Nariadenie Rady (ES) č. 574/1999
z 12. marca 1999
o určení tretích krajín, ktorých štátni príslušníci musia mať pri prekračovaní vonkajších hraníc členských štátov víza
RADA EURÓPSKEJ ÚNIE,
so zreteľom na Zmluvu o založená Európskeho spoločenstva, a najmä na jej článok 100c,
so zreteľom na návrh Komisie [1],
so zreteľom na stanovisko Európskeho parlamentu [2],
(1) keďže článok 100c Zmluvy požaduje od Rady, aby určila tretie štáty, ktorých štátni príslušníci musia mať pri prekračovaní vonkajších hraníc členských štátov víza;
(2) keďže zostavenie spoločného zoznamu, ktorý tvorí prílohu k tomuto nariadeniu, predstavuje významný krok k harmonizácii vízovej politiky; keďže druhý pododsek článku 7a Zmluvy ustanovuje najmä, že vnútorný trh zahŕňa priestor bez vnútorných hraníc, v ktorom je v súlade so Zmluvou okrem iného zabezpečený voľný pohyb osôb; keďže ostatné hľadiská harmonizácie vízovej politiky, vrátane podmienok pre vydávanie víz, sú záležitosťami, ktoré sa majú určiť na základe príslušného rámca;
(3) keďže pri zostavovaní uvedeného spoločného zoznamu je potrebné brať do úvahy predovšetkým riziká spojené s bezpečnosťou a nezákonným prisťahovalectvom; keďže popritom tu určitú úlohu zohrávajú aj medzinárodné vzťahy členských štátov s tretími štátmi;
(4) keďže je vhodné stanoviť v príslušnom rámci zásadu, podľa ktorej členský štát nesmie vyžadovať vízum od osoby, ktorá chce prekročiť jeho vonkajšie hranice, ak táto osoba vlastní vízum vydané iným členským štátom, ktoré spĺňa harmonizované podmienky upravujúce vydávanie víz a ktoré je platné na území celého spoločenstva, alebo ak je táto osoba držiteľom patričného povolenia vydaného členským štátom;
(5) keďže toto nariadenie by nemalo brániť členskému štátu pri rozhodovaní o tom, za akých podmienok môžu štátni príslušníci tretích štátov s právoplatnými povoleniami k trvalému pobytu na území členského štátu opätovne vstúpiť na jeho územie potom, ako opustili územie členských štátov Únie v rámci doby platnosti uvedených povolení;
(6) keďže vo zvláštnych prípadoch, ktoré oprávňujú povolenie výnimky z vízovej povinnosti, môžu členské štáty oslobodiť určité kategórie osôb od vízovej povinnosti v súlade s medzinárodným právom alebo zvyklosťami;
(7) keďže s prihliadnutím na rozdiely vo vnútroštátnych právnych predpisoch týkajúcich sa osôb bez štátnej príslušnosti, osôb s priznaným postavením utečenca a osôb, ktoré predkladajú cestovný pas alebo cestovné doklady vydané územnou jednotkou alebo územným orgánom územia, ktoré nie je uznané ako štát všetkými členskými štátmi, môžu členské štáty rozhodnúť, či tieto kategórie osôb podliehajú vízovej povinnosti, ak táto územná jednotka alebo územný orgán nie sú uvedené na uvedenom spoločnom zozname;
(8) keďže pri pridávaní nových jednotiek do zoznamu je potrebné brať do úvahy diplomatické dôsledky z toho vyplývajúce a pokyny prijaté Európskou úniou v súvislosti s touto záležitosťou; keďže v žiadnom prípade nemá mať zaradenie tretieho štátu do spoločného zoznamu žiadny vplyv na jej medzinárodné postavenie;
(9) keďže určenie tretích štátov, ktorých štátni príslušníci musia mať pri prekračovaní vonkajších hraníc členských štátov víza, by sa malo vykonávať postupne; keďže členské štáty sa budú neustále usilovať o harmonizáciu svojich vízových politík voči tretím štátom, ktoré sa nenachádzajú na spoločnom zozname; keďže súčasné ustanovenia sa nesmú dotknúť voľného pohybu osôb, ako je to ustanovené v článku 7a Zmluvy; keďže v prvej polovici roku 2001 by Komisia mala vypracovať správu o pokroku v harmonizácii;
(10) keďže s prihliadnutím na zabezpečenie priehľadnosti spravovania systému a informovania dotknutých osôb by členské štáty mali oznámiť ostatným členským štátom a Komisii opatrenia, ktoré uplatňujú podľa tohto nariadenia; keďže z rovnakých dôvodov musia byť tieto informácie uverejnené v Úradnom vestníku Európskych spoločenstiev,
PRIJALA TOTO NARIADENIE:
Článok 1
1. Štátni príslušníci tretích štátov uvedených na spoločnom zozname v prílohe musia mať pri prekračovaní vonkajších hraníc členských štátov víza.
2. Štátni príslušníci štátov, ktoré boli pôvodne súčasťou štátov uvedených na spoločnom zozname, sa vzťahujú požiadavky odseku 1, ak a dovtedy, kým Rada na základe postupu ustanoveného v príslušnom ustanovení Zmluvy nerozhodne inak.
Článok 2
1. Členské štáty rozhodnú, či štátni príslušníci tretích štátov, ktoré nie sú na spoločnom zozname, podliehajú vízovej povinnosti.
2. Členské štáty rozhodnú, či osoby bez štátnej príslušnosti a osoby s priznaným postavením utečenca podliehajú vízovej povinnosti.
3. Členské štáty rozhodnú, či osoby, ktoré predkladajú cestovný pas alebo cestovný doklad vydaný územnou jednotkou alebo územným orgánom územia, ktoré nie je uznané za štát všetkými členskými štátmi, podliehajú vízovej povinnosti, ak táto územná jednotka alebo tento územný orgán nie sú uvedené na spoločnom zozname.
4. V lehote desiatich pracovných dní po nadobudnutí platnosti a účinnosti tohto nariadeniačlenské štáty oznámia ostatným členským štátom a Komisii opatrenia, ktoré prijali v súlade s odsekmi 1, 2 a 3. Každé ďalšie opatrenie prijaté podľa odseku 1 bude podobne oznámené do piatich pracovných dní.
Komisia uverejní pre informáciu opatrenia oznámené na základe tohto odseku a ich aktualizáciu v Úradnom vestníku Európskych spoločenstiev.
Článok 3
Komisia v priebehu prvej polovice roka 2001 vypracuje správu o pokroku dosiahnutom pri harmonizácii vízových politík členských štátov vo vzťahu k tretím štátom, ktoré sa nenachádzajú na spoločnom zozname, a v prípade potreby predloží Rade návrhy ďalších opatrení potrebných na dosiahnutie harmonizácie ustanovenej v Zmluve.
Článok 4
1. Členský štát môže štátnych príslušníkov tretích štátov, na ktorých sa podľa článku 1 ods. 1 a 2 vzťahuje vízová povinnosť, oslobodiť od tejto povinnosti. To sa týka najmä posádok civilných lietadiel a lodí, posádok lietadiel a účastníkov núdzových a záchranných letov a ďalších osôb pomáhajúcich v prípade katastrofy alebo nehody, ako aj držiteľov diplomatických pasov, služobných pasov štátnych úradníkov a ďalších služobných pasov.
2. Ustanovenie článku 2 ods. 4 sa použije podobne.
Článok 5
Na účely tohto nariadenia výraz "vízum" znamená oprávnenie udelené alebo rozhodnutie prijaté členským štátom, ktoré sa vyžaduje pri vstupe na jeho územie s cieľom:
- plánovaného pobytu v tomto členskom štáte alebo v niekoľkých členských štátoch na dobu nepresahujúcu celkove tri mesiace,
- tranzitu cez územie tohto členského štátu alebo niekoľkých členských štátov, s výnimkou tranzitu cez medzinárodné pásma letísk a presunov medzi letiskami v členskom štáte.
Článok 6
Toto nariadenie nebráni ďalšej harmonizácii s dosahom presahujúcim spoločný zoznam medzi jednotlivými členskými štátmi týkajúcej sa určovania tretích štátov, ktorých štátni príslušníci musia mať víza pri prekračovaní ich vonkajších hraníc.
Článok 7
Toto nariadenie nadobúda platnosť a účinnosť deň po jeho uverejnení v Úradnom vestníku Európskych spoločenstiev.
Toto nariadenie je záväzné vo svojej celistvosti a priamo uplatniteľné vo všetkých členských štátoch.
V Bruseli 12. marca 1999