31999R0955
L 119/1
JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE
REGULAMENTUL (CE) NR. 955/1999 AL PARLAMENTULUI EUROPEAN ȘI AL CONSILIULUI
din 13 aprilie 1999
de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului privind regimul de tranzit extern
PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Economice Europene, în special articolele 28, 100a și 113,
având în vedere propunerea Comisiei (1),
având în vedere avizul Comitetului Economic și Social (2),
acționând în conformitate cu procedura stabilită la articolul 189b din tratat (3),
(1)
întrucât regimul de tranzit extern, așa cum este reglementat de Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului din 12 octombrie 1992 de instituire a Codului Vamal Comunitar (4), este destinat în primul rând înlesnirii schimburilor comerciale cu mărfuri necomunitare pe teritoriul vamal al Comunității; întrucât necesitatea recurgerii la acest regim în ceea ce privește exportul produselor comunitare trebuie evaluată în funcție de diferitele situații; întrucât este necesar, în orice caz, să se evite ca produsele care fac obiectul sau care beneficiază de măsuri de export să fie sustrase de la aceste măsuri sau să beneficieze de avantaje nejustificate, veghind ca legislația vamală comunitară luată în ansamblu să garanteze supravegherea și monitorizarea cel puțin echivalente cu cele oferite de regimul de tranzit comunitar extern; întrucât, dacă posibilitatea folosirii acestui regim se menține în unele din aceste situații, definirea acestor situații ar trebui să fie o problemă de procedură a comitetului;
(2)
întrucât toate deciziile luate în conformitate cu procedura comitetului trebuie să fie transparente atât pentru administrațiile vamale, cât și pentru agenții economici;
(3)
întrucât este necesară definirea modului în care autoritățile vamale încheie regimul vamal, în privința locului, momentului și condițiilor potrivit cărora se procedează la încheierea regimului respectiv, pentru a stabili mai clar domeniul de aplicare și limitele privind obligațiile titularului regimului de tranzit extern și pentru a garanta că, în absența informațiilor care permit stabilirea încheierii regimului, răspunderea revine pe deplin titularului; întrucât, pentru a spori securitatea și eficacitatea regimurilor de tranzit, este necesar să se îmbunătățească procedura de încheiere a regimului prin măsuri operaționale și prin dispoziții de aplicare ce urmează a fi determinate în conformitate cu procedura comitetului, garantând că autoritățile vamale vor încheia regimul în cel mai scurt timp posibil;
(4)
întrucât este necesară o mai bună definire a regulilor privind garanțiile în tranzit, inclusiv recurgerea la diferitele forme de garanție și cazurile de dispensă de garanție, în special în urma modificării domeniului de aplicare a tranzitului maritim; întrucât, pentru a asigura o protecție adecvată a intereselor financiare ale statelor membre și ale Comunității fără să constituie o povară disproporționată pentru utilizatori, această garanție și determinarea cuantumului acesteia trebuie să se întemeieze atât pe seriozitatea agentului, cât și pe riscurile legate de mărfuri; întrucât este de dorit o prezentare mai logică și mai bine structurată a dispozițiilor privind garanțiile în tranzit;
(5)
întrucât, pentru a proteja veniturile Comunității Europene și ale statelor membre și pentru a preveni operațiunile frauduloase în cadrul regimului de tranzit, se recomandă aranjamente care implică măsuri graduale de aplicare a garanției globale; întrucât se poate lua în considerare în primul rând posibilitatea interzicerii reducerii garanției globale în cazul în care există un grad înalt de risc de fraudă și întrucât apare pericolul pierderii de venituri; întrucât, în cazul în care se stabilește că există situații excepționale deosebit de critice, care pot decurge în special din activități de criminalitate organizată, ar putea fi posibilă, de asemenea, interzicerea temporară a aplicării garanției globale; întrucât este necesar să se țină cont la aplicarea acestor măsuri graduale de situația deosebită a agenților economici care îndeplinesc criteriile specifice care urmează a fi stabilite; întrucât, în cazul în care se solicită o garanție individuală în locul unei garanții globale, sarcinile fiscale care rezultă din aceasta pentru agenți trebuie reduse prin simplificări cât mai mari posibile;
(6)
întrucât procedurile simplificate având domeniu de aplicare exclusiv național, bilateral sau multilateral introduse de statele membre în temeiul articolului 97 alineatul (2) din Codul Vamal Comunitar, denumit în continuare „cod”, sunt de o natură diferită și în unele cazuri intră în conflict cu aplicarea corectă a regimurilor de tranzit comunitar și necesitatea unui tratament egal pentru toți agenții economici; întrucât, fără a aduce în discuție beneficiile pe care le oferă acest sistem agenților, trebuie pregătită o comunicare către Comisie privind procedurile simplificate introduse de fiecare stat membru pe această bază, pentru a se asigura transparența acestor măsuri și pentru a evalua compatibilitatea lor cu regulile care reglementează regimurile de tranzit comunitar și, în special, garanția;
(7)
întrucât sistemele de garanție aplicabile regimurilor de tranzit comunitar acoperă atât datoria vamală, cât și alte taxe care pot fi aplicate în ceea ce privește mărfurile și constituie un caz special, deoarece dispozițiile au caracter internațional și suma necesară trebuie rectificată în conformitate cu riscurile și seriozitatea principalului obligat; întrucât, de aceea, este nevoie să se adapteze în consecință articolul 192 din cod;
(8)
întrucât, în conformitate cu textul actual al articolul 215 din cod, este posibil să se determine locul unde ia naștere datoria vamală, dar nu se specifică faptul că acest loc determină autoritatea responsabilă pentru înscrierea datoriei în evidențele contabile; întrucât, în special în cazul în care nu se încheie un regim vamal, regula potrivit căreia se determină locul respectiv trebuie adaptată la necesitatea stabilirii, pe cât este posibil, a locului unde s-au petrecut faptele care au dus la nașterea datoriei vamale;
(9)
întrucât simplificarea și clarificarea normelor atât în beneficiul agenților, cât și al agenților vamali formează o parte esențială a planului de acțiune pentru tranzitul vamal în Europa; întrucât aceste norme trebuie aplicate și dispozițiilor stabilite în conformitate cu procedura comitetului;
(10)
întrucât prezenta modificare a codului, precum și modificările corespunzătoare de punere în aplicare a dispozițiilor trebuie să fie concepute astfel încât să faciliteze introducerea la momentul potrivit a unui nou sistem computerizat de tranzit atât în beneficiul intereselor publice aflate în joc în operațiunile de tranzit, cât și al agenților economici,
ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT:
Articolul 1
Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 se modifică după cum urmează:
1.
Articolul 91 alineatul (1) litera (b) se înlocuiește cu următorul text:
„(b)
a mărfurilor comunitare, în cazul și în condițiile determinate în conformitate cu procedura comitetului, pentru a evita ca produsele care fac obiectul sau beneficiază de măsuri de export să poată fi sustrase acestor măsuri sau să beneficieze nejustificat de acestea”.
2.
Articolul 92 se înlocuiește cu următorul text:
„Articolul 92
(1) Regimul de tranzit extern ia sfârșit și obligațiile titularului se consideră îndeplinite atunci când mărfurile plasate sub acest regim și documentele solicitate sunt prezentate la biroul vamal de destinație în conformitate cu dispozițiile regimului respectiv.
(2) Autoritățile vamale încheie regimul atunci când sunt în măsură să stabilească, pe baza comparației datelor disponibile de la biroul vamal de plecare cu cele de la biroul vamal de destinație, că regimul a luat sfârșit în mod corect.”
3.
Articolul 94 se înlocuiește cu următorul text:
„Articolul 94
(1) Principalul obligat este ținut să constituie o garanție pentru asigurarea plății datoriei vamale sau a altor taxe care pot lua naștere în ceea ce privește mărfurile.
(2) Garanția este:
(a)
fie o garanție individuală care acoperă o singură operațiune de tranzit,
(b)
fie o garanție globală care acoperă mai multe operațiuni de tranzit în care principalul obligat a fost autorizat să folosească o astfel de garanție de către autoritățile vamale ale statului membru în care este stabilit.
(3) Autorizarea menționată la alineatul (2) litera (b) se acordă numai persoanelor care:
(a)
sunt stabilite în Comunitate;
(b)
recurg cu regularitate la regimurile de tranzit comunitar sau despre care autoritățile vamale știu că sunt în măsură să-și îndeplini obligațiile legate de aceste regimuri și
(c)
nu au săvârșit încălcări grave sau repetate ale legislației vamale sau fiscale.
(4) Persoanele care dovedesc autorităților vamale că îndeplinesc cele mai înalte standarde de încredere pot fi autorizate să folosească o garanție globală cu o valoare redusă sau să beneficieze de o dispensă de garanție. Criteriile suplimentare pentru această autorizare includ:
(a)
folosirea corectă a regimurilor de tranzit comunitar într-o perioadă determinată;
(b)
cooperarea cu autoritățile vamale și
(c)
în ceea ce privește dispensa de garanție, o situație financiară bună, suficientă pentru îndeplinirea angajamentelor persoanelor în cauză.
Normele detaliate privind autorizările acordate în aplicarea prezentului alineat se stabilesc în conformitate cu procedura comitetului.
(5) Dispensa de garanție acordată în conformitate cu alineatul (4) nu se aplică operațiunilor de tranzit comunitar extern care implică mărfuri care, în conformitate cu procedura comitetului, se consideră ca având un înalt grad de risc.
(6) În conformitate cu principiile ce stau la baza alineatului (4), recurgerea la garanția globală cu o valoare redusă, în cazul tranzitului comunitar extern, poate fi temporar interzisă prin procedura comitetului ca măsură excepțională în circumstanțe speciale.
(7) În conformitate cu principiile ce stau la baza alineatului (4), recurgerea la garanția globală, în cazul tranzitului comunitar extern, poate fi temporar interzisă prin procedura comitetului în ceea ce privește mărfurile care, în cadrul garanției globale, au fost identificate ca făcând obiectul unei fraude de proporții.”
4.
Articolul 95 se înlocuiește cu următorul text:
„Articolul 95
(1) Cu excepția situațiilor care urmează a fi stabilite atunci când este cazul în conformitate cu procedura comitetului, nu este necesară constituirea nici unei garanții pentru:
(a)
trasee aeriene;
(b)
transportul mărfurilor pe Rin și pe căile navigabile renane;
(c)
transportul prin conducte;
(d)
operațiuni efectuate de companiile de căi ferate din statele membre.
(2) Situațiile în care pot fi scutite de la constituirea unei garanții transporturile de mărfuri pe căi navigabile, altele decât cele menționate la litera (b), se determină în conformitate cu procedura comitetului.”
5.
Articolul 97 se înlocuiește cu următorul text:
„Articolul 97
(1) Normele detaliate de funcționare a procedurii și excepțiile se stabilesc în conformitate cu procedura comitetului.
(2) Sub rezerva garantării aplicării măsurilor comunitare la care sunt supuse mărfurile:
(a)
statele membre au dreptul, prin înțelegeri bilaterale sau multilaterale, să stabilească între ele proceduri simplificate în conformitate cu criteriile care urmează a fi stabilite în funcție de împrejurări și care se aplică anumitor tipuri de schimburi de mărfuri sau anumitor întreprinderi;
(b)
fiecare stat membru are dreptul să stabilească proceduri simplificate aplicabile în anumite circumstanțe în beneficiul mărfurilor care nu este necesar să circule pe teritoriul altui stat membru.
(3) Procedurile simplificate stabilite în conformitate cu alineatul (2) sunt comunicate Comisiei.”
6.
În articolul 192 alineatul (1), teza introductivă se înlocuiește cu următorul text:
„(1) Atunci când, potrivit legislației vamale, constituirea unei garanții este obligatorie și sub rezerva dispozițiilor specifice prevăzute pentru tranzit în conformitate cu procedura comitetului, autoritățile vamale stabilesc valoarea garanției la un nivel egal cu:”.
7.
Articolul 215 se înlocuiește cu următorul text:
„Articolul 215
(1) O datorie vamală ia naștere:
-
în locul în care se produc faptele care generează această datorie;
-
dacă nu se poate stabili acest loc, atunci la locul unde autoritățile vamale constată că mărfurile se află într-o situație care generează datoria vamală;
-
dacă mărfurile au fost plasate sub un regim vamal care nu s-a încheiat și dacă locul nu poate fi determinat potrivit primei sau celei de-a doua liniuțe într-un termen determinat, în conformitate cu procedura comitetului, la locul unde mărfurile au fost fie plasate sub regimul respectiv, fie au fost introduse pe teritoriul vamal al Comunității sub regimul respectiv.
(2) În cazul în care informațiile aflate la dispoziția autorităților vamale le permit acestora să stabilească faptul că datoria vamală luase deja naștere atunci când mărfurile se aflau în alt loc la o dată anterioară, se consideră că datoria vamală a luat naștere în locul unde se poate stabili că mărfurile se aflau în momentul cel mai îndepărtat în timp în care poate fi stabilită existența datoriei vamale.
(3) Autoritățile vamale menționate la articolul 217 alineatul (1) sunt cele ale statului membru unde a luat naștere datoria vamală sau se consideră că a luat naștere în conformitate cu prezentul articol.”
Articolul 2
Prezentul regulament intră în vigoare în a treia zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Comunităților Europene.
Prezentul regulament este obligatoriu în toate elementele sale și se aplică direct în toate statele membre.
Adoptat la Luxemburg, 13 aprilie 1999.