Smernica Rady 1999/37/ES
z 29. apríla 1999
o registračných dokumentoch pre vozidlá
RADA EURÓPSKEJ ÚNIE,
so zreteľom na Zmluvu o založení Európskeho spoločenstva, najmä na jej článok 75 ods. 1 písm. d),
so zreteľom na návrh Komisie [1],
so zreteľom na stanovisko Hospodárskeho a sociálneho výboru [2],
konajúc v súlade s postupom stanoveným v článku 189c zmluvy [3],
(1) keďže spoločenstvo prijalo niekoľko opatrení, ktoré sú určené na vytvorenie vnútorného trhu pozostávajúceho z oblasti bez vnútorných hraníc, v ktorej je podľa ustanovení zmluvy zaručený voľný pohyb tovaru, osôb, služieb a kapitálu;
(2) keďže všetky členské štáty vyžadujú od vodiča vozidla evidovaného v inom členskom štáte vlastníctvo osvedčenia o registrácii zodpovedajúce takémuto vozidlu, aby sa mohlo prevádzkovať na cestách na ich území;
(3) keďže harmonizácia formy a obsahu registračného osvedčenia uľahčí jeho pochopenie a tým prispeje k voľnému pohybu vozidiel evidovaných v členskom štáte na cestách na území iných členských štátov;
(4) keďže obsah registračného osvedčenia musí umožňovať kontrolu, či držiteľ vodičského preukazu vydaného podľa smernice Rady 91/439/EHS z 29. júla 1991 o vodičských preukazoch [4] jazdí výhradne len na tých kategóriách vozidiel, na ktoré je oprávnený; keďže takéto kontroly pomáhajú zvýšiť bezpečnosť na cestách;
(5) keďže ako nevyhnutný predpoklad registrácie vozidla, ktoré bolo predtým registrované v inom členskom štáte, vyžadujú všetky členské štáty dokument potvrdzujúci takúto registráciu a technické charakteristiky vozidla;
(6) keďže harmonizácia registračného osvedčenia uľahčí znovu uvedenie do prevádzky vozidiel, ktoré boli predtým registrované v inom členskom štáte a prispeje k správnemu fungovaniu vnútorného trhu;
(7) keďže niektoré členské štáty používajú registračné osvedčenie zložené buď z jednej časti, alebo z dvoch oddelených častí, a keďže je teraz vhodné umožniť koexistenciu oboch systémov;
(8) keďže zostávajú rozdiely medzi členskými štátmi týkajúce sa interpretácie údajov obsiahnutých v registračnom osvedčení; keďže v záujme správneho fungovania vnútorného trhu a voľného pohybu a zodpovedajúcich kontrol je vhodné špecifikovať, v akom rozsahu môžu osoby uvedené v osvedčení používať vozidlo, pre ktoré bolo toto osvedčenie vydané;
(9) keďže na uľahčenie kontrol špeciálne zameraných na boj proti podvodom a ilegálnemu obchodu s ukradnutými vozidlami je vhodné nadviazať úzku spoluprácu medzi členskými štátmi založenú na účinnej výmene informácií;
(10) keďže je vhodné zabezpečiť zjednodušený postup pre prispôsobenie technických aspektov obsiahnutých v prílohách I a II,
PRIJALA TÚTO SMERNICU:
Článok 1
Táto smernica platí pre dokumenty vydávané členskými štátmi pri registrácii vozidiel.
Nemá dopad na právo členských štátov používať na prechodnú registráciu vozidiel dokumenty, ktoré nemusia spĺňať požiadavky tejto smernice v každom ohľade.
Článok 2
Na účely tejto smernice:
a) "vozidlo": znamená každé vozidlo definované v článku 2 smernice Rady 70/156/EHS zo 6. februára 1970 o aproximácii právnych predpisov členských štátov o typovom schválení motorových vozidiel a ich prípojných vozidiel [5] a článku 1 smernice Rady 92/61/EHS z 30. júna 1992 o typovom schválení dvoj- alebo trojkolesových motorových vozidiel [6];
b) "registrácia": znamená administratívne schválenie vozidla pre jeho uvedenie do prevádzky v cestnej doprave zhŕňajúce registráciu tohto vozidla a pridelenie sériového čísla tomuto vozidlu známeho ako registračné číslo;
c) "registračné osvedčenie": znamená dokument, ktorý potvrdzuje, že vozidlo je registrované v členskom štáte;
d) "držiteľ registračného osvedčenia": znamená osobu, na ktorej meno je vozidlo registrované.
Článok 3
1. Členský štát vydá registračné osvedčenie pre vozidlá, ktoré sú predmetom registrácie podľa jeho vnútroštátnych právnych predpisov. Osvedčenie má buď jednu časť v súlade s prílohou I, alebo dve časti v súlade s prílohami I a II.
Členské štáty môžu povoliť službám, ktoré určia na tento účel, hlavne službám výrobcov, vyplniť technické detaily v registračnom osvedčení.
2. Ak je vydané nové registračné osvedčenie pre vozidlo registrované pred vykonaním tejto smernice, členský štát použije vzor osvedčenia definovaný v tejto smernici a môže sa obmedziť na tie podrobnosti uvedené v tomto vzore, pre ktoré sú požadované údaje dostupné.
3. Údaje dané v registračnom osvedčení podľa príloh I a II, sú reprezentované harmonizovanými kódmi Spoločenstva uvedenými v týchto prílohách.
Článok 4
Na účely tejto smernice je registračné osvedčenie vydané členským štátom uznané ostatnými členskými štátmi na registráciu vozidla v medzinárodnej doprave alebo na opätovnú registráciu v ďalšom členskom štáte.
Článok 5
1. S cieľom identifikácie vozidla v cestnej premávke môže členský štát vyžadovať, aby vodič nosil pri sebe časť I registračného osvedčenia.
2. S ohľadom na opätovnú registráciu vozidla už registrovaného v inom členskom štáte príslušné orgány vo všetkých prípadoch musia vyžadovať predloženie časti I predchádzajúceho registračného osvedčenia a predloženie časti II, ak bola vydaná. Tieto orgány odnímu časť(i) predloženého predchádzajúceho registračného osvedčenia a uchovávajú ju (ich) po dobu minimálne 6 mesiacov. Do dvoch mesiacov informujú orgány členského štátu, ktoré osvedčenie udelili, o jeho odňatí. Osvedčenie im vrátia v prípade žiadosti týchto orgánov do 6 mesiacov od jeho odňatia.
V prípade, že registračné osvedčenie pozostáva z časti I a II a časť II chýba, môžu príslušné orgány požiadané o novú registráciu vozidla vo výnimočných prípadoch rozhodnúť opätovne zaregistrovať vozidlo, ale len po obdržaní potvrdenia v písomnej alebo elektronickej podobe od príslušných orgánov členského štátu, kde bolo vozidlo predtým registrované, potvrdzujúceho, že žiadateľ je oprávnený opätovne registrovať vozidlo v inom členskom štáte.
Článok 6
Všetky zmeny a doplnky potrebné na prispôsobenie príloh tejto smernice technickému pokroku sa prijmú v súlade s postupom uvedeným v článku 7.
Článok 7
1. V prípade odkazu na postup uvedený v tomto článku Komisii pomáha výbor zriadený podľa článku 8 smernice Rady 96/96/ES z 20. decembra 1996 o aproximácii právnych predpisov členských štátov o kontrole technického stavu motorových vozidiel a ich prípojných vozidiel [7], ďalej uvádzaný ako "výbor", ktorý je zložený zo zástupcov členských štátov s predsedajúcim zástupcom Komisie.
2. Zástupca Komisie predloží výboru návrh opatrení, ktoré majú byť prijaté. Výbor prijme svoje stanovisko k návrhu opatrení v lehote, ktorú môže určiť predsedajúci podľa naliehavosti záležitosti. Stanovisko sa prijme väčšinou uvedenou v článku 148 ods. 2 Zmluvy v prípade rozhodnutí, ktoré musí Rada prijať na návrh Komisie. Hlasy zástupcov členských štátov vo výbore majú váhu v zmysle uvedeného článku. Predseda výboru nehlasuje.
3. a) Komisia prijme zamýšľané opatrenia, ak sú v súlade so stanoviskom výboru.
b) Ak zamýšľané opatrenia nie sú v súlade so stanoviskom výboru, alebo nebolo doručené žiadne stanovisko, Komisia bez zbytočného odkladu predloží Rade návrh týkajúci sa opatrení, ktoré majú byť prijaté. Rada rozhodne kvalifikovanou väčšinou.
Ak do troch mesiacov od predloženia návrhu Rade Rada nerozhodne, navrhované opatrenia prijme Komisia.
Článok 8
1. Členské štáty do 1. júna 2004 uvedú do účinnosti zákony, iné právne predpisy a správne opatrenia potrebné na dosiahnutie súladu s touto smernicou. Bezodkladne o tom informujú Komisiu.
Členské štáty uvedú priamo v prijatých ustanoveniach alebo pri ich úradnom uverejnení odkaz na túto smernicu. Podrobnosti o odkaze upravia členské štáty.
2. Členské štáty oznámia Komisii znenie hlavných ustanovení vnútroštátnych právnych predpisov, ktoré prijmú v oblasti pôsobnosti tejto smernice.
Členské štáty oznámia Komisii všetky vzory registračných osvedčení používaných vnútroštátnou správou.
Článok 9
Členské štáty si pri vykonávaní tejto smernice navzájom pomáhajú. Môžu si vymieňať informácie na bilaterálnej alebo multilaterálnej úrovni, hlavne aby v prípade potreby skontrolovali právny stav vozidla v členskom štáte, v ktorom bolo predtým registrované, pred vykonaním akejkoľvek novej registrácie. Takýto spôsob kontroly môže v prevažnej miere využívať elektronické siete.
Článok 10
Táto smernica nadobúda účinnosť dňom jej uverejnenia v Úradnom vestníku Európskych spoločenstiev.
Článok 11
Táto smernica je adresovaná členským štátom.
V Luxemburgu 29. apríla 1999