Rozhodnutie Rady
z 13. júna 2002,
ktorým sa vytvára Európska sieť kontaktných miest, pokiaľ ide o osoby zodpovedné za genocídu, zločiny proti ľudskosti a vojnové zločiny
(2002/494/SVV)
RADA EURÓPSKEJ ÚNIE,
so zreteľom na hlavu VI Zmluvy o Európskej únii, najmä na jej článok 30 a článok 34 ods. 2 písm. c),
so zreteľom na iniciatívu Holandského kráľovstva,
so zreteľom na stanovisko Európskeho parlamentu [1],
keďže:
(1) medzinárodné trestné súdy pre bývalú Juhosláviu a Rwandu od roku 1995 vyšetrujú, stíhajú a súdia porušenia vojnových zákonov a zvyklostí, genocídu a zločiny proti ľudskosti;
(2) Rímsky štatút Medzinárodného trestného súdu zo 17. júla 1998 tvrdí, že najvážnejšie zločiny, týkajúce sa medzinárodného spoločenstva ako celku, najmä genocída, zločiny proti ľudskosti a vojnové zločiny, nesmú zostať nepotrestané a že ich účinné stíhanie musí byť zabezpečené prijatím opatrení na národnej úrovni a posilnením medzinárodnej spolupráce;
(3) Rímsky štatút pripomína, že každý štát je povinný vykonávať svoju trestnú právomoc nad osobami zodpovednými za tieto medzinárodné zločiny;
(4) Rímsky štatút zdôrazňuje, že Medzinárodný trestný súd, ktorý bol ním zriadený, musí dopĺňať národné trestné jurisdikcie.
(5) všetky členské štáty Európskej únie podpísali alebo ratifikovali Rímsky štatút;
(6) vyšetrovanie a stíhanie genocídy, zločinov proti ľudskosti a vojnových zločinov, a výmena informácií o nich musia zostať v kompetencii národných orgánov, pokiaľ ich neovplyvňuje medzinárodné právo.
(7) členské štáty sú konfrontované s osobami, ktoré sa podieľali na týchto trestných činoch a hľadajú útočisko v rámci hraníc Európskej únie;
(8) úspech účinného vyšetrovania a stíhania týchto zločinov na národnej úrovni závisí do veľkej miery od úzkej spolupráce medzi jednotlivými orgánmi, ktoré sa zúčastňujú na boji proti nim;
(9) je dôležité, aby príslušné orgány štátov - signatárov Rímskeho štatútu, vrátane členských štátov Európskej únie, úzko spolupracovali v tejto súvislosti;
(10) úzka spolupráca sa zvýši, ak členské štáty umožnia priamu komunikáciu medzi centralizovanými, špecializovanými kontaktnými miestami;
(11) úzka spolupráca medzi týmito kontaktnými miestami môže poskytnúť úplnejší zoznam osôb, podieľajúcich sa na týchto zločinoch, vrátane otázky, v ktorých členských štátoch sú predmetom vyšetrovania;
(12) členské štáty v spoločnej pozícii Rady 2001/443/CFSP z 11. júna 2001 o Medzinárodnom trestnom súde [2] vyjadrili presvedčenie, že zločiny v jurisdikcii Medzinárodného trestného súdu sa týkajú všetkých členských štátov, ktoré sú rozhodnuté spolupracovať s cieľom predchádzať týmto zločinom a ukončiť beztrestnosť ich páchateľov;
(13) toto rozhodnutie neovplyvňuje žiadnu dohodu alebo zmluvu, týkajúcu sa vzájomnej pomoci v trestných záležitostiach, medzi súdnymi orgánmi;
ROZHODLA TAKTO:
Článok 1
Určenie a oznámenie kontaktných miest
1. Každý členský štát určí kontaktné miesto pre výmenu informácií, týkajúcich sa vyšetrovania genocídy, zločinov proti ľudskosti a vojnových zločinov, ktoré sú definované v článkoch 6, 7 a 8 Rímskeho štatútu Medzinárodného trestného súdu zo 17. júla 1998.
2. Každý členský štát písomne oznámi Generálnemu sekretariátu Rady svoje kontaktné miesto v zmysle tohto rozhodnutia. Generálny sekretariát zabezpečí, aby toto oznámenie bolo postúpené členským štátom, a bude informovať členské štáty o všetkých zmenách v týchto oznámeniach.
Článok 2
Získavanie a výmena informácií
1. Úlohou každého kontaktného miesta bude poskytnúť na požiadanie, v súlade s platnými dohodami medzi členskými štátmi a platným národným právom, všetky dostupné informácie, ktoré môžu byť dôležité v rámci vyšetrovania genocídy, zločinov proti ľudskosti a vojnových zločinov uvedených v článku 1(1), alebo uľahčiť spoluprácu s príslušnými národnými orgánmi.
2. V medziach platných vnútroštátnych právnych predpisov si kontaktné miesta môžu vymieňať informácie aj bez požiadania.
Článok 3
Informovanie Európskeho parlamentu
Rada bude informovať Európsky parlament o fungovaní a účinnosti európskej siete kontaktných miest v rámci každoročnej rozpravy, vedenej Európskym parlamentom v zmysle článku 39 zmluvy.
Článok 4
Implementácia
Členské štáty zabezpečia, aby boli schopné úplne spolupracovať v súlade s ustanoveniami tohto rozhodnutia najneskôr jeden rok po nadobudnutí účinnosti tohto rozhodnutia.
Článok 5
Nadobudnutie účinnosti
Toto rozhodnutie nadobudne účinnosť dňom jeho prijatia.
V Luxemburgu 13. júna 2002