ROZHODNUTIE KOMISIE
z 2. marca 2005
o schéme pomoci ktorú realizovalo Taliansko na reštrukturalizáciu inštitúcií odborného vzdelávania
[oznámené pod číslom K(2005) 429]
(Iba text v talianskom jazyku je autentický)
(Text s významom pre EHP)
(2006/225/ES)
KOMISIA EURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV,
so zreteľom na Zmluvu o založení Európskeho spoločenstva, a najmä článok 88 ods. 2 prvý pododsek,
so zreteľom na Dohodu o Európskom hospodárskom priestore, a najmä článok 62 ods. 1 písm. a),
so zreteľom na rozhodnutie K(2003)793, konečné znenie (1), ktorým Komisia rozhodla o začatí konania v súlade s článkom 88 ods. 2 zmluvy týkajúcom sa pomoci C22/2003 (ex NN 168/2002),
po vyzvaní zainteresovaných strán, aby predložili pripomienky v súlade so spomínanými ustanoveniami a so zreteľom na tieto pripomienky,
keďže:
I. KONANIE
(1)
Listom z 27. mája 2002 zaregistrovanom 31. mája 2002 (A/14263) Komisia dostala sťažnosť týkajúcu sa uznesenia Regionálneho výboru regiónu Piemont č. 57-5400 z 25. februára 2002.
(2)
Žiadosť o doplňujúce informácie bola adresovaná talianskym orgánom listom D/55115 z 13. septembra 2002. Navrhovateľ, ktorý bol informovaný o ďalšom postupe spojenom so sťažnosťou listom Komisie D/55127 zo 16. septembra 2002, doručil doplňujúce informácie listom A/38090 z 5. novembra 2002.
(3)
Talianske orgány odpovedali listom č. 12998 z 24. októbra 2002 zaregistrovanom 8. novembra 2002 (A/38204).
(4)
Listom z 21. marca 2003 (SG(2003)D/229057) Komisia informovala Taliansko o rozhodnutí začať konanie vo veci formálneho zisťovania v súlade s článkom 88 ods. 2 zmluvy, pokiaľ ide o uvedenú schému pomoci, ktorá neplatila len v regióne Piemont, ale skoro v celom členskom štáte.
(5)
Rozhodnutie Komisie o začatí konania bolo uverejnené v Úradnom vestníku Európskej únie (2). Komisia vyzvala tretie zainteresované strany, aby predložili svoje pripomienky.
(6)
Listom zo 6. júna 2003 (A/33954) Komisia dostala pripomienky od tretích zainteresovaných strán. Tieto boli doručené Taliansku listom D/55630 zo 4. 9. 2003. Žiadosť o predĺženie lehoty na odpoveď poslalo Taliansko listom A/37007 z 10. októbra 2003. Listom A/37736 z 11. novembra 2003 Taliansko poslalo svoje pripomienky.
(7)
Po stretnutí talianskych orgánov s útvarmi Komisie, ktoré sa konalo 16. apríla 2003, boli listom A/34148 z 13. júna 2003 doručené Taliansku pripomienky k začatiu konania.
(8)
Listom z 18. decembra 2003 (D/58151) Komisia požiadala Taliansko, aby jej doručilo ďalšie informácie.
(9)
Talianske orgány požiadali listom A/31204 z 19. februára 2004 o predĺženie lehoty, ktoré Komisia udelila listom D/51435 z 26. februára 2004, a poskytli požadované údaje listami A/32487 zo 7. apríla 2004 a A/32628 zo 14. apríla 2004.
II. PODROBNÝ OPIS POMOCI
(10)
Podľa navrhovateľa bola niektorým inštitúciám odborného vzdelávania, ktoré pôsobia na území regiónu Piemont, poskytnutá nelegitímna pomoc podľa uznesenia Regionálneho výboru regiónu Piemont č. 57-5400 z 25. februára 2002, ktoré by bolo zavedené v rozpore s článkom 88 ods. 3 zmluvy.
(11)
Z dokumentácie priloženej k odpovedi talianskych orgánov na žiadosť Komisie o ďalšie informácie (A/38204), však ihneď vyplynulo, že pokiaľ ide o región Piemont, uznesenie 57-5400/2002, ktoré je dôvodom sťažnosti, stanovuje len opatrenie na zavedenie ministerského výnosu 173/2001 (ďalej len „MV 173/2001“), a najmä jedného z ich vedľajších programov, t. j. „príspevkov na zaplatenie predchádzajúcich nákladov“.
(12)
Pomoc poskytnutá na základe vyššie uvedeného vedľajšieho programu bola určená predovšetkým na uhradenie dlhov vzdelávacích inštitúcií za finančné náklady a predchádzajúce mzdy, a bola poskytnutá vo forme nenávratných subvencií. Pomoc je určená inštitúciám odborného vzdelávania, zriadeným v rozličných formách, ziskovým aj neziskovým; vrátane veľkých podnikateľských subjektov.
(13)
MV 173/2001 sa vzťahuje aj na iné vedľajšie programy, ako vyplýva z nasledovného:
a)
„podnety na dobrovoľné odstúpenie personálu“
b)
„úprava a údržba prevádzkových štruktúr a vybavenia v súlade s povinnými právnymi bezpečnostnými normami a na zlepšenie prístupu pre telesne postihnutých“
c)
„úprava informačných systémov“
d)
„vzdelávanie učiteľov za účelom splnenia podmienok požadovaných na akreditáciu“
(14)
Talianske orgány potvrdili listom A/38204 z 8. novembra 2002, že pomoc bola poskytnutá prostredníctvom národného fondu v celkovej výške 180 miliárd ITL (zhruba 93 miliónov eur) rozvrhnutej medzi rôzne talianske regióny prostredníctvom MV 173/2001. MV 173/2001 predstavuje normu na implementáciu zákona č. 388 z 23. decembra 2000 týkajúceho sa „Ustanovení spojených s tvorbou ročného a viacročného štátneho rozpočtu (finančný zákon 2001)“ (ďalej len „zákon 388/2000“), ktorý v článku 118 ods. 9 nariaďuje reštrukturalizáciu inštitúcií odborného vzdelávania, vzhľadom na ich akreditáciu.
(15)
Týmto listom citovaným v bode 14 talianske orgány potvrdili, že o opatrení neuvažovali ako o štátnej pomoci, keďže bola určená na podporu nekomerčných aktivít všeobecného záujmu.
(16)
Taliansko okrem iného poznamenalo, že systém akreditácie, ktorý sa má prijať bol, aspoň de facto, spojený s reštrukturalizáciou vzdelávacích inštitúcií po dohode štátu a regiónov v máji 2000 na základe ustanovení článku 17 zákona č. 196 z 24. júna 1997 týkajúceho sa „Ustanovení v oblasti podpory zamestnanosti“ (ďalej len „zákon 196/97“). Toto vyjadrenie potvrdzuje článok 118 ods. 9 zákona 388/2000, implementovaného prostredníctvom MV 173/2001.
(17)
Podľa Talianska subvencovanie vzdelávacích inštitúcií sa zameralo na odstránenie príslušných organizačných nedostatkov príjemcov, eventuálne nedostatkov, ktoré sú schopné kompromitovať úspech v procese akreditácie. Totiž iba akreditované vzdelávacie inštitúcie boli oprávnené realizovať vzdelávacie aktivity financované z verejných zdrojov od júla 2003.
(18)
Na druhej strane vzdelávacie inštitúcie už mohli poskytovať typ „súkromného“ vzdelávania - t. j. služby komercionalizovaného vzdelávania na konkurenčnej báze - od r. 1997 vďaka vývoju v rámci príslušného vnútroštátneho právneho rámca (konkrétne „balíčka Treu“; zákon č. 144 zo 17. mája 1999, ktorý stanovuje: „Opatrenia v oblasti investícií, poverenie vlády na reformu stimulov na zamestnanie a predpisy pre INAIL, ako aj ustanovenia na reformu sociálnych inštitúcií“, a dohoda štátu a regiónov z marca 2000) a v mnohých prípadoch ju účinne zaviedli do praxe.
(19)
Napriek tomu podľa Talianska skúmané opatrenie nepredstavovalo konkurenčnú výhodu, keďže je zamerané na zachovanie skúseností a know-how „historických“ inštitúcií (napríklad jednou z podmienok na poskytnutie pomoci je minimálne 3 až 5 rokov trvajúca dohoda uzavretá s finančnými verejnými inštitúciami) a bolo v tej fáze nevyhnutné na to, aby takým inštitúciám umožnilo vyhovieť stanoveným podmienkam na akreditáciu, aby mohli pokračovať vo vzdelávacej činnosti na liberalizovanom trhu. Na doplnenie, tieto inštitúcie aktívne vo väčšine prípadov na miestnej (subregionálnej) úrovni by neboli schopné ovplyvniť obchod.
(20)
Pokiaľ ide o implementovanie skúmaného opatrenia na národnom území, podľa informácií doručených Talianskom, regióny Friuli Venezia Giulia, Sicília a Kampánia neimplementovali schému; Sardínia a autonómna provincia Trento zaviedli opatrenie na základe nariadenia Komisie (ES) č. 69/2001 z 12. januára 2001 o uplatňovaní článkov 87 a 88 Zmluvy ES pri pomoci de minimis (3), ďalej len nariadenia „de minimis“. Regióny Toskánsko a Umbria po začatí konania v tomto prípade prijali rovnaké riešenie. Iba v autonómnej provincii Bolzano neboli pridelené nijaké financie v zmysle MV 173/2001, a následne táto provincia nezaviedla nijaké opatrenie. Iné regióny v skutočnosti implementovali spomínané vedľajšie programy len čiastočne.
III. DÔVODY NA ZAČATIE KONANIA
(21)
Komisia podotkla predovšetkým to, že príjemcami pomoci, ktorá bola poskytnutá prostredníctvom fondu výslovne zriadeného v zmysle domácej normy, boli len vzdelávacie inštitúcie. Ba čo viac, príjemcovia boli vyselektovaní na základe špeciálnych kritérií, ktoré stanovili regióny, a preto sa skúmané opatrenie považovalo za selektívne a zahŕňajúce investovanie z verejných zdrojov.
(22)
Po druhé Komisia vyjadrila silné pochybnosti o skutočnosti, že odborné vzdelávanie ako celok by sa mohlo považovať za nekomerčnú aktivitu všeobecného záujmu, ako to na začiatku tvrdili talianske orgány. V tomto ohľade Komisia vyjadrila postoj, že tieto príspevky by boli schopné zlepšiť finančnú situáciu príjemcov pomoci, od tej chvíle, čo znížia náklady, ktoré by príjemcovia za bežných okolností museli znášať sami.
(23)
Napokon hoci vzdelávanie je pravdepodobne len zriedkavo predmetom obchodu v rámci Spoločenstva, nedá sa vylúčiť, že niektoré vzdelávacie podnikateľské subjekty vyvíjajú aktivitu na úrovni Spoločenstva. Tieto podnikateľské subjekty by mohli mať záujem o vstup na taliansky trh.
(24)
Komisia sa preto domnieva, že uvedené opatrenie by mohlo predstavovať štátnu pomoc v zmysle článku 87 ods. 1 zmluvy.
(25)
Ak by bola považovaná za štátnu pomoc, skúmané opatrenie by sa malo zhodnotiť na báze ustanovení vyplývajúcich zo zmluvy a iných dôležitých predpisov Spoločenstva.
(26)
V tomto ohľade Komisia vyjadrila názor, že len časť pomoci na „úpravu a údržbu výrobných štruktúr a zariadení“ by mohla predstavovať výnimku za predpokladu, že sa vzťahuje na vedľajšie náklady spojené so zamestnávaním telesne postihnutých osôb. Podobne by mohla predstavovať výnimku pomoc na „vzdelávanie učiteľov“ za predpokladu, že spĺňa kritéria stanovené nariadením Komisie (ES) č. 68/2001 z 12. januára 2001 o uplatňovaní článkov 87 a 88 Zmluvy o ES na pomoc vzdelávaniu (4).
(27)
Naopak, na úrovni spisu, všetky ostatné vedľajšie programy mali byť podľa Komisie kvalifikované ako pomoc na prevádzku, a teda podľa žiadneho ustanovenia zmluvy nemohli predstavovať výnimku.
IV. PRIPOMIENKY ZAINTERESOVANÝCH STRÁN
(28)
Pripomienky tretích strán predložila Komisii iba jedna talianska vzdelávacia inštitúcia, otvorene aktívna aspoň na národnej úrovni, ktorá je na základe skúmaného opatrenia aj príjemcom.
(29)
Zatiaľ čo spomínaná inštitúcia sa domnieva, že talianske normy na vstup na trh vzdelávania sú rovnaké tak pre národné podnikateľské subjekty, ako aj pre iné podnikateľské subjekty Spoločenstva, poukazuje aj na to, že, aby mohli mať prevádzkové jednotky vzdelávacích inštitúcií v pracovnej náplni vzdelávanie financované z verejných zdrojov, musia dosiahnuť hranicu efektivity v činnosti, ktorú predtým vykonávali a musia byť úzko prepojené so sociálnym a podnikateľským prostredím, podľa kritérií, ktoré stanovili regióny. To je dôvod, pre ktorý by žiadna zahraničná vzdelávacia inštitúcia nebola až doteraz schopná splniť stanovené podmienky.
V. PRIPOMIENKY TALIANSKA
(30)
Podľa Talianska spomínané opatrenie neovplyvňuje obchod v rámci Spoločenstva, pretože akreditačný systém, ktorý je založený na objektívnych kritériách stanovených vo vykonávacích regionálnych normách, nekladie žiadnu prekážku alebo limit v práve na zakladanie vzdelávacích agentúr pochádzajúcich z iných regiónov alebo členských štátov EÚ.
(31)
Naviac podľa talianskych orgánov nové inštitúcie by neboli poškodené, ak by sa poskytla pomoc talianskym vzdelávacím inštitúciám, ktoré, ako sa zdá, už majú ťažkosti slúžiť na domácej pôde, ako to potvrdzujú straty, utrpené v minulosti, ktoré malo kompenzovať skúmané opatrenie. Podľa Talianska by tak najmä pomoc vo forme kompenzácie predtým utrpených strát, ktoré vyvolalo vykonávanie aktivity spojenej s odborným vzdelávaním, ktorou vzdelávacie inštitúcie boli poverené a ktorá sa vykonávala v prostredí štátneho systému vzdelávania, by nepredstavovala pomoc v zmysle článku 87 ods. 1 zmluvy.
(32)
Okrem toho podľa názoru Talianska zahraničné podnikateľské subjekty by nemali žiadny záujem o vstup na taliansky trh „verejného“ vzdelávania, pretože je nerentabilný, ako to dokazuje okrem iného nevyhnutnosť skúmanej pomoci.
(33)
Napokon odborné vzdelávanie, ktoré je nerentabilné, financované z verejných zdrojov, neplatia ho priamo príjemcovia, poskytuje sa v prostredí systému verejného vzdelávania by sa na základe mienky talianskych orgánov nemalo považovať za komerčnú aktivitu, a to predovšetkým vo svetle judikatúry „Humbel“ (5) a „Wirth“ (6).
(34)
Zatiaľ čo Región Piemont súhlasí s tvrdením, že opatrenie je selektívne a zahŕňa používanie verejných zdrojov, nesúhlasí s názorom, že prináša nejaké výhody alebo má účinok na obchod v rámci Spoločenstva. S prihliadnutím na prvý aspekt región je toho názoru, že poskytnutá pomoc predstavovala iba kompenzáciu za poskytnuté služby zo strany vzdelávacích inštitúcií pokiaľ malo povahu vzdelávania poskytovaného v prostredí verejného vzdelávania. Pokiaľ ide o druhý aspekt domnieva sa, že neexistuje obchod so vzdelávacími službami medzi členskými štátmi, keďže najväčšou prekážkou je jazyk a chýbajúce spojenie s daným územím. Napriek tomu, podľa zastáva názor, že môže skutočne jestvovať trh Spoločenstva so „súkromným“ vzdelávaním (alebo konkurenčné komerčné vzdelávacie služby).
(35)
V každom prípade tieto opatrenia by nové inštitúcie nijako neznevýhodnili, pretože by neniesli náklady, ktorým príjemcovia boli nútení čeliť v minulosti. Napokon, keby sa ukázala táto výhoda, išlo by podľa regiónu Piemont iba o narušenie miestneho trhu a článok 87 ods. 1 zmluvy by sa nemohol podľa jeho názoru uplatniť.
VI. HODNOTENIE POMOCI
(36)
Analýzy komisie sa týkajú schémy pomoci založenej na spomínaných všeobecných opatreniach, a nie na individuálnom poskytovaní pomoci uvedeným subjektom. Už od začiatku konania talianske orgány dokonale vedeli o pochybnostiach Komisie o danej schéme. Keby si talianske orgány mysleli, že niektoré špecifické prípady by museli byť hodnotené na individuálnej báze, museli by informovať Komisiu o ich špecifických vlastnostiach a poskytnúť všetky informácie nevyhnutné na vykonanie individuálneho prieskumu.
VI.1. Uplatnenie pomoci v zmysle článku 87 ods. 1 zmluvy
(37)
Článok 87 ods. 1 zmluvy stanovuje, že pomoc poskytovaná členským štátom alebo akoukoľvek formou zo štátnych prostriedkov, ktorá narúša hospodársku súťaž alebo hrozí narušením hospodárskej súťaže tým, že zvýhodňuje určitých podnikateľov alebo výrobu určitých druhov tovaru, je nezlučiteľná so spoločným trhom, pokiaľ ovplyvňuje obchod medzi členskými štátmi.
(38)
Skúmaná pomoc sa realizuje prostredníctvom poskytnutia verejných zdrojov pochádzajúcich z fondu 180 miliárd ITL (zhruba 93 miliónov eur), ktorý bol vytvorený výslovne na základe domácej normy a prerozdelený medzi takmer všetky talianske regióny ako vyplýva z prílohy MV 173/2001. Preto sa overujú podmienky použitia verejných zdrojov.
(39)
Príjemcami schémy pomoci sú iba vzdelávacie inštitúcie. Okrem toho, príjemcovia sú vyberaní na regionálnej báze vo svetle dostupnej finančnej dotácie a eventuálnych doplnkových kritérií vo vzťahu ku každému talianskemu regiónu, preto je selektívnosť opatrenia dvojnásobná.
(40)
Uplatnenie výberu a verejných zdrojov okrem iného potvrdili vo svojich pripomienkach talianske orgány.
VI.1.1. Existencia ekonomickej aktivity
(41)
Predovšetkým treba podčiarknuť, že vo všeobecnosti koncept podnikateľského subjektu v kontexte práva hospodárskej súťaže zahŕňa, ako vyplýva z judikatúry Súdneho dvora (7), akúkoľvek ekonomickú aktivitu jednotky nezávislú od jej právneho statusu (napríklad bez účelu dosiahnutia zisku) podľa opatrenia alebo podľa spôsobu financovania, a že akákoľvek aktivita pozostávajúca z ponuky majetku alebo služieb na stanovenom trhu je ekonomická aktivita.
(42)
Tento postoj bol vyjadrený v oznámení Komisie z roku 1996 (8) a 2000 (9) o službách všeobecného záujmu v Európe, ako aj v správe Komisie o Európskej rade v Laekene (10).
(43)
Pokiaľ ide predovšetkým o rozlíšenie medzi službami ekonomickej povahy a službami neekonomickej povahy, Komisia nedávno podčiarkla (pozri predovšetkým bod 44 zelenej knihy o službách všeobecného záujmu (11), citovaný, medzi iným v bielej knihe na tú istú tému (12), že akákoľvek aktivita pozostávajúca z ponuky majetku alebo služieb na stanovenom trhu je ekonomická aktivita. Preto ekonomické a neekonomické aktivity môžu koexistovať vo vnútri toho istého sektora a dokonca ich môže poskytovať tá istá organizácia. Pravidlá vnútorného trhu, hospodárskej súťaže a predovšetkým štátnej pomoci sa uplatňujú na ekonomické aktivity.
(44)
Napriek tomu pravidlá vnútorného trhu a hospodárskej súťaže sa neuplatňujú na neekonomické aktivity a preto nemajú žiadny vplyv na služby všeobecného záujmu za predpokladu, že tieto služby skutočne sú neekonomickou činnosťou. S odvolaním sa na národné vzdelávanie Súdny dvor Európskych spoločenstiev v rozsudku Humbel uvádza, že štát sa vo vzdelávaní a zachovávaní takéhoto systému nesnaží realizovať aktivitu, ktorá prináša zisk, ale plní svoju úlohu voči obyvateľstvu na sociálnom, kultúrnom a výchovnom poli. (13)
(45)
Rozsudok Humbel predovšetkým stanovuje, že kurzy, ktoré sa konajú na technickom inštitúte v prostredí systému národného vzdelávania sa nemôžu považovať za „služby“ podľa článku 50 zmluvy. V skutočnosti prvý odsek tohto článku stanovuje, že len služby poskytnuté za protiplnenie by sa mali považovať za služby v zmysle samotnej zmluvy.
(46)
Rozsudok Wirth (14) potvrdzuje závery Súdneho dvora v prípade Humbel, podľa ktorých podstata úhrady spočíva v tom, že predstavuje protiplnenie za poskytnuté služby a obyčajne je predmetom dohody medzi poskytovateľom a príjemcom služby. V tom istom rozsudku sa Súdny dvor domnieva, že taká charakteristika chýbala v prípade kurzov poskytovaných v prostredí systému národného vzdelávania.
(47)
Vo všeobecnosti na základe judikatúry Wirth Súdneho dvora sa na mnohé aktivity, ktoré vykonávajú prevádzkové organizácie, hlavne so sociálnou funkciou, neziskové a ktoré nemajú záujem vykonávať priemyselné alebo komerčné aktivity, za bežných okolností neuplatňujú pravidlá Spoločenstva o hospodárskej súťaži a vnútornom trhu (15).
(48)
V skúmanom prípade z informácií, ktoré poskytlo Taliansko, vyplýva, že aktivita, ktorú vykonávali zainteresované vzdelávacie inštitúcie, mala dvojaký charakter. Na jednej strane zabezpečovali inštitucionálne vzdelávacie služby so sociálnym cieľom určené pre jednotlivcov, ktoré boli súčasťou systému verejného vzdelávania a boli financované štátom alebo regiónmi na báze čistej a jednoduchej úhrady za stanovené oprávnené výdavky. Na druhej strane inštitúcie mali možnosť vykonávať, a v mnohých prípadoch naozaj vykonávali, vzdelávacie aktivity na komerčnom základe zamerané jednak na podnikateľské subjekty a na ich zamestnancov, ako aj na jednotlivcov, zaplatené v trhovej cene. Následne talianske orgány uložili príjemcom povinnosť rozdeliť príslušné účtovníctvo.
(49)
Môžeme sa teda domnievať, že prvý typ služieb nepredstavuje žiadnu ekonomickú aktivitu. Z čoho by vyplývalo, že spomínaná aktivita nepodlieha pravidlám o hospodárskej súťaži a vnútornom trhu a preto nespadá do rozsahu platnosti článku 87 ods. 1 zmluvy.
(50)
Napriek tomu Komisia pripomenula, že ako vyplýva z nedávnej judikatúry, koncept ekonomickej aktivity je vyvíjajúcim sa konceptom sčasti spojeným s politickým výberom každého členského štátu. Členské štáty sa môžu rozhodnúť preniesť na podnikateľské subjekty niektoré úlohy, ktoré sa tradične považujú za súčasť zvrchovanej moci jednotlivých štátov. Členské štáty môžu tiež zaviesť nevyhnutné podmienky na zabezpečenie existencie trhu pre produkt alebo službu, ktoré by inak nemohli jestvovať. Výsledkom takého opatrenia je, že spomínané aktivity sa stanú ekonomickými a spadajú do rozsahu uplatňovania pravidiel o hospodárskej súťaži.
(51)
Súdny dvor napríklad poznamenal, že prevoz pacientov je aktivita, ktorú rôzni prevádzkovatelia na trhu služieb rýchlej zdravotnej pomoci a prevozu pacientov ponúkajú za úhradu. V prípade predloženom na posúdenie Súdnemu dvoru boli také služby poskytované neziskovými organizáciami. Napriek tomu Súdny dvor spomenul, že uvedená charakteristika nevylučuje klasifikáciu podnikateľského subjektu v zmysle článku 87 zmluvy, ak tieto organizácie vykonávajú aj ekonomickú aktivitu (16).
(52)
Súdny dvor sa tiež vyjadril, že výroba látky v rámci nemocnice, ktorá sa požíva v rámci lekárskej služby v nemocnici sa pokladá za ekonomickú aktivitu. Skutočnosť, že za službu neplatil priamo pacient, ale je financovaná prostredníctvom verejných fondov, nemá vplyv na klasifikáciu ako ekonomickej aktivity (17).
(53)
Tento prístup potvrdil Súdny dvor v ďalších dvoch rozsudkoch (18). Niektoré členské štáty sa domnievali, že lekárske služby nie sú ekonomickými aktivitami, keďže pacienti, ktorí podstupujú nemocničnú liečbu, neplatia nevyhnutne za poskytované služby. Súdny dvor potvrdil, že lekárska aktivita je ekonomickou aktivitou, nezávisle od skutočnosti, že príslušné služby si nevyžadujú priamu platbu zo strany pacienta, ale zo strany verejných orgánov alebo zdravotných poisťovní.
(54)
Okrem toho prítomnosť prvku solidarity nevyhnutne nevylučuje možnosť vykonávania aktivity, ktorá má lukratívnu podstatu. Niektorí poskytovatelia môžu vziať do úvahy také aspekty solidarity vzhľadom na iné výhody, ktoré môžu získať pôsobením v skúmanom sektore. Naopak neziskové subjekty môžu konkurovať ziskovým subjektom, a preto sa môžu považovať za podnikateľské subjekty v zmysle článku 87 zmluvy.
(55)
V dôsledku toho Komisia nemôže vylúčiť, že niektoré aktivity, ktoré vykonávajú vzdelávacie organizácie aj v prípade odborného vzdelávania poskytovaného v rámci systému verejného vzdelávania, sú kvalifikované ako ekonomické aktivity.
(56)
V tomto poslednom prípade by mohol platiť článok 86 ods. 2 zmluvy - ktorý sa vzťahuje na uvedené podnikateľské subjekty, ktoré majú v pracovnej náplni prevádzkovanie služieb všeobecného ekonomického záujmu. Uvedený článok stanovuje, že tieto podnikateľské subjekty podliehajú nariadeniam zmluvy, predovšetkým pravidlám o hospodárskej súťaži za predpokladu, že ich platnosť nebráni realizácii, v právnej a skutkovej línii, špecifického poslania, ktoré im bolo zverené. Článok ďalej upresňuje, že rozvoj obchodu nesmie byť dotknutý do takej miery, ktorá by bola v rozpore so záujmom Spoločenstva.
(57)
Následne skutočnosť, že vzdelávacím organizáciám bolo zverené poslanie verejnej služby v rámci príslušných národných a regionálnych noriem, prostredníctvom záväzných aktov, treba spomenúť uzavretie dohôd medzi talianskymi regiónmi a vzdelávacími subjektmi, a že tu nebolo riziko nadkompenzácie, pretože pomoc nemohla prevýšiť nárast príslušných výdavkov vyplývajúcich zo zavedeného samostatného účtovníctva, je možné udeliť výnimku v zmysle článku 86 ods. 2 zmluvy.
(58)
Komisia naopak došla k záveru, že existencia ekonomickej aktivity je dostatočne potvrdená vo vzťahu k druhému typu aktivity uvedenému v bode 48, a to na základe údajov, ktoré poskytli talianske orgány.
VI.1.2. Narušenie hospodárskej súťaže a vplyv na obchod
(59)
Aby pomoc spadala do rozsahu pôsobnosti článku 87 zmluvy, musí narúšať alebo hroziť narúšaním hospodárskej súťaže za predpokladu, že je ovplyvňovaný obchod medzi členskými štátmi. Pokiaľ ide o štátnu pomoc, tieto dve podmienky sú často prepojené.
(60)
Najmä pokiaľ ide o obchod v rámci Spoločenstva, Súd prvého stupňa (19) pripomenul, že keď finančná pomoc posilní pozíciu podnikateľského subjektu vo vzťahu k iným konkurenčným podnikateľským subjektom na trhu Spoločenstva, táto pomoc má vplyv na Spoločenstvo. Tento prípad nastane, keď podnikateľský subjekt, ktorý je príjemcom pomoci, sa aktívne zapája do obchodu medzi členskými štátmi alebo sa podieľa na uzatváraní dohôd na základe výberového konania vo viacerých členských štátoch.
(61)
Okrem toho pomoc môže byť takej povahy, že vplýva na obchod medzi členskými štátmi alebo narúša hospodársku súťaž, aj keď ide o podnikateľský subjekt, ktorý je príjemcom a ktorý sa v hospodárskej súťaži s podnikateľskými subjektmi z iných členských štátov, nepodieľa priamo na cezhraničných aktivitách. Keď teda niektorý členský štát poskytne pomoc podnikateľskému subjektu, vnútorná ponuka môže zostať nezmenená alebo navýšená s tým následkom, že možnosti podnikateľských subjektov so sídlom v iných členských štátoch ponúkať ich služby na trhu takéhoto členského štátu budú obmedzené.
(62)
Preto ani priame zapojenie sa do vývoznej aktivity zo strany príjemcov (20), ani existencia skutočného obchodu medzi členskými štátmi v tom istom segmente trhu nie sú nevyhnutné na dokázanie vplyvu na obchod. Naviac, ani limitovaná suma pomoci, ani relatívne malá veľkosť subjektu, ktorý je príjemcom pomoci, neumožňujú a priori vyvodiť záver, že neexistuje vplyv na obchod.
(63)
V tomto ohľade Komisia poznamenáva, že v skúmanom prípade sú niektorí príjemcovia aktívni aspoň na regionálnej alebo nadregionálnej úrovni (a teraz národnej) a ich obchodný obrat je významný z čoho možno usudzovať, že im umožňuje prekonať prekážky, ktoré bránia rozšíreniu ponuky vzdelávacích služieb na trhu Spoločenstva. Okrem toho Komisia poznamenáva, že títo príjemcovia sú už aktívni na nadnárodnej úrovni.
(64)
Tak predovšetkým jednotlivý príjemca pomoci je už aktívny v niektorých členských štátoch, ako Belgicko (4 sídla), Francúzsko (7 sídiel), Nemecko (4 sídla) a Spojené kráľovstvo (1 sídlo), v štátoch, ktoré nie sú členmi EÚ ako Švajčiarsko a aj v mimoeurópskych štátoch (Argentína). Tento príjemca je aj partnerom medzinárodnej siete „Exemplo“, ktorú tvorí 14 európskych vzdelávacích agentúr a ktorá je zameraná na výmenu poznatkov, benchmarking, spoluprácu v rámci projektov Spoločenstva, rozvoj špecifických segmentov trhu pre elektronický obchod a on-line vzdelávanie.
(65)
Vo svetle toho skôr uvedeného a čo sa týka vplyvu na obchodnú výmenu, Komisia prišla k záveru, že kvalifikácia štátnej pomoci v zmysle článku 87 ods. 1 zmluvy, čo sa týka spomínaných opatrení, by mala byť potvrdená, pretože tieto opatrenia môžu skutočne vplývať na obchod v rámci Spoločenstva.
VI.2. Legitimita pomoci
(66)
Komisia poznamenáva, že povinnosť predbežného oznámenia vyplývajúca z článku 88 ods. 3 zmluvy, nebola v tomto prípade dodržaná.
(67)
Keďže prípad nebol Komisii predbežne oznámený, čo sa týka zlučiteľnosti s pravidlami v oblasti štátnej pomoci, uvedená schéma bola zavedená v rozpore s článkom 88 ods. 3 zmluvy a tým pádom je nelegitímna.
VI.3. Zlučiteľnosť pomoci s článkom 87 zmluvy
(68)
Vedľajší program „príspevky na zaplatenie predchádzajúcich nákladov“ by mohol v zásade spadať do rozsahu pôsobnosti nariadenia „de minimis“ (21), keďže schéma nezahŕňa ani sektory, ktoré sú vylúčené z nariadenia „de minimis“, ani pomoc aktivitám spojeným s vývozom alebo tým, ktoré patria pod činnosť zvýhodňujúcu domáce produkty. Napriek tomu treba podčiarknuť, že zvýšenie pomoci často prevyšuje maximum 100 000 eur.
(69)
Preto je Komisia aj naďalej presvedčená, že skúmané opatrenie sa nemôže považovať za zlučiteľné s nariadením „de minimis“. Ba čo viac talianske orgány nikdy danú schému neposudzovali ako „de minimis“.
(70)
Keďže toto vedľajšie opatrenie neberie do úvahy oprávnené náklady ako ich stanovuje článok 4 ods. 7 písm. a) až f) nariadenia o pomoci na vzdelávanie (22), nemôže sa naň vzťahovať výnimka v zmysle uvedeného nariadenia. Na doplnenie opatrenie nebolo nikdy kvalifikované ako pomoc na vzdelávanie ani zo strany talianskych orgánov.
(71)
Ak sa pomoc hodnotí na základe nariadenia Komisie (ES) č. 70/2001 z 12. januára 2001 o uplatňovaní článkov 87 a 88 Zmluvy ES o štátnej pomoci malým a stredným podnikom (23), Komisia poznamenáva, že v rámci uvedeného vedľajšieho programu nie je stanovená žiadna pomoc na investície ani do hmotného, ani do nehmotného majetku. Naopak program je jednoznačne zameraný na zníženie bežných výdavkov poskytnutím príspevkov na zaplatenie predchádzajúcich nákladov, ktoré sa dajú kvalifikovať ako pomoc na prevádzku, ktorá sa spravidla neteší priaznivému stanovisku zo strany Komisie.
(72)
Predovšetkým poskytovanie pomoci na prevádzku, ktorá nie je spojená so žiadnymi mimoriadnymi výdavkami indukovanými vykonávaním poslania verejnej služby, môže poskytnúť priestor na zníženie všeobecných výdavkov, ktoré podnikateľské subjekty musia spravidla znášať na vlastný účet.
(73)
Faktom je, že pomoc na prevádzku môže byť poskytnutá výnimočne iba v oblastiach, na ktoré sa vzťahuje výnimka v zmysle článku 87 ods. 3 písm. a), za predpokladu, že sú splnené podmienky stanovené v bode 4.15 usmernenia štátnej pomoci za regionálnym účelom (24). V uvedenom prípade treba zdôrazniť, že príslušná národná norma je rovnako platná na celom území členského štátu bez akéhokoľvek rozdielu, ktorý by smeroval k odstráneniu regionálneho znevýhodňovania.
(74)
Komisia usudzuje, že skúmaná schéma nespĺňa žiadnu z uvedených podmienok. Okrem toho talianske orgány sa neodvolali ani na nariadenie o pomoci malým a stredným podnikom, ani na plánovanie pomoci za regionálnym účelom vzhľadom na eventuálnu zlučiteľnosť schémy.
(75)
Naviac sa nezdá, že uvedená pomoc podporuje nejaký ďalší horizontálny cieľ Spoločenstva podľa článku 87 ods. 3 písm. c) zmluvy, ako výskum a vývoj, zamestnanosť, životné prostredie alebo záchranu a reštrukturalizáciu podnikov, ktoré majú ťažkosti, v zmysle príslušných usmernení, rámca a nariadení.
(76)
Výnimka stanovená v článku 87 ods. 2 písm. a) až c) (25) zmluvy nemôže byť zjavne v tomto prípade uplatniteľná. Rovnaký záver sa môže vyvodiť v súvislosti s výnimkami podľa článku 87 ods. 3 písm. b) až d) (26).
(77)
Vo vedľajších programoch „podnety na dobrovoľné odstúpenie personálu“ a „úprava informačných systémov“ sa môže z veľkej časti uplatniť rovnaký úsudok ilustrovaný vo vzťahu k vedľajšiemu programu „príspevky na zaplatenie predchádzajúcich nákladov“.
(78)
Komisia sa skutočne domnieva, že väčšia časť tejto pomoci by sa mala považovať za pomoc na prevádzku, čo je dôvod, pre ktorý sa domnieva, že sa na ňu nevzťahujú výnimky.
(79)
Predovšetkým sa domnieva, že pomoc zameraná na povzbudenie zamestnancov k dobrovoľnému odchodu predstavuje neoprávnenú konkurenčnú výhodu, pretože vzdelávacie subjekty, ktoré poberajú pomoc môžu oproti svojim konkurentom umelo znížiť svoje výdavky na personál, nemôžu byť predmetom výnimky jednak na základe nariadenia Komisie (ES) č. 2204/2002 z 12. decembra 2002 o uplatňovaní článkov 87 a 88 Zmluvy o ES o štátnej pomoci pre zamestnanosť (27), ako aj na základe iných platných právnych predpisov.
(80)
Podobne ani výdavky na úpravu informačných systémov nemôžu byť predmetom výnimky, keďže nevznikajú ako počiatočná investícia v zmysle nariadenia na pomoc MSP (malým a stredným podnikom) (28), a nepredstavujú ani nástroj regionálneho rozvoja v zmysle usmernení pre regionálnu pomoc (29).
(81)
Na pomoc na úpravu budov a zariadení v súlade s povinnými bezpečnostnými normami sa nemôže vzťahovať žiadna výnimka v zmysle platných pravidiel o štátnej pomoci z dôvodov uvedených v bodoch 68 a 76.
(82)
Naopak časť pomoci na úpravu budov a zariadení, ktorá sa týka vedľajších nákladov spojených so zamestnávaním telesne postihnutých osôb, môže byť v zmysle nariadenia o pomoci pre zamestnanosť (30) predmetom výnimky.
(83)
Podobne pomoc na základe vedľajšieho programu „vzdelávanie učiteľov“ môže byť na základe nariadenia o pomoci na vzdelávanie (31) predmetom výnimky.
VII. ZÁVER
(84)
Keďže odborné vzdelávanie je súčasťou systému verejného vzdelávania a je poskytované jednotlivcom, ako je uvedené v bodoch 44 - 49 a ako vyplýva z vedenia samostatného účtovníctva, nepovažuje sa za ekonomickú aktivitu, poskytnutá pomoc vo vzťahu k výdavkom týkajúcim sa takejto aktivity nie je k dispozícii za základe článku 87 ods. 1 zmluvy, a preto nepredstavuje štátnu pomoc.
(85)
Na druhej strane, ak by niektoré aktivity vykonávané v rámci systému verejného vzdelávania boli považované za ekonomické aktivity na základe vývoja konceptu ekonomickej aktivity, ako to ilustrujú body 50 až 55, môžu byť v zmysle článku 86 ods. 2 zmluvy predmetom výnimky.
(86)
Naopak poskytnutá pomoc, ktorá sa týka výdavkov, ktoré vzišli z komerčných aktivít spĺňajú všetky podmienky na to, aby boli považované za štátnu pomoc a aby sa na ňu vzťahoval článok 87 ods. 1 zmluvy.
(87)
Komisia vyjadruje poľutovanie nad tým, že vzhľadom na to, že schéma pomoci na reformu systému odborného vzdelávania bola implementovaná, v miere, keď predstavuje štátnu pomoc v zmysle článku 87 ods. 1 zmluvy, v rozpore s článkom 88 ods. 3 zmluvy, je následkom tohto nelegitímna.
(88)
Vedľajšie programy „úprava a údržba prevádzkových štruktúr a zariadení v súlade s bezpečnostnou legislatívou a pre potreby telesne postihnutých osôb“, pokiaľ ide o časť, ktorá sa týka vedľajších nákladov na zamestnávanie telesne postihnutých osôb a „vzdelávania učiteľov, aby splnili podmienky akreditácie“ môžu využiť výnimky v zmysle nariadení Komisie 2204/2002 z 12. decembra 2002 o uplatňovaní článkov 87 a 88 Zmluvy o ES na pomoc pre zamestnanosť (32), a 68/2001 z 12. januára 2001 o uplatňovaní článkov 87 a 88 Zmluvy o ES na pomoc vzdelávaniu (33).
(89)
Pomoc poskytnutá na vedľajšie programy „príspevky na zaplatenie predchádzajúcich nákladov“, „podnety na dobrovoľné odstúpenie personálu“, „úprava a údržba prevádzkových štruktúr a zariadení v súlade s bezpečnostnou legislatívou a pre potreby telesne postihnutých osôb“, pokiaľ ide o časť o úprave povinných bezpečnostných noriem, je nezlučiteľná so spoločným trhom.
(90)
Komisia poznamenáva, že nariadenie „de minimis“ (34) by sa mohlo v maximálnej miere uplatniť v uvedených opatreniach, pokiaľ tieto opatrenia nezohľadňujú ani sektory, na ktoré sa toto nariadenie nevzťahuje, ani pomoc na činnosti spojené s vývozom alebo činnostiam, ktoré sa vo svojej činnosti zameriavajú prednostne na domáce produkty. Následne, ak sú splnené všetky podmienky nariadenia „de minimis“ a predovšetkým, hranica 100 000 eur na jednotlivého príjemcu pomoci na každé tri roky, pomoc poskytnutá na základe skúmaných opatrení sa môže považovať za „de minimis“ teda nespadá do rozsahu pôsobnosti článku 87 ods. 1 zmluvy.
(91)
Toto rozhodnutie o skúmanej schéme pomoci musí ihneď vstúpiť do platnosti. Ustálenou praxou Komisie je, že v súlade s článkom 87 zmluvy, žiada od príjemcu vrátenie pomoci, ktorá by podľa článku 88 zmluvy poskytnutá nelegitímne a nie je zlučiteľná. Túto prax potvrdzuje článok 14 nariadenia Rady (ES) č. 659/99 ustanovujúce podrobné pravidlá na uplatňovanie článku 88 Zmluvy o ES (35).
(92)
Komisia poznamenáva okrem iného, že rozhodnutie o schéme pomoci neodsudzuje možnosť, že jednotlivé opatrenia by nemuseli zriaďovať pomoc (pretože individuálne poskytnutie pomoci je kryté normou de minimis) alebo sa môže považovať, celkovo alebo čiastočne, zlučiteľnú so spoločným trhom na báze jej vlastnej charakteristiky (napríklad v súlade s nariadením o odpočítateľnej položke).
(93)
V zmysle článku 14 ods. 2 nariadenia (ES) č. 659/99 k pomoci, ktorú treba vrátiť sa musia pripočítať úroky vypočítané na základe príslušnej sadzby, na základe ustanovenia Komisie. Úroky plynú od dátumu, keď príjemca dostal k dispozícii nelegitímnu pomoc, až do dátumu vrátenia.
(94)
Úroky musia byť vypočítané v súlade s opatreniami ustanovenými v kapitole V nariadenia Komisie (ES) č. 794/2004 z 21. apríla 2004, ktorým sa vykonáva nariadenie Rady (ES) č. 659/1999, ustanovujúce podrobné pravidlá na uplatňovanie článku 93 Zmluvy o ES (36).
(95)
Za tým účelom Taliansko vyzve potenciálnych príjemcov schémy, aby do dvoch mesiacov od prijatia tohto rozhodnutia, vrátili pomoc spolu s úrokmi špecifikovanými v bode 94. Celá pomoc musí byť vrátená najneskôr do konca prvého fiškálneho roku, ktorý nasleduje od dátumu notifikácie tohto rozhodnutia.
(96)
Taliansko poskytne Komisii vyžiadané informácie a použije pri tom dotazník, ktorý je prílohou I k tomuto rozhodnutiu, vopred vypracuje zoznam zainteresovaných príjemcov a jasne označí príslušné opatrenia, ktoré už boli prijaté na okamžité a skutočné získanie vrátenia nelegitímnej štátnej pomoci. Taliansko doručí Komisii, do dvoch mesiacov od rozhodnutia, každý dokument, ktorý poskytuje záznam o konaní vo veci vrátenia pomoci, ktoré sa začalo voči príjemcom nelegitímnej pomoci (obežníky, opatrenia na vrátenie atď.).
PRIJALA TOTO ROZHODNUTIE:
Článok 1
1. Pomoc, ktorú poskytlo Taliansko ministerským dekrétom č. 173/2001 a ktorou sa zavádza zákon 388/2000, v súvislosti s nákladmi na aktivitu spojenú s odborným vzdelávaním poskytovanú jednotlivcom ako súčasť systému verejného vzdelávania a vyplývajúcu zo samostatného účtovníctva, nepatrí do rozsahu pôsobnosti článku 87 ods. 1 zmluvy a nepredstavuje štátnu pomoc za predpokladu, že sú spomínané aktivity ekonomickými aktivitami.
2. Pomoc v súlade s odsekom 1 poskytnutá na aktivity ekonomickej povahy vykonávané v rámci systému verejného vzdelávania môže v zmysle článku 86 ods. 2 zmluvy byť predmetom výnimky.
Článok 2
1. Schéma pomoci, ktorú Taliansko stanovilo ministerským výnosom č.173/2001 a ktorou sa uplatňuje článok 118 ods. 9 zákona 388/2000, a aj prostredníctvom ďalších vykonávacích opatrení, ktoré prijali talianske regióny za predpokladu, že spadajú do rozsahu pôsobnosti článku 87 ods. 1 zmluvy, nie je legitímna, pretože nebola predbežne oznámená Komisii v súlade s článkom 88 ods. 3 zmluvy.
2. Schéma pomoci uvedená v odseku 1 je zlučiteľná so spoločným trhom iba v prípade vedľajších programov „úprava budov a zariadení na zlepšenie prístupu pre telesne postihnutých“ a „vzdelávanie učiteľov“.
3. Schéma pomoci uvedená v odseku 1 je nezlučiteľná so spoločným trhom v prípade vedľajších programov „príspevky na zaplatenie predchádzajúcich nákladov“; „podnet na dobrovoľný odchod personálu“; „úprava informačných systémov“; „úprava budov a zariadení v súlade s povinnými bezpečnostnými normami“.
Článok 3
1. Taliansko sa postará o prijatie všetkých opatrení nevyhnutných na vrátenie pomoci príjemcami v súlade s článkom 2 ods. 3, ktoré im boli nelegitímne poskytnuté.
2. Vrátenie pomoci sa vykoná bez prieťahov a podľa postupov stanovených vo vnútroštátnych právnych predpisoch za predpokladu, že umožňujú okamžité a účinné vykonanie tohto rozhodnutia.
3. Vrátenie pomoci sa vykoná najneskôr do konca prvého fiškálneho roka, ktorý nasleduje od dátumu notifikácie tohto rozhodnutia.
4. Sumy, ktoré sa majú vrátiť sú výnosné z úrokov a plynú od dátumu, keď boli poskytnuté príjemcom až do dátumu skutočného vrátenia.
5. Úroky sú vypočítané v súlade s ustanoveniami na základe kapitoly V nariadenia Komisie (ES) č.794/2004.
6. Taliansko nariaďuje všetkým príjemcom pomoci v zmysle článku 2 ods. 3, aby do dvoch mesiacov od notifikácie tohto rozhodnutia vrátili nelegitímnu pomoc a príslušné úroky.
Článok 4
Do dvoch mesiacov od notifikácie tohto rozhodnutia Taliansko oznámi Komisii opatrenia, ktoré už boli prijaté alebo ktoré sa plánujú prijať na jeho vykonanie tak, že použije dotazník priložený tomuto rozhodnutiu.
Do toho istého termínu Taliansko doručí Komisii každý dokument, ktorý môže preukázať, že sa začalo konanie vo veci vrátenia pomoci voči príjemcom nelegitímnej pomoci.
Článok 5
Toto rozhodnutie je určené Talianskej republike.
V Bruseli 2. marca 2005