32004R0377
L 064/1
JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE
REGULAMENTUL (CE) NR. 377/2004 AL CONSILIULUI
din 19 februarie 2004
privind crearea unei rețele de ofițeri de legătură în materie de imigrație
CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolul 63 alineatul (3) litera (b) și articolul 66,
având în vedere inițiativa Republicii Elene (1),
având în vedere avizul Parlamentului European,
întrucât:
(1)
În planul de gestionare a frontierelor externe ale statelor membre ale Uniunii Europene, adoptat de Consiliu la sesiunea sa din 13 iunie 2002, se preconizează crearea unor rețele de ofițeri de legătură în materie de imigrație, detașați în țările terțe.
(2)
Consiliul European reunit la Sevilla la 21 și 22 iunie 2002 a solicitat, în concluziile sale, crearea unei rețele de ofițeri de legătură în materie de imigrație, a statelor membre, până la sfârșitul anului 2002.
(3)
La sesiunea din 28 și 29 noiembrie 2002, Consiliul adoptă concluzii privind îmbunătățirea rețele de ofițeri de legătură în materie de imigrație, luând act de raportul președinției care indică faptul că există rețele de ofițeri de legătură în cea mai mare parte a țărilor în cauză, dar remarcând pe de altă parte că este necesară întărirea rețelei respective.
(4)
Consiliul European reunit la Salonic la 19 și 20 iunie 2003 a subliniat necesitatea accelerării lucrărilor în vederea adoptării cât mai urgente și până la sfârșitul anului 2003, a instrumentului juridic adecvat care să creeze în mod oficial rețeaua de ofițeri de legătură în materie de imigrație (OLI) în țările terțe. Acesta a menționat de asemenea importanța informațiilor ce urmează a fi furnizate de rețeaua OLI în cadrul elaborării unui mecanism de evaluare destinat să asigure urmărirea relațiilor cu țările terțe care nu cooperează cu Uniunea Europeană în lupta pentru combaterea imigrației ilegale.
(5)
Ca urmare a Consiliului European de la Salonic, este necesară oficializarea existenței și funcționării rețelei menționate anterior - pe baza experienței dobândite în gestionarea de proiecte, inclusiv rețeaua OLI în Balcanii occidentali condusă de Belgia - printr-un act juridic cu caracter obligatoriu care să prevadă obligația de stabilire a formelor de cooperare între ofițerii de legătură în materie de imigrație ai statelor membre, obiectivele cooperării respective, funcțiile ofițerilor de legătură și calificarea pe care trebuie să o aibă, precum și obligațiile acestora față de țara gazdă și statul membru de origine.
(6)
Este, de asemenea, necesar să se stabilească modul în care instituțiile comunitare în cauză trebuie informate cu privire la activitățile rețelei de ofițeri de legătură în materie de imigrație, astfel încât acestea să poată lua sau propune măsurile care s-ar putea dovedi necesare pentru îmbunătățirea gestionării globale a controlului persoanelor la frontierele externe ale statelor membre.
(7)
Ținând seama de Decizia 2003/170/JAI a Consiliului din 27 februarie 2003 privind folosirea comună a ofițerilor de legătură detașați de către autoritățile care asigură respectarea legii din statele membre (2).
(8)
În ceea ce privește Islanda și Norvegia, prezentul regulament reprezintă o dezvoltare a acquis-ului Schengen în sensul Acordului încheiat de Consiliul Uniunii Europene, Republica Islanda și Regatul Norvegiei în ceea ce privește asocierea acestor două state în vederea punerii în aplicare, a asigurării respectării și dezvoltării acquis-ului Schengen (3), care intră în sfera de aplicare a articolului 1 punctele A și E din Decizia 1999/437/CE a Consiliului din 17 mai 1999 privind anumite norme de aplicare a respectivului acord (4).
(9)
În conformitate cu articolele 1 și 2 din protocolul privind poziția Danemarcei, anexat la Tratatul privind Uniunea Europeană și la Tratatul de instituire a Comunității Europene, Danemarca nu participă la adoptarea prezentului regulament, nu are nici o obligație în temeiul acestuia și nu face obiectul aplicării sale. Ținând seama de faptul că prezentul regulament are ca scop dezvoltarea dispozițiilor acquis-ul Schengen în temeiul dispozițiilor prevăzute de partea a treia titlul IV din Tratatul de instituire a Comunității Europene, Danemarca, conform articolului 5 din respectivul protocol, decide, în termen de șase luni de la data la care Consiliul adoptă prezentul regulament, dacă îl transpune sau nu în legislația sa internă.
(10)
Regatul Unit participă la prezentul regulament, conform articolului 5 din protocolul privind integrarea acquis-ului Schengen în cadrul Uniunii Europene, anexat la Tratatul privind Uniunea Europeană și la Tratatul de instituire a Comunității Europene și articolului 8 alineatul (2) din Decizia 2000/365/CE a Consiliului din 29 mai 2000 privind cererea Regatului Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord de a participa la unele dintre dispozițiile acquis-ului Schengen (5).
(11)
Irlanda participă la prezentul regulament în conformitate cu articolul 5 din protocolul privind integrarea acquis-ului Schengen în cadrul Uniunii Europene, anexat la Tratatul privind Uniunea Europeană și la Tratatul de instituire a Comunității Europene și articolului 6 alineatul (2) din Decizia 2002/192/CE a Consiliului din 28 februarie 2002 privind cererea Irlandei de a participa la unele dintre dispozițiile acquis-ului Schengen (6).
(12)
Participarea Regatului Unit și Irlandei la prezentul regulament în conformitate cu articolul 8 alineatul (2) din Decizia 2000/365/CE a Consiliului din 29 mai 2000 și cu articolul 6 alineatul (2) din Decizia 2002/192/CE a Consiliului din 28 februarie 2002 se referă la competența Comunității de a lua măsuri în vederea dezvoltării dispozițiilor acquis-ului Schengen în domeniul luptei pentru combaterea organizării imigrației ilegale la care participă Regatul Unit și Irlanda.
(13)
Prezentul regulament reprezintă un act întemeiat pe acquis-ul Schengen sau care se raportează la acesta, în sensul articolului 3 alineatul (1) din Actul de aderare din 2003,
ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT:
Articolul 1
(1) În sensul prezentului regulament, prin ofițer de legătură în materie de imigrație se înțelege un reprezentant al unui stat membru detașat în străinătate de serviciul de imigrație sau de alte autorități competente în vederea stabilirii și întreținerii contactelor cu autoritățile țării gazdă pentru a contribui la prevenirea și combaterea imigrației ilegale, la returnarea imigranților ilegali și gestionarea imigrației legale.
(2) În sensul prezentului regulament, sunt considerați de asemenea ofițeri de legătură în materie de imigrație, ofițerii de legătură care abordează aspecte privind imigrația în cadrul funcțiilor lor.
(3) Ofițerii de legătură în materie de imigrație pot fi detașați pe lângă autoritățile consulare naționale ale statului membru de origine prezente într-o țară terță sau pe lângă autoritățile competente ale altor state membre, dar și pe lângă autoritățile competente ale țărilor terțe și ale unor organizații internaționale, pe o perioadă rezonabilă de timp, stabilită de statul membru care îi detașează.
(4) Prezentul regulament nu aduce atingere misiunilor pe care ofițerii de legătură în materie de imigrație trebuie să le efectueze potrivit competențelor lor prevăzute de legislația, politicile și procedurile naționale sau de acordurile speciale încheiate cu țara gazdă sau cu organizațiile internaționale.
Articolul 2
(1) Fiecare stat membru se asigură că ofițerii săi de legătură în materie de imigrație stabilesc și întrețin contacte directe cu autoritățile competente ale țării gazdă și cu orice organizație corespunzătoare din țara gazdă, pentru a facilita și accelera colectarea și schimbul de informații.
(2) Ofițerii de legătură în materie de imigrație colectează informații care urmează să fie utilizate fie la nivel operațional, fie la nivel strategic, fie la ambele nivele. Informațiile respective se referă în special la următoarele aspecte:
-
fluxurile de imigrație ilegală care provin din țara gazdă sau trec prin țara respectivă;
-
itinerarele fluxurilor de imigrație ilegală în cauză până la sosirea pe teritoriul statelor membre;
-
modurile de operare, inclusiv mijloacele de transport utilizate, participarea unor intermediari etc.;
-
existența unor organizații criminale implicate în traficul de migranți și activitățile acestora;
-
incidentele și evenimentele care pot fi sau deveni cauza unei noi evoluții a fluxurilor de imigrație ilegală;
-
metodele utilizate în contrafacerea sau falsificarea actelor de identitate și de călătorie;
-
mijloacele de sprijinire a autorităților țării gazdă pentru a evita ca fluxurile de imigrație ilegală să se formeze sau să tranziteze teritoriul respectiv;
-
mijloacele de facilitare a returnării și repatrierii imigranților ilegali în țara lor de origine;
-
legislația și practicile juridice privind aspectele menționate anterior;
-
informațiile transmise prin sistemul de alertă rapidă.
(3) Ofițerii de legătură în materie de imigrație sunt abilitați de asemenea să acorde asistență la stabilirea identității resortisanților țărilor terțe și la facilitarea returnării acestora în țara lor de origine.
(4) Statele membre se asigură că ofițerii lor de legătură în materie de imigrația își îndeplinesc misiunile potrivit responsabilităților lor și în conformitate cu dispozițiile, inclusiv cele privind protecția datelor cu caracter personal, prevăzute de legislația lor internă și de acordurile sau înțelegerile încheiate cu țările gazdă sau cu organizațiile internaționale.
Articolul 3
(1) Statele membre se informează reciproc și informează Consiliul și Comisia în mod sistematic și fără întârziere cu privire la detașarea ofițerilor de legătură în materie de imigrație, inclusiv cu privire la descrierea funcțiilor acestora. Comisia furnizează Consiliului și statelor membre o compilație a informațiilor respective.
(2) De asemenea, fiecare stat membru informează celelalte state membre cu privire la intențiile sale de a detașa ofițeri de legătură în materie de imigrație în țări terțe, astfel încât celelalte state membre să-și poată manifesta interesul de a încheia un acord de cooperare cu statul membru respectiv în ceea ce privește detașarea în cauză, în conformitate cu articolul 5.
Articolul 4
(1) Statele membre se asigură că ofițerii lor de legătură în materie de imigrație, detașați în aceleași țări sau regiuni terțe, se constituie în rețele locale sau regionale de cooperare. În cadrul rețelelor respective, ofițerii de legătură în materie de imigrație, în special:
-
se întâlnesc la intervale regulate și de câte ori este necesar;
-
își împărtășesc informațiile și experiențele practice;
-
coordonează pozițiile care urmează să fie adoptate în contactele cu transportatorii comerciali, după caz;
-
participă la cursuri de formare comune specializate, după caz;
-
organizează ședințe de informare și cursuri de formare pentru membrii corpului diplomatic și consular în exercițiu la misiunile statelor membre din țara gazdă, după caz;
-
adoptă abordări comune în ceea ce privește metodele de colectare și transmitere a informațiilor strategice relevante, inclusiv analiza riscurilor, către autoritățile competente din statele membre de origine;
-
contribuie la întocmirea raporturilor bianuale privind activitățile lor comune, întocmite în conformitate cu articolul 6 alineatul (1);
-
stabilesc contacte periodice cu rețele similare din țara gazdă și din țările terțe vecine, după caz.
(2) Reprezentanții Comisiei Europene sunt abilitați să participe la reuniunile organizate în cadrul rețelei de ofițeri de legătură în materie de imigrație, dar în cazul în care anumite considerații operaționale cer acest lucru, reuniunile se pot desfășura în absența unui reprezentant al Comisiei Europene. După caz, pot fi invitate și alte organisme și autorități.
(3) Statul membru care deține președinția Consiliului Uniunii Europene are inițiativa de a convoca reuniunile menționate anterior. În cazul în care statul membru care deține președinția nu este reprezentat într-o țară sau regiune, inițiativa îi revine statului membru care deține președinția cu titlu interimar.
Articolul 5
(1) Statele membre pot conveni bilateral sau unilateral ca ofițerii de legătură în materie de imigrație detașați într-o țară terță sau pe lângă o organizație internațională de către un stat membru să urmărească în aceeași măsură interesele unuia sau mai multor state membre.
(2) De asemenea, statele membre pot conveni ca ofițerii lor de legătură în materie de imigrație să-și repartizeze anumite misiuni.
Articolul 6
(1) Statul membru care deține președinția Consiliului Uniunii Europene sau, în cazul în care statul respectiv nu este reprezentat în țara sau regiunea în cauză, statul membru care deține președinția cu titlu interimar, prezintă Consiliului și Comisiei, până la sfârșitul fiecărui semestru, un raport privind activitățile rețelelor de ofițeri de legătură în materie de imigrație în care are un reprezentant, precum și privind situația din țara gazdă în materie de imigrație ilegală.
(2) Rapoartele menționate anterior se întocmesc după modelul și formatul stabilit de Comisie.
(3) Rapoartele respective reprezintă o sursă esențială de informare pentru pregătirea, la sfârșitul fiecărei președinții, a unui raport de evaluare destinat Consiliului, elaborat de Comisie cu privire la situația din fiecare țară terță în care sunt detașați ofițeri de legătură în materie de imigrație ai statelor membre.
(4) Pe baza rapoartelor respective, Comisia integrează un raport real de sinteză în raportul său anual referitor la dezvoltarea unei politici comune privind imigrația ilegală, traficul ilicit și traficul de ființe umane, frontierele externe și returnarea persoanelor cu ședere ilegală. Cu ocazia prezentării evaluării sale Consiliului, Comisia poate face propunerile sau recomandările pe care le consideră oportune.
Articolul 7
Prezentul regulament nu aduce atingere dispozițiilor în materie de cooperare consulară la nivel local prevăzute de Instrucțiunile consulare comune adresate reprezentanților diplomatici și consulari de carieră (7).
Articolul 8
Prezentul regulament întră în vigoare la 5 ianuarie 2004.
Prezentul regulament este obligatoriu în toate elementele sale și se aplică direct în toate statele membre, în conformitate cu Tratatul de instituire a Comunității Europene.
Adoptat la Bruxelles, 19 februarie 2004.