31992L0029
L 113/19
JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE
DIRECTIVA 92/29/CEE A CONSILIULUI
din 31 martie 1992
privind cerințele minime de securitate și sănătate pentru promovarea unei mai bune asistențe medicale la bordul navelor
CONSILIUL COMUNITĂȚILOR EUROPENE,
având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Economice Europene și, în special, articolul 118a al acestuia,
având în vedere propunerea Comisiei (1), prezentată în urma consultării Comitetului consultativ pentru securitate, igienă și protecția sănătății la locul de muncă,
în cooperare cu Parlamentul European (2),
având în vedere avizul Comitetului Economic și Social (3),
întrucât Comunicarea Comisiei privind programul său referitor la securitate, igienă și sănătate la locul de muncă (4) are în vedere măsuri care să asigure asistența medicală pe mare;
întrucât securitatea și sănătatea lucrătorilor la bordul navelor, care reprezintă un loc de muncă ce implică o gamă largă de riscuri, ținând seama, între altele, de izolarea geografică, necesită atenție deosebită;
întrucât navele ar trebui să dispună de materiale medicale adecvate, păstrate în condiții bune și verificate la intervale regulate, astfel încât lucrătorii să poată să obțină asistența medicală necesară pe mare;
întrucât, pentru a asigura asistența medicală adecvată pe mare, pregătirea și informarea navigatorilor ar trebui să fie încurajată în ceea ce privește folosirea materialelor medicale;
întrucât folosirea metodelor de consultație medicală la distanță reprezintă o modalitate eficientă de a contribui la protejarea securității și sănătății lucrătorilor,
ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
Articolul 1
Definiții
În sensul prezentei directive, următorii termeni au următorul înțeles:
(a)
prin navă se înțelege orice navă care arborează drapelul unui stat membru sau care este înregistrată sub jurisdicția deplină a unui stat membru, nave maritime sau de pescuit în estuar, aflate în proprietatea statului sau a unei persoane particulare, excluzând:
-
vasele fluviale;
-
navele de război;
-
ambarcațiunile de agrement folosite în scopuri necomerciale și care nu sunt dotate cu echipaje profesionale;
-
remorcherele care operează în zone portuare.
Navele sunt clasificate în trei categorii, în conformitate cu anexa I;
(b)
prin lucrător se înțelege orice persoană care desfășoară o activitate la bordul unei nave, inclusiv cursanți și ucenici, dar care exclude piloții portuari și personalul de uscat care desfășoară o activitate la bordul unei nave aflată la chei;
(c)
prin proprietar se înțelege proprietarul înregistrat al unei nave, cu excepția cazului în care acea navă a fost închiriată fără echipaj și materiale sau este administrată, în tot sau în parte, de o persoană fizică sau juridică, alta decât proprietarul înregistrat conform condițiilor unui acord de administrare; în acest caz, proprietarul este considerat navlositor sau persoană fizică ori juridică care administrează nava în mod adecvat;
(d)
prin materiale medicale se înțeleg medicamentele, echipamentul medical și antidoturile a căror listă simplificată este prezentată în anexa II;
(e)
prin antidot se înțelege substanța folosită pentru a preveni sau a trata unul sau mai multe efecte dăunătoare, directe sau indirecte, ale uneia sau mai multor substanțe incluse pe lista substanțelor periculoase prevăzută în anexa III.
Articolul 2
Medicamentele și echipamentele medicale. Infirmeria. Medicul
Fiecare stat membru trebuie să ia măsurile necesare pentru a se asigura că:
1.
(a)
fiecare navă care arborează drapelul său ori care este înregistrată sub deplina sa jurisdicție transportă întotdeauna la bordul său materiale medicale care îndeplinesc, cel puțin în ceea ce privește calitatea, dispozițiile anexei II secțiunile I și II, pentru categoriile de nave cărora acestea le aparțin;
(b)
cantitățile de produse medicamentoase și echipamente medicale care trebuie să fie transportate sunt asigurate în raport cu natura cursei - în special porturile de plecare, destinația, durata - tipul sau tipurile de activitate care trebuie să fie desfășurată în timpul cursei, natura cargobotului și numărul lucrătorilor;
(c)
conținutul medicamentelor și echipamentului medical cuprinse în materialele medicale trebuie să fie detaliat într-un document de control care să corespundă cel puțin cadrului general prevăzut la anexa IV, secțiunile A, B și C II punctele 1 și 2.
2.
(a)
pentru fiecare dintre plutele și bărcile sale de salvare, fiecare navă care arborează drapelul său sau este înregistrată sub jurisdicția sa deplină transportă un dulap de medicamente rezistent la apă care să conțină cel puțin materialele medicale prevăzute la anexa II, secțiunile I și II, pentru categoria de nave C;
(b)
conținutul acestor dulapuri este, de asemenea, detaliat în lista menționată la alineatul (1) litera (c);
3.
fiecare navă care arborează drapelul său ori care este înregistrată sub jurisdicția sa deplină, având mai mult de 500 de tone brute înregistrate, al cărei echipaj cuprinde 15 sau mai mulți lucrători și care efectuează o cursă cu durata mai mare de trei zile, are o infirmerie în care tratamentul medical poate fi administrat cu materiale și în condiții igienice satisfăcătoare;
4.
fiecare navă care arborează drapelul său ori care este înregistrată sub jurisdicția sa deplină, al cărei echipaj cuprinde 100 sau mai mulți lucrători și care efectuează o cursă internațională cu durata mai mare de trei zile, are un medic responsabil cu îngrijirea medicală a lucrătorilor de la bord.
Articolul 3
Antidoturi
Fiecare stat membru trebuie să ia măsurile necesare pentru a se a sigura că:
1.
orice navă care arborează drapelul său ori care este înregistrată sub jurisdicția sa deplină și care transportă oricare din substanțele periculoase listate în anexa III transportă la bord materiale medicale care să includă cel puțin antidoturile listate la secțiunea III a anexei II;
2.
orice navă tip feribot care arborează drapelul său ori care este înregistrată sub deplina sa jurisdicție, ale cărei condiții de operare nu-i permit întotdeauna cunoașterea în avans a naturii substanțelor periculoase pe care le transportă, are la bord materiale medicale care includ cel puțin antidoturile listate la secțiunea III a anexei II.
Cu toate acestea, în cazul în care, în cadrul unei linii regulate, durata traversării este de mai puțin de două ore, antidoturile pot fi limitate la acelea care trebuie să fie administrate în cazuri de extremă urgență pe o perioadă de timp care nu depășește durata normală a traversării;
3.
conținutul materialelor medicale, în ceea ce privește antidoturile, trebuie să fie detaliat într-un document de control care să corespundă cel puțin cadrului general specificat în anexa IV, secțiunile A, B și C punctul II 3.
Articolul 4
Răspunderile
Fiecare stat membru trebuie să ia măsurile necesare pentru a se asigura că:
1.
(a)
aprovizionarea și completarea materialelor medicale ale oricărei nave care arborează drapelul său sau este înregistrată sub deplina sa jurisdicție, răspunde exclusiv proprietarul, fără nici o cheltuială din partea lucrătorilor;
(b)
administrarea materialelor medicale răspunde căpitanul navei; fără a aduce atingere răspunderii sale, el poate să delege folosirea și păstrarea materialelor medicale unuia sau mai multor lucrători desemnați special datorită competenței lor;
2.
materialele medicale sunt păstrate în condiții bune și completate sau înlocuite cât mai curând posibil și de fiecare dată ca o parte prioritară a procedurilor normale de aprovizionare;
3.
într-o situație de urgență stabilită de căpitan, pe cât posibil după ce a obținut un aviz medical, medicamentele, echipamentele medicale și antidoturile solicitate care nu sunt disponibile la bord sunt puse la dispoziție cât mai curând posibil.
Articolul 5
Informarea și instruirea
Fiecare stat membru trebuie să ia măsurile necesare pentru a se asigura că:
1.
materialele medicale sunt însoțite de una sau mai multe instrucțiuni de folosire, inclusiv instrucțiuni de folosire cel puțin a antidoturilor solicitate la anexa II secțiunea III;
2.
toate persoanele care primesc pregătire maritimă profesională și care intenționează să-și desfășoare activitatea la bordul navei au beneficiat de o pregătire de bază cu privire la măsurile medicale și de urgență care trebuie luate imediat în caz de accident sau de urgențe medicale grave;
3.
căpitanul și lucrătorul sau lucrătorii cărora acesta le atribuie sarcina folosirii materialelor medicale, în conformitate cu articolul 4 alineatul (1) litera (b), au beneficiat de o pregătire specială actualizată periodic, la cel puțin cinci ani, luând în considerare riscurile și nevoile specifice legate de diferitele categorii de nave și în conformitate cu îndrumările generale prevăzute la anexa V.
Articolul 6
Consultații medicale prin radio
(1) Pentru a asigura un tratament de urgență mai bun pentru lucrători, fiecare stat membru trebuie să ia măsurile necesare pentru a se asigura că:
(a)
unul sau mai multe centre sunt desemnate să asigure lucrătorilor asistență medicală gratuită prin radio sub formă de sfaturi;
(b)
medici din cadrul centrelor de consultații prin radio care își oferă serviciile în cadrul funcționării acestora au fost pregătiți cu privire la condițiile speciale existente la bordul navei.
(2) Pentru a-și optimiza recomandările, centrele de consultații prin radio pot păstra date personale cu caracter medical, cu acordul lucrătorilor în cauză.
Caracterul confidențial al acestor date trebuie menținut.
Articolul 7
Controlul
(1) Fiecare stat membru ia măsurile necesare pentru a ca o persoană sau o autoritate competentă să urmărească, în cadrul controlului anual al materialelor medicale existente la bordul oricărei nave care arborează drapelul său:
-
conformitatea materialelor medicale cu cerințele minime prevăzute de prezenta directivă;
-
confirmarea, de către documentul de control prevăzut la articolul 2 alineatul (1) litera (c), a conformității materialelor medicale cu aceste cerințe minime;
-
depozitarea materialelor medicale în condiții bune;
-
respectarea tuturor termenelor de garanție.
(2) Inspecția materialelor medicale depozitate pe plutele de salvare trebuie să aibă loc pe timpul activității de întreținere anuală a acelor plute de salvare.
Aceste inspecții pot, în mod excepțional, să fie amânate cu până la 5 luni.
Articolul 8
Comitetul
(1) În vederea unei adaptări strict tehnice a anexelor prezentei directive în funcție de progresul tehnic sau de evoluția reglementărilor sau specificațiilor internaționale și a cunoștințelor în acest domeniu, Comisia este sprijinită de un comitet format din reprezentanți ai statelor membre și prezidat de reprezentantul Comisiei.
(2) Reprezentantul Comisiei supune Comitetului proiectul măsurilor care trebuie luate. Comitetul avizează acest proiect într-un termen pe care președintele îl poate stabili în funcție de urgența chestiunii. Avizul se adoptă cu majoritatea prevăzută la articolul 148 alineatul (2) din tratat pentru adoptarea de către Consiliu a deciziilor propuse de Comisie. Voturile reprezentanților statelor membre din cadrul Comitetului sunt ponderate după cum se arată la articolul menționat. Președintele nu participă la vot.
(3) Comisia adoptă măsurile avute în vedere în cazul în care acestea sunt în conformitate cu avizul Comitetului.
În cazul în care măsurile avute în vedere nu sunt în conformitate cu avizul Comitetului sau nu a fost emis nici un aviz, Comisia supune de îndată Consiliului o propunere referitoare la măsurile care trebuie luate. Consiliul hotărăște cu majoritate calificată.
Dacă, după trei luni de la sesizarea Consiliului, acesta nu a hotărât, măsurile propuse sunt adoptate de către Comisie.
Articolul 9
Dispoziții finale
(1) Statele membre adoptă și pun în aplicare actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive până la 31 decembrie 1994. Acestea trebuie să informeze imediat Comisia în acest sens.
Atunci când statele membre adoptă aceste dispoziții, ele cuprind o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o asemenea trimitere la data publicării lor oficiale. Condițiile în care se face o asemenea trimitere sunt hotărâte de către statele membre.
(2) Comisiei îi sunt comunicate de statele membre textele dispozițiilor de drept intern deja adoptate sau în curs de adoptare în domeniul reglementat de prezenta directivă.
(3) Statele membre raportează Comisiei la fiecare cinci ani cu privire la punerea în aplicare a prezentei directive, arătând punctele de vedere ale partenerilor sociali.
Comisia informează în acest sens Parlamentul European, Consiliul, Comitetul Economic și Social și Comitetul consultativ pentru probleme de securitate, igienă și sănătate la locul de muncă.
(4) Comisia raportează Parlamentului European, Consiliului și Comitetului Economic și Social, cel puțin o dată la cinci ani, cu privire la aplicarea prezentei directive, ținând seama de alineatele (1), (2) și (3).
Articolul 10
Prezenta directivă se adresează statelor membre.
Adoptată la Bruxelles, 31 martie 1992.