32001L0044
L 175/17
JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE
DIRECTIVA 2001/44/CE A CONSILIULUI
din 15 iunie 2001
de modificare a Directivei 76/308/CEE privind asistența reciprocă în materie de recuperare a creanțelor rezultate din operațiuni cuprinse în sistemul de finanțare al Fondului European de Orientare și Garantare Agricolă, precum și a prelevărilor agricole și drepturilor vamale și privind taxa pe valoarea adăugată și anumite accize
CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolele 93 și 94,
având în vedere propunerea Comisiei (1),
având în vedere avizul Parlamentului European (2),
având în vedere avizul Comitetului Economic și Social (3),
întrucât:
(1)
Este necesar să se modifice normele actuale privind asistența reciprocă în materie de recuperare a creanțelor, definite în Directiva 76/308/CEE (4), pentru a răspunde amenințării pe care intensificarea fraudelor o constituie pentru interesele financiare ale Comunității și ale statelor membre, precum și pentru piața internă.
(2)
În cadrul pieței interne, este necesar să se apere interesele financiare comunitare și naționale, care sunt din ce în ce mai puternic amenințate de fraude, astfel încât să se asigure o mai bună competitivitate și o mai mare neutralitate fiscală a pieței interne.
(3)
Este necesar ca domeniul de aplicare al asistenței reciproce, stabilit prin Directiva 76/308/CEE, să fie extins la creanțele aferente anumitor impozite pe venit și pe capital, precum și la anumite taxe asupra primelor de asigurare, astfel încât interesele financiare ale statelor membre și neutralitatea pieței interne să fie mai bine apărate.
(4)
Pentru a permite recuperarea mai eficientă și mai eficace a creanțelor care fac obiectul unei cereri de recuperare, este necesar ca titlul care permite executarea creanței să fie considerat, în principiu, un titlu al statului membru în care își are sediul autoritatea solicitată.
(5)
Cu excepția unor cazuri excepționale, nu se poate recurge la asistența reciprocă în materie de recuperare pe baza unor avantaje financiare sau a unui interes în rezultatele obținute, dar statele membre trebuie să fie în măsură să definească modalitățile de rambursare în cazul în care recuperarea pune probleme deosebite.
(6)
Măsurile necesare punerii în aplicare a prezentei directive se adoptă în conformitate cu Decizia 1999/468/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 de stabilire a procedurilor de exercitare a competențelor de executare conferite Comisiei (5).
(7)
Prin urmare, Directiva 76/308/CEE se modifică în consecință,
ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
Articolul 1
Directiva 76/308/CEE se modifică după cum urmează:
1.
Titlul se înlocuiește cu următorul text:
2.
Articolul 2 se înlocuiește cu următorul text:
„Articolul 2
Prezenta directivă se aplică tuturor creanțelor aferente:
(a)
rambursărilor, intervențiilor și altor măsuri cuprinse în sistemul de finanțare integrală sau parțială al Fondului European de Orientare și Garantare Agricolă (FEOGA), inclusiv sumelor care se percep în cadrul acestor acțiuni;
(b)
cotizațiilor și altor drepturi prevăzute în cadrul organizării comune a piețelor din sectorul zahărului;
(c)
drepturilor de import;
(d)
drepturilor de export;
(e)
taxei pe valoarea adăugată;
(f)
accizelor pentru:
-
tutunul prelucrat;
-
alcool și băuturi alcoolice;
-
uleiuri minerale;
(g)
impozitelor pe venit și pe capital;
(h)
taxelor pe primele de asigurare;
(i)
dobânzilor, penalităților și amenzilor administrative, precum și cheltuielilor privind creanțele menționate la literele (a)-(h), cu excepția oricărei sancțiuni penale prevăzute de legislația în vigoare în statul membru în care își are sediul autoritatea solicitată”.
3.
La articolul 3 se inserează următoarele liniuțe:
„-
«drepturi de import»: drepturile vamale și taxele cu efect echivalent asupra importurilor, precum și impunerile la import prevăzute în cadrul politicii agricole comune sau în cadrul regimurilor specifice care se aplică anumitor mărfuri ce rezultă din transformarea produselor agricole;
-
«drepturi de export»: drepturile vamale și taxele cu efect echivalent asupra exporturilor, precum și impunerile la export prevăzute în cadrul politicii agricole comune sau în cadrul regimurilor specifice aplicabile anumitor mărfuri care rezultă din transformarea produselor agricole;
-
«impozite pe venit și pe capital»: cele prevăzute la articolul 1 alineatul (3) din Directiva 77/799/CEE (6) coroborat cu articolul 1 alineatul (4) din directiva în cauză;
-
«impozite pe primele de asigurare»:
în Austria:
(i)
Versicherungssteuer
(ii)
Feuerschutzsteuer
în Belgia:
(i)
Taxe annuelle sur les contrats d'assurance
(ii)
Jaarlijkse taks op de verzekeringscontracten
în Germania:
(i)
Versicherungssteuer
(ii)
Feuerschutzsteuer
în Danemarca:
(i)
Afgift af lystfartøjsforsikringer
(ii)
Afgift af ansvarsforsikringer for motorkøretøjer m.v.
(iii)
Stempelafgift af forsikringspræmier
în Spania:
Impuesto sobre la prima de seguros
în Grecia:
(i)
Φòρος κύκλου εργασιών (Φ.Κ.Ε)
(ii)
Τέλη Χαρτοσήμου
în Franța:
Taxe sur les conventions d'assurances
în Finlanda:
(i)
Eräistä vakuutusmaksuista suoritettava vero/skatt på vissa försäkringspremier
(ii)
Palosuojelumaksu/brandskyddsavgift
în Italia:
Imposte sulle assicurazioni private ed i contratti vitalizi di cui alla legge 29.10.1967 No 1216
în Irlanda:
levy on insurance premiums
în Luxemburg:
(i)
Impôt sur les assurances
(ii)
Impôt dans l'interêt du service d'incendie
în Țările de Jos:
Assurantiebelasting
în Portugalia:
Imposto de selo sobre os prémios de seguros
în Suedia:
nici unul
în Regatul Unit:
insurance premium tax (IPT).
Prezenta directivă se aplică, de asemenea, creanțelor aferente taxelor de natură identică sau similară care completează sau înlocuiesc taxele pe primele de asigurare menționate la a șasea liniuță. Autoritățile competente ale statelor membre își comunică unele altora și informează Comisia cu privire la datele de intrare în vigoare a acestor taxe.
4.
La articolul 4 alineatul (2), cuvintele „numele și adresa” se înlocuiesc cu „numele, adresa și orice alte informații necesare pentru identificare, la care autoritatea solicitantă are acces în mod normal”.
5.
La articolul 5 alineatul (2), cuvintele „numele și adresa” se înlocuiesc cu „numele, adresa și orice alte informații necesare pentru identificare, la care autoritatea solicitantă are acces în mod normal”.
6.
Articolele 7, 8, 9 și 10 se înlocuiesc cu următorul text:
„Articolul 7
(1) Cererea de recuperare a unei creanțe, adresată de autoritatea solicitantă autorității solicitate, trebuie să fie însoțită de un exemplar oficial sau de o copie autentificată a titlului care permite executarea acesteia, emis în statul membru în care se află sediul autorității solicitante și, dacă este cazul, de originalul sau de o copie autentificată a altor documente necesare pentru recuperare.
(2) Autoritatea solicitantă nu poate formula o cerere de recuperare decât dacă:
(a)
creanța sau titlul care permite executarea recuperării nu sunt contestate în statul membru în care se află sediul acesteia, cu excepția cazurilor în care se aplică articolul 12 alineatul (2) al doilea paragraf;
(b)
a pus în aplicare, în statul membru în care se află sediul său, procedurile de recuperare adecvate care ar putea fi executate pe baza titlului menționat la alineatul (1), iar măsurile luate nu vor conduce la plata integrală a creanței.
(3) În cererea de recuperare se menționează:
(a)
numele, adresa și orice alte informații necesare pentru identificarea persoanei în cauză și/sau a oricărui terț care deține bunurile acesteia;
(b)
numele, adresa și orice alte informații necesare pentru identificarea autorității solicitante;
(c)
titlul care permite executarea creanței, emis în statul membru în care se află sediul autorității solicitante;
(d)
natura și valoarea creanței, inclusiv capitalul inițial, dobânzile și celelalte penalități, amenzi și cheltuieli datorate, valoarea fiind menționată în monedele statelor membre în care se află sediile cele două autorități;
(e)
data la care titlul a fost notificat destinatarului de către autoritatea solicitantă și/sau autoritatea solicitată;
(f)
data de la care și perioada în cursul căreia este posibilă executarea, în conformitate cu normele în vigoare în statul membru în care se află sediul autorității solicitante;
(g)
orice alte informații necesare.
(4) Cererea de recuperare conține, de asemenea, o declarație a autorității solicitante prin care se confirmă îndeplinirea condițiilor de la alineatul (2).
(5) Autoritatea solicitantă transmite autorității solicitate toate informațiile necesare privind speța care a motivat cererea de recuperare, imediat după aflarea acestora.
Articolul 8
(1) Titlul care permite executarea recuperării creanței este recunoscut direct și considerat automat ca un titlu care permite executarea unei creanțe a statului membru în care se află sediul autorității solicitate.
(2) Fără a aduce atingere alineatului (1), titlul executoriu care permite recuperarea creanței poate fi, după caz și în conformitate cu dispozițiile în vigoare în statul membru în care se află sediul autorității solicitate, omologat, recunoscut ca sau completat ori înlocuit cu un titlu care permite executarea sa pe teritoriul statului membru în cauză.
În termen de trei luni de la data primirii cererii, statele membre fac toate eforturile pentru a finaliza formalitățile de omologare, de recunoaștere, de completare sau de înlocuire a titlului, cu excepția cazurilor în care se aplică dispozițiile din al treilea paragraf. Formalitățile în cauză nu pot face obiectul unui refuz, dacă titlul este redactat corect. În cazul depășirii termenului de trei luni, autoritatea solicitată informează autoritatea solicitantă asupra motivelor care au determinat depășirea.
În cazul în care oricare dintre aceste formalități dă naștere unei contestații privind creanța și/sau titlul executoriu care permite recuperarea acesteia, emis de autoritatea solicitantă, se aplică articolul 12.
Articolul 9
(1) Recuperarea se face în moneda statului membru în care se află sediul autorității solicitate. Autoritatea solicitată transferă autorității solicitante întreaga valoare a creanței pe care a recuperat-o.
(2) Autoritatea solicitată poate, în conformitate cu actele cu putere de lege sau actele administrative în vigoare în statul membru în care se află sediul acesteia și după consultarea autorității solicitante, să acorde debitorului un termen de plată sau să autorizeze o plată eșalonată. Dobânzile percepute de autoritatea solicitată ca urmare a acordării termenului de plată se transferă statului membru în care se află sediul autorității solicitante.
De la data la care titlul executoriu care permite recuperarea creanței a fost recunoscut direct sau omologat, recunoscut, completat ori înlocuit în conformitate cu articolul 8, se percep dobânzi pentru orice întârziere la plată, în conformitate cu actele cu putere de lege și practicile administrative în vigoare în statul membru în care se află sediul autorității solicitate, care trebuie transferate, de asemenea, statului membru în care se află sediul autorității solicitante.
Articolul 10
Fără a aduce atingere articolului 6 alineatul (2), creanțele de recuperat nu se bucură neapărat de privilegiile creanțelor similare apărute în statul membru în care se află sediul autorității solicitate.”
7.
La articolul 12, alineatul (2) se modifică după cum urmează:
(a)
la prima teză, se adaugă următorul text: „cu excepția cazurilor în care autoritatea solicitantă formulează o cerere contrară, în conformitate cu al doilea paragraf.”;
(b)
se adaugă următorul paragraf:
„Fără a aduce atingere alineatului (2) primul paragraf, în conformitate cu actele cu putere de lege și practicile administrative în vigoare în statul membru în care se află sediul autorității solicitante, aceasta poate cere autorității solicitate să recupereze o creanță contestată, în măsura în care actele cu putere de lege și practicile administrative în vigoare în statul membru în care se află sediul autorității solicitate permit acest lucru. Dacă rezultatul contestației este favorabil debitorului, autoritatea solicitantă are obligația de a rambursa orice sumă recuperată, precum și de a plăti orice compensație datorată, în conformitate cu legislația în vigoare în statul membru în care se află sediul autorității solicitate.”
8.
La articolul 14, primul paragraf se înlocuiește cu următorul text:
„Autoritatea solicitată nu are obligația:
(a)
de a acorda asistența prevăzută la articolele 6-13, dacă recuperarea creanței, în funcție de situația debitorului, este de natură să cauzeze grave dificultăți de ordin economic sau social în statul membru în care se află sediul său, dacă actele cu putere de lege sau practicile administrative în vigoare în statul membru în care se află sediul autorității solicitate permit o astfel de măsură în cazul creanțelor naționale similare;
(b)
de a acorda asistența prevăzută la articolele 4-13, în cazul în care cererea inițială, formulată în temeiul articolului 4, 5 sau 6, vizează creanțe pentru care perioada dintre momentul în care titlul executoriu care permite recuperarea este stabilit în conformitate cu actele cu putere de lege sau practicile administrative în vigoare în statul membru în care se află sediul autorității solicitante și data cererii depășește cinci ani. Cu toate acestea, în cazul în care creanța sau titlul face obiectul unei contestații, termenul se scurge din momentul în care statul solicitant stabilește că creanța sau titlul executoriu care permite recuperarea nu mai poate face obiectul unei contestații.”
9.
În articolul 17, cuvintele „și documentele anexe sunt însoțite” se înlocuiesc prin cuvintele „titlul executoriu care permite recuperarea și celelalte documente anexate sunt însoțite”.
10.
Articolul 18 se înlocuiește cu următorul text:
„Articolul 18
(1) Autoritatea solicitată recuperează, de asemenea, de la persoana în cauză, toate cheltuielile aferente recuperării și păstrează suma, în conformitate cu actele cu putere de lege din statul membru în care se află sediul său, aplicabile unor creanțe similare.
(2) Statele membre solicitante și solicitate renunță la restituirea cheltuielilor rezultate din asistența reciprocă pe care și-o acordă în conformitate cu prezenta directivă.
(3) În cazul unor recuperări care prezintă dificultăți deosebite, implicând cheltuieli foarte mari sau care se înscriu în lupta împotriva organizațiilor criminale, autoritățile solicitante și autoritățile solicitate pot să convină asupra unor modalități de rambursare specifice cazurilor în speță.
(4) Statul membru în care se află sediul autorității solicitante rămâne răspunzător față de statul membru în care se află sediul autorității solicitate pentru toate cheltuielile și toate pierderile suportate în legătură cu acțiuni recunoscute ca fiind nejustificate din punctul de vedere al realității creanței sau al valabilității titlului emis de autoritatea solicitantă.”
11.
Articolul 20 se înlocuiește cu următorul text:
„Articolul 20
(1) Comisia este asistată de un comitet de recuperare, denumit în continuare «comitetul», format din reprezentanți ai statelor membre și prezidat de reprezentantul Comisiei.
(2) În cazul în care se face trimitere la prezentul alineat, se aplică articolele 5 și 7 din Decizia 1999/468/CE.
Perioada prevăzută la articolul 5 alineatul (6) din Decizia 1999/468/CE se stabilește la trei luni.
(3) Comitetul își stabilește regulamentul de procedură.”
12.
Articolul 22 se înlocuiește cu următorul text:
„Articolul 22
Normele de aplicare a articolului 4 alineatele (2) și (4), a articolului 5 alineatele (2) și (3), a articolelor 7, 8, 9 și 11, a articolului 12 alineatele (1) și (2), a articolului 14, a articolului 18 alineatul (3) și a articolului 25, modalitățile de stabilire a mijloacelor care pot fi utilizate pentru transmiterea comunicărilor între autorități, normele privind conversia și transferul sumelor recuperate și modalitățile de stabilire a unei valori minime a creanțelor care poate conduce la formularea unei cereri de asistență sunt stabilite în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 20 alineatul (2).”
13.
La articolul 25, se adaugă următorul paragraf:
„Fiecare stat membru informează anual Comisia asupra numărului de cereri de informații, de notificare și de recuperare pe care le adresează și le primește în fiecare an, asupra valorii creanțelor în cauză și asupra sumelor recuperate. Din doi în doi ani, Comisia prezintă Parlamentului European și Consiliului un raport privind utilizarea acestor dispoziții și rezultatele obținute.”
Articolul 2
(1) Statele membre pun în aplicare actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive până la 30 iunie 2002. Statele membre informează de îndată Comisia cu privire la aceasta.
Atunci când statele membre adoptă aceste acte, ele conțin o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o asemenea trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.
(2) Comisiei îi sunt comunicate de statele membre textele principalelor dispoziții de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă, precum și un tabel de corespondență între prezenta directivă și dispozițiile naționale adoptate.
Articolul 3
Prezenta directivă intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Comunităților Europene.
Articolul 4
Prezenta directivă se adresează statelor membre.
Adoptată la Göteborg, 15 iunie 2001.