31988L0407
L 194/10
JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE
DIRECTIVA CONSILIULUI
din 14 iunie 1988
de stabilire a cerințelor de sănătate animală aplicabile în schimburile intracomunitare și la importul de material seminal de animale domestice din specia bovină
(88/407/CEE)
CONSILIUL COMUNITĂȚILOR EUROPENE,
având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Economice Europene, în special articolul 43,
având în vedere propunerea Comisiei (1),
având în vedere avizul Parlamentului European (2),
având în vedere avizul Comitetului Economic și Social (3),
întrucât Directiva 64/432/CEE (4), astfel cum a fost modificată ultima dată prin Regulamentul (CEE) nr. 3768/85 (5), conține dispoziții privind problemele de sănătate animală din domeniul schimburilor intracomunitare cu animale din speciile bovină și porcină; întrucât Directiva 72/462/CEE (6), astfel cum a fost modificată ultima dată prin Regulamentul (CEE) nr. 3768/85 conține, în plus, dispoziții privind problemele de sănătate animală întâmpinate la importul de animale din speciile bovină și porcină provenind din țările terțe;
întrucât dispozițiile menționate anterior au asigurat, în ceea ce privește schimburile intracomunitare și importurile în Comunitate de animale din speciile bovină și porcină din țări terțe, respectarea de către țara de proveniență a criteriilor de sănătate animală, ceea ce permite înlăturarea aproape completă a riscului de răspândire a bolilor veterinare; întrucât, cu toate acestea, există un anumit risc de răspândire a acestor boli în cazul comerțului cu material seminal;
întrucât, în cadrul politicii comunitare de armonizare a dispozițiilor naționale privind sănătatea animală care reglementează schimburile intracomunitare cu animale și produse de origine animală, este necesar ca, de acum înainte, să se creeze un sistem armonizat de schimburi intracomunitare și de import de material seminal de bovine în Comunitate;
întrucât, în cadrul schimburilor intracomunitare cu material seminal, statul membru în care este colectat materialul seminal trebuie să aibă obligația de a garanta că materialul este recoltat și tratat în centre de colectare desemnate și controlate, că acesta provine de la animale a căror stare de sănătate este de natură să îndepărteze riscul de transmitere a bolilor animale, că a fost colectat, tratat, depozitat și transportat în conformitate cu norme care permit conservarea stării sale de sănătate și că este însoțit de un certificat de sănătate animală pe durata transportului către țara de destinație, pentru a se asigura respectarea acestor garanții;
întrucât politicile diferite aplicate în cadrul Comunității în domeniul vaccinării împotriva anumitor boli justifică menținerea unor derogări, limitate în timp, care autorizează statele membre să solicite protecție suplimentară în ceea ce privește anumite boli;
întrucât, în vederea importului în Comunitate de material seminal din țări terțe, ar trebui să se întocmească o listă a țărilor terțe pe baza cerințelor de sănătate animală; întrucât, fără a aduce atingere acestei liste, statele membre nu ar trebui să autorizeze importul de material seminal decât dacă acesta provine din centre de colectare care respectă anumite cerințe și sunt controlate oficial; întrucât ar trebui, de asemenea, să se stabilească, în funcție de împrejurări, cerințe specifice de sănătate animală aplicabile țărilor care figurează pe listă; întrucât ar putea fi efectuate, de asemenea, controale la fața locului, pentru a se verifica respectarea acestor cerințe;
întrucât trebuie prevăzută o procedură de soluționare a conflictelor care pot apărea între statele membre în ceea ce privește justificarea aprobării unui centru de colectare;
întrucât statele membre pot refuza un lot de material seminal dacă se constată că acesta nu îndeplinește condițiile din prezenta directivă; întrucât, dacă nu este contraindicat din motive de sănătate animală și dacă expeditorul sau reprezentantul acestuia solicită acest lucru, materialul seminal trebuie să poată fi reexpediat; întrucât, de asemenea, statelor membre trebuie să le fie acordată posibilitatea de a cunoaște motivele care au stat la baza unei interdicții sau restricții și de a obține avizul unui expert;
întrucât, pentru a preveni transmiterea anumitor boli contagioase, este necesar să se efectueze un control la import la sosirea pe teritoriul Comunității a loturilor de material seminal, cu excepția cazurilor de tranzit extern;
întrucât, după acest control, în cazul tranzitului intern, trebuie definite măsurile pe care statele membre urmează să le adopte;
întrucât statele membre trebuie să aibă posibilitatea de a adopta măsuri de urgență în cazul izbucnirii unor boli contagioase într-un alt stat membru sau într-o țară terță; întrucât pericolele pe care aceste boli le prezintă și măsurile de apărare care se impun ar trebui evaluate în același mod în ansamblul Comunității; întrucât, în acest sens, în cadrul Comitetului veterinar permanent ar trebui instituită o procedură comunitară de urgență în baza căreia să fie adoptate măsurile necesare;
întrucât Comisiei trebuie să îi fie încredințată sarcina de a adopta anumite măsuri de aplicare a prezentei directive; întrucât, în acest sens, trebuie prevăzută o procedură de instaurare a unei cooperări strânse și eficiente între Comisie și statele membre în cadrul Comitetului veterinar permanent;
întrucât, în cele din urmă, prezenta directivă nu afectează schimburile cu material seminal desfășurate anterior datei la care statele membre trebuie să o aducă la îndeplinire,
ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
CAPITOLUL I
Dispoziții generale
Articolul 1
Prezenta directivă stabilește cerințele de sănătate animală aplicabile în schimburile intracomunitare și la importul de material seminal congelat de bovine din țări terțe.
Articolul 2
În sensul prezentei directive, definițiile enunțate la articolul 2 din Directivele 64/432/CEE și 72/462/CEE se aplică în măsura în care acest lucru este necesar.
De asemenea, prin următoarele se înțelege:
(a)
„material seminal”: ejaculația unei bovine domestice, preparată sau diluată;
(b)
„centru de colectare a materialului seminal”: unitate desemnată și controlată oficial, situată pe teritoriul unui stat membru sau al unei țări terțe, unde se obține material seminal destinat inseminării artificiale;
(c)
„medic veterinar oficial”: medicul veterinar aprobat de autoritatea centrală competentă a statului membru sau a țării terțe;
(d)
„medicul veterinar al centrului”: medicul veterinar a cărui responsabilitate este să asigure respectarea zilnică, în centru, a condițiilor prevăzute în prezenta directivă;
(e)
„lot”: un lot de material seminal acoperit de un singur certificat;
(f)
„țară de colectare”: statul membru sau țara terță în care se colectează materialul seminal și de unde acesta este expediat către un stat membru;
(g)
„laborator desemnat”: un laborator situat pe teritoriul unui stat membru sau al unei țări terțe și aprobat de autoritatea veterinară competentă în vederea efectuării examinărilor prevăzute în prezenta directivă;
(h)
„colectare”: o cantitate de material seminal recoltată de la un donator, în orice moment.
CAPITOLUL II
Schimburile intracomunitare
Articolul 3
De pe teritoriul lor, statele membre expediază către un alt stat membru numai materialul seminal care îndeplinește următoarele condiții generale:
(a)
a fost colectat și tratat, în vederea inseminării artificiale, într-un centru de colectare autorizat din punctul de vedere al sănătății animale în scopul schimburilor intracomunitare, în conformitate cu articolul 5 alineatul (1);
(b)
a fost colectat de la bovine a căror stare de sănătate este în conformitate cu dispozițiile anexei B;
(c)
a fost colectat, tratat, depozitat și transportat în conformitate cu anexele A și C;
(d)
este însoțit, pe parcursul transportului către țara de destinație, de un certificat de sănătate animală în conformitate cu articolul 6 alineatul (1).
Articolul 4
(1) Fără a aduce atingere alineatului (2), statele membre autorizează, până la 31 decembrie 1992, admiterea materialului seminal de la taurii care prezintă un rezultat negativ la testul de seroneutralizare sau la testul ELISA pentru depistarea rinotraheitei bovine infecțioase sau a vulvo-vaginitei pustuloase infecțioase sau care prezintă un rezultat pozitiv după vaccinarea efectuată în conformitate cu prezenta directivă.
Statele membre pot să autorizeze, până la 31 decembrie 1992, admiterea materialului seminal de la tauri care reacționează pozitiv la testul de seroneutralizare sau la testul ELISA pentru depistarea rinotraheitei bovine infecțioase sau a vulvo-vaginitei pustuloase infecțioase și care nu au fost vaccinați în conformitate cu prezenta directivă.
În acest caz, fiecare lot trebuie examinat prin inocularea unui animal viu și/sau printr-un test de izolare a virusului.
Această cerință nu se aplică materialului seminal de la animalele care, înainte de prima vaccinare preventivă efectuată în centrul de inseminare, au prezentat o reacție negativă la testele menționate în primul paragraf.
Aceste examinări se pot efectua, în baza unui acord bilateral, fie în țara de colectare, fie în țara de destinație.
Înainte de 1 ianuarie 1992, Consiliul reexaminează prezentul alineat pe baza unui raport al Comisiei, însoțit de eventuale propuneri.
(2) Statele membre în care centrele dețin doar animale care au prezentat un rezultat negativ la testul de seroneutralizare sau la testul ELISA pot refuza introducerea pe teritoriul lor a materialului seminal care provine din centre care nu au același statut.
În conformitate cu procedura prevăzută la articolul 19, se poate decide extinderea la o parte din teritoriul unui stat membru a dreptului de a beneficia de dispozițiile menționate anterior, în măsura în care toate centrele din această parte a teritoriului dețin doar animale care au prezentat un rezultat negativ la testul de seroneutralizare sau la testul ELISA.
(3) Fără a aduce atingere altor dispoziții comunitare, statele membre care nu practică vaccinarea împotriva febrei aftoase nu pot să se opună admiterii materialului seminal provenit de la animale vaccinate în conformitate cu prezenta directivă.
În acest caz, cel mult 10 % din materialul seminal din fiecare colectare destinată comerțului (minimum 5 lamele) poate fi supus unui test de izolare a virusului pentru depistarea febrei aftoase într-un laborator din statul membru de destinație sau într-un laborator desemnat de acesta. Dacă rezultatul este pozitiv, se poate refuza acceptarea materialului seminal.
Articolul 5
(1) Statul membru pe teritoriul căruia se află centrul de colectare a materialului seminal acordă aprobarea prevăzută la articolul 3 litera (a) doar dacă sunt respectate dispozițiile din anexa A și dacă centrul de colectare a materialului seminal este în măsură să respecte celelalte dispoziții din prezenta directivă.
De asemenea, statul membru în cauză se asigură că medicul veterinar oficial controlează respectarea acestor dispoziții și retrage aprobarea dacă una sau mai multe dispoziții nu mai sunt respectate.
(2) Toate centrele desemnate de colectare a materialului seminal sunt înregistrate și fiecăruia i se atribuie un număr de înregistrare veterinară. Fiecare stat membru comunică lista centrelor de colectare a materialului seminal și numerele de înregistrare veterinară ale acestora celorlalte state membre și Comisiei, căreia îi notifică, dacă este cazul, orice retragere a unei aprobări.
În cazul în care un stat membru consideră că dispozițiile de reglementare a aprobării nu sunt respectate sau nu mai sunt respectate într-un centru de colectare a materialului seminal situat în alt stat membru, el informează autoritatea competentă din statul în cauză cu privire la aceasta. Autoritatea competentă adoptă toate măsurile care se impun în această situație și notifică autoritatea competentă din celălalt stat membru cu privire la deciziile adoptate, precum și cu privire la motivele acestor decizii.
În cazul în care statul membru respectiv consideră că nu au fost luate măsurile necesare sau că acestea nu sunt adecvate, el informează Comisia în acest sens, iar aceasta solicită avizul unuia sau mai multor experți veterinari. Pe baza avizului acestora, statele membre pot fi autorizate, în conformitate cu procedura menționată în articolul 19, să interzică provizoriu admiterea materialului seminal de la centrul în cauză.
Această aprobare poate fi retrasă în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 19, în conformitate cu noul aviz emis de unul sau mai mulți experți veterinari.
Experții veterinari trebuie să fie cetățeni ai unui stat membru altul decât cele implicate în litigiu.
Dispozițiile generale de aplicare a prezentului articol se adoptă în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 18.
Articolul 6
(1) Statele membre condiționează admiterea materialului seminal de prezentarea unui certificat de sănătate animală întocmit de un medic veterinar oficial din statul membru de colectare în conformitate cu anexa D.
Acest certificat trebuie:
(a)
să fie redactat în cel puțin una dintre limbile oficiale ale statului membru de colectare și în una dintre limbile statului membru de destinație;
(b)
să însoțească lotul până la destinație, în original;
(c)
să fie întocmit pe o singură filă;
(d)
să fie prevăzut pentru un singur destinatar.
(2)
(a)
Statul membru de destinație poate interzice admiterea loturilor de material seminal în cazul în care controlul documentelor scoate în evidență faptul că nu au fost respectate dispozițiile articolului 3;
(b)
statul membru de destinație poate lua măsurile necesare, inclusiv introducerea în carantină, pentru a obține dovezi sigure în cazul în care materialul seminal este suspect de infectare sau contaminare cu germeni patogeni;
(c)
deciziile adoptate în temeiul literei (a) sau (b) trebuie să permită, la cererea expeditorului sau a reprezentantului său, reexpedierea materialului seminal, dacă acest lucru nu este contraindicat din motive de sănătate animală.
(3) Dacă admiterea materialului seminal a fost interzisă pe baza unuia din motivele menționate la alineatul (2) literele (a) și (b) și dacă statul membru de colectare nu autorizează reexpedierea acestuia în termen de treizeci de zile, autoritatea veterinară competentă din statul membru de destinație poate dispune distrugerea materialului seminal.
(4) Deciziile adoptate de autoritatea veterinară competentă în temeiul alineatelor (2) și (3) trebuie comunicate expeditorului sau reprezentantului său, cu menționarea motivelor care au stat la baza lor.
Articolul 7
(1) Prezenta directivă nu afectează căile de atac pe care le prevede legislația în vigoare a statelor membre împotriva deciziilor autorității competente adoptate în conformitate cu prezenta directivă.
La cerere, aceste decizii motivate trebuie comunicate în scris, fără întârziere, expeditorului sau reprezentantului său, menționându-se căile de atac prevăzute de legislația în vigoare, precum și formele și termenele în care acestea sunt disponibile. Aceste decizii trebuie comunicate, de asemenea, autorității veterinare competente din statul membru de colectare sau de proveniență.
(2) Fiecare stat membru acordă expeditorilor ale căror loturi de material seminal au făcut obiectul măsurilor prevăzute la articolul 6 alineatul (2) dreptul de a obține avizul unui expert veterinar pentru a stabili dacă articolul 6 alineatul (2) a fost respectat, înainte ca autoritatea competentă să adopte alte măsuri.
Expertul veterinar trebuie să fie cetățean al unui stat membru altul decât statul membru de colectare sau statul membru de destinație.
La propunerea statelor membre, Comisia întocmește lista experților veterinari care pot fi însărcinați cu elaborarea unor astfel de avize. Dispozițiile generale de aplicare a prezentului articol, în special procedura care trebuie urmată la elaborarea acestui aviz, sunt stabilite în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 18.
CAPITOLUL III
Importuri din țări terțe
Articolul 8
(1) Un stat membru nu poate autoriza importul de material seminal decât dacă acesta provine din țări terțe care figurează pe o listă care urmează să fie întocmită în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 19. Această listă poate fi completată sau modificată în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 18.
(2) Pentru a hotărî dacă o țară terță poate figura pe lista menționată la alineatul (1), se iau în considerare în special următoarele criterii:
(a)
pe de o parte, starea de sănătate a acestor animale, a celorlalte animale domestice și a efectivului sălbatic din țara terță, având în vedere în special bolile animale exotice și, pe de altă parte, starea de sănătate a mediului țării respective, care ar putea compromite sănătatea efectivului din statele membre;
(b)
regularitatea și rapiditatea informațiilor furnizate de această țară privind prezența pe teritoriul său a bolilor animale contagioase, în special a celor menționate în listele A și B ale Oficiului Internațional pentru Epizootii;
(c)
reglementările din această țară privind prevenirea și combaterea bolilor animale;
(d)
structura serviciilor veterinare din această țară și prerogativele acestor servicii;
(e)
organizarea și punerea în aplicare a prevenirii și combaterii bolilor veterinare contagioase;
(f)
garanțiile pe care țara terță le poate oferi în ceea ce privește respectarea dispozițiilor din prezenta directivă.
(3) Lista menționată la alineatul (1) este publicată în Jurnalul Oficial al Comunităților Europene cu toate modificările aferente.
Articolul 9
(1) În conformitate cu procedura prevăzută la articolul 19, se întocmește o listă a centrelor de colectare a materialului seminal din care statele membre pot autoriza importul de material seminal din țări terțe. Această listă poate fi modificată sau completată în baza aceleiași proceduri.
(2) Pentru a hotărî dacă un centru de colectare a materialului seminal situat într-o țară terță poate figura pe lista menționată la alineatul (1), se iau în considerare, în special, controlul veterinar efectuat în țara terță cu privire la modalitățile de obținere a materialului seminal, prerogativele serviciilor veterinare și supravegherea centrelor de colectare a materialului seminal.
(3) Un centru de colectare a materialului seminal poate fi înscris pe lista prevăzută la alineatul (1) dacă:
(a)
este situat în una dintre țările care figurează pe lista menționată la articolul 8 alineatul (1);
(b)
îndeplinește cerințele capitolelor I și II din anexa A;
(c)
a fost desemnat oficial pentru exportul în Comunitate de către serviciile veterinare din țara terță respectivă;
(d)
se află sub supravegherea unui medic veterinar al centrului din țara terță în cauză;
(e)
este inspectat în mod regulat, de cel puțin două ori pe an, de un medic veterinar oficial din țara terță în cauză.
Articolul 10
(1) Materialul seminal trebuie să provină de la animale care, imediat înainte de recoltare, s-au aflat cel puțin șase luni pe teritoriul unei țări terțe care figurează pe lista întocmită în conformitate cu articolul 8 alineatul (1).
(2) Fără a aduce atingere articolului 8 alineatul (1) și alineatului (1) din prezentul articol, statele membre nu autorizează importul de material seminal dintr-o țară terță care figurează pe listă decât dacă materialul seminal respectiv îndeplinește cerințele de sănătate animală adoptate pentru importurile de material seminal din țara în cauză în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 18.
Pentru adoptarea condițiilor menționate la primul alineat se ia în considerare:
(a)
starea de sănătate a zonei din jurul centrului de colectare a materialului seminal, acordându-se o atenție specială bolilor enumerate în lista A a Oficiului Internațional pentru Epizootii;
(b)
starea de sănătate a efectivului prezent în centrul de colectare a materialului seminal, inclusiv cerințele privind examenele;
(c)
starea de sănătate a animalului donator și dispozițiile privind examenele;
(d)
cerințele legate de examenele la care trebuie supus materialul seminal.
(3) În ceea ce privește stabilirea cerințelor de sănătate animală, în conformitate cu alineatul (2), pentru tuberculoză, precum și pentru bruceloză, se aplică, ca bază de referință, normele din anexa A la Directiva 64/432/CEE. Se poate decide, în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 18, o derogare de la aceste dispoziții pentru fiecare caz în parte dacă țara terță în cauză furnizează garanții de sănătate animală similare; în acest caz se stabilesc cerințe de sănătate animală cel puțin echivalente cu cele din anexa A menționată anterior, în conformitate cu procedura în cauză, pentru a se permite intrarea animalelor avute în vedere în centrele de colectare.
(4) Articolul 4 se aplică prin analogie.
Articolul 11
(1) Statele membre autorizează importul de material seminal cu condiția prezentării unui certificat de sănătate animală întocmit și semnat de un medic veterinar oficial din țara terță de colectare.
Acest certificat trebuie:
(a)
să fie redactat în cel puțin în una dintre limbile oficiale ale statului membru de destinație și în una dintre limbile oficiale ale statului membru în care se efectuează controlul la import prevăzut în articolul 12;
(b)
să însoțească materialul seminal, în original;
(c)
să fie întocmit pe o singură filă;
(d)
să fie prevăzut pentru un singur destinatar.
(2) Certificatul de sănătate animală trebuie să fie conform cu modelul stabilit în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 19.
Articolul 12
(1) Statele membre se asigură ca fiecare lot de material seminal care ajunge pe teritoriul vamal al Comunității este supus unui control înainte de a fi pus în liberă circulație sau este plasat sub un regim vamal și interzic introducerea materialului seminal respectiv în Comunitate în cazul în care, în urma controlului la import efectuat la sosire, se constată:
-
că materialul seminal nu provine de pe teritoriul unei țări terțe care figurează pe lista întocmită în conformitate cu articolul 8 alineatul (1);
-
că materialul seminal nu provine dintr-un centru de colectare a materialului seminal care figurează pe lista prevăzută la articolul 9 alineatul (1);
-
că materialul seminal provine de pe teritoriul unei țări terțe din care se interzic importurile în conformitate cu articolul 15 alineatul (2);
-
că certificatul de sănătate animală care însoțește materialul seminal nu îndeplinește condițiile prevăzute la articolul 11 și stabilite în conformitate cu acesta din urmă.
Prezentul alineat nu se aplică în cazul loturilor de material seminal care ajung pe teritoriul vamal al Comunității și sunt plasate sub un regim de tranzit vamal pentru a fi expediate spre un loc de destinație în afara teritoriului respectiv.
Cu toate acestea, alineatul anterior se aplică în cazul renunțării la tranzitul vamal în cursul transportului pe teritoriul Comunității.
(2) Statul membru de destinație poate lua măsurile necesare, inclusiv introducerea în carantină, pentru a obține rezultate sigure în ceea ce privește materialul seminal suspect de contaminare cu germeni patogeni.
(3) În cazul în care introducerea materialului seminal a fost interzisă din unul din motivele menționate la alineatele (1) și (2) și dacă țara terță exportatoare nu autorizează reexpedierea acestuia în termen de treizeci de zile, autoritatea veterinară competentă a statului membru de destinație poate dispune distrugerea materialului seminal.
Articolul 13
Fiecare lot de material seminal a cărui introducere în Comunitate a fost autorizată de un stat membru pe baza controlului menționat la articolul 12 alineatul (1) trebuie să fie însoțit, cu ocazia expedierii pe teritoriul unui alt stat membru, de originalul certificatului sau de o copie legalizată a acestuia, iar originalul sau copia trebuie să fie vizate în mod corespunzător de autoritatea competentă responsabilă cu examinarea efectuată în conformitate cu articolul 12.
Articolul 14
În cazul în care se adoptă măsuri de distrugere în conformitate cu articolul 12 alineatul (3), cheltuielile aferente sunt suportate de către expeditor, destinatar sau reprezentantul acestora, statul neacordând nici o compensație.
CAPITOLUL IV
Măsuri de salvgardare și de control
Articolul 15
(1) Un stat membru poate, în cazul în care există pericolul răspândirii unei boli animale prin introducerea pe teritoriul său a materialului seminal provenit dintr-un alt stat membru, să ia următoarele măsuri:
(a)
în cazul apariției unei boli epizootice în celălalt stat membru, să interzică sau să restrângă temporar introducerea de material seminal din acele părți ale teritoriului statului membru în cauză în care a apărut boala;
(b)
în cazul extinderii unei boli epizootice sau în cazul apariției unei noi boli veterinare grave și contagioase, să interzică sau să limiteze temporar introducerea de material seminal provenit de pe întreg teritoriul celuilalt stat membru.
Fiecare stat membru informează fără întârziere celelalte state membre și Comisia cu privire la apariția pe teritoriul său a oricărei boli menționate în primul paragraf și cu privire la măsurile adoptate pentru a combate această boală. De asemenea, statul membru în cauză notifică, fără întârziere, celorlalte state membre și Comisiei dispariția bolii.
(2) Fără a aduce atingere articolelor 8, 9 și 10, dacă o boală contagioasă a animalelor care s-ar putea răspândi prin materialul seminal și care ar putea compromite starea de sănătate a animalelor dintr-un stat membru apare sau se extinde într-o țară terță sau dacă orice altă cerință de sănătate animală justifică acest lucru, statul membru de destinație interzice importul de material seminal, fie că este un import direct, fie că este un import indirect, efectuat prin intermediul unui alt stat membru și indiferent dacă materialul seminal provine de pe întreg teritoriul țării terțe sau doar dintr-o parte a acestuia.
(3) Măsurile pe care statele membre le adoptă în temeiul alineatelor (1) și (2), precum și abrogarea acestora, trebuie comunicate fără întârziere celorlalte state membre și Comisiei, cu menționarea motivelor care justifică aceste măsuri.
În conformitate cu procedura prevăzută la articolul 18, se poate hotărî că aceste măsuri trebuie modificate, în special în vederea coordonării lor cu măsurile adoptate de către celelalte state membre, sau abrogate.
(4) Dacă apare situația preconizată în alineatele (1) și (2) și dacă se dovedește necesar ca și alte state membre să aplice măsurile adoptate în temeiul alineatelor menționate anterior și modificate, dacă este cazul, în conformitate cu alineatul (3), se adoptă dispozițiile adecvate în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 18.
(5) Reluarea importurilor provenite dintr-o țară terță este autorizată în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 18.
Articolul 16
(1) În măsura în care acest lucru este necesar pentru aplicarea uniformă a prezentei directive, experții veterinari ai Comisiei pot să efectueze controale la fața locului, în colaborare cu autoritățile competente din statele membre și din țările terțe.
Țara de colectare pe teritoriul căreia se efectuează un control acordă tot sprijinul necesar experților pentru îndeplinirea misiunii lor. Comisia informează statul membru sau țara de colectare în cauză cu privire la rezultatul controalelor efectuate.
Țara de colectare în cauză adoptă măsurile care se pot dovedi necesare pentru a lua în considerare rezultatele acestui control. Dacă țara de colectare nu adoptă aceste măsuri, Comisia poate recurge, după examinarea situației în cadrul Comitetului veterinar permanent, la dispozițiile prevăzute în articolul 5 alineatul (2) al patrulea paragraf și în articolul 9 alineatul (1).
(2) Dispozițiile generale de aplicare a prezentului articol, în special în ceea ce privește frecvența și modalitățile de efectuare a controalelor menționate la alineatul (1) primul paragraf, se stabilesc în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 19.
CAPITOLUL V
Dispoziții finale
Articolul 17
Consiliul modifică anexele la prezenta directivă, hotărând cu majoritate calificată la propunerea Comisiei, în special în vederea adaptării lor la evoluția tehnologică.
Articolul 18
(1) Dacă trebuie urmată procedura prevăzută în prezentul articol, Comitetul veterinar permanent instituit prin Decizia Consiliului din 15 octombrie 1968, denumit în continuare „comitetul”, este sesizat fără întârziere de președinte, fie la inițiativa acestuia, fie la cererea unui stat membru.
(2) În cadrul comitetului, voturile statelor membre sunt ponderate în conformitate cu articolul 148 alineatul (2) din tratat. Președintele nu participă la vot.
(3) Reprezentantul Comisiei prezintă un proiect cu măsurile ce urmează să fie adoptate. Comitetul își dă avizul cu privire la aceste măsuri în termen de două zile. Avizele se adoptă cu o majoritate de cincizeci și patru de voturi.
(4) Comisia adoptă măsurile și le pune de îndată în aplicare, dacă acestea sunt în conformitate cu avizul comitetului. Dacă măsurile nu sunt în conformitate cu avizul comitetului sau în absența avizului, Comisia prezintă Consiliului, fără întârziere, o propunere cu privire la măsurile ce trebuie adoptate. Consiliul adoptă măsurile cu majoritate calificată.
În cazul în care, în termen de trei luni de la data la care i-a fost prezentată propunerea, Consiliul nu adoptă nici o măsură, Comisia adoptă măsurile propuse și le pune de îndată în aplicare, cu excepția cazului în care Consiliul s-a pronunțat cu majoritate simplă împotriva măsurilor în cauză.
Articolul 19
(1) În cazul în care trebuie urmată procedura prevăzută în prezentul articol, comitetul este sesizat de președinte fără întârziere, fie la inițiativa acestuia, fie la cererea unui stat membru.
(2) În cadrul comitetului, voturile statelor membre sunt ponderate în conformitate cu articolul 148 alineatul (2) din tratat. Președintele nu participă la vot.
(3) Reprezentantul Comisiei prezintă un proiect cu măsurile care urmează să fie adoptate. Comitetul își dă avizul cu privire la aceste propuneri în termenul pe care președintele îl poate stabili în funcție de urgența subiectului în cauză. Avizele se adoptă cu o majoritate de cincizeci și patru de voturi.
(4) Comisia adoptă măsurile și le pune de îndată în aplicare, dacă acestea sunt conforme cu avizul comitetului. Dacă măsurile nu sunt în conformitate cu avizul comitetului sau în absența avizului, Comisia prezintă Consiliului, fără întârziere, o propunere cu privire la măsurile ce trebuie adoptate. Consiliul adoptă măsurile cu majoritate calificată.
În cazul în care, în termen de cincisprezece zile de la data la care i-a fost prezentată propunerea, Consiliul nu adoptă nici o măsură, Comisia adoptă măsurile propuse și le pune de îndată în aplicare, cu excepția cazului în care Consiliul s-a pronunțat cu majoritate simplă împotriva măsurilor în cauză.
Articolul 20
(1) Prezenta directivă nu se aplică în cazul materialului seminal colectat și tratat într-un stat membru înainte de 1 ianuarie 1990.
(2) Până la data intrării în vigoare a deciziilor adoptate în conformitate cu articolele 8, 9 și 10, statele membre nu aplică la importul de material seminal din țări terțe condiții mai favorabile decât cele care rezultă din capitolul II.
Articolul 21
Statele membre pun în aplicare actele cu putere de lege și actele administrative necesare aducerii la îndeplinire a prezentei directive până la 1 ianuarie 1990 cel târziu. Statele membre informează de îndată Comisia cu privire la acestea.
Articolul 22
Prezenta directivă se adresează statelor membre.
Adoptată la Luxemburg, 14 iunie 1988.