31973L0240
L 228/20
JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE
DIRECTIVA CONSILIULUI
din 24 iulie 1973
de eliminare a restricțiilor la libertatea de stabilire în domeniul activității de asigurare generală directă
(73/240/CEE)
CONSILIUL COMUNITĂȚILOR EUROPENE,
având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Economice Europene, în special articolul 54 alineatul (2) și alineatul (3),
având în vedere Programul general (1) de eliminare a restricțiilor la libertatea de constituire și în special titlul IV C din acesta,
având în vedere propunerea Comisiei,
având în vedere avizul Adunării parlamentare (2),
având în vedere avizul Comitetului Economic și Social (3),
întrucât Programul general menționat mai sus prevede eliminarea oricărui tratament discriminatoriu al resortisanților celorlalte state membre în ceea ce privește constituirea de întreprinderi cu activitate de asigurare generală directă;
întrucât, conform acestui Program general, ridicarea restricțiilor la constituirea de agenții și sucursale depinde, în ceea ce privește activitatea de asigurare directă, de coordonarea condițiilor de inițiere și exercitare a activității; întrucât prima Directivă a Consiliului din 24 iulie 1973 a realizat această coordonare în domeniul asigurării generale directe;
întrucât domeniul de aplicare a prezentei directive este, sub toate aspectele, identic cu cel definit la punctul A din Anexa la prima Directivă privind coordonarea; întrucât, în aceste condiții, a părut rezonabil să se excludă, în scopul coordonării, asigurarea creditelor pentru exporturi;
întrucât, în conformitate cu Programul general menționat anterior, trebuie eliminate restricțiile privind dreptul de a face parte din organizații profesionale, în cazul în care activitățile profesionale ale persoanelor în cauză implică exercitarea acestui drept,
ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
Articolul 1
Statele membre elimină, cu privire la persoanele fizice și întreprinderile arătate în titlul I din Programul general pentru eliminarea restricțiilor la libertatea de stabilire, denumite în continuare „beneficiari”, restricțiile arătate în titlul III din acest program, care îngrădesc dreptul de a iniția și exercita activități independente în domeniul claselor de asigurare prevăzute la articolul 1 din prima Directivă privind coordonarea.
„Prima Directivă privind coordonarea” reprezintă prima Directivă a Consiliului din 24 iulie 1973 privind coordonarea actelor cu putere de lege și a actelor administrative privind inițierea și exercitarea activității de asigurare generală directă.
Cu toate acestea, în ceea ce privește asigurarea creditelor pentru exporturi, aceste restricții sunt menținute până la punerea în aplicare a programului de coordonare stabilit la articolul 2 alineatul (2) litera (d) din prima Directivă privind coordonarea.
Articolul 2
(1) Statele membre elimină, în special, restricții care:
(a)
îi împiedică pe beneficiari să stabilească sedii în țara gazdă în aceleași condiții și cu aceleași drepturi ca ale cetățenilor acelei țări;
(b)
decurg din practicile administrative și care au ca efect un tratament discriminatoriu aplicat beneficiarilor în comparație cu cel aplicat cetățenilor.
(2) În mod special vor fi eliminate restricțiile care decurg din măsurile care interzic sau limitează dreptul de stabilire al beneficiarilor prin următoarele mijloace:
(a)
în Germania:
dispozițiile care acordă Ministerului Federal al Economiei dreptul discreționar de a impune străinilor condițiile de acces la acest tip de activitate și de a interzice acestora exercitarea acestei activități pe teritoriul Republicii Federale [Legea din 6 iunie 1931 (VAG), articolul 106 alineatul (2), nr. 1, coroborat cu articolul 8 alineatul (1) nr. 3, articolul 106 alineatul (2), ultima teză și articolul 111 alineatul (2)];
(b)
în Belgia:
obligația de a deține o „carte professionelle” (articolul 1 din Legea din 19 februarie 1965);
(c)
în Franța:
-
condiția de a obține o aprobare specială (Legea din 15 februarie 1917 modificată și completată de „Décret-loi” din 30 octombrie 1935, articolul 2 alineatul (2) - „Decret” din 19 august 1941 modificat, articolele 1 și 2 - „Decret” din 13 august 1947 modificat, articolele 2 și 10);
-
obligația de a constitui, pe bază de reciprocitate, un titlu de garanție sau garanții speciale (Legea din 15 februarie 1917 modificată și completată prin „Décret-loi” din 30 octombrie 1935, articolul 2 alineatul (2) - „Décret-loi” din 14 iunie 1938, articolul 42 - „Décret” din 30 decembrie 1938 modificat, articolul 143 - „Décret” din 14 decembrie 1966, articolele 9, 10 și 11);
-
obligația de a constitui rezerve tehnice („Décret” din 30 decembrie 1938 modificat, articolul 179 - „Décret” din 13 august 1947 modificat, articolele 8 și 13 - „Décret” din 14 decembrie 1966, titlul I).
(d)
în Irlanda:
dispoziția în conformitate cu care o societate, pentru a beneficia de autorizația de a iniția activitatea de asigurare, trebuie să fie înregistrată potrivit legii irlandeze privind societățile comerciale, două treimi din acțiunile acesteia trebuie să fie deținute de cetățeni irlandezi și majoritatea administratorilor, cu excepția administratorului general executiv, trebuie să fie cetățeni irlandezi (Legea din 1936 privind asigurările, secțiunea 12, Legea din 1964 privind asigurările, secțiunea 7).
(3) Actele cu putere de lege și actele administrative care impun beneficiarilor obligația de a constitui un depozit sau un titlu special de garanție nu vor fi eliminate, atâta timp cât întreprinderea nu îndeplinește condițiile financiare stabilite la articolele 16 și 17 din prima directivă privind coordonarea, în conformitate cu dispozițiile articolului 30 alineatul (1) și alineatul (2) din aceeași directivă.
Articolul 3
(1) În cazul în care un stat membru gazdă solicită propriilor resortisanți care doresc să inițieze una din activitățile arătate la articolul 1 dovada bunei reputații și a faptului că nu au înregistrat un faliment anterior, sau oricare dintre acestea, acel stat acceptă ca dovadă suficientă, în ceea ce privește resortisanții altor state membre, prezentarea unui extras din „cazierul judiciar” sau, în cazul în care acest lucru nu este posibil, a unui document echivalent emis de către o autoritate judiciară sau administrativă competentă din țara de origine sau din țara din care provine resortisantul străin, prin care se atestă îndeplinirea acestor condiții.
(2) În cazul în care țara de origine sau țara de unde provine resortisantul străin nu emite un astfel de document în dovada bunei reputații și a faptului că nu au înregistrat un faliment anterior, această dovadă poate fi înlocuită printr-o declarație sub prestare de jurământ - sau, în statele unde nu există declarație sub prestare de jurământ, printr-o declarație solemnă - dată în fața unei autorități judiciare sau administrative competente, sau, acolo unde este cazul, în fața unui notar, în țara de origine sau țara de unde provine persoana; această autoritate sau notarul va emite un certificat prin care se atestă autenticitatea declarației prestate sub jurământ sau a declarației solemne. Declarația privind inexistența unui faliment anterior poate fi, de asemenea, dată în fața unui organism profesional sau comercial competent din țara respectivă.
(3) Documentele emise în conformitate cu alineatul (1) sau (2) nu pot fi emise cu mai mult de trei luni anterior datei la care trebuie prezentate.
(4) Statele membre, în termenul stabilit la articolul 6, desemnează autoritățile și organismele competente să emită aceste documente și informează imediat celelalte state membre și Comisia cu privire la acestea.
Articolul 4
(1) Statele membre asigură beneficiarilor dreptul de afiliere la organizații profesionale sau comerciale în aceleași condiții și cu aceleași drepturi și obligații ca și propriii cetățeni.
(2) Dreptul de afiliere la organizații profesionale sau comerciale atrage după sine dreptul de a fi ales sau numit în funcții de conducere în aceste organizații. Cu toate acestea, aceste funcții pot fi rezervate cetățenilor statului respectiv, în cazul în care, potrivit actelor cu putere de lege sau normelor administrative, organizația respectivă participă la exercitarea unei autorități publice.
(3) În Marele Ducat al Luxemburgului, calitatea de membru al Camerei de Comerț nu conferă beneficiarilor dreptul de a participa la alegerea organelor administrative ale acelei Camere de Comerț.
Articolul 5
Nici un stat membru nu acordă nici unuia dintre propriii resortisanți care se duc în alt stat membru cu scopul de a desfășura oricare dintre activitățile menționate la articolul 1 nici un fel de ajutor care ar putea denatura condițiile de stabilire.
Articolul 6
Statele membre își modifică reglementările interne în conformitate cu prezenta directivă în termen de 18 luni de la notificarea primei directive privind coordonarea și informează de îndată Comisia cu privire la aceasta. Reglementările astfel modificate sunt puse în aplicare în același timp cu actele cu putere de lege și actele stabilite în conformitate cu prima directivă.
Articolul 7
Prezenta directivă se adresează statelor membre.
Adoptată la Bruxelles, 24 iulie 1973.