Smernica Rady
z 29. júla 1991
o vodičských preukazoch
(91/439/EHS)
RADA EURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV,
so zreteľom na Zmluvu o založení Európskeho spoločenstva, najmä na jej článok 75,
so zreteľom na návrh Komisie [1],
so zreteľom na stanovisko Európskeho parlamentu [2],
so zreteľom na stanovisko Hospodárskeho a sociálneho výboru [3],
keďže pre účely spoločnej dopravnej politiky a ako príspevok k zlepšeniu bezpečnosti cestnej premávky ako aj uľahčeniu pohybu osôb sídliacich v členskom štáte inom než kde skladali vodičské skúšky, je žiadúce, aby vzor spoločenstva vodičských preukazov jednotlivých členských bol uznávaný členskými štátmi bez povinnosti výmeny preukazov;
keďže prvý krok v tomto smere bol prijatý prvou smernicou Rady 80/1263/EHS zo 4. decembra 1980 o zavedení vodičských preukazov [4] spoločenstva, ktorá zaviedla vzor spoločenstva pre preukazy jednotlivých členských štátov, ich vzájomné uznávanie členskými štátmi takisto ako výmenu preukazov držiteľov prenášajúcich svoje miesto zvyčajného bydliska z jedného členského štátu do druhého; keďže pokrok musí pokračovať;
keďže vzor spoločenstva pre preukazy jednotlivých členských štátov zavedený smernicou 80/1263/EHS by mal byť upravený tak, aby vzal do úvahy, medzi iným, harmonizáciu kategórií a podkategórií vozidiel a aby urobil preukazy ľahšie pochopiteľné vo vnútri i mimo spoločenstva;
keďže z dôvodu bezpečnosti cestnej premávky, by mali byť uložené minimálne požiadavky pre vydanie vodičského preukazu;
keďže článok 3 smernice 80/1263/EHS stanovuje, že konečné opatrenia zovšeobecňujúce kategórie vozidiel v spoločenstve, uvedené v tomto článku, by mali byť prijaté bez možnosti odchýlky ako aj podmienky platnosti vodičských preukazov;
keďže by malo byť prijaté ustanovenie pre možnosť rozdelenia týchto kategórií vozidiel, aby bol najmä podporený v postupných etapách prístup k jazde vozidiel v záujme bezpečnosti cestnej premávky a brané do úvahy existujúce situácie jednotlivých štátov;
keďže by mali byť prijaté opatrenia uľahčujúce riadenie vozidiel pre zdravotne postihnuté osoby;
keďže článok 10 smernice 80/1263/EHS stanovuje podrobnejšiu harmonizáciu noriem pre vodičské testy a oprávnenia; keďže by k tomu mali byť definované znalosti, zručnosť a chovanie v spojení s riadením motorových vozidiel, a vodičské testy by mali byť založené na týchto pojmoch; keďže by mali byť znova definované minimálne štandardy fyzických a duševných schopností pre riadenie takých vozidiel;
keďže ustanovenia uvedené v článku 8 smernice 80/1263/EHS a najmä povinnosť výmeny vodičských preukazov do jedného roku od zmeny zvyčajného bydliska, predstavujú prekážku voľného pohybu osôb; keďže to je neprípustné vzhľadom na smerovanie k európskej integrácii;
keďže, aj pre účely spojené s bezpečnosťou cestnej premávky, členské štáty by mali byť schopné použiť svoje vnútroštátne opatrenia na odňatie, pozastavenie a zrušenie vodičských preukazov všetkým držiteľom vodičských preukazov, ktorí majú zvyčajné bydlisko na ich území,
PRIJALA TÚTO SMERNICU:
Článok 1
1. Členské štáty zavedú vodičské preukazy založené na vzore spoločenstva, uvedeného v prílohe I, v súlade s ustanoveniami tejto smernice.
2. Vodičské preukazy vydané členskými štátmi sa vzájomne uznávajú.
3. Tam, kde držiteľ platného vodičského preukazu členského štátu má zvyčajné bydlisko v členskom štáte inom než kde bol vodičský preukaz vydaný, hostiteľský členský štát môže uplatniť voči držiteľovi preukazu svoje vnútroštátne pravidlá počas doby platnosti preukazu, lekárske prehliadky a daňové dojednania a môže uviesť do preukazu akúkoľvek informáciu nevyhnutnú pre administratívne účely.
Článok 2
1. Symbol na prvej strane vodičského preukazu podľa vzoru spoločenstva obsahuje rozlišovací znak členského štátu, ktorý preukaz vydá.
2. Členské štáty podniknú nevyhnutné opatrenia, aby sa vyhli riziku sfalšovania vodičských preukazov.
3. So súhlasom Komisie, členské štáty môžu upraviť vzor uvedený v prílohe I, ak je to nevyhnutné pre počítačové spracovanie vodičských preukazov.
Článok 3
1. Vodičský preukaz uvedený v článku 1 oprávňuje na riadenie vozidiel nasledovných kategórií:
Kategória A
- motocykle s postranným vozíkom alebo bez neho;
Kategória B
- motorové vozidlá s maximálnou povolenou hmotnosťou nepresahujúcou 3500 kg a ktoré nemajú viac ako osem miest okrem miesta pre vodiča; motorové vozidlá tejto kategórie môžu byť s prívesom, ktorý má maximálnu hmotnosť do 750 kg;
- kombinácia ťahača kategórie B a prívesu, kde maximálna povolená hmotnosť súpravy nepresahuje 3500 kg a maximálna hmotnosť prívesu nepresahuje hmotnosť nenaloženého ťahača;
Kategória B + E
- kombinácia vozidiel pozostávajúca z ťahača kategórie B a prívesu, ak súprava nespadá pod kategóriu B;
Kategória C
- motorové vozidlá iné než tie, ktoré sú v kategórii D a ktorých maximálna povolená hmotnosť je nad 3500 kg; motorové vozidlá tejto kategórie môžu byť kombinované s prívesom, ktorého maximálna povolená hmotnosť nepresahuje 750 kg;
Kategórie C + E
- kombinácie vozidiel, ťahač je v kategórii C a jeho príves má maximálnu povolenú hmotnosť nad 750 kg;
Kategória D
- motorové vozidlá používané na prepravu osôb, ktoré majú viac ako osem miest okrem miesta vodiča; motorové vozidlá tejto kategórie môžu byť kombinované s prívesmi, ktorých maximálna povolená hmotnosť nepresahuje 750 kg;
Kategória D + E
- kombinácia vozidiel, kde ťahač je v kategórii D a jeho príves má maximálnu hmotnosť nad 750 kg.
2. V rámci kategórií A, B, B + E, C, C + E, D a D + E môžu byť vydané špecifické vodičské preukazy v nasledovných kategóriách:
Subkategória A1
- ľahké motocykle s obsahom nepresahujúcim 125 cm3 a výkonom nepresahujúcim 11 kW;
Subkategória B1
- motorové trojkolky a štvorkolky;
Subkategória C1
- motorové vozidlá iné než v kategórii D a ktorých maximálna povolená hmotnosť je nad 3500 kg, ale nie je väčšia ako 7500 kg; motorové vozidlá v tejto subkategórii môžu byť kombinované s prívesom, ktorý má maximálnu povolenú hmotnosť nepresahujúcu 750 kg;
Subkategória C1 + E
- kombinácia vozidiel kde ťahač je v subkategórii C1 a jeho príves má maximálnu povolenú hmotnosť nad 750 kg, za predpokladu, že maximálna povolená hmotnosť kombinácie takto sformovanej nepresahuje 12000 kg a že maximálna povolená hmotnosť prívesu nepresahuje hmotnosť nenaloženého ťahača;
Subkategória D1
- motorové vozidlá používané pre prepravu osôb, ktoré majú viac ako 8 miest okrem miesta vodiča ale nie viac ako 16 miest okrem miesta vodiča; motorové vozidlá tejto kategórie môžu byť kombinované s prívesom, ktorého maximálna povolená hmotnosť nepresahuje 750 kg;
Subkategória D1 + E
- kombinácie vozidiel, kde ťahač je v subkategórii D1 a jeho príves má maximálnu hmotnosť nad 750 kg za predpokladu, že:
- po prvé, že maximálna povolená hmotnosť takto sformovanej súpravy nepresahuje 12000 kg a maximálna povolená hmotnosť prívesu nepresahuje hmotnosť nenaloženého ťahača;
- po druhé, že sa príves nepoužíva na prepravu osôb.
3. Na účely tohto článku:
- "Vozidlo s motorickým pohonom" znamená akékoľvek samostatne poháňané vozidlo pohybujúce sa na ceste vlastnou silou, iné než je vozidlo pohybujúce sa na koľaji;
- "Trojkolka" a "štvorkolka" znamená akékoľvek troj- a štvorkolesové vozidlo v kategórii B s maximálnou konštrukčnou rýchlosťou nad 50 km/hod alebo poháňané spaľovacím motorom so zážihovým zapaľovaním s obsahom viac než 50 cm3alebo hocijakým iným motorom ekvivalentného pohonu. Hmotnosť nenaloženého vozidla nesmie presiahnuť 550 kilogramov. Hmotnosť nenaloženého vozidla poháňaného elektricky nezohľadňuje hmotnosť akumulátora.
Členské štáty môžu uložiť nižšie normy týkajúce sa nenaloženej hmotnosti a pridať iné ako sú maximálna obsahová kategória alebo pohon;
- "Motocykel" znamená akékoľvek dvojkolesové vozidlo s maximálnou konštrukčnou rýchlosťou nad 50 km/hod alebo ak je poháňané spaľovacím motorom, s obsahom nad 50 cm3; kombinácia motocykla a postranného vozíka sa považuje za vozidlo;
- "Motorové vozidlo" znamená akékoľvek motorom poháňané vozidlo iné než motocykel, ktoré je normálne používané na prepravu osôb alebo tovaru po ceste alebo pre ťahanie cestných vozidiel používaných na prepravu osôb alebo tovaru. Tento pojem zahŕňa trolejbusy, t. j. vozidlá napojené na elektrické vedenie a ktoré sa nepohybujú na koľaji. Nezahŕňa poľnohospodárske alebo lesné traktory;
- "Poľnohospodársky alebo lesný traktor" znamená akékoľvek motorom poháňané vozidlo pohybujúce sa na kolesách alebo pásoch, majúce najmenej dve osi, ktorého hlavnou funkciou je trakčná sila a ktoré je špeciálne určené na ťahanie, tlačenie, nesenie alebo prevádzkovanie určitých nástrojov, strojov alebo prívesov používaných v súvislosti s poľnohospodárskymi alebo lesnými činnosťami a ich použitie na prepravu osôb alebo tovaru po ceste, alebo na ťahanie vozidiel prepravujúcich osoby alebo tovar po ceste, je len ich druhotnou funkciou.
4. Členské štáty sa môžu, po porade s Komisiou za predpokladu, že je to uvedené vo vodičskom preukaze, odchýliť od ustanovení o rýchlosti uvedenej v druhej a tretej zarážke odseku 3, za predpokladu, že stanovia nižšie rýchlosti.
5. Pre subkategóriu A1, členské štáty môžu uložiť dodatočné obmedzujúce pravidlá.
6. So súhlasom Komisie, členské štáty môžu oslobodiť od uplatňovania tohto článku určité špecifické typy vozidiel s motorickým pohonom, ako sú špeciálne vozidlá pre zdravotne postihnutých.
Článok 4
1. Vo vodičských preukazoch sa stanovia podmienky, za ktorých je vodič oprávnený na riadenie vozidla.
2. Ak je vodič z dôvodu telesného postihnutia oprávnený len pre určité typy vozidiel, alebo pre upravené vozidlá, test zručnosti a chovania, uvedený v článku 7, sa berie do úvahy len pre také vozidlo.
Článok 5
1. Vydanie vodičského preukazu je podriadené nasledovným podmienkam:
a) oprávnenie pre kategórie C a D sa vydá len vodičom už oprávneným na riadenie vozidiel kategórie B;
b) oprávnenie pre kategórie B + E, C + E, D + E sa vydá len vodičom už oprávneným na riadenie vozidiel kategórie B, C a prípadne D.
2. Platnosť vodičských preukazov sa stanoví nasledovne:
a) oprávnenia udelené pre kategóriu C + E alebo D + E sú platné pre súpravu vozidiel v kategórii B + E;
b) oprávnenia udelené pre kategóriu C + E sú platné pre kategóriu D + E pokiaľ ich držitelia sú oprávnení na riadenie vozidiel v kategórii D.
3. Pre jazdy na svojom území môžu členské štáty poskytnúť nasledovné ekvivalenty:
a) motorom poháňané trojkolky alebo štvorkolky podľa oprávnenia pre kategórie A a A1;
b) ľahké motocykle podľa oprávnenia pre kategóriu B.
4. Po porade s Komisiou môžu členské štáty povoliť na svojom území jazdu:
a) vozidiel kategórie D1 (maximum 16 miest okrem miesta vodiča a maximálna povolená hmotnosť 3500 kg okrem špeciálneho vybavenia pre prepravu telesne postihnutých osôb), riadených držiteľmi vodičského preukazu pre kategóriu B nad 21 rokov, ktorý bol obdržaný najmenej rok predtým za predpokladu, že vozidlá sú používané neziskovými inštitúciami pre sociálne účely a že vodič poskytuje svoje služby na dobrovoľnej báze;
b) vozidiel, ktorých maximálna povolená hmotnosť presahuje 3500 kg riadených držiteľmi vodičského preukazu pre kategóriu B nad 21 rokov, ktorý obdržali najmenej dva roky predtým za predpokladu, že hlavným účelom je použitie stojaceho vozidla len pre inštruktáž alebo pre rekreáciu, a že ich používajú neziskové inštitúcie pre sociálne účely a že vozidlá boli modifikované tak, že nemôžu byť použité buď pre prepravu viac než deviatich osôb alebo pre prepravu akéhokoľvek tovaru iného, než je tovar striktne potrebný pre ich účely.
Článok 6
1. Minimálne vekové podmienky pre vydanie vodičských preukazov budú nasledovné:
a) 16 rokov:
- pre subkategóriu A1;
- pre subkategóriu B1;
b) 18 rokov:
- pre kategóriu A; avšak prístup na riadenie motocykla s výkonom presahujúcim 25 kW alebo pomerom výkonu a hmotnosti presahujúcim 0,16 kW/kg (alebo motocykla s postranným vozíkom s pomerom výkon/váha presahujúcim 0,16 kW/kg), sa podmieni minimálne dvojročnými skúsenosťami na motocykloch s nižšou špecifikáciou podľa oprávnenia A; táto požiadavka predchádzajúcej skúsenosti môže byť odpustená, ak má kandidát najmenej 21 rokov a podrobí sa skúškam a špecifickým testom zručnosti a chovania;
- pre kategórie B, B + E;
- pre kategórie C, C + E a subkategórie C1, C1 + E bez toho, aby boli dotknuté ustanovenia pre jazdu takých vozidiel uvedených v nariadení rady (EHS) č. 3820/85 z 20. decembra 1985 o harmonizácii určitej sociálnej legislatívy týkajúcej sa cestnej dopravy [5];
c) 21 rokov:
- pre kategórie D a D + E a subkategórie D1, D1 + E bez toho, aby boli dotknuté ustanovenia pre jazdu takých vozidiel uvedených v nariadení rady (EHS) č. 3820/85.
2. Členské štáty sa môžu odchýliť od požiadavky minimálneho veku uložené pre kategórie A, B a B + E a vydať také vodičské preukazy od 17 rokov, okrem prípadu keď platia opatrenia pre kategóriu A uložené v poslednej vete prvej zarážky odseku 1, písm. b).
3. Členské štáty môžu na svojom území odmietnuť uznať platnosť vodičského preukazu vydaného vodičom, ktorí majú menej ako 18 rokov.
Článok 7
1. Vodičské preukazy sa okrem toho vydajú len tým žiadateľom:
a) ktorí zložili testy zručnosti a chovania a teoretické testy a ktorí sú zdravotne spôsobilí, v súlade s ustanoveniami prílohy II a III;
b) ktorí majú zvyčajné bydlisko na území členského štátu vydávajúceho preukaz, alebo môžu poskytnúť dôkaz, že tam študovali po dobu aspoň šiestich mesiacov.
2. Bez toho, aby boli dotknuté ustanovenia prijaté Radou pre tento účel, každý členský štát si ponechá právo stanoviť, na základe vnútroštátnych kritérií, dobu platnosti vodičských preukazov, ktoré vydáva.
3. Členské štáty sa môžu, so súhlasom Komisie, odchýliť od ustanovení prílohy III, ak takáto odchýlka je zlučiteľná s rozvojom medicínskej vedy a s princípmi uloženými v tejto prílohe.
4. Bez toho, aby boli dotknuté ustanovenia vnútroštátnych právnych predpisov z oblasti trestného práva a polície, môžu členské štáty, po porade s Komisiou, použiť k vydaniu vodičských preukazov ustanovenia ich vnútroštátnych pravidiel týkajúce sa podmienok iných než sú uvedené v tejto smernici.
5. Žiadna osoba nesmie byť držiteľom vodičského preukazu viac než jedného členského štátu.
Článok 8
1. Ak držiteľ platného vodičského preukazu vydaného členským štátom si zriadil zvyčajné bydlisko v inom členskom štáte, môže žiadať, aby jeho vodičský preukaz bol vymenený za ekvivalentný preukaz; členský štát vykonávajúci výmenu skontroluje, ak je to nevyhnutné, či predložený prekaz je v skutočnosti ešte platný.
2. Pokiaľ zásada teritoriality právnych predpisov z oblasti trestného práva a polície neustanovuje inak, členské štáty, v ktorých má držiteľ svoje zvyčajné bydlisko, môžu uplatniť svoje vnútroštátne opatrenia na obmedzenie, prerušenie, odobratie alebo zrušenie vodičského oprávnenia držiteľovi vodičského preukazu vydaného iným členským štátom a ak je nevyhnutné vymeniť preukaz pre tento účel.
3. Členský štát vykonávajúci výmenu vráti starý preukaz orgánom členského štátu, ktorý ho vydal a uvedie dôvody takého konania.
4. Členský štát môže odmietnuť uznať platnosť akéhokoľvek vodičského preukazu vydaného iným členským štátom osobe, ktorá na území predošlého členského štátu podlieha opatreniam uvedeným v odseku 2.
Členský štát môže podobne odmietnuť vydať vodičský preukaz žiadateľovi, ktorý podlieha takým opatreniam v inom členskom štáte.
5. Náhradu vodičského preukazu, ktorý bol napríklad stratený, alebo odcudzený, môžu vykonať príslušné orgány štátu, v ktorom má držiteľ zvyčajné bydlisko; tieto orgánu poskytnú náhradu na základe informácie ktorú majú, alebo kde je to vhodné, na základe dôkazu od príslušných orgánov členských štátov, ktoré vydali pôvodný preukaz.
6. Ak členský štát vymieňa vodičský preukaz vydaný tretím štátom za vodičský preukaz podľa vzoru spoločenstva, taká výmena sa v ňom zaznamená ako následná akákoľvek obnova alebo náhrada.
Taká výmena sa môže uskutočniť len vtedy, keď preukaz vydaný tretím štátom bol odovzdaný príslušným orgánom členského štátu, ktoré robia výmenu. Ak držiteľ takého preukazu presťahuje svoje zvyčajné bydlisko do iného členského štátu, iný členský štát nemusí použiť článok 1 ods. 2
Článok 9
Na účely tejto smernice "zvyčajné" bydlisko znamená miesto kde osoba obyčajne býva najmenej 185 dní v každom kalendárnom roku, pretože je osobne a zamestnanecky viazaná, alebo v prípade osoby, ktorá nie je zamestnanecky viazaná, pretože osobné väzby preukazujú úzke spojenie medzi osobou a miestom kde býva.
Avšak za zvyčajné bydlisko osoby, ktorá je zamestnanecky viazaná na inom mieste ako miesto kde je viazaná osobne a ktorá býva na rozdielnych miestach situovaných v dvoch alebo viacerých členských štátoch, sa považuje miesto jej osobných väzieb za predpokladu, že sa tam pravidelne vracia. Táto posledná podmienka nemusí byť splnená, ak osoba žije v členskom štáte preto, aby vykonávala úlohu určitého trvania. Navštevovanie univerzity alebo školy neznamená zmenu zvyčajného bydliska.
Článok 10
So súhlasom Komisie, členské štáty vytvoria ekvivalenty medzi kategóriami preukazov vydaných pred vykonaním tejto smernice a tých, ktoré sú definované v článku 3.
So súhlasom Komisie, členské štáty môžu vykonať vo vnútroštátnych právnych predpisoch také úpravy, ktoré sú nevyhnutné na účely vykonávania ustanovení článku 8 ods. 4, 5 a 6.
Článok 11
Päť rokov po nadobudnutí účinnosti tejto smernice, Rada na návrh Komisie preskúma vnútroštátne ustanovenia týkajúce sa akýchkoľvek nepovinných subkategórií, ktoré môžu byť vytvorené v súlade s článkom 3, so zreteľom na ich možnú harmonizáciu alebo odstránenie.
Článok 12
1. Po porade s Komisiou, členské štáty do 1. júla 1994 prijmú zákony, iné právne predpisy a správne opatrenia potrebné na dosiahnutie súladu s touto smernicou od 1. júla 1996.
2. Členské štáty uvedú priamo v prijatých ustanoveniach alebo pri ich úradnom uverejnení odkaz na túto smernicu. Podrobnosti o odkaze upravia členské štáty.
3. Členské štáty navzájom spolupracujú pri vykonávaní tejto smernice a v prípade potreby si vymieňajú informácie o preukazoch, ktoré zaregistrovali.
Článok 13
Týmto sa od 1. júla 1996 ruší smernica 80/1263/EHS.
Článok 14
Táto smernica je adresovaná členským štátom.
V Bruseli 29. júla 1991