Nariadenie Rady (ES) č. 1348/2000
z 29. mája 2000
o doručovaní súdnych a mimosúdnych písomností v občianskych a obchodných veciach v členských štátoch
RADA EURÓPSKEJ ÚNIE,
so zreteľom na Zmluvu o založení Európskeho spoločenstva a najmä jej článkov 61 písm. c) a 67 ods. 1,
so zreteľom na návrh Komisie [1],
so zreteľom na stanovisko Európskeho parlamentu [2],
so zreteľom na stanovisko Hospodárskeho a sociálneho výboru [3],
keďže:
(1) Únia si stanovila za cieľ udržiavať a rozvíjať úniu ako priestor slobody, bezpečnosti a spravodlivosti, v ktorom je zaručený voľný pohyb osôb. Na vytvorenie tohto priestoru spoločenstvo sa majú medzi iným prijať také opatrenia v oblasti justičnej spolupráce v občianskych veciach, ktoré sú potrebné na správne fungovanie vnútorného trhu.
(2) Správne fungovanie vnútorného trhu vyžaduje potrebu zlepšiť a zrýchliť odosielanie súdnych a mimosúdnych písomností určených na doručenie v občianskych alebo obchodných veciach medzi členskými štátmi.
(3) Ide o oblasť, ktorá v súčasnosti spadá pod úpravu článku 65 Zmluvy.
(4) V súlade s princípmi subsidiarity a proporcionality uvedenými v článku 5 Zmluvy ciele tohto nariadenia nemôžu uspokojivo dosiahnuť členské štáty, a preto ich môže lepšie dosiahnuť spoločenstvo. Toto nariadenie nejde ďalej než je potrebné na dosiahnutie týchto cieľov.
(5) Rada aktom z 26. mája 1997 [4] vypracovala Dohovor o doručovaní súdnych a mimosúdnych písomností v občianskych alebo obchodných veciach v členských štátoch Európskej únie a členským štátom ho odporučila prijať v súlade s ich ústavnými princípmi. Tento dohovor nenadobudol platnosť. Je potrebné zabezpečiť kontinuitu výsledkov rokovaní dosiahnutých pri dojednávaní tohto dohovoru. Hlavný obsah tohto nariadenia je v zásade prevzatý z dohovoru.
(6) Efektívnosť a rýchlosť súdneho konania v občianskych veciach znamená, že odosielanie súdnych a mimosúdnych písomností sa má uskutočňovať priamo a rýchlymi metódami medzi miestnymi orgánmi určenými členským štátom. Členské štáty však môžu vyjadriť svoj úmysel určiť iba jeden odosielajúci alebo prijímajúci orgán alebo jeden orgán, ktorý bude vykonávať obidve funkcie, na obdobie piatich rokov. Toto určenie však možno každých päť rokov obnoviť.
(7) Rýchlosť pri odosielaní odôvodňuje použitie všetkých vhodných prostriedkov za predpokladu, že sa dodržia určité podmienky ohľadom čitateľnosti a spoľahlivosti doručených písomností. Bezpečnosť odosielania vyžaduje, aby za k odosielanej písomnosti pripojilo vzorové tlačivo, ktoré sa vyplní v jazyku miesta, kde sa má doručenie vykonať, alebo v inom jazyku, ktorý predmetný členský prijíma.
(8) Na dosiahnutie efektívnosti tohto nariadenia sa možnosť odmietnuť doručenie písomností obmedzuje iba na výnimočné situácie.
(9) Rýchlosť zaslania vyžaduje, aby sa písomnosti doručili v priebehu dní od prijatia písomnosti. Ak však k doručeniu nedošlo ani po uplynutí jedného mesiaca, prijímajúci orgán informuje odosielajúci orgán. Uplynutie tejto lehoty neznamená, že sa žiadosť vráti odosielajúcemu orgánu, ak je zrejmé, že doručenie možno v primeranej lehote zabezpečiť.
(10) Z dôvodu ochrany záujmov adresáta by sa doručenie malo vykonať v úradnom jazyku alebo v jednom z úradných jazykov miesta, kde sa má doručiť, alebo v inom jazyku odosielajúceho členského štátu, ktorému adresát rozumie.
(11) Keďže medzi členskými štátmi existujú rozdiely v procesných normách, posudzovanie efektívneho dátumu doručenia sa v jednotlivých členských štátoch líši. So zreteľom na túto skutočnosť a na možné ťažkosti, ktoré z toho môžu vyplynúť, by toto nariadenie malo vytvoriť systém, v ktorom pre posúdenie dátumu doručenia je rozhodné právo prijímajúceho členského štátu. Ak sa však majú relevantné písomnosti v rámci zamýšľaného alebo už začatého konania v odosielajúcom členskom štáte doručiť v určitej lehote, dátum, ktorý sa bude brať do úvahy vo vzťahu k navrhovateľovi, sa určí podľa právneho poriadku odosielajúceho členského štátu. Členský štát však môže v odôvodnených prípadoch vylúčiť uplatnenie týchto ustanovení na prechodné obdobie piatich rokov. Takéto vylúčenie môže členský štát z dôvodov súvisiacich s jeho právnym systémom obnovovať v päťročných intervaloch.
(12) Toto nariadenie má prednosť pred ustanoveniami dvojstranných alebo mnohostranných dohôd alebo dojednaní týkajúcich sa jeho predmetu úpravy, ktoré uzavreli členské štáty, a najmä protokol, ktorý je prílohou Bruselského dohovoru z 27. septembra 1968 [5], a Haagsky dohovor z 15. novembra 1965 vo vzťahoch medzi členskými štátmi, ktoré sú ich zmluvnými stranami. Toto nariadenie nebráni členským štátom naďalej uplatňovať alebo prijímať dohody alebo dojednania na urýchlenie a zjednodušenie odosielania písomností za predpokladu, že sú zlučiteľné s týmto nariadením.
(13) Informácie odovzdané podľa tohto nariadenia požívajú primeranú ochranu. Táto otázka spadá pod predmet úpravy Smernice 95/46/ES Európskeho parlamentu a Rady z 24. októbra 1995 o ochrane fyzických osôb pri spracovaní osobných údajov a o voľnom pohybe týchto údajov [6] a Smernice 97/66/ES Európskeho parlamentu a Európskej rady z 15. decembra 1997 o spracovaní osobných údajov a ochrane súkromia v telekomunikačnom sektore [7].
(14) Opatrenia potrebné na implementáciu tohto nariadenia sa prijmú v súlade s rozhodnutím Rady 1999/468/ES z 28. júna 1999 určuje postup pri uplatňovaní výkonných právomocí prenesených na Komisiu [8].
(15) Tieto opatrenia zahŕňajú aj prípravu a aktualizáciu príručky použitím vhodných moderných prostriedkov.
(16) Najneskôr do troch rokov odo dňa nadobudnutia účinnosti tohto nariadenia by Komisia mala preskúmať jeho uplatňovanie a navrhnúť podľa potreby jeho zmeny a doplnky.
(17) Veľká Británia a Írsko, v súlade s článkom 3 Protokolu o postavení Veľkej Británie a Írska pripojeného k Zmluve o Európskej únii a Zmluve o založení Európskeho spoločenstva, oznámili svoje želanie podieľať sa na prijatí a uplatňovaní tohto nariadenia.
(18) Dánsko, v súlade s článkom 1 a 2 Protokolu o postavení Dánska pripojeného k Zmluve o Európskej únii a Zmluve o založení Európskeho spoločenstva, sa nepodieľa na prijatí tohto nariadenia, a preto ním nie je viazané a nie je povinné ho ani uplatňovať,
PRIJALA TOTO NARIADENIE:
KAPITOLA I
VŠEOBECNÉ USTANOVENIA
Článok 1
Predmet úpravy
1. Toto nariadenie sa uplatní v občianskych a obchodných veciach, keď sa má zaslať súdna alebo mimosúdna písomnosť z jedného členského štátu do iného, aby sa tam doručila.
2. Toto nariadenie sa neuplatní na prípady, keď nie je známa adresa osoby, ktorej sa má písomnosť doručiť.
Článok 2
Odosielajúce a prijímajúce orgány
1. Každý členský štát určí úradné osoby, orgány alebo iné osoby, ďalej označované ako "odosielajúce orgány", príslušné na odosielanie súdnych alebo mimosúdnych písomností určených na doručenie v inom členskom štáte.
2. Každý členský štát určí úradné osoby, orgány alebo iné osoby, ďalej označované ako "prijímajúce orgány", príslušné na prijímanie súdnych alebo mimosúdnych písomností z iného členského štátu.
3. Členský štát môže určiť jeden odosielajúci a jeden prijímajúci orgán alebo jeden orgán na vykonávanie obidvoch funkcií. Federálny štát, štát, v ktorom sa uplatňujú viaceré systémy práva alebo štát so samostatnými územnými celkami môže určiť viac takýchto orgánov. Určenie platí na päť rokov a môže sa obnoviť v päťročných intervaloch.
4. Každý členský štát poskytne Komisii tieto údaje:
a) mená a adresy prijímajúcich orgánov podľa odsekov 2 a 3,
b) ich miestnu príslušnosť,
c) prostriedky, ktoré majú k dispozícii na prijímanie písomností, a
d) jazyky, ktoré sa môžu používať na vyplnenie vzorového tlačiva v prílohe.
Členské štáty oznámia Komisii všetky následné zmeny týchto údajov.
Článok 3
Ústredný orgán
Každý členský štát určí ústredný orgán zodpovedný za:
a) poskytovanie informácií odosielajúcim orgánom,
b) hľadanie riešenia pri akýchkoľvek ťažkostiach, ktoré môžu vzniknúť pri zasielaní písomností určených na doručenie,
c) vo výnimočných prípadoch zaslanie žiadosti o doručenie písomnosti príslušnému prijímajúcemu orgánu na žiadosť odosielajúceho orgánu.
Federálny štát, štát, v ktorom sa uplatňujú viaceré systémy práva alebo štát so samostatnými územnými celkami môže určiť viac ústredných orgánov.
KAPITOLA II
SÚDNE PÍSOMNOSTI
Oddiel 1
Zasielanie a doručovanie súdnych písomností
Článok 4
Zasielanie písomností
1. Súdne písomnosti sa zasielajú priamo a čo najrýchlejšie medzi orgánmi určenými podľa článku 2.
2. Zasielanie písomností, žiadostí, osvedčení, potvrdení prijatia, osvedčení a iných písomností medzi odosielajúcimi orgánmi a prijímajúcimi orgánmi možno vykonať akýmkoľvek vhodným spôsobom za predpokladu, že prijatá písomnosť obsahovo presne zodpovedá zaslanej písomnosti a že všetky v nej obsiahnuté informácie sú ľahko čitateľné.
3. K zasielanej písomnosti sa pripojí žiadosť vypracovaná na vzorovom tlačive v prílohe. Tlačivo sa vyplní v úradnom jazyku prijímajúceho členského štátu alebo, ak v danom členskom štáte je viac úradných jazykov, v úradnom jazyku alebo v jednom z úradných jazykov miesta, kde sa má doručiť, alebo v inom jazyku, ktorý tento členský štát označil za prijateľný. Každý členský štát oznámi iný úradný jazyk alebo jazyky Európskej únie okrem svojho vlastného, ktorý je alebo ktoré sú preň prijateľné na účely vyplnenia tlačiva.
4. Písomnosti na doručenie a všetky ostatné zasielané písomnosti nepodliehajú overeniu, ani inej podobnej formalite.
5. Keď si odosielajúci orgán želá, aby sa jej spolu s osvedčením podľa článku 10 vrátilo aj jedno vyhotovenie doručovanej písomnosti, zašle písomnosť v dvoch vyhotoveniach.
Článok 5
Preklad písomností
1. Odosielajúci orgán, ktorému navrhovateľ predloží písomnosť na zaslanie, ho poučí, že adresát môže odmietnuť prijatie písomnosti, ak nie je vyhotovená v jednom z jazykov podľa článku 8.
2. Navrhovateľ znáša všetky náklady prekladu pred zaslaním písomnosti bez ohľadu na možnosť neskoršieho rozhodnutia súdu alebo príslušného orgánu o tom, kto tieto náklady uhradí.
Článok 6
Prijatie písomností prijímajúcim orgánom
1. Pri prijatí písomnosti prijímajúci orgán čo najskôr a najneskôr do siedmych dní od prijatia zašle potvrdenie prijatia odosielajúcemu orgánu na vzorovom tlačive v prílohe najrýchlejším možným prostriedkom prenosu.
2. Ak nie je možné vybaviť žiadosť o doručenie na základe zaslaných údajov alebo písomností, prijímajúci orgán sa spojí najrýchlejším možným spôsobom s odosielajúcim orgánom, aby si zabezpečil chýbajúce údaje alebo písomnosti.
3. Ak žiadosť o doručenie zjavne nespadá do predmetu úpravy tohto nariadenia alebo ak je doručenie nemožné pre nedodržanie požadovaných formálnych náležitostí, zaslaná žiadosť a písomnosti sa po prijatí obratom vrátia odosielajúcemu orgán spolu s oznámením o vrátení na vzorovom tlačive v prílohe.
4. Ak prijímajúci orgán, ktorý prijal písomnosť na doručenie, nie je miestne príslušný na jej doručenie, postúpi ju spolu so žiadosťou prijímajúcemu orgánu v tomto členskom štáte, ktorý je miestne príslušný, ak je žiadosť spĺňa náležitosti článku 4 ods. 3 a informuje o tom odosielajúci orgán na vzorovom tlačive v prílohe. Príslušný prijímajúci orgán informuje o prijatí písomnosti odosielajúci orgán spôsobom upraveným v odseku 1.
Článok 7
Doručovanie písomností
1. Prijímajúci orgán sám doručí alebo zabezpečí doručenie písomnosti buď podľa právneho poriadku prijímajúceho členského štátu alebo osobitnou formou, o ktorú požiadal odosielajúci orgán, pokiaľ táto forma je zlučiteľná s právnym poriadkom tohto členského štátu.
2. Všetky kroky potrebné na doručenie písomnosti sa urobia bez odkladu. Ak však nebolo možné doručiť do jedného mesiaca od prijatia, prijímajúci orgán o tom vždy informuje odosielajúci orgán osvedčením na vzorovom tlačive v prílohe, ktoré sa vyhotoví za podmienok uvedených v článku 10 ods. 2 Lehota sa počíta podľa právneho poriadku prijímajúceho členského štátu.
Článok 8
Odmietnutie prevzatia písomnosti
1. Prijímajúci orgán informuje adresáta, že môže odmietnuť prevziať doručovanú písomnosť, ak nie je v jednom z týchto jazykov:
a) v úradnom jazyku prijímajúceho členského štátu alebo ak je v danom členskom štáte viac úradných jazykov, v úradnom jazyku alebo v jednom z úradných jazykov miesta, kde sa má doručiť, alebo
b) v jazyku odosielajúceho členského štátu, ktorému adresát rozumie.
2. Ak bol prijímajúci orgán informovaný, že adresát odmieta prevziať písomnosť podľa odseku 1, okamžite o tom informuje odosielajúci orgán osvedčením podľa článku 10 a vráti žiadosť a písomnosti, ktorých preklad sa vyžaduje.
Článok 9
Dátum doručenia
1. Bez vplyvu na článok 8 sa za dátum doručenia písomnosti podľa článku 7 považuje deň, v ktorý bola písomnosť doručená podľa právneho poriadku prijímajúceho členského štátu.
2. Ak však v rámci zamýšľaného alebo už začatého konania v odosielajúcom členskom štáte má písomnosť doručiť v určitej lehote, dátum, ktorý sa vezme do úvahy vo vzťahu k navrhovateľovi, sa určí podľa právneho poriadku tohto členského štátu.
3. Členský štát môže z opodstatnených dôvodov vylúčiť uplatnenie ustanovení odseku 1 a 2 na prechodné obdobie piatich rokov.
Toto prechodné obdobie môže členský štát obnovovať v päťročných intervaloch z dôvodov súvisiacich s jeho právnym systémom. Taký členský štát informuje Komisiu o obsahu takéhoto vylúčenia a o okolnostiach prípadu.
Článok 10
Osvedčenie doručenia a vyhotovenie doručenej písomnosti
1. Po splnení všetkých náležitostí doručenia sa na vzorovom tlačive v prílohe vyhotoví osvedčenie doručenia a zašle sa odosielajúcemu orgán, v prípadoch uvedených v článku 4 ods. 5 spolu s jedným vyhotovením doručenej písomnosti.
2. Osvedčenie sa vyplní v úradnom jazyku alebo v jednom z úradných jazykov odosielajúceho členského štátu alebo v inom jazyku, ktorý tento členský štát označil za prijateľný. Každý členský štát označí iný úradný jazyk alebo jazyky Európskej únie okrem svojho vlastného, ktorý je alebo ktoré sú preň prijateľné na účely vyplnenia tlačiva.
Článok 11
Náklady doručenia
1. Z výkonu doručenia súdnych písomností vyhotovených v členskom štáte nemôže vzniknúť povinnosť zaplatiť alebo uhradiť poplatky alebo náklady za služby poskytnuté prijímajúcim členským štátom.
2. Navrhovateľ zaplatí alebo uhradí náklady, ktoré vznikli:
a) účasťou súdneho úradníka alebo osoby príslušnej podľa právneho poriadku prijímajúceho členského štátu,
b) použitím osobitnej formy doručenia.
Oddiel 2
Iné spôsoby zasielania a doručovania súdnych písomností
Článok 12
Zasielanie konzulárnou alebo diplomatickou cestou
Každý členský štát môže použiť za výnimočných okolností konzulárnu alebo diplomatickú cestu na postúpenie súdnych písomností orgánom iného členského štátu určeným podľa článkov 2 alebo 3 na účely doručenia týchto písomností.
Článok 13
Doručovanie diplomatickými zástupcami alebo konzulárnymi úradníkmi
1. Každý členský štát môže doručenie súdnych písomností osobám bývajúcim v inom členskom štáte vykonať bez použitia donucovacích prostriedkov priamo prostredníctvom svojich diplomatických zástupcov alebo konzulárnych úradníkov.
2. Každý členský štát môže podľa článku 23 ods. 1 oznámiť, že namieta proti takémuto spôsobu doručovania na jeho území, ak písomnosti nie sú určené na doručenie štátnym občanom členského štátu, v ktorom sa písomnosti vyhotovili.
Článok 14
Doručovanie poštou
1. Každý členský štát môže doručovať súdne písomnosti osobám bývajúcim v inom členskom štáte priamo poštou.
2. Každý členský štát môže podľa článku 23 ods. 1 určiť podmienky, za ktorých doručovanie súdnych písomností poštou prijíma.
Článok 15
Priame doručovanie
1. Toto nariadenie nemá vplyv na právo osoby, ktorá má právny záujem na súdnom konaní, aby vykonala doručenie súdnych písomností priamo prostredníctvom súdnych úradníkov, úradných osôb alebo iných príslušných osôb prijímajúceho členského štátu.
2. Každý členský štát môže podľa článku 23 ods. 1 oznámiť, že namieta proti doručovaniu súdnych písomností na svojom území podľa odseku 1.
KAPITOLA III
MIMOSÚDNE PÍSOMNOSTI
Článok 16
Zasielanie
Mimosúdne písomnosti sa môžu zaslať na účely doručenia v inom členskom štáte podľa ustanovení tohto nariadenia.
KAPITOLA IV
ZÁVEREČNÉ USTANOVENIA
Článok 17
Vykonávacie predpisy
Opatrenia potrebné na vykonávanie tohto nariadenia v nižšie uvedených veciach sa prijmú poradným postupom podľa článku 18 ods. 2:
a) vypracovanie a každoročná aktualizácia príručky obsahujúcej informácie poskytnuté členskými štátmi podľa článku 2 ods. 4,
b) vypracovanie glosára písomností, ktoré možno doručovať podľa tohto nariadenia, v úradných jazykoch Európskej únie,
c) aktualizácia alebo technické úpravy vzorových tlačív v prílohe.
Článok 18
Výbor
1. Komisii bude pomáhať výbor.
2. Ak sa odkazuje na tento odsek, uplatnia sa články 3 a 7 rozhodnutia 1999/468/ES.
3. Výbor prijme svoj rokovací poriadok.
Článok 19
Neprítomnosť odporcu v konaní
1. Ak sa do iného členského štátu malo zaslať predvolanie alebo iná rovnocenná písomnosť podľa ustanovení tohto nariadenia na účely doručenia a odporca sa nedostavil, nemožno vydať rozsudok, pokiaľ sa nezistí, že:
a) písomnosť sa doručila spôsobom predpísaným právnym poriadkom prijímajúceho členského štátu pre doručovanie písomností vo vnútroštátnych konaniach osobám na jeho území, alebo
b) písomnosť sa skutočne odovzdala odporcovi alebo doručila do jeho bydliska iným spôsobom ustanoveným týmto nariadením,
a že v každom z týchto prípadoch sa doručenie alebo odovzdanie uskutočnilo v dostatočnom časovom predstihu, aby sa odporca mohol hájiť.
2. Každý členský štát môže vyhlásiť podľa článku 23 ods. 1, že napriek ustanoveniu odseku 1 môže sudca vydať rozsudok, aj ak nedostal žiadne osvedčenie o doručení alebo odovzdaní, ak sa splnili všetky tieto podmienky:
a) písomnosť sa zaslala jedným zo spôsobov ustanovených týmto nariadením,
b) uplynula lehota, ktorú sudca považuje za primeranú v konkrétnom prípade, najmenej však šesť mesiacov odo dňa zaslania písomnosti,
c) nedošlo žiadne osvedčenie o doručení napriek všetkému účelne vynaloženému úsiliu ho získať prostredníctvom príslušných orgánov prijímajúceho členského štátu.
3. Bez ohľadu na odseky 1 a 2 sudca môže v naliehavých prípadoch nariadiť akékoľvek predbežné alebo ochranné opatrenia.
4. Ak sa do iného členského štátu malo zaslať predvolanie alebo iná rovnocenná písomnosť podľa ustanovení tohto nariadenia na účely doručenia a vydal sa rozsudok proti odporcovi, ktorý sa nedostavil, sudca má právo odpustiť dôsledky uplynutia odvolacej lehoty proti rozsudku, ak sú splnené tieto podmienky:
a) odporca sa bez svojho zavinenia nedozvedel o tejto písomnosti v dostatočnom časovom predstihu, aby sa mohol hájiť alebo o rozsudku včas, aby sa mohol odvolať, a
b) obhajoba odporcu sa nejaví ako zrejme bezúspešná.
Žiadosť o odpustenie dôsledkov uplynutia odvolacej lehoty sa môže podať iba v primeranom čase od okamihu, kedy sa odporca o rozsudku dozvedel.
Každý členský štát môže vyhlásiť podľa článku 23 ods. 1, že takáto žiadosť sa neprijme, ak sa podá po uplynutí lehoty, ktorú vymedzí vo svojom vyhlásení, ale táto lehota nesmie byť kratšia ako jeden rok odo dňa vydania rozsudku.
5. Odsek 4 sa neuplatní na rozsudky o osobnom stave alebo právnej spôsobilosti osôb.
Článok 20
Vzťah k dohodám alebo dojednaniam, ktorými sú členské štáty viazané
1. Toto nariadenie má v otázkach, na ktoré sa uplatňuje, prednosť pred ustanoveniami dvojstranných alebo mnohostranných dohôd alebo dojednaní prijatých členskými štátmi, a najmä článku IV Protokolu k Bruselskému dohovoru z roku 1968 a Haagskemu dohovoru z 15. novembra 1965.
2. Toto nariadenie nebráni jednotlivým členským štátom naďalej uplatňovať alebo prijímať dohody alebo dojednania na ďalšie urýchlenie a zjednodušenie zasielania písomností za predpokladu, že sú zlučiteľné s týmto nariadením.
3. Členské štáty zašlú Komisii:
a) kópiu dohôd alebo dojednaní podľa odseku 2 prijatých medzi členskými štátmi, ako aj návrhy zamýšľaných dohôd alebo dojednaní,
a
b) každú výpoveď, zmenu alebo doplnok týchto dohôd alebo dojednaní.
Článok 21
Bezplatná právna pomoc
Toto nariadenie nemá vplyv na uplatňovanie článku 23 Dohovoru o civilnom konaní zo 17. júla 1905, článku 24 Dohovoru o civilnom konaní z 1. marca 1954, ani článku 13 Dohovoru o uľahčení prístupu k justičným orgánom v cudzine z 25. októbra 1980 medzi členskými štátmi, ktoré sú zmluvnými stranami týchto dohovorov.
Článok 22
Ochrana zasielaných informácií
1. Informácie, najmä osobné údaje, zasielané podľa tohto nariadenia použije prijímajúci orgán výlučne na účel, na ktorý sa zaslali.
2. Prijímajúce orgány zabezpečia ochranu týchto informácií podľa ich vnútroštátneho právneho poriadku.
3. Odseky 1 a 2 nemajú vplyv na vnútroštátne právne predpisy, ktoré dovoľujú, aby sa osoby, ktorých sa údaje týkajú, informovali o použití informácií zaslaných podľa tohto nariadenia.
4. Toto nariadenie nemá vplyv na smernice 95/46/ES a 97/66/ES.
Článok 23
Oznámenia a uverejnenie
1. Členské štáty oznámia Komisii informácie uvedené v článkoch 2, 3, 4, 9, 10, 13, 14, 15, 17 písm. a) a 19.
2. Komisia uverejní informácie podľa odseku 1 v Úradnom vestníku Európskych spoločenstiev.
Článok 24
Preskúmanie
Najneskôr 1. júna 2004 a potom každých päť rokov predloží Komisia Európskemu parlamentu, Rade a Hospodárskemu a sociálnemu výboru správu o uplatňovaní tohto nariadenia s osobitným dôrazom na výkonnosť orgánov určených podľa článku 2 a praktické uplatňovanie článku 3 písm. c/a článku 9 písm. c). V prípade potreby sa k správe pripoja návrhy na úpravu tohto nariadenia v súlade s vývojom oznamovacích systémov.
Článok 25
Nadobudnutie účinnosti
Toto nariadenie nadobudne účinnosť 31. mája 2001.
Toto nariadenie je záväzné ako celok a je priamo použiteľné v členských štátoch podľa Zmluvy o založení Európskeho spoločenstva.
V Bruseli 29. mája 2000