Smernica Rady
z 19. decembra 1977
o vzájomnej pomoci príslušných úradov členských štátov v oblasti priamych daní
(77/799/EHS)
RADA EURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV,
so zreteľom na zmluvu o založení Európskeho hospodárskeho spoločenstva, a najmä na jej článok 100,
so zreteľom na návrh Komisie,
so zreteľom na stanovisko Európskeho parlamentu [1],
so zreteľom na stanovisko Hospodárskeho a sociálneho výboru [2],
keďže sa prax daňových únikov a vyhýbanie sa plateniu daní rozšírilo za hranice členských štátov, čo viedlo k rozpočtovým stratám a porušovaniu zásady spravodlivého zdaňovania a spôsobovalo deformácie pohybu kapitálu a konkurenčných podmienok; keďže to ovplyvňovalo činnosť spoločného trhu;
keďže z týchto dôvodov prijala Rada 10. februára 1975 rezolúciu o opatreniach, ktoré má spoločenstvo podniknúť s cieľom boja proti medzinárodným daňovým únikom a vyhýbaniu sa plateniu daní [3];
keďže medzinárodná povaha problému znamená, že národné opatrenia, ktorých účinok nepresahuje štátne hranice, nepostačujú; keďže spolupráca medzi úradmi na báze bilaterálnych dohôd tiež nie je schopná čeliť novým formám daňových únikov a vyhýbaniu sa plateniu daní, ktoré vo vzrastajúcej miere nadobúdajú nadnárodný charakter;
keďže preto by mala byť spolupráca medzi daňovými úradmi v rámci spoločenstva posilnená v súlade s obvyklými zásadami a pravidlami;
keďže členské štáty by si na základe požiadania mali vymieňať informácie týkajúce sa daných prípadov; keďže štát, ktorý bude o to požiadaný, by mal urobiť potrebné šetrenie na zistenie takýchto informácií;
keďže členské štáty by si mali vymieňať, dokonca bez akéhokoľvek požiadania všetky informácie, ktoré sa zdajú byť potrebné na správne určenie dane z príjmov a kapitálu hlavne tam, kde je zjavné, že dochádza k umelému prevodu ziskov medzi podnikmi v rôznych členských štátoch a kde sa takéto transakcie vykonávajú medzi podnikmi dvoch členských štátoch cez tretiu krajinu kvôli získavaniu daňových výhod alebo tam, kde sa plateniu dane uniklo alebo mohlo uniknúť, alebo sa jej z akéhokoľvek dôvodu vyhlo;
keďže je dôležité, ak to oba štáty pokladajú za žiaduce, aby sa úradníkom daňových úradov jedného štátu dovolilo byť na území druhého členského štátu;
keďže sa musí zabezpečiť, aby sa informácie, ktoré sa poskytli v priebehu takejto spolupráce poskytovali neopravným osobám tak, aby sa zabezpečila ochrana základných práv občanov a ochrana podnikov; keďže je preto potrebné, aby členské štáty, ktoré takéto informácie dostávajú, nepoužívali ich bez povolenia toho členského štátu, ktorý ich poskytuje inak ako na účely zdaňovania alebo uľahčenia právnych konaní pri nemožnosti sledovať daňové zákony štátu, ktorý je príjemcom; keďže je tiež nevyhnutné, aby členské štáty, ktoré sú príjemcami takýchto informácií, poskytli informácie rovnakého stupňa dôvernosti poskytujúcemu štátu, pokiaľ o to neskôr požiada;
keďže členský štát, ktorý je požiadaný vykonať zisťovania, alebo poskytnúť informácie má mať právo toto odmietnuť, pokiaľ zákony alebo administratívna prax jeho daňovým úradom bráni takéto dotazy vykonávať alebo získavať a používať takéto informácie na vlastné účely, alebo kde by poskytovanie takýchto informácii odporovalo verejným zásadám, alebo by viedlo k odhaleniu obchodného, priemyselného alebo profesionálneho tajomstva, alebo obchodných metód, alebo tam kde členský štát, pre ktorý je informácia určená nie je z praktických alebo právnych dôvodov schopný podobné informácie poskytovať;
keďže, je nevyhnutná spolupráca medzi členskými štátmi a Komisiou, čo sa týka stáleho študovania postupov spolupráce cieľom zlepšenia týchto postupov a prípravy náležitých pravidiel spoločenstva a zhromažďovaní skúseností v daných oblastiach, ale hlavne v oblasti umelého transferu zisku v rámci skupín podnikov, s cieľom zlepšiť tieto postupy a vypracovať zodpovedajúce pravidlá spoločenstva,
PRIJALA TÚTO SMERNICU:
Článok 1
Všeobecné ustanovenia
1. V súlade s ustanoveniami tejto smernice si budú príslušné úrady členských štátov vymieňať všetky informácie, ktoré by im umožnili vykonávať správne stanovenie dane z príjmu a dane z kapitálu.
2. Týkajú sa daní z prímu a kapitálu bez ohľadu na spôsob, ako sú vyberané, daní z celkového príjmu, celkového kapitálu alebo časti príjmu, alebo kapitálu vrátane dane zo zisku, daní z príjmov z nakladania s hnuteľným alebo nehnuteľným majetkom, daní z vyplácaných miezd a platov platených podnikmi, ako aj daní zo zhodnotenia majetku.
3. Dane, ktoré sú uvedené v odseku 2, sú v súčasnosti tieto:
v Belgicku:
Impôt des personnes physiques/Personenbelasting
Impôt des sociécés/Vennootschapsbelasting
Impôt des personnes morals/Rechtspersonenbelasting
Impôt des non-résidents/Belasting der niet-verblijfhouders
v Dánsku:
Indkomstskaten lil staten
Selsskabsskat
Den kommunale indkomstskat
Den amtskommunale índkomstskat
Folkepensionsbidragene
Sømandsskarten
Den særlinge indkomsskat
Kirkeskatten
Formueskatten til staten
Bidrag til diagpengenfonden
v Nemecku:
Einkonunensreuer
Körperschattssteuer
Vermögenssteuer
Gewerbesteuer
Grundsteuer
vo Francúzsku:
Impôt sur le revenu
Impôt sur les sociétés
Taxe professionneille
Taxe foncicre sur le propriétés bâties
Taxe foncicre sur le propriétés non bâties
v Írsku:
Income tax (daň z píjmu)
Corporation gains tax (daň z príjmov korporácií)
Capital gains tax (daň z kapitálových ziskov)
Wealth tax (majetková daň)
v Taliansku:
Imposta sul reddito delle persone fisiche
Imposta sul reddito delle persone giuridiche
Imposta locale sul redditii
v Luxemburgu:
Impôt sur le revenu des personnes physique
Impôt sur le revenue des collectivités
Impôt commercialcommunal
Impôt sur la fortune
Impôt foncier
v Holandsku:
Inkomstenbelasting
Vennootschapsbelasting
Vermogensbelasting
v Spojenom kráľovstve:
Income tax (daň z príjmu)
Corporation tax (daň z príjmov korporácií)
Capital gains tax (daň z kapitálových ziskov)
Petroleum revenue tax (daň z príjmov z ropných produktov)
Development land tax (daň z využívania pôdy)
4. Odsek 1 sa tiež vzťahuje na všetky identické alebo podobné dane uložené následne či už dodatočne alebo namiesto dani uvedených v odseku 3. Príslušné úrady členských štátov sa budú vzájomne informovať a informovať Komisiu o dátume vstupu do platnosti takýchto dani.
5. Výraz "príslušný úrad" znamená:
v Belgicku:
De minister van financiën - alebo oprávnený zástupca
Le ministre des finances - alebo oprávnený zástupca
v Dánsku:
Miniteren for skatter og afgifter - alebo oprávnenv zástupca
v Nemecku.:
Der Bundesminister der Finanzen - alebo oprávnený zástupca
vo Francúzsku:
Le ministre de économie - alebo oprávnený zástupca
v Írsku:
The Revenues Commissioners - alebo ich oprávnený zástupca
v Taliansku:
Il Ministro per le finanze - alebo oprávnený zástupca
v Luxemburgu:
Le ministro des finances -. alebo oprávnený zástupca
v Holandsku:
De minister van financien - alebo oprávnený zástupca
v Spojenom kráľovstve:
The Commissioners of Inland Revenue - alebo ich oprávnený zástupca.
Článok 2
Výmena na požiadanie
1. Príslušný úrad členského štátu môže pre daný prípad požiadať príslušný úrad iného členského štátu o zaslanie informácií, o ktorých sa hovorí v článku 1 (1). Príslušný úrad požadovaného štátu nemusí vyhovieť žiadosti, ak je zjavné, že úrad štátu, ktorý o informácie žiada, nevyčerpal svoje vlastné obvyklé zdroje informácií, ktoré môže, podľa okolnosti využiť na získanie požadovaných informácii bez toho, aby sa vystavil riziku, že by ohrozil sa vystavil nebezpečiu prezradenia výsledku.
2. Na účely zasielania informácií, o ktorých sa hovorí v odseku 1., príslušný úrad štátu, ktorý bol požiadaný o informácie, zariadi zisťovanie potrebné na získanie takýchto informácií.
Článok 3
Automatická výmena informácii
Príslušné úrady členských štátov si budú vzájomne pravidelne vymieňať informácie uvedené v článku 1 (1) bez predchádzajúceho požiadania pre kategórie prípadov, ktoré sa určia po konzultačnom postupe uvedenom v článku 9.
Článok 4
Spontánna výmena informácií
1. Príslušný úrad členského štátu zašle bez predchádzajúceho požiadania informácie vzťahujúce sa k článku 1 (1), ktoré sú mu známe, príslušnému úradu ktoréhokoľvek dotknutého členského štátu, za nasledujúcich okolností:
a) ak príslušný úrad jedného členského štátu má dôvod predpokladať, že dochádza k daňovým únikom v inom členskom štáte;
b) ak osoba podliehajúca dani má zníženú daň alebo je oslobodená od dane v jednom členskom štáte, čo by zvýšilo daň alebo daňovú povinnosť v inom členskom štáte;
c) ak obchodné vzťahy medzi osobou podliehajúcou dani v nejakom členskom štáte a osobou podliehajúcou dani v druhom členskom štáte sú riadené cez jednu alebo viacero krajín takým spôsobom, že výsledkom môže byť úspora dane v jednom alebo v druhom členskom štáte alebo v oboch;
d) ak príslušný úrad členského štátu má dôvod predpokladať, že k úspore dane asi dochádza umelými transfermi ziskov v rámci skupín podnikov;
e) ak informácie zaslané nejakému členskému štátu príslušným úradom druhého členského štátu umožnia získanie informácií, ktoré môžu byť závažné pri hodnotení daňovej povinnosti z jeho hľadiska.
2. Príslušné úrady členských štátov môžu, podľa konzultačného postupu uvedeného v článku 9, rozšíriť výmenu informácii uvedeného v odseku 1 na prípady iné, než sa tu špecifikuje.
3. Príslušné úrady členských štátov si môžu vzájomne zasielať v každom inom prípade a bez predchádzajúceho požiadania informácie, o ktorých sa hovorí v článku 1 (1), pokiaľ sú im známe.
Článok 5
Časový limit na zasielanie informácií
Príslušný úrad členského štátu ktorý je podľa predchádzajúcich článkov požiadaný poskytnúť informácie, tak urobí čo najskôr. Ak pri ich získavaní narazí na prekážky alebo ak odmietne poskytnúť informácie, bezodkladne informuje žiadajúci úrad a uvedie povahu prekážok alebo dôvody jeho odmietnutia.
Článok 6
Spolupráca úradníkov daných štátov
S cieľom použitia predchádzajúcich ustanovení príslušný úrad členského štátu, ktorý poskytuje informácie a príslušný úrad členského štátu, pre ktorého sú informácie určené, sa môžu podľa konzultačného postupu uvedeného v článku 9 dohodnúť na oprávnení prítomnosti úradníkov daňovej administrácie z členského štátu požadujúceho informácie v členskom štáte poskytujúcom informácie. Podrobnosti na použitie tohto ustanovenia sa určia podľa toho istého postupu.
Článok 7
Ustanovenia o uchovaní tajomstva
1. Všetky informácie poskytnuté členskému štátu podľa tejto smernice majú byť v tom štáte utajené tým istým spôsobom, ako získané informácie v zmysle domácej legislatívy.
V každom prípade takéto informácie:
- sa môžu sprístupniť len osobám priamo zapojeným do vymeriavania daní alebo do administratívnej kontroly tohto vymerania,
- môžu byť nadto sprístupnené len v súvislosti so súdnymi alebo administratívnymi pojednávaniami, ktoré obsahujú sankcie udelené s ohľadom na, alebo vzťahujúce sa na kontrolu daňového výmeru a len osobám, ktoré sa priamo zúčastňujú takýchto konaní. Takéto informácie však môžu byť odtajené počas verejných vypočúvaní alebo v súdnych nálezoch, ale ak príslušný úrad členského štátu dodávajúci informácie nemá proti tomu žiadne námietky,
- nemajú byť v žiadnom prípade použité na iné než daňové účely alebo v súvislosti so súdnymi alebo administratívnymi pojednávaniami týkajúcimi sa sankcií udelených s ohľadom na, alebo vo vzťahu ku kontrole daňového výmeru.
2. Odsek 1 nezaviaže členský štát, ktorého legislatíva alebo administratívna prax predpisuje na domáce účely prísnejšie limity než tie, ktoré sú obsiahnuté v ustanoveniach toho odseku na poskytnutie týchto informácii, pokiaľ daný štát nesľúbi tieto prísnejšie limity rešpektovať.
3. Bez ohľadu na odsek 1 príslušné úrady členského štátu poskytujúceho informácie môžu dovoliť, aby sa tieto využili na iné účely v štáte, ktorý o ne požiadal, ak by informácie podľa legislatívy štátu, ktorý informácie poskytuje, mohli byť za podobných okolností použité na podobné účely.
4. Tam, kde príslušný úrad členského štátu zváži, že informácie, ktoré získal od príslušného úradu druhého štátu, môžu byť užitočné pre príslušný úrad tretieho štátu, môže ich odoslať do tohto úradu so súhlasom príslušného úradu, ktorý informácie dodal.
Článok 8
Obmedzenia výmeny informácií
1. Táto smernica nezaväzuje na začatie zisťovania na získanie informácií, pokiaľ členský štát, ktorý má zadovážiť informáciu je obmedzený zákonmi alebo administratívnou praxou na začatie takéhoto zisťovania, alebo na získavanie a využívanie takto získaných informácií na vlastné účely.
2. Poskytnutie informácií môže byť odmietnuté tam, kde by to viedlo k odhaleniu obchodného, priemyselného, profesionálneho tajomstva alebo obchodného postupu, alebo informácií, ktorých odhalenie by odporovalo verejným zásadám.
3. Príslušné úrady členského štátu môžu odmietnuť poskytnúť informácie tam, kde je daný štát z praktických alebo právnych dôvodov neschopný podobné informácie poskytnúť.
Článok 9
Konzultácie
1. Na účely realizácie tejto smernice sa budú konať konzultácie, ak treba vo výbore, medzi:
- príslušnými úradmi členských štátov na požiadanie ktoréhokoľvek z nich s vzhľadom na bilaterálne otázky,
- príslušnými úradmi všetkých členských štátov a Komisiou na žiadosť jedného z týchto úradov alebo Komisie pokiaľ v danej záležitosti nie sú výlučne predmetom bilaterálneho záujmu.
2. Príslušné úrady členských štátov môžu medzi sebou komunikovať priamo. Príslušné úrady členských štátov môžu na základe vzájomnej dohody dovoliť nimi označeným úradom, aby medzi sebou priamo komunikovali v špecifických prípadoch alebo v istých kategóriách prípadov.
3. Tam, kde sa príslušné úrady dohodnú na bilaterálnych záležitostiach, ktorých sa týka táto smernica ináč než vo veci individuálnych prípadov, majú o tom čo najskôr informovať Komisiu. Komisia toto vzápätí oznámi príslušným úradom ostatných členských štátov.
Článok 10
Získavanie a poskytovanie skúseností
Členské štáty budú spolu s Komisiou permanentne monitorovať kooperačný postup ustanovený v tejto smernici a budú získavať a poskytovať skúsenosti hlavne v oblasti transferovej cenotvorby v rámci skupín podnikov s cieľom zlepšenia spolupráce a tam, kde je to vhodné i zostavením základných zásad v daných oblastiach.
Článok 11
Uplatniteľnosť širších ustanovení o pomoci
Predchádzajúce ustanovenia nebudú prekážať plneniu žiadnych ďalších záväzkov na výmenu informácií, ktoré môžu vyplývať z iných právnych aktov.
Článok 12
Záverečné ustanovenia
1. Členské štáty uvedú do účinnosti potrebné zákony, iné právne predpisy a správne opatrenia za ucelenom zabezpečenia súladu s touto najneskôr 1. januára 1979 a bezodkladne to oznámia Komisii.
2. Členské štáty oznámia Komisii znenia všetkých dôležitýchustanovení vnútroštátneho práva, ktoré prijmú v oblasti uprave nej touto smernicou.
Článok 13
Táto smernica je adresovaná členským štátom.
V Bruseli 19. decembra 1977