;
-
valoarea de piață totală al unor astfel de poziții nu depășește 15 % din capitalul inițial al întreprinderii;
-
întreprinderea îndeplinește cerințele menționate la articolele 4 și 5;
-
astfel de poziții au caracter ocazional și provizoriu și sunt limitate strict la perioada necesară efectuării tranzacției respective.
(2) Statele membre pot reduce la 50 000 ECU valoarea specificată la alineatul (1), în cazul în care întreprinderea nu este autorizată să dețină fondurile sau titlurile clienților și nici să acționeze în nume propriu sau să își ia un angajament de garantare fermă a emisiunilor de instrumente financiare.
(3) Toate celelalte întreprinderi de investiții vor avea un capital inițial de 730 000 ECU.
(4) Întreprinderile menționate la articolul 2 alineatul (2) a doua și a treia liniuță vor avea un capital inițial de 50 000 de ECU, în măsura în care beneficiază de libertatea de stabilire și furnizează serviciile prevăzute la articolul 14 sau 15 din Directiva 93/22/CEE.
(5) Sub rezerva dispozițiilor de la alineatele (1)-(4), statele membre pot continua să autorizeze întreprinderile de investiții și întreprinderile menționate la alineatul 4 înființate înainte de punerea în aplicare a prezentei directive ale căror fonduri proprii sunt inferioare nivelelor de capital inițial prevăzute la alineatele (1)-(4). Fondurile proprii ale tuturor acestor întreprinderi trebuie să nu coboare sub nivelul de referință cel mai ridicat calculat după data notificării prezentei directive. Nivelul de referință este nivelul mediu zilnic al fondurilor proprii calculat pe o perioadă de șase luni precedentă datei la care se face calculul. Nivelul de referință menționat anterior se calculează o dată la șase luni pe perioada precedentă corespunzătoare.
(6) În cazul în care o altă persoană fizică sau juridică preia conducerea uneia din întreprinderile prevăzute la alineatul (5), fondurile proprii ale întreprinderii respective trebuie să atingă cel puțin nivelul specificat la alineatele (1)-(4), cu excepția următoarelor cazuri:
(i)
în cazul primului transfer prin succesiune, după punerea în aplicare a prezentei directive, sub rezerva aprobării de către autoritățile competente și pe o perioadă maximă de zece ani de la efectuarea transferului;
(ii)
în cazul schimbării unuia dintre asociații unei societăți de persoane (partnership), cu condiția ca cel puțin unul dintre asociații existenți la data punerii în aplicare a prezentei directive să rămână în cadrul societății, timp de cel mult zece ani de la punerea în aplicare a prezentei directive.
(7) Cu toate acestea, în anumite circumstanțe și cu acordul autorităților competente, în cazul în care fuzionează două sau mai multe întreprinderi de investiții și întreprinderi menționate la alineatul (4), nu este obligatoriu ca fondurile proprii ale întreprinderii rezultate în urma fuziunii să atingă nivelul prevăzut la alineatele (1)-(4). Cu toate acestea, chiar în cazul în care nu este atins nivelul prevăzut la alineatele (1)-(4), fondurile proprii ale întreprinderii nu trebuie să scadă sub suma fondurilor proprii ale întreprinderilor care au fuzionat, calculată la data fuziunii.
(8) Fondurile proprii ale întreprinderilor de investiții și ale întreprinderilor menționate la alineatul (4) nu trebuie să coboare sub nivelul specificat la alineatele (1)-(5) și (7). În cazul în care coboară, cu toate acestea, sub acest nivel, autoritățile competente pot acorda unor asemenea întreprinderi, în cazul în care circumstanțele justifică acest lucru, un termen limitat până la care să își reglementeze situația sau să își înceteze activitatea.
ACOPERIREA RISCURILOR
Articolul 4
(1) Autoritățile competente impun instituțiilor să dispună de fonduri proprii care să fie întotdeauna egale sau mai mari decât suma următoarelor elemente:
(i)
cerințele de capital calculate în conformitate cu anexele I, II și VI în ceea ce privește portofoliul lor privind tranzacțiile cu titluri (instrumente) financiare;
(ii)
cerințele de capital calculate în conformitate cu anexa III privind totalitatea operațiunilor lor;
(iii)
cerințele de capital menționate în Directiva 89/647/CEE privind totalitatea operațiunilor lor, cu excepția portofoliului privind tranzacțiile cu titluri (instrumente) financiare și activelor nelichide, în cazul în care sunt deduse din fondurile proprii, în conformitate cu punctul 2 litera (d) din anexa V;
(iv)
cerințele de capital stabilite în conformitate cu dispozițiile alineatului (2).
Oricare ar fi valoarea cerințelor de capital menționate la punctele (i)-(iv), cerințele privind fondurile proprii ale întreprinderilor de investiții nu trebuie în nici un caz să fie mai mici decât cerința prevăzută la anexa IV.
(2) Autoritățile competente impun instituțiilor să acopere prin fonduri proprii adecvate riscurile aferente operațiunilor care nu fac obiectul nici al prezentei directive, nici al Directivei 89/647/CEE, dar care sunt asimilabile riscurilor menționate în aceste directive.
(3) În cazul în care fondurile proprii ale unei instituții scad sub valoarea cerinței de fonduri proprii, astfel cum este ea calculată în alineatul (1), autoritățile competente se asigură că instituția respectivă ia măsurile corespunzătoare în vederea regularizării situației în cel mai scurt timp posibil.
(4) Autoritățile competente impun instituțiilor să instituie sisteme de supraveghere și control ale riscurilor de rată a dobânzii aferente totalității operațiunilor lor, aceste sisteme fiind supravegheate de către autoritățile competente.
(5) Pentru a îndeplini cerințele autorităților competente, instituțiile trebuie să dispună de sisteme adecvate de calculare cu suficientă precizie, în orice moment, a situației lor financiare.
(6) Fără a aduce atingere dispozițiilor alineatului (1), autoritățile competente pot permite instituțiilor să calculeze cerințele de capital pentru portofoliul lor privind tranzacțiile cu titluri (instrumente) financiare mai degrabă în conformitate cu dispozițiile Directivei 89/647/CEE decât cu dispozițiile anexelor I și II la prezenta directivă, cu condiția îndeplinirii următoarelor condiții:
(i)
portofoliul privind tranzacțiile cu titluri (instrumente) financiare al acestor instituții nu depășește în mod normal 5 % din totalitatea operațiunilor lor;
(ii)
totalul pozițiilor din portofoliul lor privind tranzacțiile cu titluri (instrumente) financiare nu depășește în mod normal 15 milioane ECU și
(iii)
portofoliul privind tranzacțiile cu titluri (instrumente) financiare al acestor instituții nu depășește în nici un moment 6 % din totalitatea operațiunilor lor și totalul pozițiilor din portofoliul lor nu depășește în nici un moment 20 milioane ECU.
(7) Pentru a calcula, în sensul alineatului (6) punctele (i) și (iii), partea pe care o reprezintă portofoliul privind tranzacțiile cu titluri (instrumente) financiare din totalitatea operațiunilor, autoritățile competente pot lua în calcul fie volumul combinat al operațiunilor din bilanț și al celor care nu sunt incluse în bilanț, fie contul de profit și pierdere, fie fondurile proprii ale instituțiilor respective, fie o combinație a tuturor acestor modalități de calcul. Pentru a evalua volumul operațiunilor din bilanț și a celor care nu sunt incluse în bilanț, titlurile de creanță sunt evaluate la prețul pieței sau la valoarea lor nominală, titlurile de proprietate sunt evaluate la prețul pieței, iar instrumentele derivate sun evaluate în funcție de valoarea lor nominală sau de valoarea de piață a instrumentelor suport. Pozițiile lungi și scurte se însumează, indiferent de semnul lor.
(8) În cazul în care o instituție depășește, într-o perioadă mai lungă de timp, una sau ambele limite stabilite la alineatul (6) punctele (i) și (ii) sau una sau ambele limite stabilite la punctul (iii), instituția în cauză trebuie să se conformeze, în ceea ce privește portofoliul său, cerințelor prevăzute la articolul 4 alineatul (1) punctul (i), și nu cerințelor prevăzute în Directiva 89/647/CEE, și să notifice autoritatea competentă.
SUPRAVEGHEREA ȘI CONTROLUL RISCURILOR MAJORE
Articolul 5
(1) Instituțiile supraveghează și controlează riscurile lor majore în conformitate cu Directiva 92/121/CEE.
(2) Sub rezerva dispozițiilor alineatului (1), instituțiile care calculează cerințele lor de capital pentru portofoliul lor privind tranzacțiile cu titluri (instrumente) financiare în conformitate cu anexele I și II supraveghează și controlează riscurile lor majore în conformitate cu Directiva 92/121/CEE, sub rezerva modificărilor prevăzute la anexa VI la prezenta directivă.
EVALUAREA POZIȚIILOR ÎN VEDEREA INFORMĂRII
Articolul 6
(1) Instituțiile evaluează zilnic portofoliul lor privind tranzacțiile cu titluri (instrumente) financiare la prețul pieței, cu excepția cazului în care nu sunt prevăzute la articolul 4 alineatul (6).
(2) În absența unor prețuri de piață disponibile de îndată, de exemplu în cazul tranzacționării de noi emisiuni pe piețele primare, autoritățile competente pot să nu aplice regula prevăzută la alineatul (1) și să impună instituțiilor să utilizeze alte metode de evaluare, atât timp cât acestea sunt suficient de prudente și cu condiția să fi fost aprobate de către autoritățile competente.
SUPRAVEGHEREA PE O BAZĂ CONSOLIDATĂ
Articolul 7
(1) Cerințele de capital prevăzute la articolele 4 și 5 pentru instituțiile care nu sunt nici întreprinderi-mamă, nici filiale ale acestor întreprinderi se aplică pe bază individuală.
(2) Cerințele prevăzute la articolele 4 și 5 pentru:
-
instituțiile care au ca filială o instituție de credit în sensul Directivei 92/30/CEE, o întreprindere de investiții sau altă instituție financiară sau care dețin o participație la o asemenea entitate și
-
instituțiile a căror întreprindere-mamă este un holding financiar
se aplică pe o bază consolidată, în conformitate cu metodele prevăzute în directiva menționată anterior și cu alineatele (7)-(14) din prezentul articol.
(3) În cazul în care unul din grupurile menționate la alineatul 2 nu include nici o instituție de credit, se aplică dispozițiile Directivei 92/30/CEE, cu următoarele modificări:
-
prin „holding financiar” se înțelege o instituție financiară ale cărei filiale sunt fie exclusiv, fie în principal întreprinderi de investiții, fie alte instituții financiare, cel puțin o filială a acestora fiind o întreprindere de investiții;
-
prin „holding mixt” se înțelege o întreprindere-mamă alta decât un holding financiar sau o întreprindere de investiții, cel puțin una din filialele acestuia fiind o întreprindere de investiții;
-
prin „autorități competente” se înțelege autoritățile naționale abilitate printr-o lege sau o reglementare să supravegheze întreprinderile de investiții;
-
toate trimiterile la „instituții de credit” sunt înlocuite cu trimiteri la „întreprinderi de investiții”;
-
nu se aplică dispozițiile articolului 3 alineatul (5) al doilea paragraf din Directiva 92/30/CEE;
-
la articolul 4 alineatele (1) și (2) și la articolul 7 alineatul (5) din Directiva 92/30/CEE, trimiterile la Directiva 77/780/CEE se înlocuiesc cu trimiteri la Directiva 93/22/CEE;
-
în sensul articolului 3 alineatul (9) și articolului 8 alineatul (3) din Directiva 92/30/CEE trimiterile la „comitetul consultativ bancar” sunt înlocuite cu trimiteri la Consiliu și la Comisie;
-
teza introductivă a articolului 7 alineatul (4) din Directiva 92/30/CEE se înlocuiește cu următoarea teză: „În cazul în care o întreprindere de investiții, un holding financiar sau un holding mixt controlează una sau mai multe filiale care sunt întreprinderi de asigurări, autoritățile competente și autoritățile cărora li s-a încredințat misiunea publică de supraveghere a întreprinderilor de asigurări cooperează îndeaproape.”
(4) Autoritățile competente obligate sau însărcinate să efectueze supravegherea pe o bază consolidată a grupurilor menționate la alineatul (3) pot renunța la această obligație, până la o coordonare ulterioară a supravegherii pe o bază consolidată a acestor grupuri și în cazul în care circumstanțele o justifică, cu condiția ca fiecare întreprindere de investiții dintr-un asemenea grup:
(i)
să aplice definiția fondurilor proprii menționată la punctul 9 din anexa V.
(ii)
să îndeplinească pe bază individuală cerințele prevăzute la articolele 4 și 5.
(iii)
să instituie sisteme de supraveghere și de control al surselor de capital și de finanțare a tuturor celorlalte instituții financiare din cadrul grupului.
(5) Autoritățile competente impun întreprinderilor de investiții din cadrul unui grup care beneficiază de derogarea prevăzută la alineatul (4) să le notifice riscurile, inclusiv cele privind alcătuirea și sursele lor de capital și de finanțare, care ar putea aduce atingere situației financiare a acestor întreprinderi de investiții. Apoi, în cazul în care autoritățile competente consideră că situația financiară a acestor întreprinderi de investiții nu este suficient de protejată, impun acestor întreprinderi să ia măsuri, inclusiv, în caz de necesitate, să limiteze transferul de capital de la aceste întreprinderi la entitățile grupului.
(6) În cazul în care autoritățile competente renunță la obligația de a efectua supravegherea pe o bază consolidată, prevăzută la alineatul (4), iau toate măsurile corespunzătoare pentru supravegherea riscului, în special a riscurilor majore, a întregului grup, inclusiv a întreprinderilor care nu au sediul într-unul din statele membre.
(7) Statele membre pot acorda derogări de la cerințele prevăzute la articolele 4 și 5, pe bază individuală sau subconsolidată, unei instituții care, în calitate de întreprindere -mamă, face obiectul unei supravegheri pe bază consolidată, precum și oricărei filiale a unei asemenea instituții, care este autorizată de ele și care fac obiectul supravegherii lor și este inclusă în supravegherea pe bază consolidată a instituției care este întreprindere -mamă.
Același drept de a acorda derogări este recunoscut în cazul în care întreprinderea -mamă este un holding financiar cu sediul în același stat membru ca și instituția respectivă, cu condiția ca ea să facă obiectul aceleiași supravegheri aplicate instituțiilor de credit sau de investiții și, în special, să îndeplinească condițiile prevăzute la articolele 4 și 5.
În ambele cazuri menționate anterior, în cazul în care se exercită dreptul de a acorda derogări, trebuie luate măsuri pentru a se asigura repartizarea satisfăcătoare a fondurilor proprii în cadrul grupului.
(8) În cazul în care o instituție, filială a unei întreprinderi-mamă care este la rândul ei o instituție, a fost autorizată și are sediul în alt stat membru, autoritățile competente care au acordat autorizația aplică acestei instituții normele prevăzute la articolele 4 și 5 pe bază consolidată sau, după caz, pe bază subconsolidată.
(9) Sub rezerva dispozițiilor alineatului (8), autoritățile competente responsabile de autorizarea filialei unei întreprinderi-mamă care este o instituție pot, prin acord bilateral, să delege responsabilitățile lor de supraveghere a adecvării fondurilor proprii și a riscurilor majore autorităților competente care au autorizat și care supraveghează întreprinderea-mamă. Comisia trebuie informată de existența și de conținutul unor astfel de acorduri. Comisia transmite aceste informații autorităților competente din alte state membre, Comitetului consultativ bancar și Consiliului, cu excepția cazurilor în care este vorba de grupurile prevăzute la alineatul 3.
(10) În cazul în care nu se face uz de dreptul de a acorda derogări prevăzut la alineatele (7) și (9), autoritățile competente pot, în vederea calculării pe bază consolidată a cerințelor de capital menționate la anexa I și a riscurilor clienților menționate în anexa VI, să permită ca pozițiile nete din portofoliul privind tranzacțiile cu titluri (instrumente) financiare al unei instituții să compenseze pozițiile nete din portofoliul privind tranzacțiile cu titluri (instrumente) financiare al altei instituții, în conformitate cu normele prevăzute la anexa I, respectiv VI.
În plus, pot permite ca pozițiile în devize ale unei instituții, prevăzute la anexa III, să compenseze pozițiile în devize ale altei instituții menționate în aceeași anexă, în conformitate cu normele prevăzute la anexa menționată anterior.
(11) Autoritățile competente pot, de asemenea, permite compensarea portofoliului privind tranzacțiile cu titluri (instrumente) financiare și a pozițiilor în devize ale instituțiilor cu sediul în țări terțe, sub rezerva îndeplinirii concomitente a următoarelor condiții:
(i)
aceste instituții să fi fost autorizate într-o țară terță și să corespundă definiției instituțiilor de credit prevăzută la articolul 1 prima liniuță din Directiva 77/780/CEE sau să fie întreprinderi de investiții recunoscute din țări terțe;
(ii)
aceste instituții să corespundă, pe bază individuală, unor norme în materie de adecvare a fondurilor proprii echivalente cu cele prevăzute în prezenta directivă;
(iii)
să nu existe în țările respective reglementări care ar putea afecta semnificativ transferul de fonduri în cadrul grupului.
(12) Autoritățile competente pot, de asemenea, autoriza compensarea menționată la alineatul (10) între instituțiile care fac parte din același grup și care au fost autorizate în statul membru respectiv, în următoarele condiții:
(i)
să existe în cadrul grupului o repartiție satisfăcătoare a capitalului;
(ii)
cadrul de reglementare, juridic și contractual în care instituțiile își desfășoară activitatea să fie de natură să garanteze asistența financiară reciprocă în cadrul grupului.
(13) În plus, autoritățile competente pot autoriza compensarea menționată la articolul 10 între instituțiile aceluiași grup care îndeplinesc condițiile prevăzute la articolul 12 și orice instituție a grupului respectiv care a fost autorizată într-un alt stat membru, cu condiția ca instituția menționată anterior să îndeplinească pe bază individuală cerințele de capital prevăzute la articolele 4 și 5.
(14) Prevederile articolului 5 din Directiva 89/299/CEE se aplică pentru calcularea fondurilor proprii pe bază consolidată.
(15) Autoritățile competente însărcinate să exercite o supraveghere pe bază consolidată pot, în vederea calculării fondurilor proprii pe o bază consolidată, să recunoască valabilitatea definițiilor specifice fondurilor proprii aplicabile instituțiilor respective în conformitate cu dispozițiile anexei V.
COMUNICAREA INFORMAȚIILOR
Articolul 8
(1) Statele membre impun întreprinderilor de investiții și instituțiilor de credit să comunice autorităților competente ale statului membru de origine toate informațiile necesare verificării respectării normelor adoptate în conformitate cu dispozițiile prezentei directive. De asemenea, statele membre se asigură că mecanismele de control intern și procedurile administrative și contabile ale instituțiilor permit verificarea în orice moment a respectării acestor norme.
(2) Întreprinderile de investiții sunt obligate să prezinte un raport autorităților competente, în conformitate cu procedurile stabilite de acestea, cel puțin o dată pe lună, în cazul întreprinderilor menționate la articolul 3 alineatul (3), cel puțin o dată la trei luni, în cazul întreprinderilor menționate la articolul 3 alineatul (1), și cel puțin o dată la șase luni, în cazul întreprinderilor prevăzute la articolul 3 alineatul (2).
(3) Sub rezerva dispozițiilor alineatului (2), întreprinderile de investiții prevăzute la articolul 3 alineatele (1) și (3) sunt obligate să furnizeze informații pe bază consolidată sau subconsolidată numai o dată la șase luni.
(4) Instituțiile de credit sunt obligate să prezinte rapoarte autorităților competente, în conformitate cu procedurile prevăzute de acestea, respectând frecvența menționată în Directiva 89/647/CEE.
(5) Autoritățile competente impun instituțiilor să le semnaleze de îndată cazurile în care contrapartidele lor în acordurile de dare în pensiune și de primire în pensiune sau în operațiunile de dare cu împrumut de titluri sau luare cu împrumut de titluri nu se achită de obligațiile pe care le au. În cel mult trei ani de la data prevăzută la articolul 12, Comisia prezintă un raport Consiliului privind cazurile menționate anterior și repercusiunile acestora asupra regimului prevăzut în prezenta directivă pentru operațiunile și tranzacțiile respective. Acest raport va descrie, de asemenea, măsura în care instituțiile îndeplinesc condițiile prevăzute la articolul 2 alineatul (6) litera (b) punctele (i)-(v) care le sunt aplicabile și, în special, cele de la articolul 2 alineatul (6) litera (b) punctul (v). Raportul va descrie, de asemenea, toate modificările apărute în volumul respectiv de împrumuturi tradiționale ale instituțiilor și de împrumuturile acestora prin intermediul acordurilor de dare în pensiune și al operațiunilor de luare cu împrumut de titluri. În cazul în care Comisia, pe baza acestui raport, precum și a altor informații, conchide că sunt necesare măsuri de salvgardare suplimentare în vederea prevenirii abuzurilor, prezintă propuneri adecvate.
AUTORITĂȚILE COMPETENTE
Articolul 9
(1) Statele membre desemnează autoritățile care trebuie să exercite funcțiile prevăzute în prezenta directivă. Acestea informează Comisia, indicând orice repartizare eventuală a funcțiilor menționate anterior.
(2) Autoritățile menționate la alineatul (1) trebuie să fie autorități publice sau organisme recunoscute oficial de dreptul intern sau de autoritățile publice ca făcând parte din sistemul de supraveghere existent în statul membru respectiv.
(3) Autoritățile respective trebuie să dispună de toate competențele necesare îndeplinirii misiunii lor, în special în vederea supravegherii modului de constituire a portofoliului privind tranzacțiile cu titluri (instrumente) financiare.
(4) Autoritățile competente din statele membre colaborează strâns în îndeplinirea funcțiilor prevăzute în prezenta directivă, în special atunci când serviciile de investiții sunt furnizate prin prestare de servicii sau prin înființarea de sucursale în unul sau mai multe state membre. Autoritățile competente își furnizează, la cerere, toate informațiile de natură să le faciliteze supravegherea adecvării fondurilor proprii ale întreprinderilor de investiții și ale instituțiilor de credit și, în special, verificarea respectării normelor prevăzute în prezenta directivă. Schimburile de informații între autoritățile competente prevăzute în prezenta directivă trebuie să respecte, în ceea ce privește întreprinderile de investiții, obligația păstrării secretului profesional prevăzută la articolul 25 din Directiva 93/22/CEE și, în ceea ce privește instituțiile de credit, obligația menționată la articolul 12 din Directiva 77/780/CEE, modificată de Directiva 89/646/CEE.
Articolul 10
Până la adoptarea unei noi directive care să definească dispozițiile privind adaptarea prezentei directive la progresul tehnic în domeniile enumerate în continuare, Consiliul, hotărând cu majoritate calificată cu privire la propunerea Comisiei, adoptă, în conformitate cu dispozițiile Directivei 87/373/CEE, adaptările care ar putea fi necesare:
-
clarificarea definițiilor de la articolul 2, în vederea asigurării punerii în aplicare uniforme a prezentei directive în întreaga Comunitate;
-
clarificarea definițiilor de la articolul 2 pentru a ține seama de evoluția piețeleor financiare;
-
modificarea valorii capitalului inițial prevăzut la articolul 3 și a valorii menționate la articolul 4 alineatul (6), pentru a ține seama de evoluția pe plan economic și monetar;
-
adaptarea terminologiei și a formulării definițiilor în conformitate cu dispozițiile actelor ulterioare privind instituțiile și domeniile conexe.
DISPOZIȚII TRANZITORII
Articolul 11
(1) Statele membre pot autoriza întreprinderile de investiții menționate la articolul 30 alineatul (1) din Directiva 93/22/CEE ale căror fonduri proprii sunt, la data punerii în aplicare a prezentei directive, sub nivelul stabilit la articolul 3 alineatele (1)-(3) din prezenta directivă. Cu toate acestea, fondurile proprii ale acestor întreprinderi de investiții trebuie, prin urmare, să îndeplinească condițiile prevăzute la articolul 3 alineatele (5)-(8) din prezenta directivă.
(2) Sub rezerva dispozițiilor punctului 14 din anexa I, statele membre pot stabili cerințe de risc specific pentru toate obligațiunile afectate de o ponderare de 10 %, în temeiul articolului 11 alineatul (2) din Directiva 89/647/CEE, egală cu jumătate din cerințele de risc specific pentru un element eligibil având același termen rezidual ca un astfel de titlu de credit.
DISPOZIȚII FINALE
Articolul 12
(1) Statele membre pun în aplicare actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive până la data prevăzută la articolul 31 al doilea paragraf din Directiva 93/22/CEE. Statele membre informează de îndată Comisia cu privire la aceasta.
Atunci când statele membre adoptă aceste acte, acestea cuprind o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o asemenea trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.
(2) Comisiei îi sunt comunicate de către statele membre textele principalelor dispoziții de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.
Articolul 13
Comisia prezintă Consiliului, fără întârziere, propuneri cu privire la cerințele de capital aferente tranzacțiilor de mărfuri, instrumentelor derivate pe mărfuri și unităților în organisme de plasament colectiv.
Consiliul se pronunță cu privire la propunerile Comisiei cel târziu cu șase luni înainte de data punerii în aplicare a prezentei directive.
CLAUZA DE REVIZUIRE
Articolul 14
În termen de cel mult trei ani de la data prevăzută la articolul 12, Consiliul, hotărând cu privire la propunerile Comisiei, evaluează și, după caz, revizuiește prezenta directivă, ținând seama de experiența acumulată în urma punerii sale în aplicare, de inovațiile pieței și, în special, de evoluția în forurile internaționale ale autorităților de reglementare.
Articolul 15
Prezenta directivă se adresează statelor membre.
Adoptată la Bruxelles, 15 martie 1993.