ROZHODNUTIE KOMISIE
z 21. októbra 2008
o štátnej pomoci C 20/08 (ex N 62/08), ktorú Taliansko plánuje poskytnúť prostredníctvom úpravy schémy N 59/04 týkajúcej sa dočasných ochranných opatrení v sektore stavby lodí
[oznámené pod číslom K(2008) 6015]
(Iba talianske znenie je autentické)
(Text s významom pre EHP)
(2010/38/ES)
KOMISIA EURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV,
so zreteľom na Zmluvu o založení Európskeho spoločenstva, a najmä na jej článok 88 ods. 2 prvý pododsek,
so zreteľom na Dohodu o Európskom hospodárskom priestore, a najmä na jej článok 62 ods. 1 písm. a),
po vyzvaní zainteresovaných strán, aby predložili pripomienky v súlade s uvedenými ustanoveniami (1),
keďže:
I. POSTUP
(1)
Listom z 1. februára 2008, ktorý Komisia zaevidovala v ten istý deň, Taliansko informovalo Komisiu o štátnej pomoci C 20/08 (ex N 62/08). V liste, ktorý Komisia zaevidovala 18. marca 2008, Taliansko poskytlo Komisii ďalšie informácie.
(2)
Listom z 30. apríla 2008 Komisia informovala Taliansko, že v súvislosti s touto pomocou sa rozhodla začať konanie stanovené v článku 88 ods. 2 Zmluvy o ES. Toto rozhodnutie bolo oznámené Taliansku 7. mája 2008.
(3)
Rozhodnutie Komisie začať konanie bolo uverejnené v Úradnom vestníku Európskej únie (2). Komisia vyzvala zainteresované strany, aby predložili svoje pripomienky k pomoci.
(4)
Prostredníctvom elektronickej pošty zo 4. júna 2008, ktorú Komisia zaevidovala v tento deň (t. j. v lehote na predloženie pripomienok Talianska stanovenej v rozhodnutí o začatí konania), Taliansko požiadalo o predĺženie lehoty na predloženie pripomienok o jeden mesiac. Listom z 9. júna 2008 Komisia vyhovela žiadosti a predĺžila lehotu na predloženie pripomienok do 7. júla 2008. Taliansko nakoniec predložilo svoje pripomienky listom zo 7. júla 2008, ktorý Komisia zaevidovala v ten istý deň (t. j. v rámci predĺženej lehoty).
(5)
Talianska lodenica Cantiere Navale De Poli s.p.a. (ďalej len „De Poli“), ktorá tvrdila, že je zainteresovanou stranou, predložila pripomienky prostredníctvom listu zo 17. septembra 2008, ktorý Komisia zaevidovala 17. septembra 2008. De Poli je talianska lodenica so sídlom vo Venezia-Pellestrina. Podľa informácií uvedených v oznámení je to jedna z dvoch lodeníc, ktoré by potenciálne mohli využiť štátnu pomoc v rámci schémy uvedenej v odôvodnení 6, za predpokladu, že sa oznámená pomoc schváli. Lehota, v rámci ktorej mohli zainteresované strany predložiť pripomienky, sa však skončila jeden mesiac po uverejnení rozhodnutia o začatí konania stanoveného v článku 88 ods. 2 Zmluvy o ES v Úradnom vestníku Európskej únie, t. j. 7. júla 2008. Pripomienky De Poli boli predložené po skončení tejto lehoty. De Poli tvrdila, že o rozhodnutí Komisie začať konanie a o pripomienkach Talianska k tomuto rozhodnutiu sa dozvedela oneskorene.
(6)
Článok 88 ods. 2 Zmluvy o ES vyžaduje, aby Komisia poskytla dotknutým stranám možnosť, aby predložili svoje pripomienky. Nevyžaduje však, aby Komisia informovala zainteresované strany jednotlivo, ale aby zabezpečila, aby všetky potenciálne zainteresované strany mali možnosť predložiť pripomienky. Uverejnenie oznámenia v úradnom vestníku je primeraným spôsobom, ako informovať všetky dotknuté strany o začatí konania (3). V dôsledku toho sa De Poli musí považovať za stranu, ktorá bola riadne informovaná o rozhodnutí o začatí konania a o lehote stanovenej na predloženie pripomienok prostredníctvom už uvedeného uverejnenia. De Poli však nedodržala predpísanú lehotu na predloženie pripomienok stanovenú v článku 6 ods. 1 nariadenia Rady (ES) č. 659/1999 z 22. marca 1999 ustanovujúceho podrobné pravidlá na uplatňovanie článku 93 Zmluvy o ES (4) (ďalej len „procesné nariadenie“). Komisia poznamenáva, že De Poli nepožiadala o predĺženie lehoty na predloženie pripomienok, ani neuviedla žiadny konkrétny dôvod, prečo by sa jej pripomienky mali zohľadniť napriek tomu, že boli predložené po skončení lehoty. Komisia v dôsledku toho nezohľadní oneskorené pripomienky De Poli.
II. PODROBNÝ OPIS POMOCI
(7)
Listom K(2004)1807 v konečnom znení z 19. mája 2004 Komisia rozhodla, že nevznesie námietky proti talianskej schéme štátnej pomoci týkajúcej sa dočasných ochranných opatrení v sektore stavby lodí (5) (ďalej len „schéma“). Komisia považovala schému za zlučiteľnú so spoločným trhom, keďže splnila ustanovenia nariadenia Rady (ES) č. 1177/2002 z 27. júna 2002 o dočasných ochranných opatreniach v sektore stavby lodí (6), zmeneného a doplneného nariadením Rady (ES) č. 502/2004 (7) (ďalej len „nariadenie o dočasných ochranných opatreniach“).
(8)
Schéme, ktorá bola oznámená Komisii a schválená Komisiou, bol pridelený rozpočet vo výške 10 miliónov EUR.
(9)
Taliansko informovalo Komisiu o svojich plánoch prideliť na rozpočet schémy ďalších 10 miliónov EUR.
III. DÔVODY NA ZAČATIE KONANIA VO VECI FORMÁLNEHO ZISŤOVANIA
(10)
Komisia začala konanie vo veci formálneho zisťovania podľa článku 88 ods. 2 Zmluvy o ES, pretože má pochybnosti o tom, či oznámená pomoc je zlučiteľná so spoločným trhom z dôvodov uvedených ďalej v texte.
(11)
Vzhľadom na článok 1 písm. c) procesného nariadenia a článok 4 nariadenia Komisie (ES) č. 794/2004 z 21. apríla 2004, ktorým sa vykonáva nariadenie Rady (ES) č. 659/1999, ustanovujúce podrobné pravidlá na uplatňovanie článku 93 Zmluvy o ES (8) (ďalej len „vykonávacie nariadenie“), bola Komisia toho názoru, že oznámené zvýšenie rozpočtu predstavuje úpravu schémy, a teda novú pomoc, ktorá sa má oznámiť Komisii podľa článku 88 ods. 3 Zmluvy o ES. Komisia sa okrem toho domnievala, že zlučiteľnosť oznámenej pomoci so spoločným trhom sa musí posúdiť z hľadiska v súčasnosti platných pravidiel. Nariadenie o dočasných ochranných opatreniach sa prestalo uplatňovať 31. marca 2005 a v dôsledku toho neposkytuje právny základ pre schválenie pomoci.
(12)
Komisia tiež uviedla, že sa zdá, že na základe príslušných ustanovení o štátnej pomoci nie je táto pomoc zlučiteľná so spoločným trhom.
IV. PRIPOMIENKY TALIANSKA
(13)
Taliansko vznieslo námietky voči pochybnostiam Komisie a predložilo tieto pripomienky.
(14)
Taliansko predovšetkým spochybňuje názor Komisie, že oznámené opatrenie predstavuje novú pomoc. Taliansko tvrdí, že na základe správneho výkladu článku 4 vykonávacieho nariadenia by označenie za novú pomoc malo byť vyhradené pre zvýšenia rozpočtov schválených schém pomoci, ktoré sú spojené s predĺžením lehôt, v rámci ktorých spoločnosti môžu mať prístup k príslušným výhodám, s následným narušením hospodárskej súťaže. Taliansko tvrdí, že toto sa jasne nevzťahuje na tento prípad, ktorý sa týka dokončenia iniciatív, na ktoré bola podaná formálna žiadosť v čase, keď bolo nariadenie o dočasných ochranných opatreniach stále účinné. V tejto súvislosti Taliansko tvrdí aj to, že článok 4 vykonávacieho nariadenia je procesným ustanovením, v ktorom sú uvedené postupy na oznamovanie určitých úprav existujúcej pomoci, ktoré nemá nič spoločné s posúdením zlučiteľnosti, a že Komisia preto nemôže pri posudzovaní zlučiteľnosti navrhnutej štátnej pomoci vychádzať z tohto nariadenia.
(15)
Taliansko potom vyjadruje pripomienky k názoru Komisie, že nariadenie o dočasných ochranných opatreniach už viac neposkytuje právny základ pre zlučiteľnosť oznámenej pomoci. Taliansko tvrdí najmä to, že toto stanovisko je nezlučiteľné so stanoviskom prijatým v nariadení o dočasných ochranných opatreniach, ktoré napriek tomu, že sa malo uplatňovať až do 31. marca 2004 (neskôr sa tento termín predĺžil do 31. marca 2005), malo svoj právny základ v nariadení Rady (ES) č. 1540/98 z 29. júna 1998, ktorým sa ustanovujú nové pravidlá o pomoci pre stavbu lodí (9) (ďalej len „nariadenie o stavbe lodí“), ktorého účinnosť by sa skončila už 31. decembra 2003.
(16)
Taliansko sa okrem toho domnieva, že nie je jasné, prečo nariadením o dočasných ochranných opatreniach nemožno odôvodniť „aktualizáciu“ rozpočtu schémy pomoci, keďže je to jednoducho finančná operácia určená na to, aby stavitelia lodí, ktorí podali žiadosti v súlade s nariadením o dočasných ochranných opatreniach v čase, keď ešte bolo stále účinné, ale ktorí nevyužili pomoc v dôsledku rozpočtového deficitu, boli postavení na rovnakú úroveň so staviteľmi lodí, ktorí už využili pomoc, v súlade so všeobecnou zásadou rovnakého zaobchádzania. Taliansko tvrdí, že hoci aktualizácia zdrojov verejnej politiky určených na nápravu vplyvov času alebo prognóz nákladov, ktoré sa ukázali ako neprimerané, zahŕňa zvýšenie počiatočnej pomoci, nepredstavuje novú pomoc alebo je zlučiteľná na základe právneho základu, ktorým sa odôvodňuje pôvodná pomoc. Stručne povedané, pre Taliansko je to iba otázka vyriešenia doteraz nevybavených žiadostí o pomoc, odvolávajúc sa na zmluvy uzatvorené pred 31. marcom 2005, bez toho, aby to znamenalo predĺženie schémy, rozšírenie jej rozsahu alebo zmenu jej základnej štruktúry. Na podporu tohto názoru Taliansko uvádza všeobecné zásady rovnakého zaobchádzania, potrebu dostatočne zvážiť oprávnené očakávania príjemcov pomoci a judikatúru Súdneho dvora (rozsudky vo veciach C-223/85 (10) a C-364/90 (11)).
(17)
Nakoniec Taliansko tvrdí, že oznámená pomoc by nebola v rozpore s rozhodnutím Svetovej obchodnej organizácie (WTO), ktorá zistila, že nariadenie o dočasných ochranných opatreniach nie je v súlade s pravidlami WTO.
V. POSÚDENIE POMOCI
(18)
Keďže opatrenie je výlučne rozpočtovej povahy, jeho zlučiteľnosť so spoločným trhom by sa mala posudzovať odkazom na opatrenia, ktoré má financovať, t. j. na pomoc v rámci schémy. Z dôvodov uvedených v liste Komisie z 19. mája 2004 schéma predstavuje štátnu pomoc v zmysle článku 87 ods. 1 Zmluvy o ES.
(19)
Podľa článku 1 písm. c) procesného nariadenia a článku 4 vykonávacieho nariadenia zvýšenia rozpočtu schválenej schémy pomoci predstavujú novú pomoc, ak presahujú 20 % pôvodného rozpočtu. V tomto prípade oznámené zvýšenie zodpovedá 100 % pôvodného rozpočtu a musí byť v dôsledku toho posudzované ako nová pomoc podľa článku 87 Zmluvy o ES.
(20)
Námietky Talianska v tejto súvislosti nemenia hodnotenie Komisie.
(21)
Pokiaľ ide o koncept novej pomoci, na ktorý sa vzťahuje oznamovacia povinnosť podľa článku 88 ods. 3 Zmluvy o ES, Komisia uplatňuje definície uvedené v článku 1 písm. c) nariadenia (ES) č. 659/1999. Jednou z vecí vymedzených ako „nová pomoc“ v článku 1 písm. c) tohto nariadenia sú „úpravy existujúcej pomoci“.
(22)
V článku 4 vykonávacieho nariadenia sa ďalej uvádza, že „úprava existujúcej pomoci znamená každú zmenu, okrem zmien čisto formálneho alebo administratívneho charakteru, ktoré nemôžu ovplyvniť posúdenie zlučiteľnosti opatrenia pomoci so spoločným trhom“, vrátane zvýšení rozpočtu povolenej schémy pomoci presahujúcich 20 %. V tejto súvislosti Komisia uvádza, že článok 4 vykonávacieho nariadenia nepredstavuje právny základ pre posúdenie zlučiteľnosti novej pomoci a že Komisia sa na tento účel, napriek tomu, čo tvrdí Taliansko (pozri odôvodnenie 13), nespoliehala na tento článok; tento článok poskytuje skôr objasnenie, ako by Komisia mala uplatňovať článok 1 písm. c) procesného nariadenia, pokiaľ ide o koncept „novej pomoci“. Komisia okrem toho uvádza, že tvrdenie Talianska, že opatrenie je jednoduchou „aktualizáciou“ nákladov, ktoré sa ukázali ako neprimerané, ktorou sa nemení základná štruktúra schémy, neodvádza pozornosť od skutočnosti, že toto zvýšenie rozpočtu sa posudzuje ako úprava existujúcej pomoci, a preto je novou pomocou podľa článku 1 písm. c) procesného nariadenia a článku 4 vykonávacieho nariadenia.
(23)
Komisia nemôže rovnako uznať argument Talianska, že podľa správneho výkladu článku 4 vykonávacieho nariadenia by sa označenie za novú pomoc malo vyhradiť pre zvýšenia rozpočtov schválených schém pomoci, ktoré sú spojené s predĺžením lehoty, počas ktorej spoločnosti môžu mať prístup k príslušným výhodám, s následným narušením hospodárskej súťaže. Komisia uvádza, že zvýšenia rozpočtu schválenej schémy (okrem okrajových zvýšení vo výške menej ako 20 %) musia mať vplyv na hospodársku súťaž, pretože umožňujú členskému štátu, aby poskytol viac pomoci, ako pôvodne schválil. Táto zmena v účinkoch schémy na hospodársku súťaž si vyžaduje, aby Komisia uskutočnila nové posúdenie jej zlučiteľnosti so spoločným trhom. Z toho vyplýva, že zvýšenie veľkosti rozpočtu oznámené Talianskom sa nemôže považovať za výlučne formálnu alebo administratívnu zmenu alebo za zmenu, ktorá nemá vplyv na posúdenie zlučiteľnosti pomoci so spoločným trhom.
(24)
Komisia preto potvrdzuje, že oznámené opatrenie sa musí posúdiť ako nová štátna pomoc podľa článku 87 ods. 1 Zmluvy o ES.
(25)
Pokiaľ ide o prvú pripomienku Talianska v tejto súvislosti, Komisia by predovšetkým zdôraznila, že právnym základom pre prijatie nariadenia o dočasných ochranných opatreniach nebolo nariadenie o stavbe lodí, ale Zmluva o ES, a najmä jej článok 87 ods. 3 písm. e), článok 93 a článok 133. Komisia okrem toho nevidí žiadny nesúlad medzi svojim stanoviskom v tomto prípade a skutočnosťou, že nariadenie o dočasných ochranných opatreniach sa v prípade niektorých jeho ustanovení odvolalo na nariadenie o stavbe lodí. Bola to jednoducho vec legislatívnej techniky, pomocou ktorej sa v nariadení o dočasných ochranných opatreniach, s cieľom predísť opakovaniu, znovu neopakujú určité definície alebo pravidlá, ktoré už boli uvedené v nariadení o stavbe lodí, ale sa do neho jednoducho začlenila podstata týchto ustanovení prostredníctvom odkazu na ne. Účinkom toho nebolo, aby uplatňovanie nariadenia o dočasných ochranných opatreniach na tieto body bolo závislé od nepretržitej platnosti nariadenia o stavbe lodí, ale skôr aby sa v nariadení o dočasných ochranných opatreniach vytvorili nové, autonómne ustanovenia s podstatou podobnou ustanoveniam nariadenia o stavbe lodí, na ktoré sa odvolávali. To v žiadnom prípade nie je v rozpore so stanoviskom Komisie v tomto prípade, že akt inštitúcií Spoločenstva musí mať právny základ, ktorý je účinný v deň, keď je akt prijatý.
(26)
Ako je uvedené v rozhodnutí Komisie z 30. apríla 2008 o začatí konania vo veci formálneho zisťovania, nariadenie o dočasných ochranných opatreniach už viac neplatí, a preto nemôže slúžiť ako právny základ pre posúdenie novej pomoci. Z dôvodov uvedených v rozhodnutí o začatí konania vo veci formálneho zisťovania (odseky 9 a 10) nie je oznámená pomoc zlučiteľná so spoločným trhom na základe rámca o štátnej pomoci pre stavbu lodí (12) a zdá sa, že nie je zlučiteľná so spoločným trhom ani na základe akýchkoľvek ďalších príslušných ustanovení o štátnej pomoci. Komisia ďalej uvádza, že Taliansko nenavrhlo žiadny alternatívny právny základ pre posúdenie tejto pomoci, ale radšej tvrdilo, že toto nie je „nová pomoc“, čo Komisia nemôže uznať, ako je vysvetlené v bodoch 18 až 22.
(27)
Komisia nemôže rovnako uznať tvrdenia Talianska týkajúce sa všeobecných právnych zásad oprávneného očakávania a rovnakého zaobchádzania.
(28)
Taliansko tvrdí, že stavitelia lodí, ktorí podali žiadosť o pomoc v rámci schémy v čase, keď stále platilo nariadenie o dočasných ochranných opatreniach, a ktorí splnili podmienky oprávňujúce získať pomoc, ale ju nedostali v dôsledku nedostatku rozpočtových zdrojov, majú oprávnené očakávanie, že dostanú pomoc; tiež tvrdí, že podľa všeobecnej zásady ochrany oprávneného očakávania (a tiež z dôvodov rovnakého zaobchádzania so staviteľmi lodí, ktorí nedostali pomoc z dostupných finančných zdrojov) majú nárok na získanie pomoci bez ohľadu na to, či nariadenie o dočasných ochranných opatreniach stále platí, alebo nie.
(29)
Podľa ustálenej judikatúry právo spoliehať sa na zásadu ochrany oprávneného očakávania sa rozširuje na akéhokoľvek jednotlivca, ktorý sa nachádza v situácii, v ktorej jasne vyplýva, že orgány Spoločenstva tým, že mu poskytli presné uistenia, vyvolali u neho oprávnené očakávania. Nikto však nemôže poukazovať na porušenie tejto zásady, pokiaľ mu orgány neposkytli presné uistenia (13).
(30)
V tomto prípade je Komisia toho názoru, že potenciálni príjemcovia schémy by mohli mať námietky týkajúce sa oprávneného očakávania, že akákoľvek pomoc udelená za podmienok schémy schválených Komisiou, vrátane obmedzenia rozpočtu na 10 miliónov EUR, by bola zákonná. Námietky Talianska sa však týkajú očakávania výhody z pomoci po skončení schémy, a najmä očakávania výhody z grantov, ktoré presahujú schválený rozpočet, t. j. očakávania, že dostane novú štátnu pomoc. Podnik nemôže v zásade oprávnene očakávať, že dostane pomoc, ktorá nebola schválená Komisiou v súlade s postupom ustanoveným v Zmluvy o ES (14). Z toho istého dôvodu nemôže uplatňovať všeobecnú zásadu rovnakého zaobchádzania, aby sa s ním zaobchádzalo rovnako ako s príjemcami schválenej pomoci.
(31)
Taliansko ďalej uvádza judikatúru, ktorá podľa jeho názoru vyjadruje uplatňovanie zásady „accessorium sequitur principale“ (rozhodnutie o hlavnej otázke sa vzťahuje na súvisiace otázky) a podporuje domnienku, že aj keď aktualizácia zdrojov verejnej politiky určených na nápravu účinku času alebo prognóz nákladov, ktoré sa ukázali ako neprimerané, zahŕňa zvýšenie počiatočnej pomoci, nepredstavuje novú pomoc alebo je zlučiteľná s právnym základom, ktorým sa odôvodnila pôvodná pomoc.
(32)
Uvedená judikatúra však nepodporuje stanovisko Talianska.
(33)
Súdny dvor vo svojom rozsudku vo veci C-223/85 zistil, že skutočnosť, že Komisia nekonala v rámci primeraného času v spojení s tým, že pomoc bola určená na pokrytie dodatočných nákladov operácie, na ktorú bola prijatá povolená pomoc, poskytla príjemcovi oprávnené očakávanie, že pomoc nenarazí na žiadnu námietku. Komisia však nerozumie, ako tento precedens podporuje názor Talianska, že aktualizácia rozpočtu schémy nepredstavuje novú pomoc, alebo prípadne, že je zlučiteľná podľa právneho základu, ktorým sa odôvodnila pôvodná pomoc, t. j. podľa nariadenia o dočasných ochranných opatreniach. Naopak, Komisia uvádza, že Súdny dvor v tomto rozhodnutí v žiadnom prípade nemal pochybnosti o tom, že „pomoc... určená na pokrytie doplňujúcich nákladov operácie, na ktorú sa získala povolená pomoc“, vyžadovala schválenie Komisiou podľa článku 87 ods. 1 (potom 93) Zmluvy o ES.
(34)
Taliansko okrem toho nepreukázalo, že Komisia v tomto prípade nekonala v rámci primeraného času. Naopak, bolo to skôr Taliansko, ktoré neoznámilo zvýšenie rozpočtu schémy, kým bolo nariadenie o dočasných ochranných opatreniach stále účinné.
(35)
Názor Talianska nepodporuje ani vec C-364/90. V časti rozsudku, na ktorú sa Taliansko odvoláva, Súdny dvor iba uznáva, že Komisia primerane neodôvodnila negatívne rozhodnutie o štátnej pomoci, a vysvetľuje, že určité dokumenty predložené v štádiu pred začatím súdneho konania boli dostatočne jasné, aby v konaní pred Súdnym dvorom boli prípustné tie isté argumenty. Komisia nerozumie, ako tieto výlučne procesné otázky oprávňujú Taliansko zastávať názor, že zvýšenie rozpočtu schémy by malo byť ako otázka hmotného práva schválené na základe nariadenia o dočasných ochranných opatreniach. Nakoniec, pokiaľ ide o pripomienku Talianska, podľa ktorej oznámená pomoc nie je v rozpore s rozhodnutím Svetovej obchodnej organizácie (WTO), ktorá zistila, že ustanovenia nariadenia o dočasných ochranných opatreniach nie sú v súlade s pravidlami WTO, Komisia už v predchádzajúcich rozhodnutiach uviedla, že podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora sa právne predpisy Spoločenstva musia, pokiaľ je to možné, vykladať z hľadiska medzinárodného práva, vrátane záväzkov ES voči WTO (15). Výklad nariadenia o dočasných ochranných opatreniach sa preto musí vnímať aj z hľadiska medzinárodných záväzkov Spoločenstva (16).
(36)
V tejto súvislosti Komisia upozorňuje, že Kórea spochybnila zlučiteľnosť nariadenia o dočasných ochranných opatreniach s pravidlami WTO. Dňa 22. apríla 2005 panel vydal správu, v ktorej dospel k záveru, že nariadenie o dočasných ochranných opatreniach a niekoľko vnútroštátnych schém týkajúcich sa dočasných ochranných opatrení, ktoré platili v čase, keď Kórea začala spor s WTO, boli v rozpore s článkom 23 ods. 1 Dohody o pravidlách a postupoch platných pre urovnanie sporov (DSU - Dispute Settlement Understanding) (17). Dňa 20. júna 2005 orgán WTO pre urovnávanie sporov (DSB - Dispute Settlement Body) prijal správu panelu, v ktorej sa odporúčalo, aby Spoločenstvo uviedlo nariadenie o dočasných ochranných opatreniach a vnútroštátne schémy týkajúce sa dočasných ochranných opatrení do súladu so svojimi záväzkami na základe dohôd WTO (18). Dňa 20. júla 2005 Komisia informovala DSB o tom, že jej pravidlá sú teraz v súlade s rozhodnutím a odporúčaniami DSB, pretože účinnosť nariadenia o dočasných ochranných opatreniach sa skončila 31. marca 2005 a členské štáty už viac nemôžu udeľovať prevádzkovú pomoc na základe tohto nariadenia.
(37)
V správe panelu a rozhodnutí DSB, ktorým sa schválila táto správa, bolo nariadenie o dočasných ochranných opatreniach odmietnuté ako také preto, že bolo v rozpore s pravidlami WTO a vyžadovalo sa v nich, aby Spoločenstvo zastavilo jeho uplatňovanie. Záväzok Spoločenstva vykonať rozhodnutie DSB sa vzťahuje aj na ďalšie rozhodnutia o udelení novej pomoci pri uplatňovaní nariadenia o dočasných ochranných opatreniach (19). Spoločenstvo sa tým, že informovalo DSB o tom, že jeho pravidlá sú už teraz v súlade s rozhodnutím a odporúčaniami DSB, keďže účinnosť nariadenia o dočasných ochranných opatreniach sa skončila 31. marca 2005 a členské štáty už viac nemôžu udeľovať prevádzkovú pomoc na základe tohto nariadenia, zaviazalo, že pri schvaľovaní novej pomoci už viac nebude uplatňovať toto nariadenie. Schválenie tejto pomoci by preto viedlo k porušeniu medzinárodných záväzkov Spoločenstva.
VI. ZÁVER
(38)
Z uvedených dôvodov Komisia považuje oznámenú štátnu pomoc za nezlučiteľnú so spoločným trhom,
PRIJALA TOTO ROZHODNUTIE:
Článok 1
Štátna pomoc, ktorú Taliansko plánuje poskytnúť úpravou schémy N 59/04 týkajúcej sa dočasných ochranných opatrení v sektore stavby lodí, ktorá zahŕňa zvýšenie o 10 miliónov EUR, nie je zlučiteľná so spoločným trhom.
Táto pomoc sa preto nemôže poskytnúť.
Článok 2
Taliansko informuje Komisiu do dvoch mesiacov od oznámenia tohto rozhodnutia o opatreniach prijatých s cieľom splniť uvedené rozhodnutie.
Článok 3
Toto rozhodnutie je určené Talianskej republike.
V Bruseli 21. októbra 2008