ROZHODNUTIE KOMISIE
z 20. decembra 2006
o schéme pomoci, ktorý Francúzsko zaviedlo podľa článku 39 CA všeobecného zákonníka o daniach - Štátna pomoc C46/2004 (ex NN65/2004)
[oznámené pod číslom K(2006) 6629]
(Iba znenie vo francúzskom jazyku je autentické.)
(Text s významom pre EHP)
(2007/256/ES)
KOMISIA EURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV,
so zreteľom na Zmluvu o založení Európskeho spoločenstva, a najmä na jej článok 88 ods. 2 prvý pododsek,
so zreteľom na Dohodu o Európskom hospodárskom priestore, a najmä na jej článok 62 ods. 1 písm. a),
po výzve zúčastnených strán na predloženie pripomienok v súlade s uvedenými článkami (1) a po zohľadnení týchto pripomienok,
keďže:
I. KONANIE
(1)
Listom z 19. februára 2004 (D/51178) zaslala Komisia francúzskym orgánom žiadosť o informáciu týkajúcu sa opatrenia daňových úľav v prospech niektorých podnikov schválených ministrom rozpočtu, zavedeného podľa článku 77 zákona č. 98-546 z 2. júla 1998, ktorý obsahuje rôzne ustanovenia hospodárskeho a finančného charakteru (2). Listom z 18. marca 2004 požiadali francúzske orgány o predĺženie lehoty, ktorá im bola poskytnutá na dodanie požadovaných informácií. Komisia dostala listom z 3. mája 2004 (A/33117) uvedené informácie od francúzskych orgánov. Listom zo 6. júla 2004 (D/54933) Komisia požiadala francúzske orgány o predloženie doplňujúcich informácií, ktoré dostala 2. augusta 2004 (A/36007).
(2)
Listom zo 14. decembra 2004 (D/205909) Komisia oznámila francúzskym orgánom rozhodnutie o začatí konania vo veci formálneho zisťovania v zmysle článku 88 ods. 2 zmluvy. Toto rozhodnutie bolo uverejnené v Úradnom vestníku Európskej únie (3). Komisia vyzvala v tomto rozhodnutí Francúzsko a zúčastnené strany, aby predložili svoje pripomienky v stanovenej lehote.
(3)
Listom zo 6. januára 2005 (A/30266) a potom zo 4. februára 2005 požiadali francúzske orgány o predĺženie tejto lehoty, týmto žiadostiam Komisia vyhovela jednotlivo listami z 11. januára 2005 (D/50220) a zo 16. februára 2005 (D/51190).
(4)
Komisia dostala 15. marca 2005 (A/32251) pripomienky francúzskych orgánov. Taktiež dostala v rámci stanovenej lehoty pripomienky šestnástich zúčastnených strán, ktoré boli postúpené francúzskym orgánom 9. júna 2005 (D/54454).
(5)
Listom zo 7. júla 2005 (A/35587) požiadali francúzske orgány Komisiu o predĺženie lehoty, ktorá im bol stanovená na vypracovanie komentárov k pripomienkam zúčastnených strán. Komisia vyhovela tejto žiadosti a francúzske orgány napokon predložili svoje pripomienky listom z 20. júla 2005 (A/35981).
(6)
Elektronickou poštou z 2. marca 2006 (A/31655) postúpili francúzske orgány Komisii najmä doplňujúce pripomienky týkajúce sa uvedeného režimu.
II. PODROBNÝ OPIS SCHÉMY
(7)
Podľa článku 39 C prvého pododseku všeobecného zákonníka o daniach (VZD) je odpisovanie majetku daného do prenájmu alebo daného k dispozícii akoukoľvek formou rozvrhnuté na bežné obdobie použiteľnosti.
(8)
Článkom 77 zákona č. 98-546 sa zavádzajú do VZD dve ustanovenia zamerané na boj proti daňovým únikom v operáciách financovania hmotného majetku osobnými spoločnosťami a zoskupeniami hospodárskeho záujmu (ZHZ) (4).
(9)
V článku 39 C ods. 2 VZD sa tak ustanovuje, že daňovo odpočítateľný odpis majetku daného do prenájmu zoskupením hospodárskeho záujmu nemôže prekročiť sumu nájomného inkasovanú týmto združením zníženú o ostatné náklady súvisiace s už uvedeným majetkom.
(10)
Z dôvodu zostupného odpisovania a finančných nákladov, ktoré sa podľa definície sústreďujú na prvé roky užívania majetku, sú totiž výsledky ZHZ v priebehu týchto rokov veľmi stratové a ziskovými sa stávajú v priebehu druhého obdobia, keď suma vyberaného nájomného presahuje zistené náklady (vrátane odpisov a finančných nákladov). V prípade ZHZ podliehajúceho režimu osobných spoločností sa teda straty, ktoré zaznamená počas svojich prvých rokov činnosti, odpočítavajú zo zdaniteľného zisku dosiahnutého jeho členmi na základe ich bežných činností. Určenie maximálnej výšky odpisov ustanovené v článku 39 C druhého pododseku VZD má teda za cieľ bojovať proti zneužívaniu tohto typu financovania na účely daňovej optimalizácie.
(11)
Do VZD sa však zaviedla výnimka z tohto obmedzenia zavádzajúca priaznivý systém odpisovania v prospech niektorých spoločností. Takýmto spôsobom sa článkom 39 CA VZD ustanovuje, že maximálna výška ustanovená v článku 39 C druhom pododseku VZD sa nevzťahuje na financovanie zoskupeniami hospodárskeho záujmu hmotného majetku odpisovateľného podľa zostupného spôsobu za obdobie aspoň 8 rokov (5), pokiaľ bola táto operácia vopred odsúhlasená ministrom rozpočtu.
(12)
Tento súhlas závisí od viacerých podmienok, v podstate ide o to, aby:
-
obstarávacia cena majetku zodpovedala trhovej cene,
-
táto investícia predstavovala významný hospodársky a sociálny záujem osobitne z hľadiska zamestnanosti,
-
užívateľ majetku dokázal, že majetok je nevyhnutný pre jeho prevádzku a že zvolené podmienky financovania nie sú výlučne daňové,
-
aspoň dve tretiny daňovej výhody vyplývajúcej zo súhlasu boli spätne postúpené užívateľovi majetku.
(13)
Vo všeobecnosti ZHZ - vytvorené v zásade finančnými inštitúciami - nadobúda majetok financovaný za trhovú cenu a poskytuje ho na lízing jeho užívateľovi. Nájomné vyplácané užívateľom a cena za uplatnenie predkupného práva po skončení platnosti zmluvy umožňujú ZHZ pokrývať jeho vlastné financovanie vrátane úrokov a kapitálu.
(14)
Okrem zrušenia maximálnej výšky (6) umožňuje udelenie ministerského súhlasu zvýšiť o jeden bod koeficient zostupného odpisovania vzťahujúci sa zvyčajne na uvažovaný majetok. Okrem toho opätovný predaj majetku zoskupením hospodárskeho záujmu jeho užívateľovi, najmä po uplynutí dvoch tretín bežného obdobia použiteľnosti majetku, je predmetom oslobodenia od nadhodnoty z postúpenia.
(15)
Pokiaľ ide o podmienku spojenú s jestvovaním významného hospodárskeho a sociálneho záujmu (7), francúzske orgány uviedli, že nejestvujú usmernenia na zhodnotenie tohto záujmu a že skúmanie prebieha na jednej strane najmä na základe nepriameho dosahu investície na zamestnaneckú spádovú oblasť, na podmienky hospodárskej súťaže a na rozvoj činnosti v príslušnej hospodárskej zóne, z toho najmä na prínos k rozvoju alebo k vytvoreniu výrobného, riadiaceho alebo rozhodovacieho centra, ako aj na strane druhej vzhľadom na prínos tejto investície v oblasti zlepšenia bezpečnosti a ochrany životného prostredia.
(16)
Pokiaľ ide o spätné postúpenie užívateľovi majetku aspoň dvoch tretín daňovej výhody, ktorú dostáva ZHZ na základe získania súhlasu (8), z článku 39 CA VZD vyplýva, že k nemu dochádza vo forme zníženia sumy nájomného alebo zníženia sumy predkupného práva. Okrem toho presná suma daňovej výhody, ktorá má byť spätne postúpená zoskupením hospodárskeho záujmu užívateľovi, musí byť určená pri vydaní súhlasu.
(17)
Na žiadosť Komisie poskytli francúzske orgány rozpis podľa sektorov činností všetkých žiadateľov o súhlas, ako aj skutočných príjemcov uvedeného režimu:
Sektory činností
Predložené žiadosti o súhlas
Udelené rozhodnutia o súhlase
Investície do námorníctva
142
110
Investície do letectva
32
18
Investície do železníc
5
2
Investície do priemyslu
7
3
Investície do kozmu
3
0
(18)
V tomto kontexte francúzske orgány uviedli, že spomedzi 56 žiadostí, ktorým nebolo udelené rozhodnutie o súhlase, bolo 21 žiadostí stiahnutých, 13 žiadostí bolo odložených a 22 žiadostí bolo zamietnutých. Pokiaľ ide o 22 zamietnutých žiadostí, francúzske orgány spresnili, že 15 z nich sa týkalo operácie financovania majetku spadajúceho do oblasti námornej dopravy a 7 ďalších sa týkalo financovania majetku spadajúceho do oblasti leteckej dopravy.
(19)
Francúzske orgány taktiež uviedli, že postupy schvaľovania podľa článku 39 CA VZD boli pozastavené od 14. decembra 2004, čo je termín, ku ktorému im bolo oznámené rozhodnutie o začatí konania vo veci formálneho zisťovania.
III. DÔVODY NA ZAČATIE KONANIA VO VECI FORMÁLNEHO ZISŤOVANIA
(20)
Komisia vo svojom rozhodnutí zo 14. decembra 2004 uvážila, že sa zdá, že výhoda bola priznaná podľa článku 39 CA VZD investorom, ktorí boli členmi daňových ZHZ, a užívateľom majetku financovaného zoskupeniami hospodárskeho záujmu. Pokiaľ ide o selektívnosť uvedeného opatrenia, Komisia na jednej strane poukázala, že sa zdá, že minister rozpočtu disponoval diskrecionárnou právomocou v hodnotení podmienok udelenia súhlasu, ktorá mu umožňovala vybrať podľa subjektívnych kritérií príjemcov uvedeného režimu. Na strane druhej sa ukazovalo, že daňový režim článku 39 CA VDZ predstavoval opatrenie hlavne v prospech sektora dopravy. Komisia v tomto kontexte uvážila, že uvedené opatrenie sa nezdalo ako odôvodnené charakterom alebo úsporou francúzskeho daňového systému. Podľa nej uvedené výhody spôsobili tiež využitie štátnych zdrojov, ako aj narušenie hospodárskej súťaže a vplyv na obchod v rámci Spoločenstva.
(21)
Pokiaľ ide o preskúmanie zlučiteľnosti uvedeného režimu so spoločným trhom, Komisia sa z druhej strany v tomto štádiu domnievala, že nijaká z výnimiek ustanovených v článku 87 ods. 2 a 3 zmluvy nebola relevantná v tomto kontexte. Uvedený daňový režim sa zdal nevyhovujúci podmienkam usmernení a rámca Spoločenstva prijatých v oblasti štátnej pomoci. Zdalo sa teda, že nie je zlučiteľný so spoločným trhom.
(22)
Z tohto dôvodu sa Komisia rozhodla začať konanie vo veci formálneho zisťovania, aby odstránila pochybnosti, pokiaľ ide o kvalifikovanie štátnej pomoci uvedeného režimu a jeho zlučiteľnosti so spoločným trhom.
IV. PRIPOMIENKY FRANCÚZSKYCH ORGÁNOV
(23)
Francúzske orgány v rámci svojich pripomienok predovšetkým tvrdia, že režim článku 39 CA VZD nepredstavuje štátnu pomoc. Je údajne v skutočnosti len technickým možným spôsobom uplatnenia obyčajového práva poskytujúcim orgánom verejnej moci kontrolovať príslušný spôsob financovania, a nie výnimkou z obyčajového práva. Určenie maximálnej výšky odpočítateľných odpisov článku 39 C druhého pododseku VZD malo údajne za cieľ zriadením prezumpcie daňového úniku zabrániť využitiu tohto finančného mechanizmu na účely daňovej optimalizácie. Režim článku 39 CA mal taktiež údajne za cieľ bojovať proti daňovému úniku. Keďže však nákladné zariadenia, ktorých sa týka toto ustanovenie, sa vyznačujú relatívne dlhodobou návratnosťou investície, využitie lízingu by zodpovedalo za tohto predpokladu nielen úsiliu o daňovú optimalizáciu, ale aj hospodárskej potrebe.
(24)
Francúzske orgány v tomto kontexte tvrdia, že všetky podmienky, ktoré treba splniť na účely udelenia súhlasu, by umožňovali vykonať a priori kontrolu operácií financovania zariadení prostredníctvom prenájmu s predkupným právom a vylúčiť z využitia uvedeného daňového režimu všetky financovania motivované v zásade úvahami o daňovej optimalizácii.
(25)
Taký je údajne osobitne prípad podmienky, podľa ktorej musí investícia predstavovať významný hospodársky a sociálny záujem najmä z hľadiska zamestnanosti, ktorej splnenie predpokladá, že k žiadosti o súhlas budú priložené záväzky v oblasti pracovných príležitostí. V tejto veci francúzske orgány spresňujú, že vytvorené pracovné miesta musia byť zachované počas minimálneho obdobia prevádzkovania majetku, teda počas trvania nájomnej zmluvy alebo zmluvy o daní k dispozícii, teda minimálne 8 rokov. Podľa nich musia vytvorené pracovné miesta umožniť čisté zvýšenie počtu zamestnancov spoločnosti, ktorá žiada o súhlas, a tie musia byť priamo spojené s investíciou.
(26)
V tomto smere francúzske orgány spresňujú, že niektoré žiadosti o súhlas boli zamietnuté z dôvodu nejestvovania významného hospodárskeho a sociálneho záujmu predloženého projektu financovania. Dva typy situácií údajne charakterizovali nejestvovanie takého záujmu. Po prvé nejestvovanie pracovných príležitostí alebo dostatočného náboru tak z kvantitatívneho, ako aj kvalitatívneho hľadiska, aby sa muselo posilniť alebo zriadiť rozhodovacie a riadiace centrum. Po druhé predpoklad, podľa ktorého finančná situácia žiadateľa mu údajne umožňovala využiť iné prostriedky financovania, ktoré sa nevyznačujú stimulačným charakterom.
(27)
Podmienka spojená so spätným postúpením užívateľovi väčšej časti daňovej výhody, ktorú získavajú členovia ZHZ podľa článku 39 CA VZD, by tiež umožnila bojovať proti daňovej optimalizácii tak, že z možnosti využitia tohto opatrenia by boli vylúčené operácie, ktoré by boli určené len na vytváranie ziskov z peňažných fondov.
(28)
Francúzske orgány z druhej strany zdôrazňujú, že takto zavedené opatrenie kontroly by nemalo mať diskrecionárny charakter. Odvolávajú sa v tomto smere na judikatúru francúzskej Ústavnej rady, podľa ktorej súhlas, tak ako je ustanovený v článku 39 CA VZD, by nemal mať diskrecionárny charakter, ale by len poskytoval ministrovi rozpočtu právomoc presvedčiť sa, či uvedená operácia vyhovuje podmienkam stanoveným zákonom (9).
(29)
V každom prípade daňová výhoda spojená s odpočtom sumy odpisu by sa nepodobala strate daňových príjmov, ale odlišnému časovému rozvrhnutiu zdaniteľného základu. Okrem toho určenie presného podielu výhody zachovanej investormi, členmi ZHZ, by sa podobalo odmene, ktorej výška by vyplynula z podmienok trhu a z klasického obchodného rokovania.
(30)
Pokiaľ ide ďalej o selektívnosť uvedeného daňového režimu, ktorú uvádza Komisia, francúzske orgány namietajú viacerými argumentmi.
(31)
Po prvé, uvedený režim údajne predstavuje opatrenie všeobecného charakteru, ktoré sa môže týkať súbežne priemyselného sektora a sektora dopravy. Ako príklad francúzske orgány uvádzajú zariadenie na spracovanie papieroviny, nádrže na uskladnenie palív, tlačiarenské lisy a mraziarenské agregáty, ktoré sú údajne priemyselné statky, ktoré možno odpisovať zostupným spôsobom počas obdobia, ktoré sa rovná aspoň ôsmim rokom. Okrem toho francúzske orgány upozorňujú, že niektoré dopravné prostriedky ako kamióny a autobusy sú vylúčené z pôsobnosti tohto opatrenia z dôvodu ich kratšieho obdobia odpisovania. Uvedené obdobie odpisovania sa teda vzťahuje na všetok majetok, ktorého návratnosť investície si vyžaduje dosť dlhé obdobie.
(32)
Po druhé koncentrácia zisku z uvedeného režimu v prospech dopravných strojov by vyplývala v skutočnosti zo zmien nezávislých od vôle francúzskych orgánov verejnej moci, a to na jednej strane zo zmeny finančnej situácie priemyselných spoločností a z druhej strany z príťažlivosti dopravných strojov pre investorov. V skutočnosti by tieto stroje zahŕňali veľmi atraktívne aktíva v očiach investorov, ktorí by si v záujme obmedzenia svojich rizík vybrali ľahko obchodovateľný majetok za predpokladu, že by sa prevádzkovateľ dostal do ťažkostí.
(33)
Po tretie uvedený režim by nepodporoval francúzske podniky, pokiaľ by národnosť nebola relevantným faktorom na získanie členstva v ZHZ. Zahraničný investor, osobitne finančná inštitúcia, by tak mohol získať výhody uvedeného režimu a z toho vyplývajúci zisk z peňažných fondov nezávisle od miesta daňovej povinnosti.
(34)
V každom prípade za predpokladu, že režim článku 39 CA VZD predstavuje výnimku z obyčajového práva, mal by neobmedzenú pôsobnosť, neobmedzené obdobie uplatnenia a bol by založený na objektívnych a horizontálnych kritériách boja proti daňovým únikom. Vymykal by sa teda kvalifikácii štátnej pomoci tak ako uvedený daňový režim v rozhodnutí Komisie 96/369/ES z 13. marca 1996 týkajúcom sa finančnej pomoci poskytnutej nemeckým leteckým spoločnostiam formou odpisovacieho nástroja (10).
(35)
Z druhej strany, pokiaľ ide o oslobodenie od nadhodnoty z postúpenia majetku, francúzske orgány uvádzajú, že výhoda, ktorú získavajú členovia ZHZ z tohto oslobodenia, musí byť tiež spätne postúpená aspoň do výšky dvoch tretín konečnému užívateľovi majetku. Tvrdia, že toto oslobodenie podliehajúce podmienkam je odôvodnené charakterom a úsporou francúzskeho daňového systému. Údajne má byť nevyhnutné v prípade predčasného postúpenia, aby sa zaručilo udržanie daňovej výhody vyplývajúcej z odpočítania odpisov za podmienok obyčajového práva. Okrem toho francúzske orgány zdôrazňujú, že toto oslobodenie bude zodpovedať obyčajovému právu od 1. januára 2007. Od tohto termínu majú byť totiž nadhodnoty z postúpenia podielových listov vlastnených viac ako dva roky oslobodené s výhradou podielu výdavkov a nákladov rovnajúceho sa 5 % čistého výsledku z nadhodnôt z postúpenia zohľadnených na určenie zdaniteľného hospodárskeho výsledku. Vzhľadom na termín uzatvorenia zmlúv o daní k dispozícii majetku uzatvorených medzi ZHZ a užívateľmi termín, ku ktorému bude možné predčasné postúpenie tohto majetku, bude po 1. januári 2007, pričom toto postúpenie bude môcť prebehnúť len do výšky dvoch tretín plnenia uvedených zmlúv. Potom členovia ZHZ údajne budú môcť využiť toto oslobodenie podľa obyčajového práva.
(36)
Francúzske orgány tiež poukazujú, že oslobodenie od nadhodnoty z postúpenia nie je automatické. Jednou z podmienok tohto oslobodenia je údajne to, že skutočný užívateľ majetku má dokázať, že vzhľadom na jeho cenu nie je schopný priamo ho nadobudnúť bez toho, že by neohrozil svoju finančnú rovnováhu. Podľa správy spravodajcu parlamentného výboru pre financie Národného zhromaždenia z 25. marca 1998 táto podmienka zapadala najmä do perspektívy realizácie alternatívnych mechanizmov daňového odpočtu na upísanie podielov spoluvlastníkov lodí, ktorý bol zrušený zákonom o štátnom rozpočte na rok 1998 (ďalej len „režim podielov v spoluvlastníctve lodí“).
(37)
Pokiaľ ide o zlučiteľnosť uvedeného daňového režimu so spoločným trhom, francúzske orgány tvrdia, že za predpokladu, že tento režim predstavuje štátnu pomoc, je v súlade s článkom 87 ods. 3 zmluvy, pretože uľahčuje rozvoj niektorých činností, avšak bez toho, že by boli podmienky obchodu ovplyvnené v miere odporujúcej všeobecnému záujmu. Normatívne ustanovenie článku 39 CA VZD údajne totiž neuprednostňuje vnútroštátnych hospodárskych operátorov na úkor operátorov z ostatných členských štátov a nie je výhodnejšie ako režimy jestvujúce v iných členských štátoch.
(38)
Odvolávajú sa v tejto veci na osobitnú situáciu v námornej doprave, kde sú operátori hlavnými užívateľmi uvedeného režimu. V tomto smere konštatujú, že tento režim je opatrením s rovnakým účinkom ako režim podielov v spoluvlastníctve lodí - režim týkajúci sa financovania lodí registrovaných vo Francúzsku, ktorý bol predtým oznámený a schválený Komisiou na základe článku 87 ods. 3 zmluvy (11). Režim podielov v spoluvlastníctve lodí bol údajne zrušený v roku 1998 z dôvodu jeho prílišných rozpočtových nákladov. Taktiež uviedli, že práve v kontexte poznačenom stagnáciou počtu obchodných lodí registrovaných vo Francúzsku a vôľou znížiť daňové výdavky sa zákonodarca rozhodol prispôsobiť daňový lízing. Nadobudnutie účinnosti článku 39 CA VZD údajne nespôsobilo rast francúzskeho námorného sektora, ale konsolidáciu a obnovu flotily plávajúcej pod francúzskou vlajkou. Počas rovnakého obdobia však údajne flotily ďalších členských štátov vzrástli tak z hľadiska počtu jednotiek, ako aj z hľadiska tonáže. Nadobudnutie účinnosti uvedeného režimu údajne teda nepoškodilo rozvoj námorného sektora ostatných členských štátov.
(39)
Okrem toho režim článku 39 CA VZD údajne dokonale zapadá do rámca usmernení Spoločenstva týkajúcich sa štátnej pomoci námornej doprave (ďalej len „usmernenia Spoločenstva z roku 1997“) a oznámenia Komisie K(2004) 43 - Usmernenia Spoločenstva o štátnej pomoci námornej doprave (ďalej len „usmernenia Spoločenstva z roku 2004“) (12). Údajne osobitne prispieva k podpore hospodárskej súťaže flotíl Spoločenstva na svetovom trhu námornej dopravy, k ochrane zamestnanosti Spoločenstva tak na palube, ako aj na súši, k ochrane námorného know-how Spoločenstva a k rozvoju námorných spôsobilostí (bod 2.2 uvedených usmernení Spoločenstva). Okrem toho údajne účinne prispieva k zlepšeniu bezpečnosti a k ochrane životného prostredia tým, že umožňuje obnovu flotily. Pokiaľ ide osobitne o udržanie zamestnanosti plaviaceho sa personálu a vysoko kvalitných pracovných miest na súši, francúzske orgány pripomínajú, že medzi požadovanými protiváhami za vydanie súhlasu je uvedená nevyhnutnosť disponovať na území Únie strategickým rozhodovacím centrom týkajúcim sa riadenia námorných činností a riadenia lodí. Pracovné miesta spojené s priamym riadením námornej dopravy, ale tiež pracovné miesta spojené so súvisiacimi činnosťami ako poistenie, sprostredkovanie a financovanie by tak nepriamo mohli využívať uvedený daňový režim.
(40)
Upozorňujú však, že ani usmernenia Spoločenstva z roku 1997 (13), ani usmernenia Spoločenstva z roku 2004 (14) nevytvárajú striktné prepojenie medzi pomocou potrebnou na udržanie a rozvoj námornej dopravy a úrovňou vytvorených pracovných miest. Okrem toho z usmernení Spoločenstva údajne vyplýva, že „pri súčasnom stave vecí nič nenaznačuje, že došlo k narušeniu hospodárskej súťaže medzi členskými štátmi v miere odporujúcej spoločnému záujmu“, a že „prijaté opatrenia sa ukázali ako pozitívne na zachovanie vysoko kvalitných pracovných miest…“ (bod 3.1).
(41)
Napokon pokiaľ ide o uplatnenie v tomto osobitnom prípade zásady legitímnej dôvery, francúzske orgány sa odvolávajú na rozhodnutie Komisie 2002/15/ES z 8. mája 2001 o štátnej pomoci zavedenej Francúzskom v prospech spoločnosti „Bretónsko Anglicko Írsko“ („BAI“ alebo „Brittany Ferries“) (15), v ktorom bol údajne preskúmaný uvedený režim.
(42)
Francúzske orgány sa tiež odvolávajú na svoj list Komisii zo 17. marca 1998 (A/32232) o zavedení článku 39 C druhého pododseku a článku 39 CA VZD. Myslia si, že bez ohľadu na svoj list, ako aj na jednotlivé veci skúmané Komisiou (16), v rámci ktorých došlo k zmienke o článku 39 VZD, nebolo začaté žiadne konanie týkajúce sa tohto režimu počas 6 rokov po jeho nadobudnutí účinnosti.
(43)
Za týchto okolností mlčanie Komisie údajne vytvorilo legitímnu dôveru v zlučiteľnosť článku 39 CA VZD so spoločným trhom, ktorou možno namietať proti akejkoľvek prípadnej žiadosti o vrátenie od príslušných spoločností.
V. PRIPOMIENKY ZÚČASTNENÝCH TRETÍCH STRÁN
(44)
Šestnásť zúčastnených strán odovzdalo svoje pripomienky Komisii podľa článku 88 ods. 2 zmluvy v lehote, ktorá im bola stanovená. Zoznam týchto zúčastnených strán je priložený k tomuto rozhodnutiu.
(45)
Pokiaľ ide o otázku kvalifikácie pomoci uvedeného režimu, väčšina zúčastnených strán namieta proti stanovisku Komisie v tomto smere.
(46)
Takýmto spôsobom najmä podľa Štátnej pokladnice sporiteľní a podporných fondov („Caisse Nationale des Caisses d'Epargne et de Prévoyance“ - ďalej len CNCE), Calyon Corporate and Investement Bank (ďalej len „Calyon“) a BNP Paribas (ďalej len „BNP“) nepredstavuje normatívne ustanovenie článku 39 CA VZD štátnu pomoc, ale vytvára režim kontroly uplatnenia obyčajového práva týkajúceho sa odpisovania niektorých aktív. Kombinácia článku 39 C druhého pododseku a článku 39 CA VZD má údajne za cieľ bojovať proti nadmerným stratám daňových príjmov, ako o tom svedčia parlamentné práce predchádzajúce prijatiu zákona č. 98-546 (správa parlamentného výboru pre financie Národného zhromaždenia z 25. marca 1998).
(47)
Pokiaľ ide o „Société Générale“ (SG), BNP a Brittany Ferries, tie tvrdia, že článok 39 CA VZD nevytvára daňový priestor v rozpore s obyčajovým právom, ale predstavuje návrat k obyčajovému právu v oblasti odpisovania. Z tohto dôvodu ide údajne o režim všeobecného charakteru. Podľa SG hospodársku výhodu vyplývajúcu z odloženia dane podľa článku 39 CA VZD treba porovnať s obyčajovým právom odpisov a nie s derogačným reštriktívnym režimom článku 39 C druhého pododseku VZD. Okrem toho je údajne uvedený režim prístupný všetkým hospodárskym subjektom pôsobiacim na francúzskom území a článok 39 CA VZD sa ostatne údajne neodvoláva na nijaký majetok alebo osobitný hospodársky sektor. Poskytnutie výhod vyplývajúcich z uplatnenia tohto článku nie je teda údajne vyhradené ani francúzskej obchodnej námornej flotile, ani francúzskym bankovým inštitúciám.
(48)
Okrem toho identita členov ZHZ údajne nepredstavuje kritérium udelenia súhlasu a uvedený režim údajne neobsahuje nijaké obmedzenie, pokiaľ ide o členov ZHZ vyznačujúcich sa daňovou schopnosťou. Podľa týchto zúčastnených strán teda nemôže byť primerané tvrdenie, že kombinované ustanovenia článkov 39 C a 39 CA VZD poskytujú selektívnu daňovú výhodu členom ZHZ.
(49)
Z druhej strany súhlas ustanovený v článku 39 CA VZD sa údajne neudeľuje diskrecionárne. Naopak, podľa Gaz de France a BNP udelenie ministerského súhlasu podlieha objektívnym a nediskriminačným podmienkam. BNP pripomína v tomto smere, že podľa judikatúry Súdneho dvora (17) prináleží Komisii preukázať diskrecionárne zaobchádzanie s hospodárskymi subjektami v rámci individuálnych opatrení. Jestvovanie hodnotiacej voľnosti poskytnutej správnym orgánom by totiž mohlo viesť k zisteniu selektívneho charakteru opatrenia len vtedy, ak je v hre individuálne opatrenie a nie všeobecný režim, o ktorý sa toto opatrenie opiera. V tomto smere by bolo potrebné pripomenúť, že daňový úrad nemôže klásť podmienky, ktoré neustanovuje zákon. V danom prípade však zákon údajne explicitne ustanovil, aké sú kritériá uplatniteľné na účely hodnotenia jestvovania „významného hospodárskeho a sociálneho záujmu“. BNP, CNCE a Calyon sa odvolávajú v tomto kontexte na rozhodnutie Ústavnej rady (18), ktoré citujú francúzske orgány. V každom prípade každé rozhodnutie o zamietnutí súhlasu by mohlo byť predmetom odvolania pre prekročenie právomoci predloženého správnemu sudcovi, ktorý by sa vyjadril podľa odôvodnenia uvedeného k tomuto zamietnutiu.
(50)
Najmä podľa bánk Calyon a BNP selektívnosť uvedeného režimu vyplýva z praxe trhu a z osobitostí dopravných aktív (niektoré záruky valorizácie a dlhodobej likvidity) a nie zo znenia článku 39 CA VZD. Dopravný majetok sa totiž údajne vyznačuje osobitosťami umožňujúcimi zaviesť dlhodobé financovanie. Okrem toho aj za predpokladu, že článok 39 CA VZD nepožaduje predbežný súhlas ministra rozpočtu, príjemcovia tohto opatrenia by boli tí istí ako v súčasnosti.
(51)
Okrem toho podľa BNP sú podmienky uplatnenia normatívneho ustanovenia článku 39 CA VZD odôvodnené charakterom a úsporou francúzskeho daňového systému, keďže si niektoré sektory činností vyžadujú veľké investície.
(52)
CNCE taktiež tvrdí, že analogické finančné výhody s výhodami vyplývajúcimi z uplatnenia článku 39 CA VZD možno získať uplatnením ustanovení obyčajového práva. Osobitosti článku 39 CA VZD totiž údajne nevytvárajú skutočnú diferenciáciu v porovnaní s obyčajovým právom odpisov z hľadiska množstva daňových dôsledkov. Podľa CNCE sú týmito osobitosťami na jednej strane zisk zo zvýšenia o jeden bod koeficientu zostupného odpisovania a na strane druhej možnosť využiť oslobodenie od nadhodnoty z postúpenia. BNP však pripúšťa, že štát vypočítava rozpočtové náklady uplatnenia článku 39 CA tak, že si za východisko berie článok 39 C druhý pododsek VZD.
(53)
Pokiaľ ide o zvýšenie o jeden bod koeficientu odpisovania, výhoda je údajne kompenzovaná skutočnosťou, že zaznamenané deficity sú odpočítateľné podľa článku 39 CA VZD len do výšky štvrtiny zdaniteľného zisku z titulu dane zo zisku podľa obyčajového práva, ktorý každý člen ZHZ vykazuje zo svojich činností. Okrem toho, toto je údajne daňová výhoda zameraná na kompenzáciu konkrétnych obmedzení alebo reštrikcií uložených na účely udelenia súhlasu. BNP spresňuje v tejto súvislosti, že zisk, ktorý má ZHZ zo zvýšenia o jeden bod koeficientu odpisovania, je podmienený a relatívne skromný. V nijakom prípade by nemohol spôsobiť žiadnu konkurenčnú výhodu. Air France v tomto kontexte uvádza, že financovanie realizované na základe uplatnenia uvedeného režimu prináša v porovnaní s financovaním realizovaným priamou pôžičkou úsporu od 6 do 10 % ceny lietadla. Taktiež tvrdí, že úspora, ktorú získa nájomca, je celkom porovnateľná s finančným ziskom, ktorý môže vyplynúť z využitia ďalších daňových schém.
(54)
Pokiaľ ide o oslobodenie od nadhodnoty z postúpenia, CNCE pripomína, že možnosť požiadať oň vyplýva z úspory francúzskeho daňového systému, a teda nemá byť kvalifikované ako štátna pomoc. Jeho ekonomická racionálnosť ho údajne robí nevyhnutným alebo funkčným vo vzťahu k účinnosti systému. Oslobodenie od nadhodnoty z postúpenia je totiž údajne odôvodnené nevyhnutnosťou udržať výhodu peňažných fondov vyplývajúcu z prvej časti normatívneho ustanovenia článku 39 CA VZD. Podľa banky Calyon v osobitnom prípade lodí umožňuje oslobodenie uviesť majiteľa lode do porovnateľnej situácie so situáciou, v ktorej by sa nachádzal, ak by si kúpil loď priamo a ak by mal dostatočnú finančnú schopnosť daňovo odpočítať odpisy. Podľa BNP je cieľom oslobodenia od nadhodnoty to, aby sa nespochybnila výhoda spojená s odložením zdanenia v prípade predčasného uplatnenia predkupného práva užívateľom. Pokiaľ ide o SG, tá uvádza, že oslobodenie od nadhodnoty z postúpenia je len protiváhou konkrétnych obmedzení spojených s uvedeným daňovým opatrením, ako je najmä zákaz postúpenia podielov prenajímateľa až na výslovnú žiadosť v tomto zmysle podanú od počiatku užívateľom. Zvýšené prevádzkové náklady užívateľa však majú kompenzovať toto oslobodenie.
(55)
Podľa Brittany Ferries nie je okrem toho oslobodenie od nadhodnoty ustanovené článkom 39 CA VZD priaznivejšie ako oslobodenie, ktoré vyplynie z ustanovení obyčajového práva (s výhradou podielu výdavkov a nákladov vo výške 5 %) uplatniteľných od roku 2007.
(56)
Air France zdôrazňuje, že úspory vyplývajúce z tohto daňového opatrenia sú porovnateľné s úsporami, ktoré možno získať prostredníctvom ďalších spôsobov financovania s pomocou daňových hybných pák jestvujúcich vo svete. Okrem toho operácie financované podľa článku 39 CA VZD sú údajne sprevádzané protiváhami takého charakteru, že možno relativizovať výhody tohto opatrenia. Air France z druhej strany upozorňuje, že v niektorých prípadoch môže ZHZ zmluvne preniesť na nájomcu daňové riziká a doplnkové výdavky, čo môže mať za následok výrazné zníženie úspory, ktorú môžu dosiahnuť užívatelia.
(57)
Napokon viaceré zúčastnené strany, medzi nimi Juhofrancúzska plavebná spoločnosť (Compagnie Méridionale de navigation), tvrdia, že uvedený režim zavádza pre majiteľov lodí mnohé obmedzenia, ktoré predstavujú rovnaké množstvo protiváh požadovaných štátom na účely udelenia súhlasu. Takýmto spôsobom výhody vyplývajúce z tohto daňového režimu údajne kompenzujú zvýšené náklady na riadenie lodí plávajúcich pod francúzskou vlajkou, čo je spôsobené hlavne cenou francúzskej posádky, ktorá je stále jednou z najvyšších v Európe. Spoločnosť Fouquet Sacop v tomto smere podčiarkuje, že tento režim ju viedol k voľbe urýchleného rozvoja plavby pod francúzskou vlajkou, pričom obmedzenia a zvýšené náklady spojené s touto vlajkou sú kompenzované uvedeným daňovým režimom. Spoločnosti CMA CGM, Broström Tankers, Pétro Marine a Louis Dreyfus Armateurs zas zdôraznili, že bez využitia tohto režimu by neboli schopné zabezpečiť svoje investície pod francúzskou vlajkou a tým sa podieľať na rozvoji flotily Spoločenstva. Pokiaľ ide o spoločnosť Bourbon Maritime, tá upozorňuje, že normatívne ustanovenie článku 39 CA VZD umožňuje zachovať vysokokvalitné pracovné miesta spojené s riadením námornej dopravy, ako aj s jej pridruženými činnosťami a že účinne prispieva k zlepšeniu bezpečnosti a ochrany životného prostredia.
(58)
Pokiaľ ide, po druhé, o podmienku článku 87 ods. 1 zmluvy spojenú s vplyvom na obchod medzi členskými štátmi, viaceré zúčastnené strany poznamenávajú, že členovia ZHZ a užívatelia príslušného majetku môžu byť zahraničnými subjektami alebo ich francúzskymi dcérskymi spoločnosťami. Okrem toho uvedený režim údajne nie je výhodnejší ako režimy jestvujúce v iných členských štátoch. SG spresňuje v tomto smere, že jej zákazníci dotknutí súhlasom nie sú vo väčšine francúzski.
(59)
Pokiaľ ide, po tretie, o zlučiteľnosť uvedeného režimu so spoločným trhom, CNCE poznamenáva, že súhlasy udelené námorným operátorom zodpovedajú duchu usmernení Spoločenstva z roku 1997 a 2004 (19). Uvedené opatrenie je údajne zlučiteľné so spoločným trhom podľa článku 87 ods. 3 písm. c) zmluvy interpretovaným v zmysle zásad vymenovaných v uvedených usmerneniach Spoločenstva.
(60)
Brittany Ferries tvrdí, že režim článku 39 CA VZD je zlučiteľný so spoločným trhom podľa článku 87 ods. 3 písm. c) zmluvy, pokiaľ sa toto ustanovenie zameriava len na zmiernenie „zlyhaní trhu“ v oblasti financovania investícií do nákladných zariadení. Okrem toho väčšina zúčastnených strán zdôrazňuje, že ostatné členské štáty následne reagovali zavedením podobných opatrení.
(61)
Pokiaľ ide po štvrté o uplatnenie v danom prípade zásady legitímnej dôvery, väčšina zúčastnených strán - príjemcov režimu - tvrdí, že vždy boli presvedčené, že uvedené opatrenie nebolo štátnou pomocou v zmysle článku 87 ods. 1 zmluvy. Uplatnenie spomenutej zásady by teda odporovalo akémukoľvek vráteniu.
(62)
V tomto smere SG uvádza, že podľa režimu predchádzajúceho uvedenému režimu deficity osobných spoločností spôsobené odpismi mohli byť celé započítané do daňového hospodárskeho výsledku spoločníkov týchto spoločností. Komisia by si však nikdy nemyslela, že tento režim obyčajového práva by mohol predstavovať štátnu pomoc.
(63)
Taktiež sa tvrdí, že Komisia sa zdržala zasahovania počas šiestich rokov. Podľa banky Calyon Komisia, zdá sa, poznala viaceré operácie financovania aktív podľa článku 39 A VZD bez toho, že by vôbec nastolila otázku o ich platnosti so zreteľom na článok 87 zmluvy (20). CNCE v tomto smere tvrdí, že obdobie, ktoré uplynulo od termínu, keď sa Komisia dozvedela o pomoci, do termínu začatia konania vo veci formálneho zisťovania, je veľmi dlhé a Caylan kvalifikuje toto obdobie za nerozumné. Komisia už ostatne údajne výnimočne ustanovila jestvovanie legitímnej dôvery príjemcu namietajúceho proti vráteniu pomoci, keďže uplynulo obdobie približne troch rokov medzi oboznámením sa s opatrením zo strany Komisie a prijatím konečného rozhodnutia (21).
(64)
Niektoré zo zúčastnených strán taktiež zdôrazňujú, že Komisia predtým schválila režim podielov v spoluvlastníctve lodí - režim daňovo priaznivejší ako uvedený režim v tomto osobitnom prípade - a že táto okolnosť údajne bola základom ich legitímnej dôvery v legálnosť uvedeného režimu. Okrem toho podľa CNCE vznik legitímnej dôvery príjemcov údajne nepredpokladá, že sa Komisia vyjadrí k rovnakému režimu. Schválenie priamo analogického režimu by mohlo vyvolať takúto dôveru. Tak vo svojom rozhodnutí z 8. mája 2001 (22) Komisia údajne schválila podobný režim. CNCE a SG sa taktiež odvolávajú na viaceré podobné režimy schválené Komisiou (23), ako aj na rozsudok Súdneho dvora RSV/Komisia (24).
(65)
Presnejšie Brittany Ferries si myslí, že rozhodnutie Komisie z 8. mája 2001 (25) vyvolalo v jej radoch legitímnu dôveru, pokiaľ ide o to, že uvedený režim nezahŕňa štátnu pomoc.
(66)
CNCE tiež podčiarkuje, že Francúzsko prijalo zákon č. 98-546 približne tri mesiace potom, ako o tom informovalo Komisiu v súlade s článkom 88 ods. 3 zmluvy. Keďže Komisia neodpovedala do dvoch mesiacov po tomto oznámení, uvedené opatrenie malo spadať do existujúcich schém pomoci v zmysle judikatúry Lorenz (26).
(67)
Z druhej strany dve zo zúčastnených strán, ktoré požiadali, aby nebola odhalená ich identita, predložili Komisii pripomienky v rámci konania vo veci formálneho zisťovania.
(68)
V pripomienkach, ktoré postúpili Komisii v stanovenej lehote, prvá z týchto strán tvrdí, že uvedený režim je nezákonný. Žiada Komisiu, aby rozšírila rozsah pôsobnosti tohto administratívneho konania na režim podielov v spoluvlastníctve lodí. Táto strana sa domnieva, podobne ako Komisia vo svojom rozhodnutí začať konanie vo veci formálneho zisťovania, že na jednej strane uvedený režim je selektívny v tom, že uprednostňuje francúzskych majiteľov lodí, a že na strane druhej ovplyvňuje obchod medzi členskými štátmi najmä na trhu dopravy cez Lamanšský prieliv. Zdôrazňuje v tomto smere, že uvedený režim v tomto osobitnom prípade, ktorý nastúpil po režime podielov v spoluvlastníctve lodí, bol zavedený, aby sa vyhovelo francúzskemu námornému priemyslu, tak ako to vyplýva zo správy parlamentného výboru pre financie z 25. marca 1998.
(69)
Okrem toho uprednostnením francúzskych operátorov uvedené daňové opatrenie údajne prispieva k zvýšeniu nadmernej kapacity na trhu dopravy cez Lamanšský prieliv tým, že umožňuje nadobudnutie nových lodí operátormi sektora, ktorí na to nemajú finančné prostriedky. Narušenie hospodárskej súťaže vyplývajúce z uplatnenia tohto režimu okrem toho údajne ilustrujú lode, ktoré nadobudli prostredníctvom daňového mechanizmu spoločnosti Seafrance a Brittany Ferries. Po nadobudnutí nových lodí sa teda týmto spoločnostiam výrazne zvýšila kapacita.
(70)
Druhá zúčastnená strana, ktorá požiadala, aby nebola odhalená jej identita, sa odvoláva v rámci svojich pripomienok na zvýhodnené konkurenčné postavenie, ktoré majú francúzski operátori, medzi ktorými na prvom mieste figuruje Brittany Ferries, z dôvodu financovania svojich lodí vďaka uvedenému režimu. Odvoláva sa v tomto smere na udržanie Brittany Ferries na linkách cez Lamanšský prieliv a na linkách Francúzsko/Írsko napriek nepriaznivým konkurenčným podmienkam, ktoré prevládajú na týchto linkách a ktoré okrem toho viedli k odchodu P&O z trhu.
VI. PRIPOMIENKY FRANCÚZSKYCH ORGÁNOV K PRIPOMIENKAM ZÚČASTNENÝCH TRETÍCH STRÁN
(71)
Podľa francúzskych orgánov pripomienky väčšiny zúčastnených tretích strán potvrdzujú ich stanovisko, pokiaľ ide o hodnotenie uvedeného režimu, teda najmä že:
-
článok 39 CA VZD je opatrením všeobecného charakteru, používaným najmä, ale nie výlučne na financovanie obchodných lodí,
-
uvedený režim má porovnateľné účinky buď s opatreniami vnútroštátneho práva, alebo s opatreniami jestvujúcimi v iných členských štátoch,
-
súhlas nemá diskrecionárny charakter a jeho udelenie závisí od splnenia objektívnych kritérií,
-
uvedený daňový režim má veľký význam pre hospodárstvo Spoločenstva najmä z hľadiska lokalizácie a trvalosti pracovných miest,
-
napokon väčšina zúčastnených tretích strán sa dovoláva svojej legitímnej dôvery, pokiaľ ide o zlučiteľnosť uvedeného opatrenia s právnymi predpismi Spoločenstva.
(72)
Pokiaľ ide o pripomienky predložené dvoma zúčastnenými stranami, ktorých identita zostala utajená, francúzske orgány poznamenávajú, že sa zakladajú na chybných alebo nepresných údajoch.
(73)
Pokiaľ ide o argument, podľa ktorého možnosť využiť daňový režim VZD poskytnutá spoločnosti Brittany Ferries údajne nepriamo viedla k odchodu P&O zo západu a stredu Lamanšského prielivu, francúzske orgány odpovedajú, že len dve lode Brittany Ferries mali z toho prospech a že financovanie jej lode „Mont St Michel“ týmto mechanizmom bolo schválené rozhodnutím Komisie z 8. mája 2001 (27).
(74)
V tejto veci britské orgány pre hospodársku súťaž údajne uskutočnili podrobnejšie vyšetrovanie pri príležitosti odchodu už spomenutého operátora z trhu. Ich závery však údajne neuvádzali prípadné narušenie hospodárskej súťaže ako príčinu odchodu tohto operátora. Okrem toho pokles obratu niektorých operátorov údajne vyplýval z neustáleho rastu konkurencie nízkonákladných leteckých spoločností a nie z uvedenia do prevádzky nových lodí ďalšími vlastníkmi lodí.
(75)
Pokiaľ ide o vôľu jednej zo zúčastnených strán, aby Komisia rozšírila rozsah svojho zisťovania na režim podielov v spoluvlastníctve lodí, francúzske orgány pripomínajú, že tento režim bol vyhlásený za zlučiteľný s pravidlami zmluvy v jej rozhodnutí z 3. mája 1996.
(76)
Napokon zvýšenie kapacity dopravy v Lamanšskom prielive údajne nie je záležitosťou spoločností, ktoré využili režim daňových ZHZ. V tomto smere by bolo potrebné vziať do úvahy vstup nových subjektov na linky, na ktorých predtým pôsobili historickí operátori. Francúzske orgány v tomto kontexte tiež upozorňujú, že Eurotunel zdvojnásobil kapacitu prepravy nákladov medzi rokmi 2000 a 2003 a že P&O odkúpila podiely operátora Stena-Line a modernizovala svoju flotilu.
VII. HODNOTENIE POMOCI
(77)
Na základe konania vo veci formálneho zisťovania začatého na základe článku 88, ods. 2 zmluvy a vzhľadom na argumenty predložené v tomto kontexte francúzskymi orgánmi a zúčastnenými stranami sa Komisia domnieva, že daňový režim článku 39 CA VZD predstavuje štátnu pomoc v zmysle článku 87 ods. 1 zmluvy.
1. Existencia štátnej pomoci
(78)
Podľa článku 87 ods. 1 zmluvy „pomoc poskytovaná členským štátom alebo akoukoľvek formou zo štátnych prostriedkov, ktorá narúša hospodársku súťaž alebo hrozí narušením hospodárskej súťaže tým, že zvýhodňuje určitých podnikateľov alebo výrobu určitých druhov tovaru, je nezlučiteľná so spoločným trhom, pokiaľ ovplyvňuje obchod medzi členskými štátmi“.
(79)
Kvalifikácia vnútroštátneho opatrenia ako štátnej pomoci predpokladá, že boli splnené nasledujúce kumulatívne podmienky, teda že: 1. uvedené opatrenie poskytuje výhodu prostredníctvom štátnych prostriedkov; 2. táto výhoda je selektívna a 3. uvedené opatrenie narúša hospodársku súťaž alebo hrozí jej narušením a môže ovplyvňovať obchod medzi členskými štátmi (28).
(80)
Treba vysvetliť dôvody umožňujúce tvrdiť, že už opísaný režim článku 39 CA VZD spĺňa tieto kumulatívne podmienky.
(81)
Je vhodné pripomenúť, že podľa článku 39 C prvého pododseku VZD odpisovanie majetku daného do prenájmu alebo daného k dispozícii akoukoľvek inou formou je rozvrhnuté na bežné obdobie použiteľnosti.
(82)
Článok 39 C druhý pododsek a článok 39 CA VZD sa týkajú pravidiel odpisovania vzťahujúcich sa na financovanie zoskupeniami hospodárskeho záujmu prenajatého majetku alebo majetku daného k dispozícii. Podľa francúzskych orgánov boli tieto dve ustanovenia zavedené s cieľom boja proti zneužitiu tohto spôsobu financovania.
(83)
Francúzske orgány, ako aj zúčastnené strany zdôrazňujú, že režim článku 39 CA VZD zodpovedá návratu k obyčajovému právu v oblasti odpočítania odpisov, teda k ustanoveniam článku 39 ods. 1 druhého pododseku a článku 39 C prvého pododseku uvedeného zákonníka, a teda nepredstavuje štátnu pomoc. Článok 39 C druhý pododsek VZD údajne predstavuje výnimku z ustanovení týchto článkov.
(84)
Podľa stálej judikatúry uplatnenie článku 87 ods. 1 zmluvy nariaďuje len určiť, či v rámci daného právneho poriadku má štátne opatrenie taký charakter, že uprednostňuje „niektoré podniky alebo výroby“ v porovnaní s inými, ktoré by sa nachádzali z hľadiska cieľa sledovaného uvedeným režimom v porovnateľnom skutkovom alebo právnom stave (29).
(85)
Preto na identifikovanie toho, čo predstavuje výhodu v zmysle judikatúry týkajúcej sa pojmu štátnej pomoci, je nevyhnutné určiť referenčné pravidlo alebo spoločný režim uplatniteľný v rámci daného právneho poriadku, podľa ktorého by sa porovnala táto výhoda (30). Z tohto hľadiska Súdny dvor ostatne usúdil, že určenie referenčného rámca nadobúda väčší význam v prípade daňových opatrení, pretože samotné jestvovanie výhody môže byť preukázané len v porovnaní s takzvaným „bežným“ zdanením, teda s daňovou sadzbou platnou v referenčnej geografickej zóne (31).
(86)
V tomto osobitnom prípade v záujme určenia tohto referenčného pravidla v rámci režimu odpisovania prenajatého majetku alebo majetku daného k dispozícii však treba brať do úvahy len ustanovenia, ktoré súvisia s financovaním takéhoto majetku osobnými spoločnosťami, akými sú ZHZ. Pokiaľ to tak nie je, skutkový a právny stav zohľadnený na účely určenia výhody by nebol porovnateľný ani z hľadiska členov ZHZ, ani z hľadiska užívateľov uvedeného majetku.
(87)
Takýmto spôsobom referenčným pravidlom uplatniteľným v tomto osobitnom prípade a týkajúcim sa odpočítateľného odpisovania je principiálne obmedzenie tohto odpisovania pre majetok financovaný zoskupeniami hospodárskeho záujmu ustanovené v článku 39 C druhom pododseku VZD (32). Údajne nejde o článok 39 C prvý pododsek VZD, keďže toto ustanovenie sa nevzťahuje na operáciu financovania zoskupeniami hospodárskeho záujmu, teda štruktúrami združujúcimi viaceré právne subjekty, vo všeobecnosti finančné inštitúcie, ktoré si takýmto spôsobom rozdeľujú medzi sebou riziká vlastné operácii, v protiklade s operáciou financovania uskutočnenou jedinou finančnou inštitúciou, ktorá sama znáša uvažované riziká. V tomto smere treba okrem toho uviesť, že na rozdiel od spôsobov financovania nevyžívajúcich ZHZ operácia financovania takouto daňovo transparentnou štruktúrou umožňuje daňovú optimalizáciu, pričom deficitný hospodársky výsledok vykázaný ZHZ v priebehu jeho prvých rokov činnosti sa odpočítava zo zdaniteľného zisku dosiahnutého jeho členmi na základe ich bežných aktivít.
(88)
Komisia sa teda domnieva, že francúzske orgány a niektoré zo zúčastnených strán nemajú dôvod tvrdiť, že režim článku 39 CA VZD predstavuje návrat k obyčajovému právu odpisov a že článok 39 C druhý pododsek uvedeného zákonníka predstavuje referenčný režim, podľa ktorého sa má hodnotiť daňová výhoda vyplývajúca z uplatnenia článku 39 CA. Okrem toho je vhodné poznamenať, že článok 39 CA VZD výslovne ustanovuje, že uvažovaná daňová výhoda sa vypočítava zo zostatku aktualizovaných kladných alebo záporných hodnôt vzťahujúcich sa jednotlivo na zníženia alebo doplnkové splátky dane v porovnaní s tými, ktoré by vyplynuli z uplatnenia ustanovení druhého pododseku tohto článku.
(89)
Pokiaľ ide o výhodu vyplývajúcu z uplatnenia článku 39 CA VZD, treba konštatovať, že len členovia ZHZ (33) financujúci hmotný majetok, ktorého obdobie odpisovania je najmenej 8 rokov, môžu získať daňové výhody vyplývajúce z uplatnenia článku 39 CA VZD, teda 1. výnimku z principiálnej maximálnej výšky odpočítateľného odpisu; 2. zvýšenie o jeden bod koeficientu odpisovania a 3. prípadné oslobodenie nadhodnoty z postúpenia.
(90)
Pokiaľ ide na jednej strane o zrušenie maximálnej výšky odpočítateľného odpisovania podľa článku 39 CA VZD, treba pripomenúť, že každý z členov ZHZ má možnosť v priebehu obdobia odpisovania majetku, počas ktorého sú hospodárske výsledky ZHZ deficitné, pripočítať deficity ZHZ v pomere k právam, ktoré má, k vlastnému zdaniteľnému zisku. V tomto kontexte sa neberie do úvahy maximálna výška odpisovania článku 39 C druhého pododseku VZD.
(91)
V dôsledku toho uplatnenie výnimky ustanovenej v článku 39 CA VZD umožňuje počas deficitnej fázy znížiť každému z členov ZHZ základ, ktorý by bol bežne zdaniteľný podľa článku 39 C druhého pododseku VZD. Skutočnosť, že suma odpisu nie je ohraničená na sumu získaného nájomného, zníženú o ostatné náklady súvisiace s prenajatým majetkom, totiž umožňuje zvýšiť sumu odpisu v priebehu prvých účtovných období, ktoré vykazujú schodok. V tomto smere okolnosť, že podľa článku 39 CA VZD sú tieto schodky odpočítateľné len do výšky štvrtiny zdaniteľného zisku za sadzbu dane zo zisku spoločností zriadených podľa obyčajového práva, ktorú každý člen ZHZ vyjme zo zvyšku svojich činností, môže nesporne obmedziť túto výhodu, ale nemôže spochybniť jej jestvovanie.
(92)
Francúzske orgány zdôrazňujú v tomto kontexte, že daňové úspory takto získané v priebehu prvých rokov operácie financovania sú neutralizované daňovými príplatkami, ktoré sú zistené hneď potom, ako ZHZ začína vykazovať zisky, keďže splatné nájomné presahuje anuity odpisovania. Komisia sa však domnieva, že poskytovaná výhoda spočíva v odložení platby dane a zodpovedá zostatku aktualizovaných hodnôt daní vyplatených v priebehu celého obdobia odpisovania pri zohľadnení uplatňovaných úrokových sadzieb.
(93)
Správa Senátu č. 413 (34) ostatne potvrdzuje túto analýzu, pretože sa v nej uvádza, že „úspory na dani takto získané spoločníkmi počas prvých rokov prevádzky sú kompenzované daňovými príplatkami, ktoré sa objavia neskôr, keď štruktúra financovania vykazuje zisky“. Tento časový posun však umožňuje podľa tejto správy vykázať úsporu peňažných fondov, ktorá zodpovedá rozdielu medzi aktualizovanými hodnotami daňových úspor z prvých účtovných období a doplnkovými splátkami dane posledných účtovných období. Komisia tiež poukazuje na to, že v daňovej smernici č. 120 zo 17. júna 1999 (35) sa uvádza, že daňová výhoda vyplývajúca z uplatnenia článku 39 CA VZD umožňuje dosiahnuť úspory na daniach.
(94)
Ukazuje sa teda, že režim zavedený článkom 39 CA VZD má za cieľ umožniť členom ZHZ využiť výhodu vo forme odloženia dane.
(95)
V tomto smere argument, podľa ktorého užívatelia, od ktorých ZHZ nezíska súhlas ustanovený v článku 39 CA VZD, môžu využiť ďalšie spôsoby financovania, aby sa vyhli maximálnej výške daňovo odpočítateľného odpisovania článku 39 C druhého pododseku uvedeného zákonníka, a teda nie sú znevýhodnení v porovnaní s tými, ktorých ZHZ je schválené, nemôže obstáť. Treba totiž najprv pripomenúť, že pokiaľ ide o schémy pomoci, Komisia sa môže obmedziť na skúmanie všeobecných charakteristík uvedeného programu bez toho, že by mala povinnosť skúmať každé osobitné uplatnenie (36). Ďalej takýto argument vedie k tomu, že treba vziať do úvahy všetky individuálne situácie odlišné zo skutkového a právneho hľadiska (37) a okrem toho hypotetické.
(96)
Napokon nemožno vylúčiť, že užívatelia, ktorí nemôžu využiť ustanovenia článku 39 CA VZD, sa môžu ocitnúť v stave, že nebudú schopní využiť alternatívny spôsob financovania. Takým by mohol byť najmä prípad, ak by sa banková inštitúcia rozhodla vzhľadom na finančnú situáciu príslušného podniku, že nebude sama znášať riziká vlastné operácií financovania (lízing ako taký), alebo ak by sa z dôvodov súvisiacich so štruktúrou bilancie alebo so schopnosťou financovania užívateľov ukázali ako nemožné ďalšie spôsoby financovania (priame investovanie s využitím pôžičky alebo z vlastných prostriedkov). V každom prípade aj za predpokladu, že títo užívatelia sú skutočne schopní využiť alternatívny spôsob financovania a v tomto kontexte by mali zrušenú maximálnu výšku odpisovania, nič sa nemení na tom, že najvýhodnejšie riešenie zvolené na začiatku by sa malo zamietnuť v prospech ďalšej, nevyhnutne menej výhodnej voľby a že by nemohli využiť špecifický daňový systém ZHZ pri lízingu (vďaka povinnosti spätného postúpenia ustanovenej v článku 39 CA VZD).
(97)
Z druhej strany okrem zrušenia maximálnej výšky odpočítateľných odpisov členovia ZHZ majú výhodu zvýšenia o jeden bod koeficientu zostupného odpisovania a, za predpokladu predčasného postúpenia majetku užívateľovi, a keď sú splnené niektoré podmienky, oslobodenia od nadhodnoty (38).
(98)
Tento zvýšený koeficient a toto prípadné oslobodenie od nadhodnôt z postúpenia predstavujú výhody, ktoré získavajú členovia ZHZ podľa článku 39 CA VZD, ale ktoré nemôžu získať podľa referenčného daňového rámca, teda podľa článku 39 C druhého pododseku uvedeného zákonníka. V každom prípade uplatnenie článku 39 CA VZD, pokiaľ ide o tieto dve výhody, by nepredstavovalo návrat k obyčajovému právu odpisov, tak ako to uviedli francúzske orgány, keďže článok 39 C prvý pododsek uvedeného zákonníka nijako neustanovuje takéto daňové výhody.
(99)
V tomto kontexte, pokiaľ ide o argument, podľa ktorého od roku 2007 bude oslobodenie od nadhodnoty z postúpenia vychádzať z obyčajového práva, treba konštatovať, že tento argument je v každom prípade irelevantný, keďže jestvovanie tejto výhody sa má hodnotiť z pohľadu platného právneho rámca a nie podľa budúcej právnej situácie (39). Strany ostatne neuvádzajú, že by zmena uplatniteľného právneho rámca mala odstrániť predtým poskytnutú výhodu.
(100)
Pokiaľ ide o štátny pôvod výhod vyplývajúcich z uplatnenia uvedeného režimu, treba pripomenúť, že pojem pomoci je širší ako pojem dotácie, pretože zahŕňa nielen pozitívne plnenia, ako sú samotné dotácie, ale aj zásahy zmierňujúce v rozličnej forme náklady, ktoré bežne zaťažujú rozpočet podniku a ktoré týmto bez toho, že by boli v prísnom zmysle slova dotáciami, majú rovnaký charakter a identické účinky (40). Z toho vyplýva, že opatrenie, ktorým orgány verejnej moci priznávajú niektorým podnikom oslobodenie, zníženie, či dokonca odklad platby normálne splatnej dane a ktoré aj keď neobsahuje prevod štátnych prostriedkov, uvádza príjemcov do priaznivejšej finančnej situácie ako ostatných poplatníkov, predstavuje štátnu pomoc v zmysle článku 87 ods. 1 zmluvy (41). Dôsledkom toho v tomto osobitnom prípade, aj keď opatrenia vyplývajúce z článku 39 CA VZD neobsahujú prevod štátnych prostriedkov, nemožno poprieť, že spôsobujú stratu daňových prostriedkov a tým predstavujú štátne financovanie.
(101)
Za týchto okolností sa Komisia domnieva, že členovia ZHZ získavajú výhody vo forme daňových úspor (zrušenie maximálnej výšky a zvýšenie koeficientu odpisovania) a, za predpokladu predčasného postúpenia majetku uskutočneného za istých podmienok, vo forme oslobodenia od dane, ktoré predstavujú náklady pre rozpočet francúzskeho štátu.
(102)
V dôsledku toho, pokiaľ ide o členov ZHZ, s ohľadom na to, že tí musia spätne postúpiť aspoň dve tretiny celkovej daňovej výhody vyplývajúcej z uplatnenia článku 39 CA VZD užívateľovi uvedeného majetku, Komisia sa domnieva, že výhoda, ktorú získavajú, dosahuje maximálne výšku dvoch tretín tejto celkovej výhody. Komisia v tomto kontexte pripomína, že členmi ZHZ sú prevažne finančné inštitúcie.
(103)
Pokiaľ ide o užívateľov uvažovaného majetku, spätné postúpenie časti celkovej daňovej výhody, ktorú získavajú členovia ZHZ, sa konkretizuje podľa sporného ustanovenia formou zníženia sumy ich nájomného alebo zníženia sumy predkupného práva. Táto výhoda prenesená na užívateľov takýmto spôsobom znižuje náklady, ktoré bežne zaťažujú ich rozpočet v rámci lízingových operácií. Keďže spätné postúpenie predstavuje aspoň dve tretiny výhody poskytnutej členom ZHZ prostredníctvom štátnych prostriedkov, musí sa vziať do úvahy, že užívatelia získavajú pri tomto opatrení štátnu výhodu v zmysle článku 87 zmluvy, ktorá dosahuje minimálne výšku dvoch tretín celkovej výhody.
(104)
Francúzske orgány, ako aj niektoré zúčastnené strany však tvrdia, že daňový režim zavedený v článku 39 CA VZD predstavuje všeobecné opatrenie francúzskeho daňového práva. Treba teda preskúmať, či celková výhoda, ktorú získavajú členovia ZHZ a užívatelia, sa vyznačuje selektívnym charakterom.
(105)
Na úvod treba pripomenúť, že osobitosť štátneho opatrenia, teda jeho selektívneho charakteru, predstavuje jednu z charakteristík pojmu štátnej pomoci v zmysle článku 87 ods. 1 zmluvy. Z tohto dôvodu treba preveriť, či uvedený daňový režim prináša, alebo neprináša výhody výlučne v prospech niektorých podnikov alebo niektorých sektorov činnosti (42).
(106)
V zásade daňové opatrenie, ktoré možno kvalifikovať ako štátnu pomoc, sa odlišuje od všeobecného daňového opatrenia obmedzeným charakterom, právne aj skutkovo, počtu jeho príjemcov. Takto na to, aby sa opatrenie mohlo kvalifikovať ako štátna pomoc, podniky, ktoré sú jeho príjemcom, musia patriť do riadne vymedzenej kategórie uplatnením, právne aj skutkovo, kritéria ustanoveného uvedeným opatrením (43).
(107)
V tomto osobitnom prípade sa článok 39 CA VZD vzťahuje len na hmotný majetok odpisovateľný podľa zostupného spôsobu za obdobie aspoň 8 rokov a nadobudnutý v novom stave s výnimkou lodí, ktoré môžu byť z druhej ruky. Okrem toho sa v správe Senátu č. 413 (44) uvádza, že „… cieľom opatrenia je práve podporiť veľké investície vďaka veľmi stimulačnej daňovej hybnej páke“.
(108)
Daňová úľava vyplývajúca z uplatnenia tohto ustanovenia prináša teda de jure prospech výlučne členom ZHZ, ktorí financujú taký majetok (45), a užívateľom tohto majetku vďaka povinnosti spätného postúpenia aspoň dvoch tretín daňovej výhody, ktorú získavajú členovia ZHZ. Investori - členovia ZHZ -, ktorí nefinancujú svoj majetok uvedený v článku 39 CA VZD, a užívatelia majetku, ktorí majú obdobie odpisovania kratšie ako 8 rokov, si naopak nemôžu nárokovať na využitie tejto daňovej výhody.
(109)
V tomto smere aj za predpokladu, že užívatelia majetku nemajúci možnosť využiť výhody režimu článku 39 CA VZD majú záujem pokúsiť sa o využitie alternatívnej formy financovania v porovnaní s daňovým ZHZ, sú títo užívatelia prinajmenšom zbavení možnosti tohto spôsobu financovania.
(110)
Okrem toho vzhľadom na obdobie odpisovania uvedeného majetku ustanovenú v článku 39 CA VZD toto opatrenie prináša de facto prospech hlavne podnikom pôsobiacim v sektore dopravy, najmä námornej a leteckej, ako aj ZHZ financujúcim majetky spadajúce do tohto sektora.
(111)
V tomto smere na jednej strane z informácií poskytnutých francúzskymi orgánmi vyplýva, že 182 zo 189 žiadostí o súhlas predložených podľa článku 39 CA VZV sa týkalo sektora dopravy. Okrem toho podľa týchto údajov námorný sektor sám predstavuje 75 % predložených žiadostí o súhlas a 82 % udelených súhlasov (pozri tabuľku ďalej v odôvodnení 17).
(112)
Na strane druhej zavedenie tohto derogačného režimu s maximálnou výškou odpisovania majetku financovaného zoskupeniami hospodárskeho záujmu bolo predovšetkým odôvodnené vôľou zákonodarcu podporiť sektor dopravy a osobitnejšie sektor námornej dopravy.
(113)
Tento skutkový stav vyplýva z viacerých predpokladov.
(114)
Po prvé z majetku oprávneného z titulu článku 39 CA VZD sú výslovne uvedené v daňovom predpise č. 120 (46) len lode. Takto sa ustanovuje, že jediný majetok z druhej ruky, ktorý môže získať výhody daňového režimu článku 39 CA VZD, sú lode. Pokiaľ ide o postup vydávania súhlasu, taktiež je ustanovené, pokiaľ ide o lode, že žiadosti o súhlas týkajúce sa lodí musia byť predložené pred ich objednaním, hneď ako sú amortizované po ich uložení do doku (47).
(115)
Po druhé z prípravných prác na prijatie zákona č. 98-546 a osobitnejšie zo správy Senátu č. 413 (48) vyplýva, že predchádzajúce daňové opatrenie sa vzťahovalo na všetky hospodárske sektory, zatiaľ čo článok 39 CA VZD sa vzťahuje „len na nákladné zariadenia (lietadlá, rýchlovlaky TGV, lode)“. Pokiaľ ide konkrétne o námorný sektor, uvedená správa poukazuje na nedostatočne priaznivý charakter uvedeného režimu v porovnaní s režimom podielov v spoluvlastníctve lodí na zvýšenie dynamickosti investovania v tomto sektore. Taktiež sa v nej uvádza, že zahrnutie do článku 39 CA VZD ustanovenia stanovujúceho oslobodenie od nadhodnoty v prípade predčasného postúpenia majetku užívateľovi bolo odôvodnené menej priaznivým charakterom uvedeného režimu pre námorné investície. Francúzske orgány v tomto smere rovnakým spôsobom zdôrazňujú v rámci svojich pripomienok z 3. mája 2004, že práve v kontexte poznačenom úsilím o zastavenie stagnácie počtu obchodných lodí zaregistrovaných vo Francúzsku a s vôľou znížiť daňové výdavky bolo ustanovené, na doplnenie odloženia dane spojeného s odpisovaním, že ZHZ môže za istých podmienok získať oslobodenie od nadhodnoty z postúpenia majetku.
(116)
Po tretie, všeobecná správa č. 66 týkajúca sa návrhu zákona o štátnom rozpočte na rok 1999 (49) potvrdzuje, že „zákon č. 98-546… umožnil vytvorenie nového daňového opatrenia v prospech námorného investovania“. Taktiež sa v nej uvádza, že aj keď výsadný režim financovania prostredníctvom lízingu zavedený článkom 39 CA VZD sa nevzťahuje len na lode, v skutočnosti bol zriadený hlavne pre ne.
(117)
Vzhľadom na všetky predchádzajúce odôvodnenia sa Komisia domnieva, že režim článku 39 CA VZD sa vyznačuje selektívnym charakterom tým, že podporuje niektorých hospodárskych operátorov pôsobiacich v sektore dopravy, ako aj vo finančnom sektore. Tento režim sa nevzťahuje na všetkých hospodárskych operátorov, a teda nemôže byť považovaný za všeobecné opatrenie daňovej politiky.
(118)
Toto hodnotenie nemôže byť spochybnené argumentmi, ktoré uviedli francúzske orgány.
(119)
Tak v prvom rade argument francúzskych orgánov vychádzajúci z toho, že uvedené daňové opatrenie sa môže týkať mnohých sektorov, nemôže obstáť. Totiž okrem skutočnosti, že uvedený daňový režim sa týka len niektorých typov majetku, si nemožno myslieť, že veľmi okrajový počet žiadostí o súhlas na financovanie majetku spadajúceho do iných sektorov ako doprava (50) by mohol spochybniť osobitosť uvedeného režimu. V tomto smere sa ostatne usúdilo, že okolnosť, že počet podnikov, ktoré si môžu nárokovať na využívanie opatrenia, je veľmi významný, alebo že tieto podniky patria do sektorov rozličných činností, nie je dostačujúca na spochybnenie jeho selektívneho charakteru (51).
(120)
V druhom rade v rozpore s tým, na čo sa odvolávajú francúzske orgány, argument, podľa ktorého jestvujú rovnocenné daňové opatrenia v ostatných členských štátoch, je irelevantný na účely odôvodnenia jestvovania režimu článku 39 CA VZD. Nebolo by totiž možné pristúpiť k porovnávaciemu skúmaniu daňových pravidiel uplatniteľných vo všetkých členských štátoch, či dokonca len v niektorých z nich, bez toho, že by sa neskreslilo poslanie ustanovení týkajúcich sa kontroly štátnej pomoci. Keďže nejestvuje harmonizácia na úrovni Spoločenstva daňových ustanovení členských štátov, toto skúmanie by spočívalo v porovnávaní rozličných skutkových a právnych stavov, ktoré vyplývajú z rozdielov zákonov a právnych predpisov medzi členskými štátmi (52). Usúdilo sa totiž, že okolnosť, že jeden členský štát sa usiluje priblížiť prostredníctvom jednostranných opatrení podmienky hospodárskej súťaže jestvujúce v niektorom hospodárskom sektore podmienkam prevládajúcim v ďalších členských štátoch, nemôže zbaviť tieto opatrenia charakteru pomoci (53). Analogickým spôsobom okolnosť, že konkurenti z ďalších členských štátov majú výhody porovnateľných daňových opatrení, hoci aj nezákonných, nemá žiadny vplyv na kvalifikovanie pomoci uvedeného režimu (54).
(121)
V treťom rade Francúzsko a zúčastnené strany uvádzajú, že neselektívny charakter uvedeného režimu je daný skutočnosťou, že nejestvuje diskrecionárna moc, ktorou by disponovali francúzske orgány na účely udelenia uvedeného súhlasu.
(122)
Komisia pripomína, že podľa judikatúry aj zásahy, ktoré sa na prvý pohľad vzťahujú na všetky podniky, sa môžu vyznačovať istou selektívnosťou, a teda môžu byť pokladané za opatrenia určené na uprednostnenie niektorých podnikov alebo niektorých výrob. Taký je najmä prípad, keď správny orgán určený na uplatňovanie všeobecného pravidla disponuje istou diskrecionárnou právomocou, pokiaľ ide o uplatnenie aktu (55).
(123)
V tomto osobitnom prípade treba hneď na začiatku pripomenúť, že vzhľadom na to, že uvedené daňové ustanovenie môžu využiť len užívatelia istého majetku a členovia ZHZ, ktorí ho financujú, a že de facto má z neho prospech len sektor dopravy a finančný sektor, podmienka osobitosti je už týmto splnená. Totiž ďalšie projekty financovania týkajúce sa majetku spadajúceho do iných sektorov ako doprava a/alebo vyznačujúceho sa obdobím odpisovania kratším ako osem rokov by mohli predložiť záruky vylučujúce akúkoľvek vôľu daňovej optimalizácie. So zreteľom na obmedzený rozsah pôsobnosti tohto daňového opatrenia teda nie je nevyhnutné na účely zistenia selektívneho charakteru sporného opatrenia preukázať, že príslušné vnútroštátne orgány disponujú diskrecionárnou právomocou v uplatnení uvedeného opatrenia (56).
(124)
V každom prípade francúzske orgány na otázku o rozsahu kontroly, o ktorom sa domnievajú, že musia zabezpečiť vzhľadom na podmienku vyžadujúcu si, aby uvedená investícia predstavovala z hľadiska všeobecného záujmu a osobitne v oblasti zamestnanosti významný hospodársky a sociálny záujem (57), uviedli, že tento záujem sa hodnotil podľa 6 kritérií, z toho podľa kritéria „účinkov investície na hospodárske prostredie zóny, v ktorej bude realizovaná a v ktorej pôsobí užívateľ“. Komisia sa však domnieva, že uspokojenie tejto podmienky poskytuje nevyhnute vnútroštátnym orgánom diskrecionárnu hodnotiacu voľnosť.
(125)
Okrem toho napriek legitímnemu charakteru takéhoto cieľa treba poukázať na nejestvovanie spojenia medzi touto podmienkou spojenou s jestvovaním hospodárskeho záujmu investície a účelnosťou, o ktorú sa usiluje zákonodarca tým, že vyžaduje predbežné udelenie ministerského súhlasu na realizáciu investície. Podmienky udelenia súhlasu totiž musia umožniť preukázať, že využitie spôsobu financovania zoskupeniami hospodárskeho záujmu nemá za cieľ daňovú optimalizáciu. Podmienka spojená s hospodárskym záujmom investície však nemá taký charakter, aby zabránila takejto optimalizácii. Takéto operácie financovania bez ohľadu na obdobie odpisovania uvedeného majetku by nemuseli mať za cieľ daňovú optimalizáciu a pritom by nemuseli predstavovať významný hospodársky alebo sociálny záujem, hlavne z hľadiska zamestnanosti.
(126)
V tomto kontexte sa treba opätovne odvolať na správu Senátu č. 413 (58), z ktorej vyplýva, že podmienka spojená s jestvovaním významného hospodárskeho a sociálneho záujmu je „prostriedkom na uprednostňovanie majetku vyrobeného na vnútroštátnom území alebo financií realizovaných v prospech francúzskeho užívateľa“. Okrem toho sa všeobecnejšie v tej istej správe uvádza, že postup súhlasu poskytuje príliš veľkú hodnotiacu voľnosť.
(127)
Neadekvátnosť podmienky spojenej s hospodárskym záujmom investície so zreteľom na sledovaný cieľ zvyšuje teda podľa Komisie hodnotiacu voľnosť, ktorou disponujú vnútroštátne orgány pri jej uplatňovaní.
(128)
Pokiaľ ide stále o hodnotiacu voľnosť, ktorou disponujú francúzske orgány na účely udelenia súhlasu, treba konštatovať, že rozhodnutie Ústavnej rady z 30. decembra 1987 (59), na ktoré sa odvolávajú francúzske orgány a niektoré zo zúčastnených strán, nie je relevantné v tomto kontexte. V tejto veci bolo v hre daňové opatrenie ustanovujúce možnosť pre novú právnickú osobu, ktorá vznikla zo spojenia dvoch spoločností, prevziať na ohraničené obdobie celý deficit spojených spoločností alebo jeho časť a umožňujúce, na základe súhlasu ministra rozpočtu a v rámci obmedzenia tohto súhlasu, v prípade čiastočného vkladu aktív do spoločnosti skupiny preniesť deficity, ktoré ešte neboli odpočítané pred fúziou, na neskoršie zisky. Ústavná rada sa mala vyjadriť k súladu tohto postupu schvaľovania s článkom 34 ústavy, ktorý zveruje zákonodarcovi určenie rozsahu pôsobnosti daňovej výhody. V tomto kontexte uvážila, že uvedené ustanovenie neumožňovalo zákonodarcovi subdelegovať svoju daňovú právomoc ministrovi a že tomu bola zverená len právomoc presvedčiť sa, v súlade s cieľom zákonodarcu zamedziť obchádzaniu daňovej povinnosti, či sa dodržiavajú podmienky stanovené zákonom. V tomto rozhodnutí sa Ústavná rada mala vyjadriť k dodržiavaniu jednotlivých právomocí zákonodarnej a nariaďovacej moci v daňovej oblasti, ale vôbec nie k jestvovaniu na strane ministra hodnotiacej právomoci v prijímaní individuálnych opatrení nevyhnutných na uplatnenie zákona.
(129)
V každom prípade sa Komisia domnieva, že podmienky článku 87 ods. 1 zmluvy nemožno spochybniť judikatúrou vnútroštátnych súdov.
(130)
Po štvrté, pokiaľ ide o argument, že vnútroštátne orgány údajne nedisponujú arbitrárnou mocou, pretože voči ich rozhodnutiu by bolo možné odvolať sa na vnútroštátne súdy, aby boli spochybnené dôvody na zamietnutie súhlasu, treba pripomenúť, že na vylúčenie kvalifikácie všeobecného opatrenia nie je nevyhnutné preveriť, či správanie daňového orgánu má arbitrárny charakter. Stačí totiž konštatovať, že uvedený správny orgán disponuje právomocou diskrecionárneho hodnotenia, ktorá mu umožňuje upraviť podmienky udelenia uvedenej daňovej výhody v závislosti od charakteristík investičných projektov, ktoré mu boli predložené na posúdenie (60). Okrem toho sa usúdilo, že odklady dlhov udelené v rámci súdneho konania a v súlade s uplatniteľným vnútroštátnym právom sa vyznačujú selektívnym charakterom, pretože nevyplývajú automaticky z uplatnenia zákona, ale z diskrecionárnej voľby uvedených orgánov verejnej moci. Sudca Spoločenstva v tomto kontexte pripomenul, že článok 87 ods. 1 zmluvy nerozlišuje podľa príčin alebo cieľov štátnych zásahov, ale definuje ich v závislosti od ich účinkov (61). O to viac v tomto osobitnom prípade teda okolnosť, že rozhodnutia zamietajúce súhlas môžu byť predmetom odvolania na vnútroštátnom súde, nemôže spochybniť jestvovanie hodnotiacej voľnosti vnútroštátnych orgánov v rámci uplatnenia podmienok udelenia ministerského súhlasu.
(131)
V poslednom rade sa Komisia domnieva, že tvrdenie francúzskych orgánov vyvodené z nejestvovania rozdielu založeného na štátnej príslušnosti členov ZHZ a užívateľov nemôže viac spochybniť selektívny charakter režimu článku 39 CA VZD (62), o to viac, že správa Senátu č. 413 (63) uvádza, že podmienka spojená s jestvovaním významného hospodárskeho a sociálneho záujmu investície je „prostriedkom na uprednostnenie majetku vyrobeného na vnútroštátnom území alebo financií realizovaných v prospech francúzskeho užívateľa“.
(132)
So zreteľom na uvedené si Komisia myslí, že režim článku 39 CA VZD sa vyznačuje selektívnym charakterom.
(133)
Francúzske orgány zdôrazňujú, že kombinované ustanovenia článkov 39 C druhý pododsek a 39 CA VZD predstavujú apriórny kontrolný prostriedok, ktorým disponuje francúzsky daňový orgán na boj proti daňovému úniku vyplývajúcemu zo zneužívania finančných operácií s hnuteľným majetkom prostredníctvom daňovo transparentných štruktúr ako ZHZ. Myslia si, že režim článku 39 CA VZD je takýmto spôsobom odôvodnený charakterom a úsporou daňového systému. Z tohto hľadiska spresňujú, že režim článku 39 CA VZD „sa zakladá na objektívnych a horizontálnych kritériách boja proti daňovému úniku“.
(134)
Je pravda, že pojem štátnej pomoci sa nezameriava na štátne opatrenia zavádzajúce rozdiel medzi podnikmi, keď tento rozdiel vyplýva z charakteru a úspory systému nákladov, do ktorého zapadajú. Toto odôvodnenie založené na charaktere alebo úspore daňového systému odkazuje na súlad konkrétneho daňového opatrenia s vnútornou logikou daňového systému vo všeobecnosti. Daňové rozdiely však nemôžu byť diktované všeobecnými účelmi a cieľmi, ktoré sleduje štát prijatím uvedených opatrení (64).
(135)
V tomto osobitnom prípade sa Komisia domnieva, že článok 39 C druhý pododsek VZD tým, že obmedzil sumu odpočítateľného odpisu, sa skutočne zameriava na boj proti zneužitiu daňovo transparentných štruktúr s cieľom dosiahnuť daňové zisky v rámci financovania majetku daného do prenájmu alebo k dispozícii. Tento cieľ sa ukazuje ako potrebný a racionálny na to, aby sa zabezpečila účinnosť daňového systému odpisov prenajatého majetku alebo daného k dispozícii, a preto sa musí pokladať za vlastný uvedenému systému (65).
(136)
Naproti tomu režim zavedený článkom 39 CA VZD nemožno odôvodniť charakterom a úsporou francúzskeho systému odpisovania majetku daného do prenájmu alebo k dispozícii. Totiž aj keď výnimky z principiálnej maximálnej výšky odpisovania ustanovenej v článku 39 C druhom pododseku VZD sú prípustné, tieto výnimky by mali byť založené len na podmienkach, ktorých splnenie by malo taký charakter, že by zabraňovalo využiť na účely daňovej optimalizácie financovanie uvedeného majetku prostredníctvom daňovo transparentných štruktúr ako ZHZ.
(137)
Na jednej strane obmedzenie rozsahu pôsobnosti uvedenej výnimky na financovanie majetku odpisovateľného za obdobie aspoň ôsmich rokov nemožno odôvodniť ako také alebo v kombinácii s ostatnými podmienkami udelenia súhlasu so zreteľom na cieľ sledovaný francúzskymi orgánmi. Tie okrem toho neposkytli v rámci tohto správneho konania nijaké vysvetlenie, pokiaľ ide o voľbu, so zreteľom na sledovaný cieľa boja proti daňovému úniku, obmedziť túto výnimku na majetok, ktorý má takéto obdobie odpisovania.
(138)
Na strane druhej, ako sa už konštatovalo, z podmienok udelenia ministerského súhlasu podmienka požadujúca jestvovanie hospodárskeho a sociálneho záujmu finančnej operácie, najmä v oblasti zamestnanosti, poskytuje francúzskym orgánom hodnotiacu voľnosť. Táto podmienka nesúvisí ostatne s cieľom, ktorý sleduje Francúzsko, bojovať proti daňovému úniku. V každom prípade takýto sociálny cieľ nemá sám o sebe taký charakter, aby umožňoval uvedenému režimu vyhnúť sa kvalifikácii pomoci v zmysle článku 87 ods. 1 zmluvy, keďže tento článok nerobí rozdiel medzi štátnymi zásahmi podľa príčin alebo cieľov, ale definuje ich v závislosti od ich účinkov (66). Už predtým sa okrem iného usúdilo, že článok 87 ods. 1 zmluvy by nebol užitočný, ak by dôvody týkajúce sa vytvorenia alebo udržania zamestnanosti umožňovali konkrétnym opatreniam vyhnúť sa kvalifikácii štátnej pomoci, keďže väčšina pomoci sa poskytuje s cieľom vytvoriť alebo zachovať zamestnanosť (67).
(139)
V tomto kontexte francúzske orgány tiež zdôrazňujú, že daňový režim článku 39 CA VZD umožnil obnoviť a konsolidovať námornú flotilu. Analogicky Air France uvádza, že tento režim podporuje obnovenie jeho flotily, ktorá sa stala potrebnou pre zmenu environmentálnych noriem. Okrem skutočnosti, že takéto tvrdenia potvrdzujú hodnotenie Komisie, pokiaľ ide o selektívny charakter režimu, nemožno si myslieť, že sledovanie cieľov hospodárskej alebo priemyselnej politiky má taký charakter, že umožňuje selektívnemu opatreniu vyhnúť sa uplatneniu článku 87 ods. 1 zmluvy (68). V podobnom kontexte sa už ostatne usúdilo, že režim ustanovujúci bonifikáciu úrokov z úverov schválených na nákup alebo nájom, s predkupným právom, vozidiel v prospech fyzických osôb, malých a stredných podnikov, verejných územných subjektov a subjektov poskytovania miestnych verejných služieb je pomocou a nemôže byť odôvodnený okolnosťou, že toto opatrenie v úsilí o ochranu životného prostredia a cestnej bezpečnosti sa zameriavalo na to, aby sa umožnila obnova priemyselného vozového parku v Španielsku. (69)
(140)
Všetky dôvody všeobecného záujmu, ku ktorým údajne prispel cieľ alebo účinok režimu, teda zamestnanosť, obnova alebo konsolidácia príslušných lodí alebo lietadiel, hoci aj boli legitímne, nie sú preukazné charakterom a úsporou uvedeného daňového systému, a dokonca sú neúčinné, pokiaľ ide o kvalifikáciu opatrenia štátnej pomoci s ohľadom na článok 87 ods. 1 zmluvy.
(141)
Komisia si tiež myslí, že na účely uplatnenia článku 87 ods. 1 zmluvy je bezvýznamné, či režim článku 39 CA VZD je menej výhodný pre týchto príjemcov, ako bol režim podielov v spoluvlastníctve lodí, keďže uvedený režim v tomto osobitnom prípade sa má hodnotiť Komisiou vo chvíli jeho zavedenia (70).
(142)
Z predchádzajúceho vyplýva, že Komisia sa domnieva, že režim článku 39 CA VZD nie je odôvodnený charakterom a úsporou uvedeného daňového systému a že jeho selektívny charakter preto nemôže byť spochybnený.
(143)
Ako sa už konštatovalo, príjemcovia daňového režimu článku 39 CA VZD sú na jednej strane hospodárski operátori pôsobiaci v sektoroch dopravy a priemyslu a na strane druhej členovia ZHZ financujúcich majetok spadajúci do týchto sektorov, ktorými sú prevažne finančné inštitúcie. Všetci títo operátori pôsobia na trhoch už uvedených sektorov Spoločenstva.
(144)
V tomto kontexte treba pripomenúť, že pomoc zameriavajúca sa na oslobodenie podniku od nákladov, ktoré by inak bežne musel znášať v rámci bežného riadenia alebo svojich bežných činností, v zásade narúša podmienky hospodárskej súťaže (71). Usúdilo sa totiž, že akékoľvek poskytnutie pomoci podniku, ktorý vykonáva svoje činnosti na trhu Spoločenstva, môže spôsobiť narušenie hospodárskej súťaže a ovplyvniť obchod medzi členskými štátmi (72).
(145)
V tomto osobitnom prípade teda, vzhľadom na charakter a medzinárodný rozmer uvedených sektorov, sa Komisia domnieva, že uvedená pomoc posilňuje postavenie operátorov týchto sektorov, ktorí sa podieľajú na vnútroštátnom obchode a na obchode v rámci Spoločenstva.
(146)
Takto sa príjemcovia uvedeného režimu ocitajú vo výsadnom postavení tak v porovnaní so svojimi vnútroštátnymi konkurentmi (73), ako aj v porovnaní s konkurentmi z iných členských štátov, ktorí nemôžu získať výhody tohto režimu z toho dôvodu, že nefinancujú alebo nepoužívajú majetok oprávnený z hľadiska tohto režimu, alebo že nepodliehajú daňovej povinnosti vo Francúzsku.
(147)
K tomuto poslednému bodu, hoci je pravda, že z formálneho hľadiska nijaká právna prekážka nebráni hospodárskym operátorom iných členských štátov ako Francúzsko financovať alebo využívať majetok uvedený v článku 39 CA VZD, je nepopierateľné, že v praxi uvedený režim uprednostňuje operátorov majúcich daňovú povinnosť vo Francúzsku. V tomto smere je relevantné konštatovať, že všetky zúčastnené strany, ktoré sú príjemcami uvedeného režimu a predložili pripomienky v rámci konania vo veci formálneho zisťovania, sú spoločnosti zriadené podľa francúzskeho práva. Taktiež je vhodné pripomenúť, že pokiaľ ide o sektor, ktorého sa predovšetkým týka uvedené daňové opatrenie, teda o námornú dopravu, francúzske orgány samy zdôraznili, že prijatie tohto opatrenia sa zameriavalo na odstránenie stagnácie počtu obchodných lodí registrovaných vo Francúzsku a na zníženie daňových výdavkov. Napokon je v tomto kontexte relevantné pripomenúť, že správa Senátu č. 143 (74) uvádza, že režim je „prostriedkom na podporu majetku vyrobeného na vnútroštátnom území a financovania uskutočneného v prospech francúzskeho užívateľa“.
(148)
Z tohto dôvodu bez toho, že by bolo potrebné pristúpiť k hospodárskej analýze skutočnej situácie príslušných trhov (75) a vzhľadom na skutočnosť, že daňový režim zavedený vo Francúzsku posilňuje postavenie hospodárskych operátorov, ktorí majú z neho prospech v porovnaní s inými konkurenčnými operátormi v obchode v rámci Spoločenstva, Komisia sa domnieva, že tento režim ovplyvňuje obchod medzi členskými štátmi a narúša hospodársku súťaž medzi týmito operátormi.
(149)
Vzhľadom na všetky predchádzajúce odôvodnenia sa Komisia domnieva, že režim článku 39 CA VZD predstavuje pomoc v zmysle článku 87 ods. 1 zmluvy.
2. Kvantifikácia a rozdelenie pomoci medzi príjemcov
(150)
Ako sa už konštatovalo, daňovými výhodami vyplývajúcimi z uplatnenia článku 39 CA VZD sú na jednej strane zrušenie maximálnej výšky odpočítateľných odpisov, na strane druhej zvýšenie o jeden bod koeficientu odpisovania a napokon prípadné oslobodenie od nadhodnoty z postúpenia.
(151)
Suma pomoci na každú lízingovú operáciu zodpovedá rozdielu medzi aktualizovanými hodnotami daní vyplatených za celé obdobie odpisovania, vzhľadom na zvýšenie o jeden bod koeficientu odpisovania, a hodnotami, ktoré by vyplynuli z uplatnenia ustanovení článku 39 C druhého pododseku VZD, čo je rozdiel, ku ktorému treba pripočítať prípadné oslobodenie od nadhodnoty z postúpenia. (76). Táto suma je určená pri každej lízingovej operácii podľa podmienok ustanovených v odsekoch 46 a 47 daňového predpisu č. 120 (77) na účely spätného postúpenia užívateľovi podielu celkovej výhody.
(152)
Pokiaľ ide o presné rozdelenie celkovej výhody získanej podľa článku 39 CA VZD, členovia ZHZ - priami príjemcovia - musia spätne postúpiť aspoň 2/3 tejto výhody užívateľovi uvažovaného majetku. V rámci každej lízingovej operácie je však presná suma výhody, ktorú treba spätne postúpiť užívateľovi, určená počas vydania súhlasu v súlade s ustanoveniami článku 39 CA VZD.
3. Kvalifikácia režimu ako nezákonnej pomoci
(153)
V súlade s článkom 88 ods. 3 zmluvy má členským štát povinnosť oznámiť akýkoľvek návrh smerujúci k zavedeniu alebo k zmene pomoci. Zainteresovaný členský štát nemôže zaviesť plánované opatrenia, skôr než tento postup nevyústi do konečného rozhodnutia.
(154)
V tomto osobitnom prípade francúzske orgány informovali Komisiu listom zo 17. marca 1998 (A/32232) o zavedení opatrenia obmedzujúceho odpisovanie majetku daného do prenájmu, aby sa bojovalo proti využitiu tohto mechanizmu len na účel daňovej optimalizácie, a ustanovujúceho výnimku z tohto obmedzenia. V tomto liste francúzske orgány uvádzajú, že sa nezdá, že by toto opatrenie predstavovalo štátnu pomoc, ktorá má byť predmetom predbežného oznámenia Komisii podľa článku 88 ods. 3 zmluvy.
(155)
Komisia sa domnieva, že za týchto okolností tento list nemožno pokladať za oznámenie v zmysle článku 88 ods. 3 zmluvy. Na dôvažok Komisia podčiarkuje, že uvedený list nedodržiaval formálne pravidlá uvedené v liste Komisie členským štátom SA (81) 12740 z 2. októbra 1981 a platné v danom čase. Francúzsko teda konalo nezákonným spôsobom tým, že zaviedlo uvedenú schému pomoci tak, že porušilo článok 88 ods. 3 zmluvy.
4. Zlučiteľnosť schémy pomoci so spoločným trhom
(156)
Keďže uvedený daňový režim predstavuje štátnu pomoc v zmysle článku 87 ods. 1 zmluvy, treba preskúmať jeho prípadnú zlučiteľnosť na základe výnimiek ustanovených v odsekoch 2 a 3 tohto článku. V tomto smere treba pripomenúť, že skutoční príjemcovia uvedeného režimu podľa informácií odovzdaných francúzskymi orgánmi spadajú do sektora námornej, leteckej a železničnej dopravy, ako aj okrajovo do výrobného sektora (78). Títo príjemcovia pochádzajú aj z finančného sektora, keďže členmi ZHZ sú prevažne finančné inštitúcie.
(157)
Pokiaľ ide o výnimky ustanovené v článku 87 ods. 2 zmluvy týkajúce sa pomoci sociálneho charakteru poskytovanej individuálnym spotrebiteľom, pomoci zameranej na nápravu škôd spôsobených prírodnými kalamitami a inými mimoriadnymi udalosťami, ako aj pomoci poskytovanej hospodárstvu niektorých regiónov Spolkovej republiky Nemecko, stačí konštatovať, že v tomto kontexte nie sú vôbec relevantné bez ohľadu na identitu príjemcov uvedeného režimu.
(158)
Pokiaľ ide o výnimku článku 87 ods. 3 písm. b) zmluvy, stačí konštatovať, že uvedený daňový režim nepredstavuje významný projekt spoločného európskeho záujmu a nezameriava sa na nápravu vážnej krízy francúzskeho hospodárstva. Nezameriava sa ani na podporu kultúry a zachovania kultúrneho dedičstva v zmysle výnimky článku 87 ods. 3 písm. d) zmluvy.
(159)
Komisia chce v tomto smere zdôrazniť, že ani francúzske orgány, ani zúčastnené strany sa neodvolali na už uvedené výnimky počas správneho konania.
(160)
Skúmanie výnimiek ustanovených v článku 87 ods. 3 písm. a) a c) zmluvy si vyžaduje analýzu podľa príslušných sektorov.
(161)
Komisia si myslí, pokiaľ ide o výnimku článku 87 ods. 3 písm. c) zmluvy, ktorá povoľuje pomoc uľahčujúcu rozvoj niektorých činností, pokiaľ obchod nie je narušený opatrením v rozpore so spoločným záujmom, že nič neumožňuje myslieť si, že pomoc poskytnutá sektoru leteckej dopravy uplatnením uvedeného režimu je zlučiteľná so spoločným trhom. Totiž nijaká výnimka ustanovená v tomto smere usmerneniami Komisie týkajúcimi sa uplatnenia článkov 92 a 93 zmluvy a článku 61 dohody o EHP na štátnu pomoc v sektore letectva (79) nie je uplatniteľná v tomto osobitnom prípade.
(162)
Treba však poznamenať, že Komisia výnimočne povoľuje istú pomoc prevádzke v leteckej doprave:
a)
na základe usmernení týkajúcich sa štátnej pomoci na regionálne účely z roku 1998, zmenených a doplnených v roku 2000 (80), pre letecké linky s odletom z územia veľmi okrajových regiónov s cieľom kompenzovať zvýšené náklady vyplývajúce z trvalých nevýhod týchto regiónov, identifikovaných článkom 299 ods. 2 zmluvy;
b)
na základe usmernení Spoločenstva týkajúcich sa financovania letísk a štátnej pomoci na začatie činnosti pre letecké spoločnosti s odletom z regionálnych letísk (81), pre nové letecké linky z regionálnych letísk vyznačujúcich sa ročnou prepravou do 5 miliónov cestujúcich do výšky 30 % nákladov prísne viazaných na začiatok činnosti za tri prvé roky (40 % uvedených nákladov za tri prvé roky v prípade regionálnych letísk nachádzajúcich sa v znevýhodnenom regióne v zmysle usmernení).
(163)
Vzhľadom na uvedené Komisia súhlasí, aby Francúzsko nezahŕňalo do výpočtu pomoci, ktorú treba vrátiť, sumy pomoci týkajúce sa poprípade:
a)
lietadiel vyhradených stabilným spôsobom pre letecké linky s odletom z mimoriadne okrajových regiónov, pokiaľ dokáže preukázať, že údržba týchto lietadiel bola skutočne vykonávaná v tomto regióne a že pomoc je nižšia ako zistené zvýšené náklady;
b)
a lietadlám vyhradeným pre nové letecké linky s odletom z regionálneho letiska do výšky už spomenutého podielu oprávnených nákladov, pokiaľ uvedené linky nebudú v priebehu príslušného obdobia predmetom zmluvy o verejnej službe s finančnými kompenzáciami z titulu článku 4 nariadenia Rady (EHS) č. 2408/92 z 23. júla 1992 o prístupe leteckých dopravcov Spoločenstva k leteckým trasám v rámci Spoločenstva (82).
(164)
Vo všetkých ostatných prípadoch je pomoc priznaná podnikom leteckej dopravy uplatnením uvedeného režimu nezlučiteľná so zmluvou.
(165)
Podľa článku 87 ods. 3 písm. c) zmluvy usmernenia Spoločenstva z roku 1997 a potom usmernenia Spoločenstva z roku 2004 (83) definujú schémy štátnej pomoci, ktoré môžu byť povolené, aby sa podporili záujmy podnikov Spoločenstva pre námornú dopravu voči konkurencii z tretích krajín, v úsilí o dosiahnutie takých všeobecných cieľov ako:
-
chrániť zamestnanosť v Spoločenstve (rovnako na mori ako na súši),
-
zlepšiť bezpečnosť,
-
zachovať námorné know-how v Spoločenstve a rozvíjať v ňom námorné schopnosti.
(166)
So zreteľom na už uvedené ciele však usmernenia Spoločenstva z roku 1997 a 2004 povoľujú niektoré daňové opatrenia v prospech námorných spoločností s cieľom zlepšiť ich konkurencieschopnosť (bod 3.1).
(167)
Týmto sa pripomína, že cieľom štátnej pomoci v rámci spoločnej politiky námornej dopravy je podporovať konkurencieschopnosť flotily Spoločenstva na svetovom trhu. Z tohto dôvodu musia režimy daňovej úľavy požadovať vo všeobecnosti jestvovanie spojenia s vlajkou Spoločenstva.
(168)
Okrem toho výhody poskytované týmito režimami musia podporovať rozvoj námornej dopravy a zamestnanosti v tomto sektore v záujme Spoločenstva. Z tohto dôvodu už uvedené daňové výhody musia byť prísne obmedzené na činnosti námornej dopravy. Takto ak nejaká spoločnosť pre námornú dopravu vykonáva aj iné obchodné aktivity, obe činnosti musia byť účtované samostatne, aby sa zabránilo „prienikom“ do činností nezodpovedajúcich definícii námornej dopravy.
(169)
Nemožno popierať, že uvedený režim sa usiluje o podporu financovania lodí pod francúzskou vlajkou a smeruje k rozvoju námorného sektora a jeho zamestnanosti.
(170)
Okrem toho pomoc poskytnutá na základe uplatnenia uvedeného režimu uľahčuje financovanie lodí, a tak prispieva k obnove flotily Spoločenstva. V tomto smere Komisia zdieľa názor francúzskych orgánov, podľa ktorého uvedená pomoc prispieva ku konsolidácii flotily pod národnou vlajkou, ako aj k jej obnove (84). Osobitne súhlasí s argumentom, podľa ktorého hlavne z dôvodu mechanizmu schvaľovania, ktorý podriaďuje uplatnenie uvedeného režimu povinnosti disponovať na území Spoločenstva rozhodovacím strategickým centrom týkajúcim sa riadenia námorných aktivít a riadenia lodí a ktorý zohľadňuje dôvody súvisiace so zamestnanosťou, uvedený režim prispieva k zachovaniu zamestnanosti v námornom sektore Spoločenstva tak na súši, ako aj na mori (85). Tieto predpoklady inak potvrdili viacerí majitelia lodí ako zúčastnené strany, ktorí zdôrazňujú dôležitosť uvedeného režimu na kompenzáciu zvýšených nákladov na posádky pod touto vlajkou, zabezpečenie udržania vysoko kvalitných pracovných miest v námornej doprave a zabezpečenie udržania, či dokonca rozvoja flotily pod vlajkou niektorého členského štátu (86). Komisia však spresňuje, že podľa uplatnenia usmernení Spoločenstva z roku 2004, ak ide o vlečné alebo bagrovacie lode, poskytnutá pomoc môže byť pokladaná za zlučiteľnú so spoločným trhom len vtedy, ak aspoň 50 % ich ročnej činnosti zodpovedá definícii námornej dopravy (87).
(171)
Vzhľadom na už uvedené možno teda tvrdiť, že daňový režim článku 39 CA VZD, pokiaľ ide o jeho vyhovenie bodu 3.1 usmernení Spoločenstva z roku 2004, je priaznivý voči námornému sektoru a je v súlade s cieľmi definovanými uplatniteľnými usmerneniami Spoločenstva.
(172)
Na možnosť využiť výnimku článku 87 ods. 3 písm. c) zmluvy však musí byť pomoc poskytnutá podľa tohto režimu prísne úmerná sledovanému cieľu a nesmie narúšať podmienky obchodu v miere odporujúcej spoločnému záujmu.
(173)
V tomto smere sa pozornosť francúzskych orgánov sústreďuje na pravidlo v oblasti obmedzenia pomoci stanovené v bode 11 usmernení Spoločenstva z roku 2004, podľa ktorého: „Úroveň maximálnej prijateľnej pomoci predstavuje zrušenie daňových a sociálnych nákladov na námorníkov a zníženie dane z obratu námorných spoločností. V záujme toho, aby sa predišlo narušeniu hospodárskej súťaže, nemožno poskytnúť ďalšie výhody ďalšími systémami pomoci. Z tohto dôvodu aj keď sa každý systém oznámený členským štátom skúma v závislosti od jeho vlastných predností, Komisia sa domnieva, že celková suma pomoci vo forme priamych platieb v súlade s bodmi 3, 4, 5 a 6 nesmie prekročiť celkovú sumu daní a poplatkov sociálneho zabezpečenia zrážaných z činností námornej dopravy a za námorníkov“. Na zavedenie tohto opatrenia budú musieť francúzske orgány preveriť, či ročná pomoc, ktorú získava majiteľ lode, poskytovaná z titulu tohto režimu, kumulovaná s pomocou poskytnutou z titulu všetkých schém pomoci, ktorých sa týkajú oddiely 3 až 6 usmernení Spoločenstva z roku 1997 a 2004, z toho najmä systém paušálneho zdaňovania na tonáž v prospech spoločností námornej dopravy (88) a oslobodenie od sociálnych nákladov a od platenia námornej časti živnostenskej dane, neprekračuje v prípade toho istého majiteľa lode celkovú sumu daní, poplatkov a príspevkov na sociálne zabezpečenie, ktoré by mali byť bežne zrážané z činností námornej dopravy a za námorníkov. Každá prípadná časť prekračujúca už uvedenú sumu je nezlučiteľná so spoločným trhom a musí byť vrátená.
(174)
Z tohto dôvodu sa Komisia domnieva, že pomoc poskytnutá podnikom námornej dopravy podľa režimu zavedeného článkom 39 CA VZD je zlučiteľná s článkom 87 ods. 3 písm. c) zmluvy s výhradou podmienok uvedených v odôvodneniach 172 a 173.
(175)
Komisia si myslí, že výnimky ustanovené v článku 87 ods. 3 písm. a) zmluvy, pokiaľ sa týkajú rozvoja niektorých regiónov, sa nevzťahujú na uvedený režim, pokiaľ sa zameriava na financovanie majetku spadajúceho do sektora železničnej dopravy. Naproti tomu Komisia skúmala zlučiteľnosť uvedeného režimu v už uvedenej miere s článkom 87 ods. 3 písm. c) zmluvy.
(176)
So zreteľom na historickú situáciu železničných spoločností a na pokles podielu trhu železničnej dopravy je potrebné urýchliť proces nahradenia vozového parku, aby bolo možné čeliť konkurencii iných druhov dopravy. Potrebné je vážnejšie a rýchlejšie úsilie o modernizáciu a/alebo obnovu vozového parku, aby sa predišlo ďalšiemu poklesu podielu trhu železničnej doprava v porovnaní s ostatnými druhmi dopravy, ktoré sú menej trvanlivé a škodlivejšie pre životné prostredie.
(177)
Komisia si myslí, že nahradenie vozového parku je zlučiteľné so spoločnou politikou posilnenia interoperability. Okrem toho nahradenie vozového parku prispieva k bezpečnosti a modernizácii služieb z hľadiska presnosti, spoľahlivosti a rýchlosti. Keďže nahradenie vozového parku je dôležitým prvkom politiky posilnenia rozvoja železničného sektora, Komisia si myslí, že navrhnuté opatrenia sa nepriečia spoločnému záujmu.
(178)
Z tohto dôvodu sa Komisia domnieva, že pomoc poskytnutá železničným spoločnostiam uplatnením režimu zavedeného článkom 39 CA VZD je zlučiteľná s článkom 87 ods. 3 písm. c) zmluvy.
(179)
Pokiaľ ide o výnimku článku 87 ods. 3 písm. c) zmluvy, ktorá povoľuje pomoc uľahčujúcu rozvoj niektorých činností, pokiaľ nie je narušený obchod v miere odporujúcej spoločnému záujmu, treba poznamenať, že nijaká charakteristika tohto režimu neumožňuje myslieť si, že opatrenia pomoci priemyselnému sektoru poskytnuté na základe tohto režimu by boli zlučiteľné so spoločným trhom.
(180)
Komisia by však nemohla hneď na začiatku vylúčiť hypotézu, podľa ktorej niektorý majetok spadajúci do priemyselného sektora, financovaný na základe článku 39 CA VZD, bol financovaný pri dodržaní podmienok predpísaných usmerneniami týkajúcimi sa štátnej pomoci na regionálny účel (89), teda najmä že investícia bola realizovaná v oprávnenom regióne z titulu článku 88 ods. 3 písm. a) alebo c) zmluvy a že prínos príjemcu určený na uvedené financovanie dosiahol minimálne 25 %. V každom prípade sa budú musieť dodržať maximálne výšky intenzity regionálnej pomoci za predpokladu, že niektorý podnik získal súbežne schválenú uvedenú pomoc a pomoc na regionálny účel.
(181)
S výhradou týchto podmienok sa Komisia domnieva, že takto poskytnuté opatrenia pomoci tomuto sektoru sú zlučiteľné so spoločným trhom.
(182)
Pokiaľ ide o finančný sektor, Komisia sa domnieva, že nesektorové výnimky, ktoré sa už preskúmali, nie sú relevantné na účely hodnotenia zlučiteľnosti so spoločným trhom opatrení pomoci, ktoré získali členovia ZHZ.
(183)
Vzhľadom na celkový charakter operácie financovania prostredníctvom lízingu si však Komisia myslí, že opatrenia pomoci sektoru námornej, leteckej a železničnej dopravy, ako aj priemyselnému sektoru, ktoré možno vyhlásiť za zlučiteľné so spoločným trhom, takými budú, nielen pokiaľ ide o užívateľov uvažovaného majetku, ale aj pokiaľ ide o členov príslušných ZHZ. Dôležité je totiž nepenalizovať členov ZHZ z dôvodu, že nespadajú do už uvedených sektorov, pokiaľ ich sprostredkovanie bolo nevyhnutné na realizáciu uvažovaných operácií financovania, a aby užívatelia mohli využiť už uvedené výnimky. Komisia sa domnieva, že táto analýza je podporená skutočnosťou, že presný podiel celkovej výhody, ktorý sa musí spätne postúpiť užívateľovi a ktorý predstavuje aspoň 2/3 celkovej výhody v súlade s článkom 39 CA VZD, vyplýva z obchodného rokovania medzi členmi ZHZ a užívateľmi, ako to zdôraznili francúzske orgány. Táto okolnosť totiž poukazuje na skutočnosť, že len podiel na celkovej výhode potrebný na realizáciu sledovaných cieľov, v súlade s pravidlami týkajúcimi sa hodnotenia zlučiteľnosti už uvedených opatrení pomoci, si ponechávajú členovia ZHZ.
5. Vrátenie
(184)
Komisia pripomína, že akákoľvek pomoc pokladaná za nezlučiteľnú so spoločným trhom a priznaná v súlade s uvedeným režimom sa musí vrátiť na základe článku 14 ods. 1 nariadenia Rady (ES) č. 659/1999 z 22. marca 1999 o podmienkach uplatnenia článku 93 zmluvy [ktorý sa stal článkom 88 zmluvy] (90).
(185)
Ako sa uvádza v článku 14 ods. 1, však „Komisia nepožaduje vrátenie pomoci, ak by týmto konala proti všeobecnej zásade práva Spoločenstva“. V tomto smere sa usúdilo, že Komisia musí automaticky brať do úvahy mimoriadne okolnosti, ktoré v súlade so uvedeným článkom 14 ods. 1 sú dôvodom na to, že ustúpi od príkazu na vrátenie nezákonne poskytnutej pomoci, pokiaľ je toto vrátenie v rozpore so všeobecnou zásadou práva Spoločenstva. (91).
(186)
V tomto kontexte treba pripomenúť, že základná požiadavka právnej bezpečnosti má za cieľ zaručiť predvídateľnosť situácií a právnych vzťahov vyplývajúcich z práva Spoločenstva, a preto bráni tomu, aby Komisia mohla donekonečna odkladať vykonávanie svojich právomocí (92).
(187)
V tomto osobitnom prípade, aj keď si nemožno myslieť, že bola porušená zásada legitímnej dôvery (93), sa Komisia so zreteľom na veľmi osobitné okolnosti prípadu domnieva, že zásada právnej bezpečnosti nebola známa príjemcom uvedeného daňového režimu.
(188)
Komisia sa totiž domnieva, že jestvuje súbor mimoriadnych indícií umožňujúcich myslieť si, že na jednej strane sa Komisia opozdila v plnení svojich právomocí, pokiaľ ide o skúmanie tohto uvedeného režimu, a že na strane druhej boli príjemcovia uvedeného režimu uvedení do omylu, pokiaľ ide o jeho regulárnosť.
(189)
Treba pripomenúť, že svojím listom zo 17. marca 1998 francúzske orgány informovali Komisiu o jestvovaní mechanizmu článku 39 C druhého pododseku a 39 CA VZD. Je pravda, že tento list nepredstavuje oznámenie v zmysle článku 88 ods. 3 zmluvy (94) a že nejestvovanie reakcie Komisie na tento list samo o sebe a len samo nemôže predstavovať porušenie zásady právnej bezpečnosti, iba ak by sme zbavili ustanovenia článkov 87 a 88 zmluvy akéhokoľvek užitočného účinku. Nič sa však nemení na tom, že pozornosť Komisie bola upriamená k tomuto dňu na uvedený režim (95).
(190)
Okrem toho v rámci šetrenia dvoch sťažností, ktoré jej boli predložené a ktoré poukázali na opatrenia pomoci v prospech námorných spoločností Sea France a BAI, Komisia dvakrát vypočúvala francúzske orgány na tému spôsobu financovania niektorých z ich lodí. Vo svojej odpovedi tak z 10. júla 2000, ako aj z 2. apríla 2003 však francúzske orgány citovali režim článku 39 CA VZD (96), pričom jasne vyložili jeho znenie.
(191)
Následkom toho, keďže Komisia neodpovedala na tieto listy postúpené francúzskymi orgánmi na jej žiadosť, v ktorých bol opísaný uvedený režim, treba si všimnúť, že odložila výkon svojich právomocí, pričom k začiatku konania vo veci formálneho zisťovania došlo až 14. decembra 2004, a súčasne nechala visieť vo vzduchu pochybnosť, pokiaľ ide o regulárnosť uvedeného režimu.
(192)
Pokiaľ ide o odkaz francúzskych orgánov na rozhodnutie Komisie z 8. mája 2001 o štátnej pomoci, ktorú Francúzsko zaviedlo v prospech Brittany Ferries (97), treba poukázať na to, že Komisia v ňom konštatovala, že vtedy uvedený režim predstavoval všeobecné opatrenie, pretože bol prístupný všetkým sektorom hospodárstva a riadil sa obyčajovým právom. Hoci je pravda, že uvedený režim v tejto veci bol režimom platným do roku 1998, treba však konštatovať, že táto skutočnosť nevyplývala jasne z dôvodov tohto rozhodnutia a že táto okolnosť mohla týmto prispieť k uvedeniu do omylu príjemcov tu uvedeného režimu.
(193)
Z toho vyplýva, že kombinácia už citovaných predpokladov je taká, že môže preukázať výnimočný charakter uvedených okolností v tomto osobitnom prípade, a odôvodňuje, v záujme dodržania zásady právnej bezpečnosti voči príjemcom uvedeného režimu, obmedzenie vrátenia pomoci s tým, že sa robil rozdiel podľa jej dátumu priznania.
(194)
Komisia si teda myslí, že Francúzsko nemusí požadovať vrátenie nezlučiteľnej pomoci priznanej od nadobudnutia účinnosti v roku 1998 zákona č. 98-546 v rámci operácií financovania, pri ktorých sa príslušné vnútroštátne orgány rozhodli poskytnúť výhodu režimu článku 39 CA VZD podľa aktu (98) právne záväzného pred uverejnením v Úradnom vestníku Európskej únie13. apríla 2005 rozhodnutia Komisie zo 14. decembra 2004 o začatí konania vo veci formálneho zisťovania z titulu článku 88 ods. 2 zmluvy.
(195)
Naproti tomu v prípade každej z operácií financovania, keď sa príslušné vnútroštátne orgány zaviazali poskytnúť výhodu režimu článku 39 CA VZD len na základe aktu právne záväzného už po uvedenom uverejnení, od príjemcov sa bude požadovať vrátenie nezlučiteľnej pomoci. V tomto kontexte sa bude zohľadňovať suma výhody, ktorú si napokon ponechali členovia ZHZ, a suma spätne postúpená užívateľovi (99). V prípade čiastočnej zlučiteľnosti pomoci, pokiaľ ide o užívateľa uvedeného majetku, bude suma na vrátenie členmi ZHZ určená v rovnakom pomere ako pomer vzťahujúci sa na podiel výhody spätne postúpenej užívateľovi majetku.
(196)
Komisia pokladá za vhodné spresniť v tomto kontexte, že skutočnosť, že daňové a právne riziká znášané členmi ZHZ mohli byť v niektorých prípadoch zmluvne prenesené na užívateľov majetku, nemôže narúšať zásadu, podľa ktorej cieľom sledovaným Komisiou, keď poprípade vyžaduje vrátenie nezákonnej pomoci, je odobrať jednotlivým príjemcom výhodu, ktorú získali na svojom trhu v porovnaní so svojimi konkurentmi, a obnoviť stav predchádzajúci vyplateniu uvedenej pomoci. Tak ako realizácia tohto cieľa nemôže závisieť od formy, v ktorej bola pomoc poskytnutá, nemôže závisieť ani od zmluvných ustanovení dohodnutých príjemcami pomoci (100).
VIII. Záver
(197)
Komisia konštatuje, že Francúzsko zaviedlo nezákonne schému pomoci článku 39 CA VZD, pričom porušilo článok 88 ods. 3 zmluvy.
(198)
V dôsledku toho musí Francúzsko prijať všetky potrebné opatrenia, aby dosiahlo vrátenie tejto pomoci, s výnimkou tej, ktorú sa príslušné vnútroštátne orgány zaviazali poskytnúť podľa aktu právne záväzného pred uverejnením v Úradnom vestníku Európskej únie13. apríla 2005 rozhodnutia o začatí konania vo veci formálneho zisťovania, s výnimkou tej pomoci, ktorá sa týkala majetku železničného sektora, a v prípade iných operácií po odpočítaní maximálnych súm pomoci prípustných podľa sektorových pravidiel uplatniteľných v oblasti štátnej pomoci a pri zohľadnení pomoci už poskytnutej z iných dôvodov. Týmito sektorovými pravidlami sú usmernenia Spoločenstva o štátnej pomoci námornej doprave z roku 1997 a 2004, usmernenia týkajúce sa štátnej pomoci na regionálne účely z roku 1998, zmenené a doplnené v roku 2000, a usmernenia Spoločenstva o financovaní letísk a štátnej pomoci na začatie činnosti pre letecké spoločnosti s odletom z regionálnych letísk z roku 2005 a napokon v prípade financovania majetku spadajúceho do priemyselného sektora usmernenia týkajúce sa štátnej pomoci na regionálny účel.
(199)
Treba pristúpiť k tomu, aby príjemcovia vrátili už uvedenú nezlučiteľnú pomoc, ktorú sa zaviazali poskytnúť príslušné vnútroštátne orgány len na základe aktu právne záväzného po už uvedenom uverejnení, v súlade s odôvodneniami 151, 152 a 194 až 196.
(200)
V prípade poskytnutia takejto pomoci Komisia žiada Francúzsko, aby jej postúpilo formulár z prílohy týkajúci sa stavu postupu vrátenia a aby vyhotovilo zoznam príjemcov, ktorých sa týka vrátenie,
PRIJALA TOTO ROZHODNUTIE
Článok 1
Režim článku 39 CA všeobecného zákonníka o daniach, ktorý zaviedlo Francúzsko, pričom porušilo článok 88 ods. 3 zmluvy, je nezlučiteľný so spoločným trhom s výnimkou opatrení uvedených v článku 2.
Článok 2
Opatrenia pomoci poskytnuté z titulu režimu uvedeného v článku 1 sú zlučiteľné so spoločným trhom:
1.
v sektore námornej dopravy a v sektore leteckej dopravy do výšky maximálnej pomoci, ktorú povoľujú podľa prípadu usmernenia Spoločenstva o štátnej pomoci námornej doprave alebo usmernenia Spoločenstva uplatniteľné v sektore leteckej dopravy, pričom treba z druhej strany brať do úvahy už poskytnutú pomoc za príslušné obdobie;
2.
v sektore železničnej dopravy a
3.
v priemyselnom sektore do výšky maximálnej pomoci, ktorú povoľujú usmernenia týkajúce sa štátnej pomoci na regionálny účel.
Vzhľadom na celkový charakter operácie financovania podľa už uvedeného režimu opatrenia pomoci sektorom námornej, leteckej a železničnej dopravy, ako aj priemyselnému sektoru, ktoré možno vyhlásiť za zlučiteľné so spoločným trhom, sú takými, nielen pokiaľ ide o užívateľov uvažovaného majetku, ale aj pokiaľ ide o operátorov finančného sektora, ktorí sú členmi príslušných ZHZ.
Článok 3
Francúzsko ukončí schému pomoci uvedenú v článku 1 v rozsahu jeho nezlučiteľnosti a takto už nebude udeľovať nový súhlas v rámci tohto opatrenia.
Článok 4
1. Francúzsko prijme všetky potrebné opatrenia, aby získalo od jeho príjemcov vrátenie nezákonne poskytnutej pomoci na základe režimu uvedeného v článku 1, s výnimkou pomoci poskytnutej v rámci operácií financovania, pri ktorých sa oprávnené vnútroštátne orgány zaviazali poskytnúť výhody spomenutého režimu podľa aktu právne zaväzujúceho prijatého do 13. apríla 2005, a s výnimkou pomoci uvedenej v článku 2.
2. K vráteniu dôjde bezodkladne v súlade s postupmi vnútroštátneho práva, pokiaľ tie umožňujú okamžité a skutočné vykonanie tohto rozhodnutia. Opatrenia pomoci, ktorú treba vrátiť, zahŕňajú úroky, ktoré začali plynúť od dátumu, keď bola poskytnutá príjemcom, až do dátumu jej skutočného vrátenia. Úroky sa vypočítavajú v súlade s ustanoveniami kapitoly V nariadenia Komisie (ES) č. 794/2004 (101).
Článok 5
Francúzsko bude informovať Komisiu do dvoch mesiacov po termíne oznámenia tohto rozhodnutia o prijatých a plánovaných opatreniach, aby sa mu podriadilo.
Francúzsko poskytne Komisii informácie na základe formulára uvedeného v prílohe II a vyhotoví vyčerpávajúci zoznam podnikov, ktoré získali výhody opatrení pomoci z titulu režimu uvedeného v článku 1 poskytnutých za podmienok článku 4 ods. 1, príslušných mobilných dopravných aktív a súm vyplatených v každom prípade.
Francúzsko vyhotoví tiež zoznam podnikov, ktoré získali výhody opatrení pomoci uvedených v článku 4 ods. 1, a spresní sumy pomoci, ktorú dostal každý z týchto podnikov. Francúzsko na to využije formuláre uvedené v prílohe III.
Článok 6
Toto rozhodnutie je určené Francúzskej republike.
V Bruseli 20. decembra 2006