31987D0433
L 238/26
JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE
DECIZIA COMISIEI
din 22 iulie 1987
privind măsurile de supraveghere și de protecție pe care statele membre pot fi autorizate să le ia în aplicarea articolului 115 din Tratatul CEE
(87/433/CEE)
COMISIA COMUNITĂȚILOR EUROPENE,
având în vedere Tratatul de instituire a Comunităților Europene, în special articolul 115,
întrucât dispozițiile articolului 30 și următoarele din tratat, privind eliminarea restricțiilor cantitative și a oricăror alte măsuri cu efect echivalent, se aplică fără distincție produselor originare din Comunitate și celor care se află în liberă circulație pe teritoriul oricărui stat membru, indiferent de originea lor;
întrucât prin aceste dispoziții se interzice solicitarea, chiar și pur formală, a licențelor de import sau a altor proceduri similare în comerțul intracomunitar;
întrucât, de altfel, articolul 9 alineatul (2) din tratat exclude orice procedură administrativă destinată stabilirii unei diferențieri în regimul de circulație între mărfuri care sunt originare din Comunitate și cele care sunt originare din țări terțe și au fost puse în liberă circulație într-unul din statele membre;
întrucât, totuși, aplicarea integrală a acestor principii presupune instituirea efectivă a unei politici comerciale comune;
întrucât instituirea unei politici comerciale comune încă nu este pe deplin realizată; întrucât măsurile aplicate de statele membre, pentru anumite produse provenind din țări terțe, nu au fost încă înlocuite de un regim comun uniform;
întrucât faptul că politica comercială comună nu a fost încă pe deplin instituită înseamnă că încă mai există diferențe între politicile comerciale ale statelor membre, care pot provoca devieri ale traficului comercial, pe care articolul 115 din tratat este desemnat să le prevină;
întrucât, în acest scop, Comisia este împuternicită să autorizeze statele membre să ia măsuri de supraveghere intracomunitare sau măsuri de protecție fără a aduce atingere principiului liberei circulații, în interiorul Comunității, a mărfurilor originare din țări terțe și care sunt puse în liberă circulație într-unul din statele membre; întrucât articolul 115 din tratat prevede, în același timp, că aceste măsuri pot fi autorizate numai când sunt necesare, iar Comisia trebuie să acorde prioritate acelor măsuri care produc cele mai puține perturbări funcționării pieței comune; întrucât rezultatul este acela că, în stadiul actual al instituirii pieței comune, măsurile luate în aplicarea articolului 115 din tratat trebuie autorizate numai dacă aceste perturbări ale traficului comercial antrenează dificultăți economice sau compromit eficacitatea măsurilor de politică comercială întreprinse de statele membre în executarea obligațiilor internaționale ale Comunității;
întrucât Actul Unic European prevede crearea, începând cu 1 ianuarie 1993, a unui spațiu fără frontiere interne, în care va fi asigurată libera circulație a mărfurilor, persoanelor, serviciilor și capitalurilor; întrucât acest fapt implică, pe de o parte, că disparitățile încă existente între politicile comerciale ale statelor membre vor fi progresiv eliminate sau reduse și, pe de altă parte, obligația Comisiei de a ține integral cont de acest obiectiv atunci când apreciază necesitatea de a autoriza măsuri în temeiul articolului 115 din tratat;
întrucât, prin Decizia 80/47/CEE din 20 decembrie 1979 privind măsurile de supraveghere și de protecție pe care statele membre pot fi autorizate să le întreprindă cu privire la importul anumitor produse originare din țări terțe puse în liberă circulație într-un alt stat membru (1), Comisia a stabilit anumite criterii și proceduri de urmat în aplicarea articolului 115 din tratat;
întrucât, având în vedere experiența acumulată, precum și programul de acțiune stabilit de către Comunitate pentru realizarea pieței unice, Decizia 80/47/CEE trebuie modificată și, în special, domeniul ei de aplicare trebuie extins pentru a cuprinde toate cazurile în care există diferențe între măsurile de politică comercială luate de către statele membre în conformitate cu Tratatul CEE, inclusiv cazurile în care sunt încă autorizate diferențe între măsurile de ordin tarifar, iar unele din aceste criterii și proceduri trebuie precizate mai detaliat; întrucât, pentru a crea posibilitatea operării acestor modificări, decizia menționată mai sus trebuie reformată ca document unic;
întrucât, în cazul în care este autorizată o măsură de supraveghere, documentele de import trebuie să fie emise automat, fără costuri, într-o perioadă dată și pentru orice cantitate cerută; întrucât, dacă sunt necesare măsuri de supraveghere pentru motivul că importurile riscă să antreneze dificultăți economice într-un stat membru, trebuie să se evalueze realitatea acestor riscuri luând în calcul devierile traficului comercial observate în trecut și importanța posibilității de import acordate de către Comunitate țării terțe în cauză;
întrucât, în cazul în care un stat membru solicită autorizație pentru aplicarea măsurilor de protecție, termenul limită pentru emiterea documentelor de import trebuie prelungit dacă volumul cererilor pentru emiterea de astfel de documente atinge un anumit nivel;
întrucât informațiile și justificările furnizate de către statele membre în sprijinul cererilor lor privind obținerea autorizației de a introduce măsurile de protecție trebuie să fie de natură să permită Comisiei să aprecieze necesitatea acordării unei astfel de autorizații, în deplină cunoștință de cauză;
întrucât trebuie prevăzut că, dacă este necesar, Comisia poate recurge la o anchetă pentru verificarea validității informațiilor puse la dispoziția sa;
întrucât măsurile adoptate în temeiul articolului 115 din tratat, în virtutea faptului că acestea reprezintă nu numai o excepție de la dispozițiile articolului 9 și ale articolului 30 din tratat, ci și un obstacol în instituirea unei politici comerciale comune, prevăzute la articolul 113 din tratat, sunt de strictă interpretare și aplicare; întrucât, pentru a ține cont de acest aspect, dar și de obiectivele prevăzute de Actul Unic European, aceste măsuri trebuie aplicate numai pentru o perioadă limitată și numai acolo unde gravitatea situației o cere;
întrucât, pentru a se asigura că nu există obstacole în calea comerțului intracomunitar, trebuie să se prevadă, ca regulă generală, că statele membre trebuie să ceară importatorului, cu ocazia îndeplinirii formalităților legate de importul unui produs provenind dintr-un alt stat membru, numai anumite informații și date; întrucât, în ceea ce privește controlul originii, statele membre trebuie, ca regulă generală, să ceară numai o simplă declarație privind originea produsului, care este cea pe care i se poate cere în mod rezonabil importatorului să o cunoască,
DECIDE:
Articolul 1
Domeniu de aplicare
Prezenta decizie se aplică la importurile într-un stat membru de produse originare dintr-o țară terță și puse în liberă circulație în interiorul Comunității și cărora nu li se aplică condițiile uniforme de import în statele membre.
Articolul 2
Supraveghere intracomunitară
(1) În cazul în care importurile într-un stat membru ale unui produs menționat la articolul 1 riscă să antreneze unele dificultăți economice, importul acestui produs poate, ca urmare a unei autorizații emise de către Comisie, pentru o perioadă de timp determinată, să facă obiectul emiterii unui document de import.
(2) Ca regulă generală, Comisia nu va acorda autorizația prevăzută la alineatul (1) decât atunci când:
(a)
s-au efectuat importuri semnificative ale produsului în cauză din alte state membre, în anul calendaristic precedent anului în care s-a înaintat cererea;
(b)
posibilitățile de import pentru produsul în cauză deschise de către Comunitate în raport cu țara terță de origine depășesc 1 % din totalul posibilităților de import deschise de către Comunitate în raport de toate țările terțe supuse unui regim similar.
(3) Fără a aduce atingere dispozițiilor prevăzute la articolul 3, documentul de import este emis de statul membru în cauză pentru orice cantitate solicitată și fără costuri, într-un termen de cinci zile lucrătoare de la data solicitării de către importator, indiferent de locul unde își are acesta sediul secundar în Comunitate.
(4) Pentru obținerea autorizației prevăzute la alineatul (1), statul membru furnizează următoarele informații în cererea sa către Comisie:
(a)
descrierea produsului și detalii privind denumirea sa comercială, poziția sa în Tariful Vamal Comun, codul Nimexe și țara sa de origine;
(b)
regimul aplicat importurilor directe în raport cu țara de origine și alte țări terțe, inclusiv, dacă este cazul, regimurile tarifare, volumul și/sau cantitatea posibilităților de import și, de asemenea, motivele economice pe care se bazează acest regim;
(c)
volumul sau cantitatea importurilor produsului în cauză:
-
originar din țara terță în cauză, defalcat pe importuri directe și produse care se află în liberă circulație;
-
originar din toate țările terțe;
-
originar din Comunitate;
(d)
riscurile apariției dificultăților economice invocate, dovedite prin factori, cum ar fi consumul produsului, cota de piață deținută de producția națională, de țara terță în cauză și de toate țările terțe.
Informațiile cerute la literele (c) și (d) se furnizează pentru cei doi ani anteriori și pentru anul în curs. În cazul în care aceste informații nu pot fi furnizate cu precizia cerută sau nu pot fi furnizate la timp, cererea statului membru va conține informațiile disponibile.
(5) Statul membru care a primit autorizația prevăzută la alineatul (1) nu poate cere solicitantului unui document de import decât informațiile și datele următoare:
(a)
detalii pentru identificarea importatorului și expeditorului din statul membru exportator;
(b)
țara de origine și statul membru exportator;
(c)
o descriere a produsului cu indicarea:
-
denumirii sale comerciale;
-
poziției sale în Tariful Vamal Comun și în codul Nimexe;
(d)
valoarea și cantitatea produsului în unități uzuale folosite în comerț;
(e)
data sau datele prevăzute pentru livrare;
(f)
documente justificative care atestă punerea în liberă circulație: dacă produsele nu sunt încă în liberă circulație la data introducerii cererii de import sau dacă elementele probatorii nu pot fi furnizate până la acea dată, documentul de import se acordă, însă valabilitatea sa este limitată la o lună de la primirea documentului de către solicitant.
Articolul 3
Măsuri de protecție
(1) Atunci când importurile într-un stat membru ale unui produs prevăzut la articolul 1 antrenează dificultăți economice, statul membru în cauză poate să ia măsuri de protecție după autorizarea acestora de către Comisie, care stabilește condițiile și detaliile de aplicare a acestor măsuri.
(2) Comisia acordă autorizația numai pentru o perioadă limitată de timp și numai atunci când gravitatea situației o cere.
(3) Pentru a obține autorizația, statul membru furnizează, în cererea sa către Comisie, în completarea celor prevăzute la articolul 2 alineatul (4), literele (a) și (b), informațiile și datele următoare:
(a)
statul membru exportator;
(b)
data introducerii cererii pentru un document de import;
(c)
volumul sau cantitatea importurilor produsului în cauză realizate sau autorizate:
-
originare din țara terță în cauză, defalcat pe importuri directe și produse care se află în liberă circulație;
-
originare din alte țări terțe în raport cu care statul membru solicitant întreține regimuri de import similare sau regimuri cu efect echivalent;
-
originare din toate țările terțe;
-
originare din Comunitate;
(d)
în măsura posibilului, volumul sau cantitatea reexporturilor produsului originar din țara terță în cauză într-un alt stat membru și în alte țări terțe;
(e)
dificultățile economice invocate care rezultă din evoluția unor factori ca: producția, utilizarea capacităților, consumul, vânzările, cotele de piață deținute de țara terță în cauză, de toate țările terțe și, respectiv, de producția națională, prețuri (respectiv, scăderea prețului sau prevenirea unor creșteri normale de preț), profituri și pierderi, ocuparea forței de muncă;
(f)
la cererea Comisiei, măsurile luate sau propuse pentru remedierea situației în sectorul respectiv.
Informațiile prevăzute la literele (c), (d) și (e) se referă la cei doi ani anteriori și la anul în curs.
În cazul în care aceste informații nu pot fi furnizate cu precizia cerută sau nu pot fi furnizate la timp, cererea statului membru va cuprinde informațiile disponibile. Atunci când consideră necesar, Comisia poate ține o anchetă pentru a verifica validitatea informațiilor furnizate de statele membre.
În acest caz, aceasta poate, atunci când lipsa măsurilor de protecție poate provoca un prejudiciu material grav sectorului respectiv, să autorizeze provizoriu aplicarea măsurilor de protecție, în așteptarea rezultatelor anchetei.
(4) Depunerea cererii de către statul membru nu poate împiedica emiterea, în condițiile și termenele prevăzute la articolul 2, a documentelor de import pentru care a fost depusă cererea înainte de decizia Comisiei.
(5) Totuși, atunci când statul membru constată că volumul sau cantitatea globală pentru care s-au depus cereri, care se referă la produsul în cauză originar din țara terță respectivă, reprezintă fie mai mult de 5 % din posibilitățile de import directe din țara terță respectivă, fie mai mult de 1 % din totalul importurilor extracomunitare realizate în cursul ultimei perioade de douăsprezece luni pentru care sunt disponibile informații statistice:
-
termenul maxim de emitere a documentelor de import crește la 10 zile lucrătoare de la data depunerii cererii de către importator;
-
statul membru poate refuza cererea pentru documentele de import dacă decizia Comisiei îl autorizează să facă astfel.
(6) Statul membru transmite cererea pentru autorizarea măsurilor de protecție prin telex sau fax. O copie este transmisă, în același timp și în același mod, către serviciile competente care au fost desemnate de celelalte state membre în acest scop. Statul membru informează solicitanții de documente de import despre introducerea unei cereri de autorizare a măsurilor de protecție.
(7) Comisia se pronunță asupra cererii statului membru în termen de cinci zile lucrătoare de la data primirii acesteia.
Articolul 4
Dovada originii
(1) În cadrul îndeplinirii formalităților legate de importul de produse care fac obiectul măsurilor de supraveghere intracomunitare sau al măsurilor de protecție, autoritățile competente din statul membru importator pot cere importatorului să indice originea produselor pe declarația vamală sau pe cererea de emitere a unui document de import.
(2) Probe suplimentare fi solicitate numai la vămuire și numai în cazurile în care există îndoieli serioase și întemeiate care fac indispensabile asemenea probe, în scopul de a stabili adevărata origine a produselor în cauză. Cu toate acestea, solicitarea unor astfel de dovezi suplimentare nu poate să constituie în sine un obstacol pentru importul mărfurilor în cauză.
Dispoziții finale
Articolul 5
Procedurile stabilite prin prezenta decizie se aplică atunci când eficacitatea măsurilor de politică comercială aplicate de către statele membre în executarea obligațiilor internaționale ale Comunității este compromisă de devieri ale traficului comercial, cu excepția elementelor prevăzute la articolul 2 alineatul (4) litera (d) și articolul 3 alineatul (3) litera (e).
Articolul 6
(1) Prezenta decizie se aplică de la 1 octombrie 1987.
(2) Decizia 80/47/CEE a Comisiei se abrogă de la acea dată. Trimiterile la decizia abrogată se interpretează ca trimiteri la prezenta decizie.
Articolul 7
Prezenta decizie se adresează statelor membre.
Adoptată la Bruxelles, 22 iulie 1987.